Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 21.05.2013 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що з 1999 року з відповідачем [PERSON] почали проживати разом у незареєстрованому шлюбі. В [INFO] у них народилася дочка [PERSON]. Потім [INFO] з'явилася друга дитина син [PERSON]. Сторони 14 лютого 2005 року вирішили офіційно зареєструвати шлюб. Під час перебування в зареєстрованому шлюбі мали спільний бюджет, вели спільне господарство і на спільні кошти подружжя було придбано рухоме та нерухоме майно, яке у відповідності до положень ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Позивач вважає, що до майна що було придбано та побудовано ними під час шлюбу та спільного проживання входить: квартира [ADDRESS] зареєстрована на ім»я [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності САС , 52396 виданого 13.04.2010 року виконавчим комітетом Черкаської міської ради, в якій на даний час зареєстрована та проживає позивач з дітьми; житловий будинок, розташований в [ADDRESS], право власності зареєстроване за відповідачем; квартира [ADDRESS], право власності зареєстроване за позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 17.03.2006 року; будинок в [ADDRESS], право власності зареєстроване за відповідачем; офісне приміщення (адреса невідома) в [ADDRESS], право власності зареєстроване за відповідачем . Крім того під час спільного проживання розвивалися сільськогосподарські підприємства, учасником яких є відповідач, а саме: Фермерське господарство «Веселохутірське», що знаходиться за адресою Черкаська обл., Чорнобаївський р-н, с. Веселий Хутір та TOB «Москаленківське», що знаходиться за адресою Черкаська обл., Чорнобаївський р-н, с. Васютинці, вул. Леніна, 4. На спільні кошти подружжя також придбавалися земельні ділянки та автомобілі. В зв'язку з тим, що вищезазначене майно здебільшого придбавалося та реєструвалося на ім'я відповідача, у позивача відсутні документи, якими вона може підтвердити право власності та час його набуття. Але, до складу майна, що підлягає поділу має бути включений повний обсяг майна подружжя, наявного у відповідача на час припинення спільного господарства. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між сторонами розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено актовий запит за № 83 від 27.08.2009 року. Але після офіційного розірвання шлюбу сторони підтримували шлюбні відносини до травня 2012 року. В травні 2012 року відповідач повідомив позивача , що має намір створити нову сім»ю і припинив їх відносини. З того часу сторони не проживають як чоловік та жінка, не ведуть спільного господарства, та не мають спільного бюджету. Після розірвання відносин відповідач деякий період надавав кошти на утримання дітей, але розподіл майна між ними не відбувався. В березні 2013 року колишній чоловік припинив перераховувати кошти на утримання дітей, та акцентував питання про розподіл майна подружжя, а 14 травня 2013 року позивач отримала лист з якого дізналася, що він має на меті ініціювати питання розподілу спільного майна подружжя. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. На підставі ст. 70 ч. 1 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до вимог ст. 61 Сімейного Кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Крім того, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК). Згідно ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. Статтею 71 СК України визначено способи та порядок поділу майна, зокрема зазначено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Згідно ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної її частини. Пунктом 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. Оскільки позивач має документально підтверджене нерухоме майно лише на квартиру [ADDRESS], в якій на даний час зареєстрована та проживає з дітьми та квартиру [ADDRESS], то вважає за можливе подати позов за підсудністю по місцезнаходженню квартири в м. Черкаси. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Для визначення обсягу майна подружжя позивач мала намір заявити клопотання про витребування у відповідача документів на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, та заявити клопотання про проведення товарознавчої експертизи для визначення його вартості, а тому позовні вимоги будуть конкретизовані після отримання необхідних документів . В зв»язку з цим позивач просила постановити рішення, яким провести розподіл майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]. Визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Позивач [PERSON] 22.10.2013 року змінила позовні вимоги, які мотивувала наступним. З березня 1999 року позивач з відповідачем [PERSON] почали проживати разом в не зареєстрованому шлюбі. Мешкали в смт. Чорнобай за адресами [ADDRESS], [ADDRESS]. За час спільного проживання у них [INFO] народилася донька [PERSON], [INFO] з»являється друга дитина син [PERSON], перед появою якого 14.02.2005 року сторони вирішили зареєструвати відносини офіційно. В цей період відповідач працював на посаді генерального директора ПП «Імперіал-плюс», яке розташоване в смт. Чорнобай. Позивач з 2000 року по березень 2013 року на тому ж підприємстві займала посади секретаря, бухгалтера, маркетолога. Окрім ведення домашнього господарства та виховання дітей, позивач завжди допомагала чоловікові займатись підприємницькою діяльністю, в цей час розвивавалися сільськогосподарські підприємства, учасником яких є відповідач, а саме: 2004-2005 роки - Фермерське господарство «Веселохутірське», що знаходиться за адресою: Черкаська обл., Чорнобаївський р-н. с.Веселий Хутір та в 2008-2009 роках ТОВ «Москаленківське» що знаходиться за адресою Черкаська обл., Чорнобаївський р-н., с. Васютинці, вул. Леніна. 4. В 2009 році відносини між сторонами погіршуються і вони офіційно розірвали шлюб, але продовжували проживати разом. З вересня 2011 року їх сім»я переїхала до м.Черкаси та оселилась в квартирі [ADDRESS], придбаній в 2010 році за договором купівлі-продажу на ім»я відповідача. Донька [PERSON] з вересня 2011 року навчалась в 31 гімназії. Одночасно з ремонтом в новопридбаній квартирі [ADDRESS], в 2010 році, спільними зусиллями сторони розпочали будівництво дачного будинку в [ADDRESS]. Позивач займалась облаштуванням, придбанням меблів, укладала договір з дизайнером. В травні 2012 року відповідач повідомив позивача , що має намір створити нову сім»ю і припинив відносини. З того часу сторони не проживали, як чоловік та жінка, не вели спільне господарство, та не мали спільного бюджету. Після розірвання відносин відповідач деякий період перераховував кошти на утримання дітей, але розподіл майна не відбувався. На даний час аліменти не сплачуються. Таким чином, позивач вважає, що до рухомого та нерухомого майна, що було придбано та побудовано під час шлюбу та спільного проживання, але зареєстроване на ім.»я відповідача входить: квартира [ADDRESS], придбана в 2010 році за договором купівлі-продажу в ПП «Надія» та зареєстрована на ім»я [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності САС 52396, виданого 13.04.2010 року виконавчим комітетом Черкаської міської ради, в якій на даний час зареєстрована та проживає позивач з дітьми; дачний будинок розташований в [ADDRESS], право власності зареєстроване за відповідачем, рік побудови 2010-2012; 12 частина вбудованих офісних приміщень, що знаходяться в [ADDRESS], загальною площею 108.3 кв.м., зареєстровано за відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 21.10.2004 року. Крім того сторонами під час спільного проживання розвивалися сільськогосподарські підприємства, учасником яких є відповідач, а саме: Фермерське господарство «Веселохутірське», що знаходиться за адресою Черкаська обл., Чорнобаївський р-н, с. Веселий Хутір та ТОВ «Москаленківське», що знаходиться за адресою Черкаська обл., Чорнобаївський р-н., с. Васютинці, вул. Леніна, 4. На спільні кошти подружжя також придбавалися земельні ділянки та автомобілі. У зв'язку з тим, що вищезазначене майно здебільшого придбавалося та реєструвалося на ім'я відповідача, у позивача відсутні документи, якими вона може підтвердити право власності та час його набуття. Але до складу майна, що підлягає поділу має бути включений повний обсяг загального майна подружжя, наявного на час припинення спільного ведення господарства. Враховуючи вищевикладене, позивач звернулася до суду із заявою про зміну підстави позову, виходячи з того, що має намір довести в суді факт проживання з [PERSON] однією сім»єю до та після реєстрації шлюбу, та просити суд про визнання майна придбаного в цей період спільним майном чоловіка та жінки, що проживали однією сім»єю без реєстрації шлюбу. В зв»язку з цим просила суд постановити рішення, яким встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім»сю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з березня 1999 року по лютий 2005 року, і з серпня 2009 року по травень 2012 року. Визнати спільним майном сторін майно, придбане під час проживання однією сім»єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з березня 1999 року по лютий 2005 року, із серпня 2009 року по травень 2012 року, визнавши за [PERSON] право власності на: 1/2 частину квартири [ADDRESS]; 12 частину дачного будинку розташованого в [ADDRESS]; 14 частину вбудованих офісних приміщень, що знаходиться в [ADDRESS]. [PERSON] 22.11.2013 року на підставі ст.123 ЦПК України звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 14 лютого 2005 року вони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було зареєстровано у відділі РАЦС смт. Чорнобай, Черкаської області. Відділом реєстрації актів цивільного стану Чорнобаївської районної ради 27 серпня 2009 року шлюб було розірвано за взаємною згодою. Відповідно до вимог ст. 60 Сімейного кодексу України - майно, набуте подружжям за час шлюбу , належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, введення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку ( доходу). Частиною 2 цієї ж статті передбачено , що вважається , що кожна річ , набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування , є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу спільного сумісного майна подружжя частки у відповідності до ст. 70 CK України є рівними, таким чином позивач вважає, що йому належить 12 частина всього спільного сумісного майна подружжя. Згідно до вимог ст. 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Під час зареєстрованого шлюбу було придбано квартиру [ADDRESS]. Вказана квартира відповідно до договору купівлі - продажу від 17 березня 2006 року придбана позивачкою [PERSON] і зареєстрована у електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 31 березня 2006 року. Згідно ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 р. Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя » поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи той факт, що вищевказана квартира [ADDRESS] придбана під час перебування в зареєстрованому шлюбі вона підлягає розподілу по 12 частині кожному. В зв»язку з цим просив постановити рішення, яким провести поділ майна подружжя, виділити йому та визнати за ним право власності на 12 частину квартири [ADDRESS]. Позивач вона ж відповідач по зустрічному позову [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, з підстав, вказаних в позовній заяві та просила позов задовольнити. Крім цього вважає, що відповідач до суду повинен був надати суду документи на наявність фермерських господарств, що розташовані за адресою Черкаська обл., Чорнобаївський р-н., с. Веселий Хутір та ТОВ «Москаленківське», що знаходиться за адресою Черкаська обл., Чорнобаївський р-н., с. Васютинці, вул. Леніна, 4. Коли вони розірвали шлюб, то у них була домовленість, що квартира по [ADDRESS] залишиться у її власності та власності дітей, на дітей відповідач буде виплачувати аліменти по 15 000 грн. щомісячно. Однак відповідач надіслав листа з пропозицією прибути на переговори до адвоката з приводу поділу майна. Тому вона була змушена звернутися з позовом до суду . Під час спільного проживання сторонами було придбано автомобіль, дату придбання, марку та вартість позивач вказати не може. Також були придбані земельні ділянки, де розташовані, коли придбані їй не відомо. Вважає, що судом не розглянуто її клопотання про витребування доказів, які свідчать про наявність спільного майна і суд не з»ясував, де воно знаходиться, коли та ким придбано. Представник позивача [PERSON] по довіреності [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] підтримала , зустрічний позов не визнала та суду пояснила, що сторони з березня 1999 року проживали однією сім»єю як чоловік та жінка в незареєстрованому шлюбі. 14.02.2005 року вони зареєстрували шлюб та спільно проживали до серпня 2009 року, після чого їх шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу сторони продовжували проживати однією сім»єю. За час спільного проживання без реєстрації шлюбу ними за спільні кошти придбано квартиру [ADDRESS]; дачний будинок, розташований в [ADDRESS]; 12 частину вбудованих офісних приміщень, що знаходиться в [ADDRESS]. Позовні вимоги просила задовольнити повністю Поскільки судом не з»ясовано наявність іншого майна, про яке заявляла позивач, то просила в зустрічному позові про поділ спільного майна подружжя відмовити. Відповідач він же позивач по зустрічному позову [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, підтримав заперечення на позов, подані 27.08.2013 року та просив в позові [PERSON] відмовити. Зустрічний позов підтримав та просив задовольнити , провести поділ майна подружжя та визнати за ним право власності на 12 частину квартири [ADDRESS]. Адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнала, підтримала заперечення на позов та просила в позові [PERSON] відмовити. Зустрічний позов підтримала та просила провести поділ майна подружжя та визнати за ним право власності на 12 частину квартири [ADDRESS]. Крім цього вважає, що кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Вважає, що позивачем не надано будь-яких доказів з приводу заявлених нею позовних вимог. Також просила врахувати, що згідно Сімейного кодексу України (з наступними змінами та доповненнями) кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України. Згідно п. 1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України , даний кодекс набирає чинності з 01.01.2004 року. А позивач заявляє про існування спільної сім»ї з 1999 року, а закон зворотної сили не має. Суд , заслухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи , в результаті повного , об"єктивного та всебічного їх дослідження вважає, що позов [PERSON] не підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 14.02.2005 року по 27 серпня 2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі . Рішенням Чорнобаївського районного суду, Черкаської області від 17 серпня 2009 року шлюб з ними розірвано (свідоцтво про розірвання шлюбу від 27 серпня 2009 року, актовий запис № 83, відділу реєстрації актів цивільного стану Чорнобаївського районного управління юстиції, Черкаської області). Під час зареєстрованого шлюбу сторонами було придбано квартиру [ADDRESS] і вказана квартира відповідно до договору купівлі - продажу від 17 березня 2006 року зареєстрована на ім.»я позивача [PERSON] ( електронний Реєстр прав власності на нерухоме майно 31 березня 2006 року). Відповідно до договору купівлі - продажу від 22 липня 2003 року позивачка [PERSON] придбала жилий будинок [ADDRESS], договір посвідчений приватним нотаріусом Чорнобаївського нотаріального округу та зареєстрований у електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 24 липня 2003 року. На дане нерухоме майно ні позивач ні відповідач не претендують. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно рішенням виконавчого комітету Свидівоцької сільської ради № 121 від 26 вересня 2011 року право власності на дачний будинок у [ADDRESS], адреса CT: вул. Дахнівська, 90 зареєстровано на праві приватної власності за [PERSON] у ЧОБТІ 25 жовтня 2011 року з часткою 11. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно згідно з рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 530 від 7 квітня 2010 року квартира [ADDRESS] на праві приватно власності у частках 1/1 належить [PERSON] та зареєстрована у Черкаському ОБТІ 20 травня 2010 року. Відповідно до договору купівлі - продажу від 21 жовтня 2004 року [PERSON] та [PERSON] придбали у власність у рівних частках вбудовані офісні приміщення , що заходяться у [ADDRESS], загальною площею 108,3 кв. м. , договір посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу. Відповідно до технічного паспорту на автомобіль марки LAND ROVER, модель DISCOVER 3.0, легковий універсал , д/н [NUMBER], 2012 року , зареєстрований за [PERSON] 17 липня 2012 року з правом керування [PERSON] Таким чином майно, яке придбано під час зареєстрованого шлюбу сторін - квартира [ADDRESS]. Інше майно [PERSON] придбане особисто до реєстрації шлюбу в органах РАЦС з [PERSON] та після його розірвання. Доводи позивача про те, що вона та відповідач проживали, як чоловік та жінка однією сім»єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що з березня 1999 року по лютий 2005 року, з серпня 2009 року по травень 20212 року, сторони проживали як чоловік та жінка. По клопотанню позивача [PERSON] судом допитані свідки [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила про те, що [PERSON] та [PERSON] проживали без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство, знає зі слів матері [PERSON] - [PERSON]. Тому її покази не можуть бути покладені в основу судового рішення. Також судом був допитаний свідок [PERSON], який пояснив, що він проживав в сім»ї сестри, навчався в школі, потім працював на ПП «Імперіал-Плюс». Його покази суд оцінює критично, так як він є зведеним братом [PERSON], а тому особою зацікавленою. Інших доказів спільного проживання та ведення спільного господарства, [PERSON] суду не надала, тому її вимоги про визнання за нею права на 1/2 частину квартири [ADDRESS]; 12 частину дачного будинку розташованого в [ADDRESS]; 14 частину вбудованих офісних приміщень, що знаходиться в [ADDRESS], до задоволення не підлягають. Також не можуть бути покладені в основу судового рішення доводи позивача [PERSON] про те, що судом не з»ясовано все майно, що було придбано сторонами за час спільного проживання. Позивач , якщо приймала участь в створенні чи придбанні майна, повинна достовірно знати, яке майно, коли придбавалося, яка його вартість . Крім цього нею конкретно заявлено вимоги про поділ майна, вказано його адреси. Суд вийти за межі позову не може і провести поділ майна, яке не заявлено позивачем не вправі. Не можуть стати підставою для задоволення позову, доводи позивача [PERSON] про те, що вона, діти та [PERSON] після розірвання шлюбу продовжували спільно проживати, разом святкували дні народження, відпочивали на острові біля м. Черкаси, санаторії, в Єгипті та на Сейшельських островах, так як вона доводить дані обставини фотокартками, на яких відсутні дати їх виготовлення, а також немає можливості встановити, де саме ці фото виконані. Згідно ст.57 CK України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Ст. 74 СК України передбачено право на майно жінки та чоловіка , які проживають однією сім»єю, але не перебувають в шлюбі між собою. Згідно коментаря до вищевказаної статті вказано, що наведені положення суперечать правилам ч.2 ст.21 СК України, які встановлюють, що проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов»язків подружжя. Поскільки позивач вказує, що правовідносини між ними настали в березні 1999 року, то нормами КЗпШС України було передбачено для застосування зазначених наслідків до прав та обов»язків подружжя на майно, необхідно довести наявність співжиття, спільного господарства, прояву подружніх відносин перед третіми особами, в особистому листуванні та інших документах. Тобто у вищевказаному кодексі були передбачені ознаки фактичних шлюбних відносин. Позивачем жодної з вищевказаних ознак не наведено. Згідно п. 1 розділу УП «Прикінцеві положення» СК України ( із заступними змінами та доповненнями) зазначено, що цей кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України. Згідно п.1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України , даний кодекс набирає чинності з 01.01.2004 року. П.4 цих положень передбачено, що положення цього кодексу щодо цивільних правовідносин, які виникли до набранням ним чинності, застосовуються лише до тих прав та обов»язків, що виникли та продовжують існувати після набрання ним чинності. Позивач [PERSON] посилається на те, що відносини між нею та відповідачем виникли в березні 1999 року, тобто тоді, коли ще не набрав чинності СК України. Про те, що ці відносини виникли до вступу в силу СК України та тривали до реєстрації шлюбу, також нею суду не доведено. Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» , при застосуванні ст. 74 СК України , що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та дружина не перебувають в будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Тому суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до задоволення не підлягають. Зустрічний позов [PERSON] підлягає до задоволення не підлягає з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2005 року. Згідно рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 17 серпня 2009 року їх шлюб розірвано. Під час зареєстрованого шлюбу сторони придбали квартиру [ADDRESS] (договір купівлі - продажу від 17 березня 2006 року на ім.»я [PERSON] , технічний паспорт , витяг про реєстрації права власності на нерухоме майно комунального підприємства «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації від 31.03.2006 року). У відповідності до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу , належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того , що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку, доходу . Згідно ст. 70 СК України в разі поділу майна , що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Тому позов слід задовольнити виділити сторонам та визнати за ними право власності по 12 частині квартири [ADDRESS]. Поскільки сторони не наполягають на стягненні судових витрат , то немає підстав вирішувати питання про їх відшкодування іншою стороною. На підставі викладеного та

Outcome: approved