Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

В червні 2016 року [PERSON] звернулась до Корольовського районного суду м.Житомира з зазначеним позовом до [PERSON], у якому просила: - стягувати з відповідача аліменти на свою користь на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі двох прожиткових мінімумів з розрахунку на одне лице відповідного віку, згідно ЗУ «Про державний бюджет України» починаючи з дня укладання даного договору і до досягнення повноліття доньки, але не менше за 100 неоподаткованих мінімумів доходів, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною; - зобов'язати відповідача надавати матеріальну допомогу доньці і після досягнення нею повноліття, якщо та буде продовжувати навчатися; починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. - зобов'язати брати участь у додаткових витратах доньки згідно ст.150 Сімейного кодексу України, що спричиненні особливими обставинами (розвиток її здібностей, оздоровлення, її хвороби тощо), але не менше за 100 неоподаткованих мінімумів доходів кожного місяця, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. - при встановленні відповідальності за прострочення з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти одержувач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення згідно ст. 196 Сімейного кодексу, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтовувався тим, що під час перебування позивача та відповідача у цивільних відносинах у них народилась донька [PERSON], [INFO]. Вказувалось, що донька проживає разом з матір'ю та перебуває на її утримання, а відповідач не бере участі у вихованні доньки, коштів на її утримання не надає. Посилаючись на те, що відповідач офіційно не працює та немає фіксованого доходу, просила стягувати аліменти саме в твердій грошовій сумі. Позивач в судовому засіданні позов підтримала повністю та просила його задовольнити з викладених у ньому підстав. Додатково зазначила, що донька відвідує професійний центр «Східних танців АМІДА», бере активну участь в конкурсах та займає призові місця, є слухачем суботніх творчих студій при Польському домі, що в свою чергу потребує значних додаткових витрат, які відповідач в добровільному порядку не бажає надавати, хоча має таку можливість. Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що відповідач на даний час не працює, зареєстрований як ФОП, проте на даний час призупинив свою діяльність та періодично підробляє на СТО, а тому просив стягувати аліменти в мінімальному розмірі в сумі 1681 грн. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.11.2007 року (а.с.4). Відповідно до довідки КП «ВЖРЕП №13» №1518 від 10.06.2016 року, дитина проживає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. (а.с.2). Домовленості про утримання дитини в досудовому порядку сторони не досягли. Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з відомостей з Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених [PERSON] доходів в період з 01.01.2013 р. по 30.06.2016 р. вбачається, що у ІІІ-му кварталі 2015 р. відповідач отримав дохід у сумі 8834,60 грн., за інший час інформація відсутня (а.с.88). Відповідно до пояснень представника відповідача, наданих у судовому засіданні, відповідач [PERSON] офіційно не оформлений, працює на СТО та заробляє ремонтом машин та вказував за можливе сплачувати відповідачем суму аліментів на дитину у сумі 1681 грн. Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень на одну особу в розрахунку на місяць. Враховуючи визнання представником відповідача позову в частині стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1681 грн., про що неодноразово зазначав представник відповідача у судовому засіданні, що не суперечить закону та порушує права та інтереси інших осіб, суд вважає за можливе задовольнити позов в цій частині у вказаному розмірі. При цьому доводи позивача про можливість сплати відповідачем аліментів на дитину [PERSON] саме у розмірі 5 тис. грн. щомісяця не знайшли свого підтвердження наявними в матеріалах справи доказами, що є її обов'язком відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України. Щодо позовних вимог в частині зобов"язання відповідача брати участь у додаткових витратах доньки, що спричинені особливими обставинами, але не менше за 100 неоподаткованих мінімумів доходів кожного місяця, до досягнення дитиною повноліття, суд зазначає наступне. Відповідності до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Натомість, позовна вимога про зобов"язання відповідача брати участь у додаткових витратах доньки [PERSON], що спричинені особливими обставинами, є неналежним способом захисту права, яким відповідно до ст. 185 СК України може бути стягнення з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, сум додаткових витрат на дитину після їх фактичного їх понесення (разово, періодично або постійно) або наперед, а тому задоволенню не підлягає. Дане рішення не перешкоджає позивачу в подальшому звернутись до суду з позовом на підставі ст.185 СК України, із обранням належного способу захисту порушеного права. Щодо позовних вимог в частині зобов"язання відповідача надавати матеріальну допомогу доньці в майбутньому в разі якщо вона буде продовжувати навчатися, суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 199 СК України встановлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що дана вимога позивача не підлягає задоволенню, як така, що суперечить вимогам ч.1 ст.199 СК України, оскільки право на отримання такого утримання на повнолітню дитину виникає у майбутньому лише у випадку встановлення судом факту продовження дитиною навчання, тобто зазначені позовні вимоги є передчасними, а тому не підлягають задоволенню. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача неустойки у розмірі 1% від суми несплачених аліментів, оскільки у відповідності із ч.1 ст.196 СК України, такий вид стягнення можливий лише при наявності рішення про стягнення аліментів та встановлення факту ухилення платника від виконання аліментних обов'язків. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати в дохід держави, що складаються з судового збору розмірі 551 грн. 20 коп., оскільки позивач в силу закону звільнена від їх сплати.

Outcome: partial