Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

Заявники в порядку ст. 234 ЦПК України звернулись до суду із заявою, в якій просили розірвати шлюб, зареєстрований 28.08.2010 року. Мотивують заяву тим, що подружнє життя у них не склалося по причині протилежних поглядів на сімейне життя, шлюбні відносини між ними припинилися, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, подальше сумісне життя і збереження сім'ї є неможливими та суперечить їх інтересам. Вказали, що між ними досягнуто згоди про розмір аліментів на утримання дитини, участі батька, який буде проживати окремо, у забезпеченні умов життя малолітнього сина, умови здійснення ним права на особисте виховання дитини. У судове засідання заявники не з"явилися, надали суду заяви, в яких просили розгляд справи проводити за їх відсутності, вимоги заяви підтримали, з підстав, викладених в ній. Крім того, зазначили, що фактичні шлюбні відносини між ними припинені з вересня 2016 року, майновий спір між ними відсутній. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 28.08.2010 року між заявниками зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб від 28 серпня 2010 року, актовий запис №587, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції в м. Києві (а.с. 9). Від спільного життя подружжя має малолітню дитину: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 10). 21.11.2016 року між подружжям укладено договір про розмір аліментів на дитину, строки та порядок їх виплати, визначення місця проживання дитини, умови здійснення прав на особисте виховання дитини, здійснення батьківських прав та виконання обов»язків, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловим Р.В., зареєстровано в реєстрі за №2517, в якому за домовленістю сторін встановлено обов»язок батька сплачувати на утримання дитини аліменти в розмірі 1500,00 грн. та брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, дитина залишається постійно проживати разом з матір»ю (а.с. 11-12). Договором передбачено умови здійснення батьком права на особисте виховання дитини та участь у забезпеченні умов її життя. Майновий спір на день розгляду справи між заявниками відсутній. Частиною другою ст. 104 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно зі ст.109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За приписами ст. 234 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно роз'яснень, які викладені у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбі, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім"ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з"ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Враховуючи, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини і чоловіка, між ними втрачено взаєморозуміння, шлюбні відносини припинені, вони не бажають примирятися, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права подружжя, а також їх дитини, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між заявниками існує формально і може бути розірваним. На підставі викладеного,

Outcome: approved