Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

Позивач [PERSON] в листопаді 2017 року звернувся до суду з позовними вимогами до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які в подальшому зменшив, подавши відповідну письмову заяву та просив суд про його вселення в квартиру [ADDRESS]. Мотивував вимоги позову тим, що йому на праві власності належить вказана вище квартира, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Однак, в порушення його прав як власника цього об»єкта нерухомого майна відповідачі чинять йому перешкоди у вселенні до належної йому на праві власності квартири, тому він просив суд про вселення його до квартири [ADDRESS]. Відповідачі у справі в свою чергу звернулися в березні 2017 року із зустрічним позовом про визнання правочину недійсним. Ухвалою суду від 14.12.2016 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 06.01.2017 року відкрито провадження у справі. Справа призначена до розгляду на 23.02.2017 року о 10 годині. Ухвалою суду від 02.02.2017 року заяву [PERSON] про витребування доказів по цивільній справі залишено без руху. Ухвалою суду від 21.03.2017 року визнано обов»язковою явку позивача [PERSON] в судове засідання, призначене судом на 11.05.2017 року та у всі подальші судові засідання. Ухвалою суду від 29.03.2017 року відмовлено представнику відповідачів в задоволенні заяви про забезпечення позову. Ухвалою суду від 11.05.2017 року задоволено заяву представника позивачів за зустрічним позовом про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру [ADDRESS]. 30.05.2018 року представником відповідачів за зустрічним позовом до канцелярії суду подано відповідь на відзив у вигляді письмових пояснень щодо заперечень позивача [PERSON] проти зустрічного позову. 31.07.2017 року позивачем за первісним позовом подано до суду письмові заперечення проти позову та заяву про часткове закриття провадження у справі в частині вимог за зустрічним позовом про визнання незаконним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.10.2016 року на підставі якого внесено запис про право власності на спірну квартиру за [PERSON] В судові засідання, призначені судом на 23.02., 21.03., 11.05., 31.07., 26.10, 21.12.2017 року та 06.03.,11.07., 11.10.2018 року позивач за первісним позовом не з»явився, надіславши заяви про розгляд справи без його участі. Відповідно до угод про надання юридичних послуг адвокатом від 28.02.2017 року, 13.02.2017 року (а.с. 62-65), відповідачі у справі доручили здійснювати представництво їх інтересів в суді адвокату [PERSON] В судові засідання, призначені судом на 11.07.2018 року та 11.10.2018 року представник відповідачів у справі (позивачів за зустрічним позовом) не з»явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Ухвалою суду від 11.10.2018 року зустрічний позов [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання правочину недійсним, - залишено без розгляду в зв»язку з повторною неявкою в судове засідання представника позивачів за цим позовом. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та представників відповідачів у справі за наявності зібраних по справі матеріалів та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи та докази, надані стороною позивача за первісним позовом, прийшов до наступного. У відповідності до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов»язків передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов»язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної /немайнової/ шкоди тощо Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи у разі порушення нею положень частин 2 - 5 статті 13 цього Кодексу. Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є квартира [ADDRESS]. Відповідно до наданої позивачем копії належно не завіреного договору про задоволення вимог іпотеко держателя від 19.03.2010 року з однієї сторони [PERSON], з другої сторони [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] уклали договір про наступне: сторони домовились про позасудове звернення стягнення на предмет нижчевикладеної іпотеки: квартира [ADDRESS] шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцями зобов»язань по договору позики, укладеного між іпотеко держателем (позикодавець) та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (позичальники/боржники) з обумовленим в договорі позики розміром зобов»язання по поверненню позики у вигляді 11 400 доларів США, що буде підтверджено виконавчим написом нотаріуса або відповідним рішенням суду. (а.с. 3-4). Відповідно до наданої позивачем до матеріалів заяви копії належно не завіреного договору відступлення права вимоги за іпотечним договором, посвідченим ПНКОМНО Анохіною В.М.31.07.2012 року від 27.05.2016 року (а.с. 25), [PERSON] первісний іпотекодержатель та новий іпотекодержатель позивач за первісним позовом [PERSON] від імені якого діяв [PERSON] уклали такий договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, відповідно до якого первісний іпотекодержатель передав новому іпотекодержателю, а новий іпотекодержатель прийняв від первісного всі права та обов»язки первісного іпотекодержателя за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М. 19.03.2010 року, який був укладений в забезпечення виконання зобов»язання по договору позики, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М. 31.07.2012 року, укладений між первісним іпотекодержателем та позичальниками - відповідачами у справі. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єктів нерухомого майна власником вказаної вище квартири є позивач у справі [PERSON] (а.с. 26-27). В своїх позовних вимогах, сформованих станом на 31.05.2017 року позивач просить про його вселення до квартири [ADDRESS]. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилався на те, що порушуючи його права власника відповідачі продовжують чинити йому перешкоди у вселенні до належної йому на праві власності квартири. В заперечення на первісний позов представник відповідачів зазначив в своїх письмових поясненнях (а.с. 189-193) про те,що договір позики на якій посилається позивач вони вважають є безгрошовим, оскільки кошти за ним передавалися до його укладення і в іншому місці, а не у кабінеті нотаріуса. Частиною 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень статей 391 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Поряд з цим, відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Частиною 7 ст. 81 ЦПК України передбачено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов»язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про його вселення до квартири [ADDRESS] не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, позивачем на підтвердження заявлених ним позовних вимог не надано жодного належного доказу, крім того, копії договорів про задоволення вимог іпотекодержателя, віступлення права вимоги за іпотечним договором, повідомлення про відступлення права вимоги за договором позики та вимога про усунення порушень виконання зобов"язань з повернення боргу, що подані позивачем не завірені належним чином, а тому задоволенню такі позовні вимоги не підлягають. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі не стягуються з відповідачів на користь позивача, оскільки судом відмовляється в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed