Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся 12.08.2015 року до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «[PERSON] та кредит» (далі - ПАТ «Банк «[PERSON] та кредит», відповідач) про стягнення суми вкладу в розмірі 1130,78 доларів США, відсотків за вкладом, моральну шкоду в розмірі 4000,00 грн., та судовий збір. Позовні вимоги були неодноразово уточнені, в останній редакції позову [PERSON] посилався на те, що суму вкладу, а саме, 1130,78 доларів США, йому було виплачено, тому просив суд стягнути з відповідача 74,19 доларів США відсотки по вкладу, 18,88 доларів США податок на відсотки, 1,42 доларів США військовий збір із нарахованих відсотків, моральну шкоду в розмірі 4000,00 грн., та судовий збір. Позивач в судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги в останній редакції від 01 грудня 2015 року, та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Зазначив, що оскільки банк утримує з нарахованих відсотків податок на доходи та військовий збір, які він не зобовязаний сплачувати, тому з банка на його користь необхідно їх стягнути. Крім того, дії банку завдали йому моральної шкоди, яку він оцінює в 4000,00грн. тому банк зобовязаний її компенсувати. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, у судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суду не повідомив та не просив розглядати справу у їх відсутність, свого представника до суду не направив, заперечення проти позову не подавав, тому суд вважає за можливе розглянути справу в цьому судовому засіданні, оскільки відповідач є юридичною особою з певним штатом працівників, а тому мав можливість забезпечити явку в судове засідання одного з них. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст.\~169,\~224 ЦПК України суд протокольно постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Третя особа до суду не з»явилась, відзив на позов не надала. Суд, дослідивши матеріали справи,\~встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Суд зазначає, що оскільки правовідносини щодо повернення вкладу, зокрема настання строку вимоги щодо повернення грошових коштів, розміщених на депозиті та закінчення строку дії договору, склалися до прийняття постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 р. № 612 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд) прийнято рішення від 17 вересня 2015 р. № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», підстав для застосування в даному випадку положень закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", до спірних правовідносин не вбачається. Відповідно до ч.1\~ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч.ч. 1,2\~ст.1060 ЦК України\~договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Згідно з ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Судом встановлено, що 26 грудня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «[PERSON] та кредит» був укладений договір банківського строкового вкладу (депозит) «Блискуча сімка» № 305835/46648/07-14 на суму 1926,47 доларів США. За умовами договору [PERSON] вніс на депозит, а банк прийняв грошові кошти в іноземній валюті строком з 26.12.2014р. по 01.01.2015р., з 02.01.2015р. по 08.01.2015р., з 09.01.2015р. по 15.01.2015р., з 16.01.2015р. по 22.01.2015р., з 23.01.2015р. по 29.01.2015р., з 30.01.2015р. по 05.02.2015р., з 06.02.2015р. по 12.02.2015р., з 13.02.2015р. по 19.02.2015р., з 20.02.2015р. по 26.02.2015р., з 27.02.2015р. по 05.03.2015р., з 06.03.2015р. по 12.03.2015р., з 13.03.2015р. по 19.03.2015р., з 20.03.2015р. по 26.03.2015р. у порядку та на умовах, визначених в цьому договору та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» (а. с.3-4). Згідно з умовами укладеного договору, [PERSON] вніс на вкладний рахунок, відкритий у ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» грошові кошти в сумі 1926,47 доларів США, що підтверджується валютним ордером № 39701031 від 26 січня 2014 року (а.с.5). Відповідно до п.2.6 цього договору банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 1% річних. Нарахування процентів здійснюється Банком у порядку, визначеному п. 2.3. Основних умов. Нараховані проценти зараховуються Вкладнику на рахунок, відкритий у Банку № 26382010900840/2638.0.016208.010. Пунктом 2.4 договору передбачено, що повернення суми вкладу здійснюється у день закінчення одного із строків, визначених п.п. 1.1.1.-1.1.13 Основних умов договору. Якщо день повернення суми вкладу припадає на вихідний, святковий, неробочий день, то повернення суми вкладу проводиться банком проводиться на наступний робочий день. З п. 2.4. договору вбачається, що повернення суми вкладу «Клієнту» здійснюється Банком у день закінчення одного із строків, викладених в п. 1.1.1.-1.1.13 договору(а.с. 3) Судом встановлено, що по закінченню строку, визначеного в п. 1.1.2. Договору, а саме 08 січня 2015 року [PERSON] звернувся до ПАТ «Банк «[PERSON] та кредит» з заявою про повернення суми вкладу та нарахованих відсотків. (а.с. 7). Проте, відповідач відмовив у видачі вкладу з відсотками в іноземній валюті в повному обсязі на підставі постанови Правління Національного банку України № 758 від 01 грудня 2014 року «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», відповідно до котрої банки зобовязані обмежити видачу готівкових коштів у національній валюті до 150 000 грн. (а.с. 16). У подальшому, а саме 26 березня 2015 року та 25 травня 2015 року [PERSON] знову звернувся до банку із письмовою заявою про повернення вкладу та відсотків згідно умов Договору (а.с. 17-18). Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] отримав від ПАТ «Банк «[PERSON] та кредит» з 27.01.2015р. по 29.05.2015р. на повернення вкладу та відсотків 800 доларів США (а.с. 8-15). Станом на день звернення до суду, а саме 17 серпня 2015 року, сума вкладу та відсотки по договору позивачу в повному обсязі не повернуто. Також в судовому засіданні встановлено, що позивач, після звернення до суду із позовом та залучення до участі у справі третьої особи, одержав від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 27 листопада 2015 року 1130,78 доларів США. Відповідно до ч. 1\~ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень статей\~524,\~533,\~625 ЦК України\~грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Грошовими зобов'язаннями законодавець визначає такі правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Законом України Про банки і банківську діяльність\~поняття вкладу (депозиту) визначається як кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на певний строк зберігання. Загальний порядок залучення банками України банківських вкладів від юридичних і фізичних осіб на їх вкладні (депозитні) рахунки регулюється Положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 №516, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29.12.2003 у за №1256/8577. Згідно із цим Положенням договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу [вклад (депозит) на вимогу] або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку [строковий вклад (депозит)]. Договором банківського вкладу (депозиту) може бути передбачено внесення грошових коштів або банківських металів на інших умовах їх повернення. Умови цього договору не можуть суперечити законодавству України. ( п.1.2. Положення). Відповідно до правової позиції, викладеній в постанові ВСУ № 6-140 цс/13 від 25.12.2013 зазначено, що відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058\~ЦК України\~зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд. Відповідно до частини пятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Пунктом 1.6. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами затвердженого постановою Національного банку України від 03 грудня 2003 року №516, визначено, що банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку передбачених договором. Згідно положень ч.ч. 2, 3\~ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в абз. 3 п. 14 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК, ч. 3 ст. 533 ЦК, Декрет № 15-93). Як вбачається з матеріалів справи, сторони обумовили валюту договору та зобовязання долар, позивач просив стягнути заборгованість за договором банківського вкладу та проценти у валюті вкладу доларах США, а тому суд, враховуючи ту обставину, що дата повернення відсотків за депозитом не відома, вважає зазначити про стягнення відповідних сум в доларах США без визначення еквіваленту в національній валюті. Виходячи з наведеного, ураховуючи положення ст.ст. 530, 1060 ЦК України, положення Договору, Відповідач повинен був повернути позивачу суми депозиту з усіма нарахованими відсотками не пізніше 26 березня 2015 року, однак своїх зобовязань не виконав, що призвело до порушення прав та майнових інтересів позивача. Суд вважає, що неналежне виконання та відмова банку він виконання своїх зобовязань за договором банківського вкладу, та неповернення суми вкладу на вимогу вкладника у передбачений договором строк та спосіб, є не тільки неналежним виконанням зобовязання, порушенням ст. 530, 1060 ЦК України, а є й порушенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та Першого протоколу до неї, оскільки кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності Позивачу, Відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Таким чином, банк свої зобовязання за договором банківського вкладу не виконав, у строки, передбачені договором, вклад та відсотки не повернув, що в розумінні ст. 610 ЦК України є порушенням умов договору. Отже, позовні вимоги щодо стягнення відсотків за договором банківського вкладу за період з 09.01.2015р. по 26.10.2015 р. у розмірі 74,19 долари США є обґрунтованими та підлягають задоволенню, враховуючи що позивачем надано їх обґрунтований розрахунок, який відповідає умовам договору (а.с. 27-28). Разом з тим, підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення податків та військового збору не вбачається, оскільки вони є необґрунтованими, суперечать діючому податковому законодавству, пільг та підстав для звільнення [PERSON] від сплати податків не встановлено. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, суд відмовляє в позові в цій частині, оскільки між сторонами у справі виникли договірні відносини, та умовами договору не передбачено відшкодування моральної шкоди за несвоєчасне виконання зобовязання. Деліктних правовідносин між сторонами не виникло. Згідно зі ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з Відповідача на користь держави судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 487,20грн., оскільки Позивач звільнена від сплати судового збору.

Outcome: partial