Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до районного суду з позовом, в якому прохало стягнути з [PERSON] на його користь 12529,67грн заборгованості за кредитним договором і судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00грн. При цьому вказувало, що 13.04.2007 року [PERSON] уклав з банком кредитний договір №б/н і отримав кредит у сумі 3200,00грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на сайті ПАТ КБ «Приватбанк», складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. В порушення умов кредитного договору відповідач несвоєчасно сплачує кредитні зобовязання, в результаті чого станом на 31.08.2016 року виникла заборгованість у сумі 12529,67грн, яка складається з наступного: 2965,23 грн- заборгованість за кредитом; 7405,32 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; 1086,28 грн заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина). 572,84 грн - штраф (процентна складова). Позивач, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, в судові засідання явку представника не забезпечив, в позовній заяві зазначив про розгляд справи без участі представника, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. В попередньому засіданні позов визнав частково та пояснив суду, що втратив роботу та можливість сплачувати кредит. Вважав, що нараховані відсотки значно завищені та поивач нарахував безпідставно штрафи, які не підлягають стягненню. Зауважив, що перебував в зоні АТО і за той час позивач не повинн нараховувати відсотки за кредитом. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вислухавши відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. 13.04.2007 року [PERSON] уклав з банком кредитний договір № б/н і отримав кредит у сумі 3200,00грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Одночаснойому була видана кредитна картка № 4149437303196222, яка перебуває в користуванні відповідача, строк дії якої закінчується у січні 2020 року та по якій здійснюються операції. При укладенні кредитного договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на сайті ПАТ КБ «Приватбанк», складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до укладеного договору та заяви банком 13.04.2007 року відкрито кредитний рахунок та надано відповідачу кредитну картку з базовою відсотковою ставкою в розмірі 3 відсотків на місяць від залишку заборгованості (а.с.- 7-13). З наданої позивачем виписки по рахунку (а.с. 4-6) вбачається, що за вищевказаним картковим рахунком відповідачем проводилися певні операції, останнє внесення сум на погашення боргу відбулось 07.09.2015 року. І наданої відповідачем для огляду платіжної картки, строк її дії спливає у січні 2020 року ( аркуш - 38). Випискою по кредитному рахунку підтверджено користування кредитними коштами до 30.11.2016 року та утворення заборгованості на цю дату в сумі 14252.25грн. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов»язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити відсотки. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов»язання за Договорм та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов»язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов»язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов»ячання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов»язання. Згідно ч.2 ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов»язання не звільняє винну сторону відповідальності за порушення зобов»язання. Згідно п.1.1.3.2.2 «Умов та правил надання банківських послуг» У разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного договору та/або у разі виникнення Овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов»язків в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов»язків та інших обов»язків за цим договором. Таким чином, даючи правову оцінку укладеному між сторонами договору, суд зазначає, що між позивачем та відповідачем був укладений договір карткового рахунку, який в розумінні змісту ст.1066 ЦК України є різновидом договору банківського рахунку, умовами якого було передбачено кредитування відповідача у межах кредитного ліміту (ст. 1067 ЦК України). Відповідно до приписів ч. 2 ст.1069 ЦК України права та обов'язки сторін, пов'язанні з кредитуванням рахунка, визначаються відповідними положеннями про позику та кредит (параграфи 1 та 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.1.1.2.6., 2.1.1.5.6.\~ Умов клієнт обовязаний у випадку невиконання обовязків по договору на вимогу Банку виконати обовязки по поверненню Кредиту (в тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплаті винагороди банку. Відповідно до п.1.1.5.25 Умов за несвоєчасну оплату послуг, передбачених цим Договором, Умовами та Правилами клієнт платить банку за кожним порушенням пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості, але не вище подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який платиться пеня, за кожен день прострочення. Відповідно до п.2.1.1.12.6.1. Умов у випадку виникнення прострочених обовязків на суму від 100 грн., включаючи прострочені обовязки, передбачені п.п.2.1.1.12.6.2., 2.1.1.12.8.1. Умов та правил клієнт сплачує банку пеню, яка розраховується так: ПЕНЯ = базова процентна ставка по договору / 30 (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + грн. (одноразово). Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту Згідно ст.625 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог Цивільного кодексу. Договір є обов'язковим для виконання ( ст. 625 ЦК України). У відповідності до вимог ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Суд приходить до висновку, що відповідач не виконує вищевказані умови кредитного договору № б/н від 13.04.2007 року та станом на 31.08.2016 року має заборгованість в сумі 11456,83грн: 2965,23 грн- заборгованість за кредитом; 7405,32 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; 1086,28 грн заборгованість за пенею та комісією. Таким чином, в цій частині позов підлягає задоволенню. Позовні вимоги в частині стягнення 500 грн штрафу (фіксована частина), 572,84 грн штрафу (процентної складової) задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Пунктами 1.1.5.25, 2.1.1.12.6.1. Умов передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з пунктом 2.1.1.7.6. Умов передбачено сплату штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів грошових зобовязань більш ніж на 30 днів. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 21.10.2015 р. № 6-2003цс15, який є обовязковим для застосування за правилами ст.360-7 ЦПК України. Аналізуючи позицію відповідача, який вважав безпідставним підвищення відсотків за користування кредитними коштами, суд прийшов до висновку, що вона не ґрунтується на умовах договору, який відповідач уклав з банком, так як пунктом 1.1.3.2.3 «Умов та правил надання банківських послуг» передбачена можливість зміни тарифів та інших невід»ємних частимн договору, а у разі незгоди зі змінами Умов та Правил надання банківських послуг та тарифів він мав можливість подати письмову заяву про розірвання кредитного договору. Таких заяв відповідач не подавав, більше того продовжує користуватися кредитними коштами на зазначеному рахунку. Судом також перевірені заперечення відповідача проти нарахування відсотків за час перебування в зоні АТО, які свого підтвердження не знайшли, так як відповідно до наданого позивачем розрахунку боргу з 26.08.2015 року по 05.08.2016 року відсотки за користування кредитними коштами не нараховувались(( аркуш -6). Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, в загальній сумі 11456,83грн, тобто 91,44%, то з відповідача у відповідності до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в сумі 1260.00грн. На підставі викладеного ст.ст. 525-527, 530, 549, 611, 625,1054,1066 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial