Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач просить суд визнати [PERSON], [INFO], такою що втратила право користування квартирою № 4 по пр. Тараса Шевченка в будинку № 13 в м. Камянське Дніпропетровської області, що дасть підставу відповідному органу державної реєстрації фізичних осіб зняти з реєстраційного обліку [PERSON]. В обґрунтуванні позову позивач зазначила, що вона є власницею квартири № 4 по пр. Тараса Шевченка в будинку № 13 в м. Камянське Дніпропетровської області. В квартирі значить зареєстрованою відповідачка, яка мешкала в квартирі до 2002 року, де вона зараз знаходиться вона не знає. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечує розглядати справу в порядку заочного розгляду. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, причини не явки до суду не повідомила. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позові вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка [PERSON] є власницею квартири № 4 по пр. Тараса Шевченка в будинку № 13 в м. Камянське Дніпропетровської області, що підтверджується витягом про реєстрацію прав від 02.09.2011 р., реєстраційний номер 6122647 (а.с.9). Згідно до довідки про склад сімї, на даний час в квартирі за № 4 по пр. Тараса Шевченка в будинку № 13 в м. Камянське Дніпропетровської області зареєстрованими значаться: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.13). Як вбачається з акту про не проживання від 21.06.2017 р., [PERSON], [INFO], не проживає в квартирі більше пятнадцяти років (а.с.12). Відповідно до ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як розяснено п. 34 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР;стаття 405 ЦК). Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання [PERSON], [INFO], такою що втратила право користування квартирою № 4 по пр. Тараса Шевченка в будинку № 13 в м. Камянське Дніпропетровської області, підлягають задоволенню. Згідно до ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (Закон № 1382-IV), реєстрація є лише внесенням відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. У відповідності зі ст.7 цього Закону, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, рішення суду, яке набрало законної сили (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, без добровільного зняття з реєстрації, особу можна зняти з реєстрації лише за рішенням суду. Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Згідно з ч.1 ст.11 Закону реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Таким чином вимоги позивача про зняття з реєстраційного обліку відповідачки [PERSON] не підлягають задоволенню, у звязку з тим, що є передчасними. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати, а тому, сплачені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене та

Outcome: approved