Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

До Харківського районного суду Харківської області звернулася [PERSON] із позовом до Пономарінковської сільської ради Харківського району Харківської області про визнання права власності позивача на житловий будинок загальною площею 52,00 кв. м., житловою площею 16,80 кв.м., розташований за адресою: Харківська область Харківський район с. Лелюки вул. Гагаріна, 18 в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON] В заявленному позові свої вимоги позивач [PERSON]обґрунтовує тим, що згідно матеріалів архівної справи БТІ на земельній ділянці за адресою: Харківська область Харківський район с. Лелюки вул. Гагаріна, 18 розташований житловий будинок літ. «А-1» (1947-1981 років побудови) з господарськими будівлями та спорудами, на який право власності в бюро не зареєстровано, що вбачається із довідки КП «ХРБТІ» від 29.04.2016 р. вих. № Л-1345. Згідно інформації № 286 від 24.05.2016 р. Пономарінковської сільської ради за вказаною адресою особовий рахунок № 0127 головою домогосподарства значився батько позивачки - [PERSON]. За житловим будинком відповідно записів земельно-шнурової книги, згідно тієї ж довідки, значиться земельна ділянка площею 0,22 га. Вказаний житловий будинок був придбаний батьком позивачки- Логачевим [PERSON], згідно договору купівлі-продажу від 10.11.1965 р., посвідченого Пономарінковською сільскою радою № 11, а потім добудований, але, згідно діючого на той час законодавства договори купівлі-продажу у сільській місцевості не реєструвалися в бюро технічної інвентаризації. Батько позивачки - [PERSON] помер 22.01.1987 р. Позивачка вважає, що відповідно до вимог ст.ст. 86, 100 ЦК України (в редакції 1963 р.) ії батько набув право власності в порядку забудови за своє життя, а згідно ст. 1218 ЦК України (в редакції 2003 р.) він є обєктом спадкування (майном померлого) після ії смерті, входить до складу спадщини. Позивачка вважає, що спірний житловий будинок фактично належав ії батьку на день його смерті, так як був придбаний ним, добудований ним і зареєстрований в По господарській книзі, відповідно до діючої та той час (до 13.12.1995 р.) інструкції про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу Української СРСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 р., п. 6 ч. 2- будинки і домоволодіння розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але не приєднані до них, не підлягали реєстрації. Крім того, позивачка посилається на те, що в Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР від 31.10.1975 р. вбачається, що підтвердженням належності будинку, інших відомостей, що необхідні для засвідчення угод в сільській місцевості є довідки виконкому відповідної ради народних депутатів, видана на підставі запису в по господарській книзі. Таким чином, на думку позивачки, відповідно до діючого на той момент законодавства, спірний житловий будинок, збудований у 1947-1981 роках в сільській місцевості, якою є с. Лелюки, є обєктом власності [PERSON], належить йому, і, у звязку із цим, позивачка претендує на право власності на цей будинок в порядку спадкування за законом Позивачка вважає, що відповідно до листа Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 р. № 12/5-126, які діяли станом на 1981 р. не потрібно було введення до експлуатації обєктів нерухомості, які були збудовані до 05.08.1992 р. Батько позивачки помер 22.01.1987 р., на момент смерті батька [PERSON] в будинку була зареєстрована мати позивачки [PERSON], яка мешкала разом із батьком до його смерті, фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, відповідно до ст. 529, ст. 549 ЦК України, стала власницею житлового будинку, але, право власності на будинок на неї не було зареєстроване і вона не отримала відповідних правовстановлюючих документів. Позивачка також вважає, що відповідно до ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку переходить право власності або користування земельною ділянкою на якій вони розміщені. Відповідно до листа ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05. 2013 р. № 24-753/04-13 аркуш. 20- по обєктах, що збудовані до 05 серпня 1992 р., тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 р. № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі .змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 р., могли, за умови прийнятгя їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Мати позивачки [PERSON] померла 16.01.2004 р. Позивач вважає, що відповідно до ст. 529, ст. 546 ЦК України (в редакції 1963 р.) вона прийняла спадщину фактично після смерті своєї матері, тому ій став належати на праві власності вказаний житловий будинок, інші спадкоємці спадщину не прийняли. Листом від 23.03.2016 р. № 795/02-14 нотаріус відмовив позивачці у видачі правовстановлюючих документів, бо не має оформленого права власності на житловий будинок ні у батька, ні у матері позивачки, у звязку із цим вона звернулася до суду. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала свій позов і просила суд його задовольнити із викладених у ньому підстав. (а.с. 44-45 ) Представники відповідача в судове засідання не зявилися, незважаючи на те, що був повідомлений у встановленому законом порядку про час та місце слухання справи. Однак, від Голови Пономарінковської сільської ради [PERSON] надійшов лист № 631 від 25.10.2016 р. з проханням слухати справу за відсутністю їх представника. (а.с. 42) Суд, дослідивши зібрані докази по справі, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 527, 529 ЦК України (в редакції 1963 р.) у звязку із смертю 22.01.1987 р. батька - [PERSON] та смертю 16.04.2004 р., на підставі ст. 1223 ч. 2, ст. 1258 ч. 1, ч. 2, ст. 1261 ЦК України - у позивачки - [PERSON] виникло право на спадщину за законом після смерті батька і матері. Але, відомостей від нотаріуса про те, чи звертався хтось із спадкоємців після настання смерті [PERSON] 22.01.1987 р та настання смерті [PERSON] 16.01.2004 р. з заявою про прийняття спадщини ні позивач, ні ії представник суду не надали. Таким чином, суду не надано документів із нотаріальної контори про коло спадкоємців після настання смерті вказаних осіб. Позивачка [PERSON] вказує, що вказаний «житловий будинок був придбаний ії батьком [PERSON] у 1965 році, а потім добудований», але, ні в позові, ні в доданих до нього документах не має відомостей про те, коли саме був добудований будинок, так саме як і не вказується чи був він прийнятий в експлуатацію відповідними державними будівельними органами, однак, посилається на лист Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 р. № 12/5-126, відповідно до якого обєкти нерухомості збудовані до 05.08.1992 р. не потребують державної реєстрації для встановлення на них права власності. Відповідно до вказаного [PERSON] Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 р. № 12/5-126: «Комітет вважає за доцільне проводити оформлення свідоцтва про право власності по об'єктах, які були закінчені будівництвом після 05 серпня 1992 р. і на цей час не прийняті в експлуатацію (які експлуатуються або не експлуатуються) тільки при наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними. По об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 р., тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації (до врегулювання цього питання законодавчими на нормативними актами).» Однак, акту прийняття в експлуатацію будинку розташованого за адресою: Харківська область Харківський район с. Лелюки вул. Гагаріна, 18 складеного відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними. що складається бюро технічної інвентаризації (до врегулювання цього питання законодавчими на нормативними актами) позивачка у підтвердження своїх вимог суду не надала. Відповідно до правової позиції Верховного суду України від 18 грудня 2013 р. по справі № 6-137цс13: «Право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва». Державна реєстраційна служба України листом від 12.03.2013 р. № 95-06-15-13 розяснила, що при проведенні державної реєстрації прав із видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно, збудоване до 05 серпня 1992 р., документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта, є технічний паспорт на обєкт нерухомого майна. Аналогічна норма щодо порядку реєстрації права власності зазначена в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13. Зокрема, при реєстрації для оформлення права власності обєктів, що збудовані до 05 серпня 1992 р., тобто до прийняття постанови Кабінету міністрів України від 05.08.1992 р. № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, одним із необхідних документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається Бюро технічної інвентаризації. Однак, суду не надано технічного паспорту на вказаний обєкт нерухомого майна, який би був складений до 05 серпня 1992 р. і на підставі якого в подальшому був би підписаний акт прийняття будинку в експлуатацію. Відповідно до вимог закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань регулювання містобудівної діяльності» від 20.11.2012 р. № 5496 до Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» були внесені зміни, які продовжили дію п. 9 Розділу V «Прикінцеві положення» цього документа до 31.12.2013 р. Відповідні зміни передбачають спрощений порядок прийняття в експлуатацію з видачею декларації про готовність об'єкта до експлуатації для індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, збудованих у період з 05 серпня 1992 р. до 12 березня 2011 р. Порядок оформлення права власності на обєкти нерухомого майна, щодо яких відсутні акти прийняття в експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів» і в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.1999 р. № 12/5-126. Окрім цього, ні позивачкою [PERSON], ні ії представником[PERSON], суду не надано будь-яких документів, які б могли посвідчити купівлю будівельних матеріалів і договорів на виконання будівельних робіт саме до 05 серпня 1992 р. Таким чином, позивачкою [PERSON] не надано суду належних та допустимих законом доказів які б підтверджували що будівництво було закінчено саме до 05 серпня 1992 р. та не потребує державної реєстрації. Абзацом 45 пункту 3.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 передбачена можливість визнання права власності на будинки побудовані до 05 серпня 1992 р. у порядку спадкування за наявності таких документів: - виписок із погосподарської книг про те, що будинок належав спадкодавцеві; - технічного паспорту на будинок; - висновку спеціалістів щодо технічного стану будинку, дотримання санітарних, протипожежних вимог; - рішення ради та договору про надання земельної ділянки у безстрокове користування для будівництва будинку; - відмови виконкому місцевої ради в оформленні права власності; - постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Однак, суду не надано правовстановлюючого документа - погосподарської книги або виписки із неї про те, що будинок належав спадкодавцеві - [PERSON]; не надані висновки спеціалістів щодо технічного стану будинку, дотримання санітарних, протипожежних вимог; рішення ради та договору про надання земельної ділянки у безстрокове користування для будівництва будинку; відмова виконкому місцевої ради в оформленні права власності. Відповідно до п. 3.2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р.\~ № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: «Порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в\~ДБН А.3.1-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" та в\~листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 р. № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється: -оформлення свідоцтва на право власності на об'єкти, які були закінчені\~будівництвом після 05 серпня 1992 р. і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; - по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 р., тобто до прийняття\~постанови КМУ від 05 серпня 1992 р. № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 р., могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 р., на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. За умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке\~будівництво\~не може визнаватись самочинним, а є незавершеним. Пунктом 8\~ ППВСУ від 30 травня 2008 р. № 7\~встановлено, якщо\~будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки входять до складу спадщини. Законодавством передбачено порядок прийняття в експлуатацію будівель інспекцією архітектурно-будівельного контролю за місцем їх розташування, який не може підмінятися судовим рішенням.» За змістом ч. 1 ст. 376\~ЦК України об'єкт нерухомості належить до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: - земельна ділянка не відведена для цієї мети; - відсутній належний дозвіл на будівництво; - відсутній належним чином затверджений проект. Всі ці документи відсутні у позивача. Таким чином, суд приходить до висновку, що вказане будівництво являється самочинним і про відсутність правовстановлюючого документу на спірний будинок - погосподарської книги з внесеними в неї даними про те, що будинок належав спадкодавцеві і про наявність акту прийняття будинку в експлуатацію відповідною комісією - державною приймальною або державною технічною. Відповідно до ч. 2 ст. 376\~ЦК України\~особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦК України: «Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно», але, ця вимога закону також не виконана позивачем. Окрім цього, незважаючи на те, що в мотивувальній частині свого позову [PERSON] вказує, що «цей житловий будинок був придбаний у 1965 році батьком- Логачевим П.С., згідно договору купівлі-продажу від 10.11.1965 р., а потім добудований ним і таким чином, відповідно до вимог ст. 86, ст. 100 ЦК України (в редакції 1963 р.) набув на спірний житловий будинок право власності в порядку забудови» та надала суду свідоцтво про укладення шлюбу між своїми батьком і матірю від 07.03.1950 р. (а.с. 10). Позивачкою не надано суду належних і допустимих доказів про те, що саме ії матір успадкувала належну ії батьку частину майна у нажитій ними за період шлюбу спільній сумісній власності і що будинок в цілому підлягає успадкуванню саме за матірю. Відповідно до ст. 10 ч. 1- ч. 3 ЦПК України: «Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень». Статтею 11 ч. 1 ЦПК України передбачено, що: «суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі». Відповідно до ст. 60 ч. 1- ч. 3 ЦПК України: «Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір». Згідно із ст. 131 ЦПК України «Сторони зобовязані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попередне судове засідання у справі не проводиться,- до початку розгляду справи по суті». Відповідно до ст. 133 ч. 1 ЦПК України: «Особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявляти клопотання про забезпечення цих доказів. До клопотання про забезпечення доказів додається документ про сплату судового збору». Позивачка [PERSON] не надала суду належних і допустимих законом доказів, про виникнення права власності на спірний будинок у ії батька - [PERSON] та у ії матері [PERSON], а також у позивачки [PERSON] відсутні передбачені законом документи про відведення земельної ділянки під забудову і дозвіл на забудову, суду не надано будь-яких даних про правовий режим земельної ділянки, на якій збудовано житловий будинок розташований за адресою: Харківська область Харківський район с. Лелюки вул. Гагаріна, 18, тобто позивачка не довела суду ті обставини, на які вона посилається в своєму позові як на підставу своїх вимог і заперечень стосовно вказаного житлового будинку, в звязку з чим у задоволенні позову має бути відмовлено. Таким чином, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити у звязку із недоведеністю позовних вимог. Приймаючи до уваги викладене,

Outcome: dismissed