Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

Позивач 23.05.2018 року звернувся до суду з вказаним позовом, свої позовні вимоги обґрунтував тим, що він з відповідачем деякий час підтримували сімейні відносини без реєстрації шлюбу. 19.01.2010 року позивач переїхав до м.Запоріжжя на тимчасове проживання та з того часу вони з відповідачем проживали окремо та не вели спільне господарство. В червні 2010року позивач переїхав на постійне проживання до Російської Федерації, однак відповідач періодично йому телефонувала, повідомляючи про свою вагітність та вимагаючи кошти на свої витрати. [INFO] відповідач народила сина та вказала в свідоцтві про народження його батьком позивача. Згодом відповідач в телефонній розмові повідомила позивача, що він не є біологічним батьком дитини. У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить виключити з актового запису про народження дитини відомості про позивача як батька неповнолітнього [PERSON] . Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Хайдарової І.О. від 23.06.2018 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами загального провадження до підготовчого засідання. 23.08.2018 року відповідач [PERSON] надала до суду відзив, в якому зазначила, що заявлені позовні вимоги не визнає, просить відмовити у їх задоволенні, зазначила, що з 2007 року вона проживала з позивачем в цивільному шлюбі. У 2010 році позивача було формально переведено до м.Запоріжжя, проте він весь час знаходився в м.Херсоні. На початку квітня 2010 року відповідач завагітніла. З метою заробітку задля утримання родини позивач поїхав до м.Москви Російської Федерації, а відповідач за станом здоров`я залишилась в м.Херсоні. [INFO] у них народився син [PERSON] та запис про позивача як батька був зроблений за заявою позивача та при його особистої присутності. Також на підтвердження цього відповідач надала світлини позивача з сином. Зазначила, що з позовом про оспорювання батьківства позивач звернувся після того, як вона у 2016 році звернулась з позовом про стягненння аліментів на утримання дитини. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2019 року цивільну справу №766/9547/18 передано до провадження судді Майдан С.І. Ухвалою суду від 29.01.2019 року цивільну справу прийнято до провадження суддею Майдан С.І та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 24.12.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В останнє судове засідання позивач надав заяву про відкладення розгляду справи, зазначив, що не має можливості прийняти участь в судовому засідання у зв`язку з Розпорядженням Уряду Російської Федерації від 16.03.2020 року №635-р запровадження карантинних заходів. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги не визнає з підстав, зазначених у відзиві. З урахуванням завчасного повідомлення про день та час розгляду справи, строку розгляду справи, а також з урахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд дійшов переконання щодо розгляду справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали цивільної справи, допитавши свідків, суд дійшов наступного висновку. Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2007 року по 2010 рік, дана обставина сторонами за справою не оспорювалась. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно актового запису про народження №51, складеного 27.01.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комсомольського районного управління юстиції у місті Херсоні, батьками [PERSON] , [INFO] , записані: [PERSON] та [PERSON] . Згідно ст.136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126, 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього, як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства не можливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на штучне запліднення своєї дружини. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення ос порених відомостей з актового запису про народження дитини. Відповідно до п.2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року №96/5,зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за №55/18793, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, у якому зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства,материнства та стягнення аліментів», особа, яка записана батьком дитини, має право оспорювати своє батьківство, пред`являти позов про виключення запису про нього, як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до цієї ж постанови, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів предметом доказування в справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюванного батьківства" (Калачова проти Російської Федерації, № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Відповідно до практики ЄСПЛ суди при вирішенні справ про встановлення батьківства повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечувати баланс між інтересами дитини та позивача. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України (частина перша статті 121 СК України). Законодавством передбачено певні обов`язки батьків щодо їх дитини, а також необхідність приймати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, інших осіб. Так з матеріалів цивільної справи вбачається, що позивачем, не зважаючи на роз`яснення судом, не було заявлено клопотання про призначено за справою судово-медичної експертизи задля встановлення батьківства позивача щодо неповнолітнього [PERSON] , 2010 року народження, та не наданого іншого доказу на підтвердження того факту, що позивач не є батьком дитини. Допитані в судовому засідання в якості свідків зі сторони відповідача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зазначили, що позивач з відповідачем перебували з 2007 року у фактичних шлюбних відносинах, на момент вагітності відповідача та народження неповнолітнього [PERSON] , 2010 р.н., позивач не заперечував свого батьківства відносно нього, він піклувався про сина, надавав матеріальну допомогу. Також свідки зазначили, що у 2009 році у сторін також народилася спільна дитина, яка померла. Тільки після припинення відносин між сторонами, позивач звернувся з таким позовом до суду. Разом з цим, відповідачем надано світлини, на яких зображений позивач з неповнолітнім сином, а також копії заяв, які нотаріально посвідчені, з яких вбачається надання позивачем згоди на виїзд його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , від 07.12.2011 року та від 24.05.2011 року за межі України у супроводі матері [PERSON] . Крім цього, з наданого судового наказу від 30.12.2016 року вбачається, що [PERSON] зверталась до суду та було стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , до повноліття останнього. Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України. Зокрема, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина перша статті 79 ЦПК України), а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Позивачем не доведено іншими належними та допустимими доказами, що він не є батьком дитини. Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed