Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

Заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності документа, просила суд встановити факт належності її тітці [PERSON] , яка померла [INFO] Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ПЛ № 048995, який було видано 09 січня 1997 року Судівською сільською Радою народних депутатів на ім`я [PERSON] та технічної документації по видачі Державного акту на право приватної власності на землю, видане виробничим підприємством «Земляки». Ухвалою від 18.07.2020 року відкрито провадження по справі. Заявник у судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином, надала до суду заяву, прохала справу розглядати у її відсутність. Представник заінтересованої особи: Судівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області в судове засідання представника не направили, надала до суду заяву, просила справу розглянути за відсутності їх представника, проти задоволення позову не заперечили. Суд дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] померла тітка заявниці - [PERSON] , відповідно до свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Судівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області 01 січня 2014 року (а.с.9). Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй земельну ділянку площею 0,33 гектарів у с. Судівка Новосанжарського району, Полтавської області, яку вона заповідала заявниці, відповідно до заповіту, посвідченого секретарем сільської ради Скобелєвою А.В. від 3 грудня 2013 року (а.с.4). У встановлений законом шестимісячний строк після смерті спадкодавця заявниця звернулася до державного нотаріуса Новосанжарської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Нотаріус виявила, що у Державному акті на право приватної власності на землю тітки заявниці та в Технічній документації по видачі Державного акту на право приватної власності на землю допущена помилка. Замість її імені за паспортом і свідоцтвом про народження - « [PERSON] » у державному акті зазначено - « [PERSON] », нотарісом було роз`яснено заявниці право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії 06 жовтня 2015 року (а.с.10). У державному акті на право приватної власності на землю площею 0,33 га в с. Судіївка, виданому на підставі рішення виконавчого комітету Судівської сільської Ради народних депутатів від 24 серпня 1996 року, 09 січня 1997 року, допущено помилку, вказано, що його видано [PERSON] , замість [PERSON] (а.с.13). Також у викопіюванні вказано невірно ім`я особи замість [PERSON] , вказано - [PERSON] (а.с.5). Згідно ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до змісту Листа ВСУ від 01.01.2012 р. «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 (п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Згідно з роз"ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих та майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Ураховуючи викладене суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. Судові витрати на підставі ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення не підлягають відшкодуванню.

Outcome: approved