Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] та Виноградівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком. Вимоги позову мотивовано тим, що позивачу по справі на праві особистої власності у цілому належить жилий будинок по [ADDRESS] на підставі свідоцтва, виданого Виноградівською районною державною адміністрацією, згідно розпорядження голови Виноградівської районної державної адміністрації за №242 від 07 травня 2002 року. Донька позивача-[PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі з 04 грудня 1999 року, а 20.01.2014 року між ними шлюб розірвано Виноградівським районним судом. З часу одруження донькою позивача з відповідачем, вони проживали у будинку позивача по [ADDRESS]. Ще до подачі позовної заяви донькою позивача до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, він покинув дане помешкання та пішов проживати до своєї співмешканки в с.Шаланки Таким чином, відповідач [PERSON] не проживає у будинку відповідача з липня місяця 2013 року по даний час, про шо свідчить довідка за №44 від 17.01 2014 року, видана головою Вербовецької сільської ради Виноградівського району. Позивач [PERSON] в усній формі запропонував відповідачу знятись з реєстрації. так як мали намір оформити субсидію. Останній відмовився. За таких обставин позивач змушений звернутись до суду з даним позовом для захисту своїх цивільних прав та інтересів. Представник позивача [PERSON], в судовому засіданні заявлені вимоги позову підтримала повністю та просила такі задоволити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні заявлений до нього позов не визнав та просив суд у такому відмовити у зв»язку із тим що йому нікуди іти. Представник Виноградівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області, будучи належним чином повідомлений в судове засідання не з»явився. Справа розглядається на підставі наявних доказів. Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України (2003 р.). В судовому засіданні встановлено, що позивачу по справі на праві особистої власності у цілому належить жилий будинок по [ADDRESS] на підставі свідоцтва, виданого Виноградівською районною державною адміністрацією, згідно розпорядження голови Виноградівської районної державної адміністрації за №242 від 07 травня 2002 року. Донька позивача-[PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі з 04 грудня 1999 року, а 20.01.2014 року між ними шлюб розірвано Виноградівським районним судом. З часу одруження донькою позивача з відповідачем, вони проживали у будинку позивача по [ADDRESS]. Ще до подачі позовної заяви донькою позивача до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, він покинув дане помешкання та пішов проживати до своєї співмешканки в [ADDRESS]. Таким чином, відповідач [PERSON] не проживає у будинку відповідача з липня місяця 2013 року по даний час, про шо свідчить довідка за №44 від 17.01 2014 року, видана головою Вербовецької сільської ради Виноградівського району. Позивач [PERSON] в усній формі запропонував відповідачу знятись з реєстрації. так як мали намір оформити субсидію. Останній відмовився. За таких обставин, суд приходить до переконання, що відповідач є особою, яка втратила право користування житловим будинком, виходячи з наступного. Так, згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, особа має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд. Будинок [ADDRESS], належить на праві власності позивачу [PERSON]. (а.с.10-11). Із ст.162 ЖК України вбачається, що наймачі, члени його сім'ї зобов'язані вчасно сплачувати плату за комунальні послуги. Відповідач [PERSON] жодних коштів позивачу не сплачує. Поскільки розмір плати за комунальні послуги залежить від кількості осіб, місце проживання яких зареєстроване в будинку, позивач змушений буде переплачувати за комунальні послуги та послуги з вивезення побутових відходів. Окрім того, відповідач[PERSON]. не проживає в даному будинку з липня 2013 року. Відповідно до статті 71 ЖК України «...При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спор у - судом...». Відповідачі відсутній вже більше дтрьох років без жодних поважних причин, жодних заяв про продовження строку не подавав. Стаття 156 ЖК України передбачає, що «...Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням......» Ч. 1 ст 156 ЖК України передбачає збереження права користування житлом лише для членів сім»ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Таким чином, права членів сім "і власників будинку при користуванні цим будинком залежать від прав власника будинку, тобто є похідними, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком. Оскільки відповідач [PERSON], був вселений в будинок не як член сім'ї, із позивачем договорів найму не укладав, згоду на його проживання позивач не надавав, а тільки на реєстрацію для штампу в паспорт, тому відповідач є таким, що втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS]. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, - «Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Статтею 72 Житлового кодексу УРСР (Порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням), визначено, що - «Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку». Стаття 379 ЦК України (Поняття житла), передбачає - «Житлом фізичної особи є житловий будинок.квартира.інше приміщення, призначені та придатні для постійно проживання в них». Відповідно до ч.1 ст.317 та ч.1 ст.321 ЦК України, - «Власникові належать права володіння,користування та розпорядження своїм майном» і «Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні». Статтею 55 Конституції України визначено, що - «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом...Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань». Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду. Виходячи з вищенаведеного, можна чітко зробити висновок про те, що відповідач [PERSON], у відповідності до чинного законодавства повністю втратив право на користування належним мені житловим будинком, але в зв'язку з тим, що він не бажає знятись з реєстрації в добровільному порядку, тому позивачка змушена звернутись за захистом своїх прав до суду. Відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України, - «Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі». Згідно ч.9 ст.110 ЦПК України, - «Позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування невідоме, пред'являються за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місце проживанням або перебуванням чи постійного його заняття (роботи)». Вказана правова позиція відображається і в судових рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема в Ухвалі під 24.10 2012 року, в якій зазначається: «Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про виселення ОСОБИ 4, дійшов обґрунтованого висновку про те, що з дня укладення договору дарування квартири було припинено право власності 0С0БА_5 на вказану квартиру. Відповідач не є членом сім»ї позивача, тому ОСОБА 4 втрати в право користування цією квартирою та підлягає виселенню.» Такий висновок суду також зазначений в Ухвалі суду від 10 липня 2013 року та в Ухвалі від 23.10.2013 року. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.З урахуванням всього вищевикладеного, суд приходить до переконання, що існують обставини, які є підставою для задоволення заявленого позивачем позову.

Outcome: approved