Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка була її двоюрідною сестрою. Їхні матері - [PERSON] (померла [INFO] ) та [PERSON] (померла [INFO] ), були рідними сестрами. У зв`язку із відсутністю свідоцтва про народження [PERSON] неможливо встановити родинні відносини між [PERSON] та [PERSON] . З метою відновлення втраченого документу вона зверталася до Державного архіву Вінницької області, але відповідно до відповіді від 01.03.2017, вих. №07-636/7 було повідомлено, що неможливо надати інформацію про народження [PERSON] у зв`язку із відсутністю на зберіганні книг актових записів про народження громадян по смт. Кирнасівка Тульчинського району за 1939 рік. Відповідно до відповіді Тульчинської державної нотаріальної контори від 29.05.2020 №214/01-16, на заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю документального підтвердження родинних відносин. Встановлення родинних відносин між нею та померлою [INFO] [PERSON] їй необхідно для оформлення спадкових прав, так як вона є єдиною спадкоємицею покійної за законом. Вказані обставини змусили її звернутися до суду з даною заявою. Просить встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , яка померла [INFO] , була її двоюрідною сестрою. Заявник в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, згідно якої просить розглянути справу у її відсутність та відсутність її представника, заявлені вимоги підтримує та просить задовольнити. Заінтересована особа - представник Тульчинської міської радиВінницької області у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, згідно якої просить розглянути справу у відсутність в судовому засіданні представника Тульчинської міської ради, за наявними в матеріалах справи документами, проти задоволення заяви не заперечує. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що заяву слід задовольнити, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] , у віці 39 років, померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 21.03.2016 серія [NUMBER] (а.с. 11). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, яке складається із: - земельної ділянки площею 3,5922 га, в межах за планом, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЯБ №396557, розташована на території Кирнасівської селищної ради, про що свідчить копія довідки, виданої виконкомом Кирнасівської селищної ради Тульчинського району Вінницької області від 01.2017 за № 60 (а.с. 12); - недоотриманого розміру пенсії в частині заборгованості визначеної за рішенням Тульчинського районного суду, про що свідчить копія довідки, виданої виконкомом Кирнасівської селищної ради Тульчинського району Вінницької області від 28.12.2018 за № 3561 (а.с.26). Також, відповідно до копії довідки, виданої виконкомом Кирнасівської селищної ради Тульчинського району Вінницької області від 01.2017 за № 60 (а.с.12) [PERSON] була зареєстрована і проживала по [ADDRESS] . У померлої інших спадкоємців зі слів [PERSON] немає. Спадкоємцем на майно згідно закону є [PERSON] , факт прийняття спадщини якої перевірено на підставі постійного проживання разом з [PERSON] в одному житловому будинку [ADDRESS] . Згідно відповіді Тульчинської державної нотаріальної контори від 29.05.2020 № 214/01-16 (а.с.4) вбачається, що [PERSON] було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] померлої [INFO] не представилось можливим, так як у неї відсутня можливість надати будь-які документи, що підтверджують родинні відносини між нею та [PERSON] та запропоновано надати рішення суду про встановлення факту родинним відносин. Посилання заявника на те, що [PERSON] , яка померла [INFO] , являлась її двоюрідною сестрою, підтверджується наступним. Згідно копії свідоцтва про народження заявника від 12.08.1962 серія [NUMBER] (а.с.5), вбачається, що її матір`ю вказана « [PERSON] ». Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] від 29.09.1971 серія [NUMBER] (а.с.6), вбачається, що її матір`ю вказана « [PERSON] » та батьком « [PERSON] ». Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09.04.2001 (а.с. 7), [PERSON] , померла [INFO] в смт. Кирнасівка, Тульчинського району Вінницької області. Розбіжності у документах, щодо написання імен « [PERSON] » і « [PERSON] », виникли внаслідок орфографічних особливостей зазначених імен у російській та українській мові. Згідно відповіді Державного архіву Вінницької області від 01.03.2017, вих. №07-636/7 (а.с.8), підтверджено, що неможливо надати інформацію про народження [PERSON] у зв`язку із відсутністю на зберіганні книг актових записів про народження громадян по смт. Кирнасівка Тульчинського району за 1939 рік. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.12.2004 (а.с.9), [PERSON] , померла [INFO] в смт. Кирнасівка, Тульчинського району Вінницької області. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] від 12.06.1973 серія [NUMBER] (а.с.10), вбачається, що її матір`ю вказана « [PERSON] ». Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21.03.2016 (а.с. 11), [PERSON] , померла [INFO] в смт. Кирнасівка, Тульчинського району Вінницької області. Відповідно до копії спадкової справи №219/2020 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , заведеної 10.04.2020 Тульчинською державною нотаріальною конторою, з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулася заявник [PERSON] . Будь-яких інших осіб, які б звертались до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини не має. Щодо наявності заповіту в матеріалах спадкової справи від імені [PERSON] , суд оцінюючи вказаний документ зазначає, що даний заповіт складений від імені [PERSON] , яка проживає ( [ADDRESS] . Спадкодавиця [PERSON] , яка [PERSON] , яка померла [INFO] , проживала в смт. Кирнасівка, Тульчинського району. Таким чином, судом встановлено, що заявник є спадкоємцем після смерті [PERSON] , але юридично оформити спадщину за законом у неї немає можливості, оскільки вона не може підтвердити факт родинних відносин зі своєю двоюрідною сестрою. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі п. 5 ч. 2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно із ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 у справі "Голден проти Сполученого королівства") та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення." У п. 7 даної постанови Пленум ВС України роз`яснив, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Встановлення в судовому порядку факту родинних відносин необхідне заявнику для належного оформлення спадкових прав. У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). При цьому, суд враховує, що заінтересовано особою у вказаній справі є Тульчинська міська рада Вінницької області, яка факт родинних відносин між [PERSON] і померлою [PERSON] не заперечила, а також не заперечила щодо задоволення зазначеної заяви. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог заявника в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, сплачений заявником судовий збір підлягає зарахуванню в прибуток держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved