Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та визначення місця проживання. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що подальше спільне проживання та збереження сім"ї неможливе, а відповідачка не уважно ставиться до дитини, не піклується про її догляд та виховання. Представник позивач в судове засідання не з'явився попередньо наддавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась надавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Від третьої особи: Органу опіки і піклування в особі Полтавської районної державної адміністрації Полтавської області до суду надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника. При винесенні рішення просили покладатися на висновок служби у справах дітей від 06.03.2015р. № 121/01-59. Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяви сторін, суд приходить до наступного висновку . Судом встановлено, що 17.11.2012р. сторони зареєстрували шлюб у Центральному відділі державної реєстрації реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, за актовим записом №1449. Від вказаного шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO].н., яка зареєстрована та проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] Також встановлено, що спільне життя у подружжя не склалося, сімейно-шлюбні відносини сторони припинили з вересня 2014р., проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Спору про поділ майна подружжя немає. Судом встановлено, що відповідач не уважно ставиться до дитини, не піклується про її догляд та виховання, окрім того не має постійної роботи, не має постійного доходу у зв'язку чим не зможе забезпечити доньку усім необхідним. Як встановлено, відповідач [PERSON] є студенткою 5 курсу Харківського національного університету внутрішніх справ. Згідно письмових пояснень [PERSON] від 05.03.2015 року, вона не заперечує проти проживання її малолітньої доньки [PERSON], [INFO] з її батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Полтавського району, так як сама відповідач буде проживати в гуртожитку за місцем навчання і належного догляду не зможе забезпечити своїй дочці. Відповідно до ч. 4 ст .19 СК України , при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Частиною 5 статті 19 СК України, визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку служби у справах дітей щодо доцільності/недоцільності визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] з її батьком [PERSON] № 121/01-59 від 06.03.2015р., судом встановлено, що служба у справах дітей Полтавської райдержадміністрації вважає за доцільне проживання малолітньої [PERSON], [INFO] разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Відповідно довідки про доходи, виданої ПАТ Виробничо-торговельною фірмою «МТН-Полтава» від 09.02.2015 року № 20 громадянин [PERSON] займає посаду оператора технологічної установи та отримує середньомісячну зарплату 2 000 гривень. За час роботи зарекомендував себе як відповідальний, ініціативний робітник. Трудову дисципліну ніколи не порушував. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них , що мають істотне значення. Судом враховується правова позиція п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007р. де вказано, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір?ю. Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім?ю України» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов?язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Суд вважає , що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе та буде суперечити їх інтересам та інтересам дитини. Враховуючи, що сторони до примирення не прагнуть, збереження сім'ї є неможливим, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, шлюб підлягає розірванню, а місце проживання дитини підлягає визначенню з позивачем який її самостійно виховує. На підставі викладеного та

Outcome: approved