Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом щодо стягнення на користь позивача з відповідача заборгованості за кредитним договором від 05.04.2007 року у сумі 47,05 доларів США, що в еквівалентно по курсу НБУ - 1121,75 грн. та судовий збір. В обґрунтування позовних вимог у позові, зокрема зазначено, що кредитний договір від 05.04.2007 року був укладений між відповідачем та ВАТ „Райффайзен Банк Аваль" (правонаступником якого є позивач з таким же ЄДРПОУ), (далі Банк), зобов'язання за яким Банк виконав повністю - надав відповідачу кредит на суму 60000 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,5% на рік, а відповідач свої зобов'язання не виконав належним чином - станом на 02.12.2015 року не сплатив на користь позивача заборгованість, яка відповідно до умов вказаного кредитного договору становить суму 47,05 доларів США (що еквівалентно по курсу НБУ - 1121,75 грн.)- прострочена заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Представник позивача у письмовій заяві від 12 вересня 2016 року підтримав позовні вимоги, просив розглядати справу у відсутність представника позивача (а.с.34, 74). Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, посилаючись на відсутність зобов"язання у відповідача щодо виплати вказаних грошових сум позивачу, а також на позовну давність, яку просив застосувати. Проаналізувавши наведені дані, всі інші матеріали справи, в тому числі копії: вказаного кредитного договору (з додатками); розрахунку заборгованості; паспорту відповідача, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Вищевказаний кредитний договір від 05.04.2007 року був укладений між відповідачем та ВАТ „Райффайзен Банк Аваль" (правонаступником якого є позивач з таким же ЄДРПОУ), (далі Банк), зобов'язання за яким Банк виконав повністю - надав відповідачу кредитний ліміт на суму 60000 доларів США, за умови його повернення та сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 14,5% на рік, при цьому, до суду не надано доказів щодо неналежного виконання відповідачем своїх зобов"язань. Так, з наданого стороною позивача розрахунку вбачається, що в ньому зазначено про повну сплату відповідачем позивачу заборгованості за тілом вказаного кредиту 29.05.2008 року, а вказана заборгованість в сумі 47,05 доларів США- по відсоткам за користування кредитом, нарахована за період з 15.06.2008 року по 15.07.2008 року, при цьому, позивачем не обгрунтовано нарахування відсотків за вже повернутий кредит, законних підстав такого нарахування не вбачається і з інших наявних матеріалів справи. Відповідно до положень ст.1054 ЦК України: за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до положень ст.526, п.1 ст.530 ЦК України, зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, в тому числі, у встановлений в ньому строк. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, з наявного розрахунку заборгованості та зі змісту спірних правовідносин (щодо очевидної безперешкодної можливості для Банку здійснення безперервного контролю над процесом зняття грошових коштів з кредитного ліміту), вбачається, що позивач довідався або міг довідатися про можливість порушення свого права та про особу, яка його порушила, в тому числі, не пізніше 2008 року, проте позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача лише 25.12.2015 року, тобто з пропущенням строку позовної давності. Так, з положень ст.ст.256, 257, 267 ЦК України вбачається, що: позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу;загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. У відповідності до п.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати по справі у виді судового збору в сумі 1218 грн. належить зарахувати в доход держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed