Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення грошової компенсації за 1/2 частину спільно нажитого майна. 15.02.2018 року представником позивача змінено підставу позову: заявлено вимогу про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та конструктивних елементів у незавершеному будівництвом будинку з надвірними спорудами. 16.10.2018 року представник позивача подала заяву, в якій зазначила про зміну прізвища позивачем з « [PERSON] » на « [PERSON] », а тому просила вважати її прізвище « [PERSON] ». 27.05.2019 року представник позивача подала заяву про зміну прізвища позивачем з « [PERSON] » на « [PERSON] » у зв"язку з одруженням 04.05.2019 року. Уточнені вимоги позивача мотивовано тим, що з 07 серпня 2010 року і до 13 липня 2017 року позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу залишились проживати з позивачем. Рішенням Олешницької сільської ради за № 35 від 04 травня 2005 року відповідачу виділена земельна ділянка площею 0,15 га для будівництва та обслуговування індивідуального будинку по [ADDRESS] , на якій в 2013 році вони з відповідачем, як подружжя, розпочали будівництво будинку і на даний час будинок з надвірними спорудами незавершений будівництвом, процент готовності 76%. Позивач вважає, що має право на 1/2 частину будівельних матеріалів та конструктивних елементів недобудованого спірного будинку, оскільки за 7 років їхнього сімейного життя відповідач працював в загальному лише один рік: один раз їздив на заробітки в Чехію та один раз в Москву. Кожного року позивач їздила в Чехію на заробітки, де працювала по півроку, що стверджує закордонним паспортом, а зароблені кошти вкладала в будівництво. Коли в 2013 році розпочалось будівництво будинку відповідача вдома не було. Він приїхав з Москви, то фундамент вже був готовий. Виконувати роботу по будівництву їм допомагали батьки та рідні брати позивачки. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, за яким позовні вимоги не визнає посилаючись на те, що позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження того, що спірний будинок дійсно будувався за їхні з відповідачем спільні кошти та що вона вкладала кошти в його будівництво. Вказує, що будівництво спірного будинку було розпочато ще до укладення шлюбу (на підставі дозволу на виконання будівельних робіт від 25.12.2005 року) - за його, відповідача, кошти, частково зароблені ним особисто, а частково - подаровані його матір`ю - [PERSON] , яка з 2008 року по теперішній час постійно проживає в Італії , де офіційно працює та пересилає йому кошти. Ще до укладення шлюбу позивач їздив на заробітки до Чеської Республіки і до 2017 року працював за кордоном, частину зароблених коштів вкладав у будівництво спірного будинку, а частину в ремонт будинку батьків позивачки. Вважає, що позивач не довела належними та допустимими доказами, що спірний будинок є спільною сумісною власністю їхнього з відповідачем подружжя, а відтак - заявлений позов не підлягає задоволенню. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали з мотивів, викладених в позовній заяві та просили суд такі задоволити в повному обсязі. Будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] суду пояснила, що спірний будинок вони почали будувати з відповідачем в 2013 році на земельній ділянці, що була виділена відповідачу до укладення їхнього шлюбу. Фундамент побудували за її кошти. Роботу по будівництву проводили її брати та батько. Оскільки відповідач ніде не працював і так як це його третій шлюб, вона навіть надавала йому кошти щоб сплачував аліменти на утримання його дитини від другого шлюбу. У 2013 році відповідач не спілкувався з своєю матір`ю, яка проживає в Італії і кошти на будівництво будинку вона йому не надсилала. У кінці 2013 року зводили стіни будинку з блоків. Ці роботи виконував батько відповідача. Будівельні блоки були придбані за її кошти та якісь гроші на блоки виділив і відповідач. У 2014 році був зведений дах будинку. Вона постійно виїжджала на заробітки за кордон до Чеської Республіки, де працювала на різних роботах, а кошти передавала додому шофером. У 2015 році вони займалися вирощуванням полуниці, кошти від реалізації якої також вкладали у будівництво будинку. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. Справу розглянуто у відсутність відповідача за участю його представника [PERSON] . Представник відповідача [PERSON] . в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, у задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі. Свідок [PERSON] , рідний брат відповідача, суду показав, що сторони будували будинок з 2012 року по 2014 рік на земельній ділянці, яка належить відповідачу. Позивач у той час була на заробітках в Чехії, а відповідач ніде не працював. У будівництві приймали участь батько та брат позивачки та батько відповідача. Їх матір проживає в Італії та брату грошима не допомагала, оскільки в той час вони не спілкувались між собою. Свідок [PERSON] , рідний брат позивача, суду показав, що у 2013 році разом з своїм батьком брав участь у будівництві фундаменту до спірного будинку сторін. За роботу з ним розрахувалась сестра. Їхній батько потім мурував стіни, а дах будинку будував батько відповідача. Йому відомо, що будинок збудований за кошти позивача, яка працювала на заробітках в Чеській Республіці, а родина відповідача кошти на будівництво будинку не надавала. Свідок [PERSON] , батько відповідача, суду показав, що брав участь у будівництві будинку разом з батьком та братом позивача і за свою роботу гроші не брав так як допомагав сторонам як батько. Вони будували, а позивач з відповідачем працювали та купували будівельні матеріали. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновків про задоволення уточнених позовних вимог з огляду на наступне. Згідно ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 1 ст. 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до частин 1, 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Також згідно частин 3, 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Виходячи з положень частин 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяься в постанові від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені, між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до частини першої статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У пункті 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об`єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК України). У зв`язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об`єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 16 грудня 2015 року в справі № 6-271 Оце 15, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинку з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що з 07 серпня 2010 року і до 13 липня 2017 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу залишились проживати з позивачем. Рішення Виноградівського районного суду від 13.07.2017 року шлюб між сторонами розірвано. Питання про поділ майна подружжя в зазначеній справі не ставилось. Рішенням Олешницької сільської ради за № 35 від 04 травня 2005 року відповідачу виділена земельна ділянка площею 0,15 га для будівництва та обслуговування індивідуального будинку по [ADDRESS] . Згідно довідки Олешницької сільської ради за № 02-10/ 1820 від 31 липня 2017 року, земельна ділянка, розташована в [ADDRESS] Виноградівського району рахується за відповідачем [PERSON] та не приватизована. На вказаній земельній ділянці сторони перебуваючи в шлюбі в 2013 році розпочали будівництво житлового будинку з надвірними спорудами. Будівництво проводилось згідно будівельного паспорта, виготовленого КП Виноградів - проект та погодженого архітектором 21.12.2005 року ( а.с.19-22). Відповідно до довідки КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» за № 513 від 02.08.2017 року та технічного паспорту від 01.08.2017 року, житловий будинок в [ADDRESS] будівництвом незавершений - процент готовності 76% та його вартість станом на серпень 2017 року становить 274 804 грн. У будинку є наступні конструктивні елементи: фундамент з бетону, стіни з бетону та блоківв, покрівля з металочерепиці, перекриття дерев`яне, пілога глиноб та приміщення котельні в якому є фундамент з бетону та стіни з бетону і блоків. Згідно висновку експерта № 391/03-19 від 14.04.2019 року судової будівельно-технічної експертизи, проведеної судовим експертом [PERSON] за зверненням позивача, встановлено перелік будівельних матеріалів та обладнання, що були використані в процесі будівництва незавершеного будівництвом будинку з надвірними спорудами з процентом готовності 76 % по [ADDRESS] та встановлено загальну вартість вказаних матеріалів та обладнання, що складає суму 338 151, 60 грн. Оскільки вказаний незавершений будівництвом будинок збудовано сторонами за час перебування в шлюбі за спільні кошти подружжя, суд приходить до висновку, що такий, як об`єкт незавершеного будівництва - сукупність будівельних матеріалів, слід визнати об`єктом права спільної сумісної власності сторін. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. Враховуючи, що суд визнав зазначений незавершений будівництвом будинок (сукупність будівельних матеріалів) спільною сумісною власністю сторін, виходячи з принципу рівності часток у вказаному майні, вимоги позивача визнати за нею право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та конструктивних елементів у незавершеному будівництвом будинку підлягають до задоволення. У відповідності до положень ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved