Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

До Збаразького районного суду звернулись [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] із позовною заявою, зареєстрованою через канцелярію суду 16.03.2021, до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування заподіяної моральної шкоди. В якій просять: 1. Позовну заяву прийняти до розгляду. 2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150 м.Київ-150, вул.Єжи Гедройця, 5 ЄДРПОУ 40075815) на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди в сумі 500000 грн (п`ятсот тисяч гривень) без стягнення податків та обов`язкових платежів. 3. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150 м.Київ-150, вул.Єжи Гедройця, 5 ЄДРПОУ 40075815) на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди в сумі 500000 грн (п`ятсот тисяч гривень) без стягнення податків та обов`язкових платежів. 4. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150 м.Київ-150, вул.Єжи Гедройця, 5 ЄДРПОУ 40075815) на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди в сумі 500000 грн (п`ятсот тисяч гривень) без стягнення податків та обов`язкових платежів. 5. Судовий розгляд проводити без їх участі. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те що, внаслідок нещасного випадку на виробництві, який мав місце [INFO] у регіональній філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» помер [PERSON] , який був чоловіком [PERSON] , та батьком [PERSON] , [PERSON] .. Факт заподіяння смерті потерпілому мав місце під час виконання трудових обов`язків, а спричинення такої шкоди відбулося джерелом підвищеної небезпеки. Передчасна смерть чоловіка та батька спричинила втрату надзвичайно важливого життєвого зв`язку, який поновлений бути не може та завдає довготривалих та глибоких душевних страждань. Вважають, що розмір моральної шкоди, з урахуванням характеру, обсягу та тривалості моральних страждань, підлягає стягненню з відповідача на їх користь в розмірі 500000 кожному. Дана позовна заява зареєстрована в суді і справі присвоєно №598/438/21, провадження №2/598/265/2021. Ухвалою Збаразького районного суду від 17.03.2021 дану позовну заяву залишено без руху і позивачу надано строк десять днів з дня отримання нею даної ухвали суду, для виправлення недоліків, які позивачем виправлені 01.04.2021 (а.с.47). 05 квітня 2021 року ухвалою Збаразького районного суду прийнято до розгляду дану позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче засідання справи (а.с.92-93). 28 квітня 2021 року на адресу суду від представника відповідача АТ «Укрзалізниця» адвоката Татарука Л.Р. надійшов відзив на дану позовну заяву про відшкодування моральної шкоди, в якому він просить відмовити позивачам у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки причиною нещасного випадку, який стався 19 липня 2018 року є неналежне виконання (невиконання) своїх прямих трудових обов`язків привело до трагічних наслідків. У випадку, якщо б [PERSON] , належно виконував свої обов`язки, якщо б [PERSON] , належно виконував свої обов`язки , а саме пішов із бригадою на площадку під шляхопровід, його не було б травмовано. Крім того, позивачі у своїй позовні заяві про відшкодування шкоди зобов`язані були вказати у чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно цю шкоду зі сторони саме відповідача та з яких міркувань вони виходили визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується (а.с.105-133). 17 травня 2021 року на адресу суду від позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надійшла відповідь на відзив на позовну заяву про відшкодування моральної шкоди в якій вони просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, будь-якого умислу на спричинення самому собі шкоди у [PERSON] не було, він був потерпілим внаслідок нещасного випадку на підприємстві відповідача, де було порушено норми з безпеки праці. Зокрема, майстер шляховий виробничого структурного підрозділу «Тернопільська дистанція колії» [PERSON] здійснював не достатній контроль за діями підлеглого працівника [PERSON] .. Щодо факту спричинення їм моральних страждань внаслідок втрати чоловіка та батька найріднішого та найціннішого, що є у житті кожної людини є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування (а.с.142-148). 15 червня 2021 року проведено підготовче засідання і ухвалою суду справу призначено до розгляду. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] усудове засідання не з`явились, однак від останніх на адресу суду надійшли заяви, в яких вони просять справу слухати у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю, посилаючись на ті ж обставини, просять позов задовольнити. Представник відповідача АТ «Українська залізниця» адвокат Тарарук Л.Р. у судовому засіданні заперечив щодо відшкодування моральної шкоди та просив відмовити позивачам у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши здобуті в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] являється дружиною загиблого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 24.01.1996 виданого Залужанською сільською радою Збаразького району Тернопільської області (а.с.14, 57-60). [PERSON] та [PERSON] являються дочками [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.01.2000 виданого Залужанською сільською радою Збаразького району Тернопільської області (а.с.15, 61), копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 12.09.2000 виданого Збаразьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (а.с.18, 64), копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.01.2002 виданого Залужанською сільською радою Збаразького району Тернопільської області (а.с.19, 65). Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи [PERSON] за життя працював монтером колії першої бригади, 12-го околодку, виробничої дільниці №4, виробничий підрозділу «Тернопільської дистанції колії» регіональної філії «Львівська залізниця» (а.с.39-45, 85-91). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24.07.2018, виданого Збаразьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (а.с.22, 68). 19 липня 2018 року внаслідок нещасного випадку на виробництві на виробничому структурному підрозділі «Тернопільська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», 134 км ПК7 перегону Тернопіль-Збараж [PERSON] загинув внаслідок наїзду локомотива 2М62-1157, який відправився резервом із станції Збараж на станцію Тернопіль. Даний факт встановлено Актом №15 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (Форма Н-1) та Актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку (Форма Н-5) від 19 липня 2018 року (а.с.23-38, 69-84). Відповідно до Акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку форми Н-5, однією з причин настання нещасного випадку є «порушення вимоги п.2.24 Помадової інструкції майстра шляхової дільниці ІІІ групи ВСП «Тернопільська дистанція колії» [PERSON] , затвердженої начальником виробничого структурного підрозділу «Тернопільська дистанція колії» Спурзою М.М. 04.07.2018». Дані обставини сторонами не заперечуються. До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права. Стаття 3 Конституції України проголошує, що людина, її життя і здоров"я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із загибеллю близької людини. За загальним правилом особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, тому поряд із компенсацією матеріальної шкоди позивач має право на компенсацію за заподіяну моральну шкоду. Під власне моральною шкодою маються на увазі душевні страждання, пов`язанні із заподіянням як фізичної, так і майнової шкоди, а також душевні страждання, не пов`язанні ні з тією, ні з іншою. Моральну шкоду, на відміну від майнової, не можна вимірювати у грошах, але це не означає, що вона не може бути компенсованою в будь-якій формі. Нічого дивного в тому немає, що людина, в котрої через чужу провину відібрали життєві радощі, задоволення, духовні блага, бажає компенсації грошима, які відкривають джерела людських задоволень. Можливою є, зокрема грошова компенсація, розмір якої визначений не за принципом еквівалентності, а виходячи з обставин конкретної справи, ступеня й характеру моральної шкоди, майнового стану потерпілих. Компенсацією за заподіяну моральну шкоду призначають для пом`якшення якоюсь мірою тяжких для потерпілих наслідків. Відшкодування - монетизація уявлення потерпілого про заподіяні йому збитки. У п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК). Частинами 1 та 2 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями ч.3 ст.23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно із ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з ч.1, 2, 5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків. Аналіз положень ст.ст.1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо). Статтями 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, ст.1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином, закон містить указівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Враховуючи, що обставин непереборної сили або умислу потерпілого не встановлено, смерть [PERSON] наступила внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, позивачі є дружиною та дочками загиблого, а тому моральна шкода заподіяна позивачам смертю їх чоловіка та батька підлягає відшкодуванню. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд керується положеннями ч.3 ст.23 ЦК України, згідно з якою враховується характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також інші обставини, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілих. Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно із ч.2 ст.1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує вимоги розумності та справедливості, встановлені судом обставини, майновий стан відповідача, глибину та тривалість моральних страждань позивачів, яких вони зазнали внаслідок смерті свого чоловіка та батька відповідно, характер та тривалість їх немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди. Суд також враховує, що смерть [PERSON] настала з його власної вини, внаслідок його грубої необережності, який всупереч вказівці майстра, не пішов разом з бригадою на площадку під шляхопровід та затримався біля інструменту, не впевнившись в відсутності рухомого складу, не зреагував на звукові сигнали локомотива, вийшов на колію, а отже однією з причин загибелі є грубе порушення померлим вимог інструкції з охорони праці, що тягне за собою зменшення суми відшкодування. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких підстав суд дійшов висновку щодо стягнення на користь позивачів моральної шкоди у розмірі по 100 000 грн кожному позивачу і вважає, що такий розмір моральної шкоди при встановлених обставинах становитиме достатню справедливу сатисфакцію для позивачів. Крім цього, представник відповідача звертає увагу, що з 23.05.2020 набрали чинності зміни до Податкового кодексу України щодо оподаткування доходів податком на доходи фізичних осіб, внесені Законом України від 16.01.2020 р. 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві». Зокрема, зміни були внесені до ст.164.2.14 Податкового кодексу України щодо оподаткування на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди. У зв`язку з цим, просив суд при винесенні рішення по даній справі врахувати вищевказані зміни в податкове законодавство та визначити порядок його виконання із врахуванням обов`язку відповідача щодо сплати податків із сум, що стягуються на користь позивачів. Вважає, що посилання позивачів на позицію, викладену у постанові Верховного суду від 25.07.2018 року у справі №180/683/13-ц не може застосовуватись до спірних правовідносин, оскільки у ній, трактується попередня редакція ст.164.2.14 Податкового кодексу України. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (ст.164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (ст.165 ПК України). Так, згідно з підпунктом «а» підпункту 164.2.14 п.164.2 ст.164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. При цьому, відповідно до підпункту 168.1.1 п.168.1 ст.168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст.167 ПК України. Відповідно до підпункту 14.1.180 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філії, відділень, інших відокремлених підрозділів), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV ПК України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому ст.18 та розділом IV ПК України. Таким чином, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішенням, включаються до оподатковуваного доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові №180/683/13-ц (провадження № 61-14316св18) від 25 липня 2018 року, яку суд вважає за необхідне застосувати, так як моральну шкоду завдано подією, яка відбулася 19 липня 2018 року. Виходячи з аналізу зазначених правових норм вбачається, що податковий агент сплачує податок на суму відшкодування шкоди за рішенням суду, які спрямовується на відшкодування шкоди, завданої життю та здоров`ю громадянина та які не включається до загального оподатковуваного доходу і не підлягають оподаткуванню. Таким чином суд вважає, що сума моральної шкоди визначена рішенням суду підлягає стягненню в користь позивачів без відрахування податків та загальнообов`язкових зборів. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Також у зв`язку із частковим задоволенням позову, відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в користь держави судовий збір в розмірі 4500 грн, за розгляд позовної заяви про відшкодування моральної шкоди, від сплати якого позивачі звільнені,. На підставі наведеного та

Outcome: partial