Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 24.08.1990 року між ним та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб, у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом №680. У шлюбі у них народилося двоє дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] В шлюбі подружжя прожили близько двадцять років, після чого спільне проживання однією сім'єю з відповідачем було фактично припинено, спільне господарство вони не ведуть. Вказує на те, що причиною припинення шлюбних відносин є різні погляди на життя, сімейні цінності, не здатність йти на компроміси один одному, внаслідок чого між ними часто виникали сварки. З посиланням на викладене позивач просить суд шлюб між ним та відповідачем розірвати. До початку розгляду справи по суті відповідач за первісним позовом [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з зустрічним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів . Свої позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що з липня 2011 року позивач за первісним позовом покинув її з малолітніми дітьми і по теперішній час проживає разом з іншою жінкою. Діти проживають разом з нею та знаходяться на її повному утриманні. [PERSON] не надає належної матеріальної допомоги на утримання дітей, не цікавиться їх вихованням , ухиляється від обов'язку утримувати своїх дітей. Дана обставина негативно позначається на житті родини, та не дозволяє в повному обсязі забезпечити дітей найнеобхіднішим. Крім того, вказує на те, що відповідач [PERSON] за останні три роки не надає допомогу на утримання дітей, незважаючи на те, що вона неодноразово зверталась до нього з проханням надати матеріальну допомогу на утримання дітей. Оскільки діти знаходяться повністю на її утриманні, позивачка просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи від дня пред'явлення позову до досягнення дітьми повноліття, а також cтягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей за минулий період, а саме за останні три роки в сумі 72000 грн., по 1000 грн. на кожну дитину за кожен місяць даного періоду. В судовому засіданні позивач [PERSON] за первісним позовом позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Просив позовні вимоги задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Зокрема пояснив суду, що шлюбні відносини між ними припинені з серпня 2011 року, з того часу вони спільно не проживають, подружні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Основною причиною розірвання шлюбу є те, що дружина звинуватила його у зраді подружньої вірності. Пояснив, що десять років працював сам та утримував всю сім'ю один, дружина не працювала з часу народження дітей. Вказує на те, що між ними не було взаєморозуміння. На даний час він проживає з іншою жінкою з яко фактично створив нову сім'ю. Просив первісний позов задовольнити. Вимоги зустрічного позову не визнав. Пояснив, що надавав допомогу на утримання дітей. Передавав гроші через дітей. Крім того, придбав в 2013 році школьні предмети, робив грошові перекази. Працює приватним підприємцем , виконує сезонні роботи, заробіток його складає від трьох до п'яти тисяч гривень. Вказав , що інших дітей, непрацездатних батьків на утриманні немає. В судовому засіданні відповідач [PERSON] за первісним позовом первісний позов визнала, не заперечила проти розірвання шлюбу, вимоги зустрічного позову підтримала, просила суд їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Пояснила суду, що причиною розірвання шлюбу є те, що позивач [PERSON] за первісним позовом не цікавився проблемами сім'ї, не займався вихованням дітей, не приділяв увагу сім'ї і дітям, а основною причиною є зрада чоловіка у подружній вірності. З липня 2011 року спільно не проживають, подружніх стосунків не підтримують. Визнала , що позивач за первісним позовом [PERSON] періодично надавав допомогу грошима, діти приносили по 500 грн. від нього, однак з віком потреби дітей зростають, вони дорослішають і потребують більших витрат. Вона працює, отримує заробітну плату в сумі 1500 гривень, але її заробітної плати не вистачає для забезпечення достатнього життєвого рівня сім'ї та утримання дітей. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Як встановлено в судовому засіданні, сторони уклали шлюб 24.08.1990 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом №680, що стверджується свідоцтвом про одруження виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, серії 1-ФМ № 118582 від 13.08.2014 року, приєднаним до матеріалів справи/а.с.3/ У даному шлюбі у сторін народилося двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що стверджується відповідними свідоцтвами про народження дітей, копії яких приєднані до матеріалів справи /а.с. 4-5/. Як встановлено судом, неповнолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] проживають разом з матір`ю [PERSON], що стверджується довідкою №2326 виданою 15.04.2013 року КП «ЖРЕР» №5./а.с.18/ Поясненнями сторін в судовому засіданні стверджено, що шлюбні відносини між подружжям припинені з липня 2011 року. Майновий спір між сторонами відсутній . Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно положення ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Основною причиною припинення сімейних відносин є відсутність взаєморозуміння та зрада з боку чоловіка у подружній вірності. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер. При таких обставинах суд приходить до висновку, що дана сім'я розпалася остаточно, примирення між подружжям є неможливим, є всі підстави для задоволення первісного позову про розірвання шлюбу. Обґрунтованими є і вимоги позивача [PERSON] за зустрічним позовом про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання дітей - [PERSON] та [PERSON] Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України, зокрема згідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] свій обов'язок утримувати дітей, що передбачений ст.180 СК України, виконує періодично. Ненадання матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини є порушенням обов'язку батьків піклуватися про своїх дітей. Згідно ст.184 СК України розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі. Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 7 ЗУ „Про державний бюджет України на 2014 рік" затверджено на 2014 рік прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років - 1032 гривні ; на дітей віком від 6 до 18 років - 1286 гривень. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів судом враховано наявність обставин передбачених ст. 182 СК України, зокрема відповідач [PERSON] за зустрічним позовом працює приватним підприємцем , виконує сезонні роботи, заробіток його складає від трьох до п'яти тисяч гривень, інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, за станом здоров'я спроможний платити аліменти на утримання дитини, позивач [PERSON] за зустрічним позовом працює контролером у ПАТ "Закарпатгаз" з посадовим окладом 1530 гривень. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Проте, як встановлено судом, відповідач за зустрічним позовом - [PERSON] в порядку ст.188 Сімейного Кодексу України від обов'язку утримувати дітей не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст. 189 Сімейного кодексу України між сторонами на даний час не укладено. Відповідно до абз.1, 4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при вирішенні справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", №3 від 15.05.2006р., ч.3 ст.70 ЗУ „Про виконавче провадження", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом та максимальний розмір аліментів, що підлягатимуть стягненню з боржника, не може перевищувати 50% заробітної плати цієї особи. З урахуванням всіх обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за зустрічним позовом в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи від дня пред'явлення позову до досягнення дітьми повноліття, підлягають до часткового задоволення, а саме в сумі 950 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття, оскільки стягнення аліментів в розмірі по 2500 гривень щомісячно на кожну дитину, може покласти відповідача в скрутне матеріальне становище. Що стосується позовних вимог за зустрічним позовом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів за минулий час, а саме за останні три роки в сумі 72000 грн., суд виходить з наступного. Особа може звернутися до суду з вимогою про стягнення аліментів протягом усього терміну існування права на аліменти, незалежно від того, скільки часу минуло з моменту його виникнення. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ч.2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки. Отже, за минулий час аліменти можуть бути присуджені тільки за певних умов, а саме якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Таким чином, позивач має довести, що мали місце: а) дії відповідача щодо ухилення від надання утримання дитині або непрацездатній особі; б) свої власні дії, спрямовані на одержання аліментів. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені судом не більш ніж за три роки. Під ухиленням від сплати аліментів слід розуміти як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов'язаної особи, спрямовані на повне чи часткове ухилення від сплати аліментів: приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплаті аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов'язків щодо утримання. Ухилення від сплати аліментів завжди припускає винні навмисні дії (бездіяльність). Тому позивач має представити суду докази того, що у той чи інший спосіб відповідач свідомо прагнув ухилитися від виконання обов'язків щодо утримання дитини. Таким чином, суд вважає , що позивач за зустрічним позовом в судовому засіданні не довела обставини на які посилалась як на підставу своїх вимог, не довела в суді факт вживання заходів щодо одержання аліментів з відповідача за зустрічним позовом, та не можливість їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, а тому в цій частині вимог слід відмовити за недоведеністю. Таким чином, враховуючи матеріальне становище сторін, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги підлягають до задоволення, а вимоги зучтрічного позову до часткового задоволення з мотивів викладених вище. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved