Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в особі Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ, третя особа на боці відповідача - [PERSON], про усунення порушень його права власності на спірну квартиру [ADDRESS]. Зазначена квартира належить на праві приватної власності в рівних частках [PERSON] та її сину - батьку позивача [PERSON] згідно Свідоцтву про право власності на житло від 04.03.1998 року. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] померла його рідна бабуся [PERSON]. Актовий запис №4526 від [INFO]. Батько позивача - [PERSON] пропав без вісті на початку 2000 року та за рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.09.2010 року визнаний померлим. Видано Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 16.05.2014 року. Тому позивач за перелічених обставин він є єдиним спадкоємцем першої черги по закону після смерті свого батька [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS]. Також він є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] на 1 /2 частину квартири [ADDRESS]. Заповіт [PERSON] від 19.09.2006 року був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу - Базилєвим С.Г. і зареєстрований в реєстрі за №5599. Позивач зазначає, що на підставі ст.ст. 1268,1269,1270 ЦК України він своєчасно звернувся до Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини по закону та по заповіту. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину не зміг, оскільки на спірну квартиру накладено арешт. Нотаріус позбавлений можливості оформити документи у зв'язку із тим, що на спірну квартиру було накладено арешти: ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.04.2000 року; постановою ВДВС Ленінського районного управління юстиції від 10.11.2000 року, якою накладено арешт на все майно, що належало [PERSON], а саме на ? частину квартири [ADDRESS]; а також постановою ВДВС в Ленінському районі м. Дніпропетровська від 27.10.2006 року, якою накладено арешт на все майно, що належить [PERSON], який проживав у спірній квартирі за вище вказаною адресою. Зазначені засоби були прийняті судом і відповідачем у зв'язку з вирішенням судового спору по цивільній справі №2-1140-2000 за позовом третьої особи - [PERSON] до приватної фірми «Фостер» та [PERSON] «Про стягнення боргу» . 26.06.2000 року рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська були задоволені позовні вимоги третьої особи у справі [PERSON] Останній своєчасно отримав та пред'явив виконавчий лист до виконання. Однак, до березня 2006 року рішення суду не було. Вдруге до 28.03.2006 року [PERSON] отримав дублікат виконавчого листа на стягнення боргу по вище вказаній цивільній справі. На сьогоднішній день у відповідача відсутні будь-які виконавчі провадження по виконанню цього судового рішення. Виходячи з вимог ст.ст.22, 23 Закону України «Про виконавче провадження», строк пред'явлення виконавчого листа складає один рік. Підстави для переривання строку давності пред'явлення виконавчого документа для виконання у третьої особи на боці відповідача відсутні. Тому, строк для виконання судового рішення пропущений та поновлений бути не може. До теперішнього часу вказані засоби забезпечення позову та виконання судового рішення не скасовані, що перешкоджає позивачу оформити та отримати свідоцтво про право власності на спадкову квартиру в порядку спадкування за законом та за заповітом. Тому позивач вимушений звернутися до суду з позовом в порядку ч.1 ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження», де зазначено, що «особа, яка вважає що майно, на яке накладено арешт, належить йому а не боржнику, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на вказане майно та зняття з нього арешту». Позивач також зазначає, що він є єдиним власником спадкової квартири і тому виходячи з вимог ст.ст.386, 391 ЦК України як власник вправі вимагати усунення порушень в здійсненні ним права власності а саме: володіння, користування, та розпорядження своїм майном. Вважає що в даному випадку він позбавлений можливості офіційно володіти та розпоряджатися своїм майном - спірною спадковою квартирою через накладення на неї арешту. Також позивач зазначає, що третій особі як стягувачу у виконавчому провадженні ще у період розгляду його позовних вимог у 2000 році добре було відомо про те, що боржник і відповідач у справі [PERSON] зник без вісті, оскільки всі судові засідання у справі за позовом [PERSON] проведені за відсутності відповідача. Рішення у зазначеній справі також було ухвалене судом 26.06.2000 року за відсутності відповідача [PERSON]. Після того, як рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.09.2010 року [PERSON] померлим, [PERSON] не пред'явив до спадкоємця будь-яких претензій порядку ст.1281 ЦК України. Тому, на погляд позивача, виходячи з вимог ч.3 ст.1281 ЦК України, третя особа [PERSON] втратив право на пред'явлення вимог до нього як спадкоємця боргів його батька [PERSON]. Тому в даному конкретному випадку строк на пред'явлення претензій кредитора до спадкоємців боржника не підлягає відновленню. За таких обставин, підсумовує позивач, будь-які спори з приводу спадкового майна, що залишилося після смерті [PERSON] у вигляді ? частина квартира [ADDRESS], відсутні. З оглядом на викладене позивач просить суд визнати за ним право власності на спірне майно в порядку спадкування за законом після смерті його батька та бабусі шляхом зняття арештів з квартири та всього майна його померлого батька, накладені судом та відповідачем у справі. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги, в тому числі й підстав, викладених у позові. Просила суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача - Ленінський ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції - в судове засідання не явився. Надіслав до суду заяву-клопотання від 27.05.2015 за вих.№17952 про визнання позову та про розгляд цивільної справи за відсутності представника ВДВС. Третя особа - [PERSON] - також в судове засідання не явився. Надав розписку про отримання судової повістки з проханням розглянути справу за його відсутності. Згідно із ч.4 ст.174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановлює ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В даному конкретному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, якими повністю підтверджуються доводи позивача, враховуючи приписи, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 „Про судову практику у справах про спадкування" і ту обставини, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе задовольнити позов і визнати за позивачем [PERSON], [INFO], право власності в порядку спадкування за законом після смерті його батька - [PERSON], визнаного померлим за рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 08.09.2010 року та за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO], на квартиру [ADDRESS], усунувши порушення його права власності, а саме скасувавши засоби забезпечення шляхом зняття арешту: - з квартири [ADDRESS], який накладено ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.04.2000 року; - з 1/2 частини квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON], який накладено постановою ВДВС Ленінського районного управління юстиції від 10.11.2000 року; - з усього майна, яке належало [PERSON], який проживав за адресою: [ADDRESS] , який було накладено постановою ВДВС Ленінського районного управляння юстиції від 27.10.2006 року. На підставі ст.ст.328, 386, 391, 392, 1222, 1223, 1261, 1268 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved