Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить суд визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він являється одноосібним власником вищевказаної квартири ще з 28 лютого 1997 року. З [PERSON] він уклав шлюб 24 лютого 2001 року. За час їх спільного подружнього життя у них народилися двоє дівчаток-близняток. Однак з часом їхнє спільне сімейне життя не склалося і вони в 2012 році розлучилися. На даний час Відповідач зареєстрована у вищевказаній адресі, однак у вказаній квартирі вона не проживає більше року. Ніяких її особистих речей у квартирі немає, адже більше року вона по власній волі перебралася для постійного місця проживання до свого співмешканця. Дані обставини підтверджуються актами комісії БУ №1 при Яворівській КЕЧ району в яких встановлено, що Відповідач в вищевказаній квартирі не проживає. Позивач [PERSON] в судовому засідання позов підтримав, дав суду показання, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить позов задоволити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, додатково пояснила, що її довіритель є одноосібним власником квартири, яку купив ще до одруження, а тому має право розпоряджатися нею на свій розсуд. Вказує, що на підставі ст. 405 ЦК України Відповідач втратила право на користування цією квартирою, оскільки більше року без поважних причин там не проживає. Просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечила, оскільки Позивач силою вигнав її з даної квартири де вона проживала і була прописана. Просить в позові відмовити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечив в повному обсязі мотивуючи тим, що Позивач в добровільному порядку приписав Відповідача до вищевказаної квартири, як члена сім'ї. Так вони прожили в мирі та злагоді до 2011 року. Вели спільне господарство, справно сплачували всі комунальні послуги і таке інше. Вони проживали разом однією щасливою сім'єю з 2001 до 2012 року. Однак у вересні 2012 року Позивач вигнав Відповідача з квартири на вулицю без речей. Поміняв замки в квартиру та в добровільному порядку не допускає в квартиру, в якій до цього часу знаходиться їхнє спільно нажите майно. Відповідач має повне право надалі проживати в даній квартирі, як колишній член сім'ї власника, -2- однак її примусово Позивачем було виселено з даного житла. Просить в позові відмовити. Представник третьої особи, Яворівський РВ ГУ Державної Міграційної Служби України у Львівській області в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, а тому вислухавши думку учасників судового процесу, які не заперечили щодо продовження слухання справи без участі представника третьої особи, суд вважає за можливе проведення розгляду справи без його участі. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, проаналізувавши матеріали цивільної справи та дослідивши всі докази у справі у їх сукупності, суд прийшов до переконання про те, що обставини на які покликається Позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених ним позовних вимог є не обґрунтовані, не доведені перед судом і не можуть бути задоволені з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ст.ст. 4, 10, 11, 60, 61, 213 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду обґрунтовується лише тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. На підставі Договору Купівлі-Продажу від 28 лютого 1997 року позивач [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.11). 24 лютого 2001 року він зареєстрував шлюб з відповідачем [PERSON]. Від спільного подружнього життя у сторін народилися двоє дівчат-близнючок які, як встановлено в судовому засіданні проживають разом з батьками Відповідачки у Хмельницькій області. Їхнє сімейне життя не склалося і вони в 2012 році шлюб розірвали. З копії будинкової книги на квартиру [ADDRESS] вбачається, що відповідач [PERSON] з 07 грудня 2001 року зареєстрована у даній квартирі (а.с.3-7). Позивач у своїх поясненнях вказує, що Відповідач не проживає у вищевказаній квартирі більше року без поважних причин. На підтвердження своїх слів долучив Акти комісії БУ №1 Яворівського КЕЧ району (а.с.8-10). З даних актів вбачається, що [PERSON] дійсно не проживає за адресою [ADDRESS]. Однак перший Акт складено 20 вересня 2012 року, тобто за пів року до подання позову до суду. Також в судовому засіданні встановлено, що відносно позивача [PERSON] 28 січня 2013 року порушено кримінальну справу за те, що в період з 20.20 год по 21.00 год 27 січня 2013 року він знаходячись в квартирі [ADDRESS], умисно застосував грубу фізичну силу до відповідача [PERSON] та виштовхнув її з квартири, тобто вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 126 КК України. Дана справа ще перебуває на розгляді у Яворівському районному судді (а.с.48-49).Звертаючись до суду з позовом Позивач посилається на ст. 405 ЦК України, яка говорить, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. А у відповідності до ч.2 даної статті - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд критично ставиться до твердження Позивача, що відповідач [PERSON] з власної волі більше року не проживає у його квартирі. Дані факти спростовуються самими доказами Позивача, а саме першим Актом, який складено 20 вересня 2012 року, а позов до суду подано 04 березня 2013 року. Тобто пройшло лише пів року. А також суд бере до уваги подію, яка сталася 27 січня 2013 року, коли Позивач силою не впускав Відповідача до помешкання. -3- Також відмовлючи у позові суд бере до уваги наступне, а саме у відповідності до ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним, користуються нарівні з ним усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з даної статті. В пункті 3 даної статті зазначено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належить особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку(квартири) не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. Також рішенням Конституційного суду України щодо офіційного тлумачення терміну «член сім'ї», зазначено, що до поняття «член сім'ї» Конституційний Суд України виходить з об'єктивної відмінності його змісту від законодавства, підкреслюючи при цьому, що навіть міжнародно-правовими актами не встановлено єдиних критеріїв чи по осібного переліку членів сім'ї. Аналіз змісту норм галузевого законодавства, що регулює питання втрати права користування житловим приміщенням дозволяє віднести до членів сім"ї власника осіб, які проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство; колишніх членів сім'ї власника, зокрема осіб, які проживають з власником, але з певного часу вже не є членами сім'ї; члени сім'ї колишнього власника, зокрема особи, які проживають у житлі, право власності на яке перейшло від громадянина, який зберігає сімейні стосунки з користувачами жилого приміщення, до інших осіб; колишніх членів сім'ї колишнього власника житлового приміщення. Відповідно до ст. 157 ЖК України виселення членів сім'ї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. А також додатковою підставою для виселення членів сім'ї власника містить ч.2 ст. 405 ЦК України, згідно якого член сім'ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, що Позивачем не доведено. Оцінюючи докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити, оскільки Відповідач не з власної волі покинула вищевказану квартиру. Позивачем було неправомірно виселено [PERSON] Вона являється колишнім членом сім'ї власника, який користуються нарівні з власником усіма правами та обов'язками. Відповідач з поважних причин не проживає у квартирі [ADDRESS], так як позивач [PERSON] навмисно перешкоджає проживати в ній.

Outcome: dismissed