Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, які в подальшому збільшив, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності виданого 30.11.2007 року Головним управлінням житлового забезпечення КМДА на підставі наказу від 22.11.2007 року за №2063-С/КІ та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 07.12.2007 року за реєстровим №43353. Відповідно до рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» №142 від 16.06.2004 будинок [ADDRESS] був переданий ТОВ «Новобудова» в експлуатацію та обслуговування. Відповідно до акту прийому - передачі квартири інвестору від 14.08.2002, підписаного [PERSON], останній зобов'язався нести відповідальність за охорону своєї квартири та сплачувати комунальні послуги. В будинку безперебійно надаються житлово-комунальні послуги. Відповідач користується житлово-комунальними послугами, однак не сплачує за них. Внаслідок неналежного виконання своїх обов'язків у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за період з 01 серпня 2015 року по 01 червня 2018 року, в розмірі 22743 грн. 97 коп. В зв'язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому просить стягнути заборгованість в примусовому порядку. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги, з урахуванням збільшення підтримала, просила позов задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач позовні вимоги не визнав та просив у їх задоволенні відмовити, при цьому надавши відзив на позовну заяву, зазначивши ,що позивач не надав доказів того, що послуги надавалися і споживалися саме в тих об'ємах, що нараховані позивачем, а наданий позивачем "Розрахунок заборгованості» є сумою нарахувань за тарифом, а не наданими послугами, крім того з останнього не зрозуміло, які саме послуги та в яких обсягах надавалися і на підставі чого. Також відповідач зазначив, що позивач не надав доказів, що фактично підтверджує надання та отримання житлово-комунальних послуг. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» № 142 від 16.06.2004 року будинок за адресою: [ADDRESS] був переданий ТОВ «Новобудова» в експлуатацію та обслуговування /а.с. 15-16/. Відповідно до авізо №207 від 01.11.2004 АТ ХК «Київміськбуд» передало ТОВ «Новобудова» на баланс для зарахування в основні фонди будинок за адресою: [ADDRESS] /а.с. 19/. Відповідач є власником квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності від 30.11.2007 на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення за №2063-С/КІ та зареєстрованим в реєстрі за № 43353 /а.с. 20/. 14.08.2002 між сторонами було укладено акт прийому-передачі квартири інвестору, відповідно до якого замовник побудував та передає, а інвестор сплати 100% вартості та приймає квартиру [ADDRESS] /а.с. 21/. 21.03.2013 позивач рекомендованим листом направив на адресу відповідача договір №5г/12к про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та договір №5г/12 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з додатком /а.с. 47-50/. Однак відповідач відмовляється укладати договори, однак продовжує користуватися житлово-комунальними послугами. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.02.2014, позовні вимоги ТОВ «Новобудова» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Новобудова» 37 020 грн. 52 коп. - заборгованості за надані житлово-комунальні послуги за період з липня 2009 року по січень 2014 року /а.с. 25-26/. Рішенням Апеляційного суду від 11.06.2014 року, частково змінено рішення Дарницького районного суду від 18.02.2014 року, та зменшено суму заборгованості з 37 020 грн.52 коп. до 31 709 грн. 87 коп. / а.с. 27-28/. Відповідно до Постанови державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві від 28 липня 2014 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного рішення /а.с.30/. Рішенням Дарницького районного суду від 14.03.2017 позовні вимоги ТОВ «Новобудова» до [PERSON] задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 10496 грн. та судовий збір в розмірі 1378 грн /а.с.33-34/. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.07.2017 рішення суду залишено без змін /а.с.35-36/. 23.08.2017 державним виконавцем Бережною О.О. Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва на підставі виконавчого листа виданого на підставі рішення суду від 14.03.2017 відкрито виконавче провадження /а.с. 38/. Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 цього Закону передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій». З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, статей 19-21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови № 529 убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, а відтак, укладення договору на надання ж:итлово-комунальних послуг є обов'язком споживача. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, статей 627, 630 ЦК України та статей 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово- комунальних послуг у багатоквартирному будинку здійснюється на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. З наведеного вбачається, що між сторонами, у відповідності з вимогами закону, виникли договірні відносини. Згідно п. 7 «Правил користування приміщенням житловим будинків та гуртожитків», затверджених постановою КМ України № 572 від 08.10.1992 р. зі змінами від 14.01.2009 р. № 5 власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення зобов'язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У відповідності п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Отже, позивач має права, передбачені частиною першою статті 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Натомість споживачі, в силу вимог закону, зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Згідно розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем за період з серпня 2015 по грудень 2018 становить 22743 грн. 97 коп. /а.с. 173/. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. Відповідач, є боржником, який прострочив виконання зобов'язання, а тому з останнього підлягає стягненню сума боргу з урахуванням індексу інфляції, яка згідно з розрахунком позивача становить 19455, 52 грн. та 3% річних - 5014,52 грн. /а.с. 175-175/. Враховуючи наведене суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідно до вимог закону, відповідач зобов'язаний сплачувати за результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування особи у жилому приміщенні, відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, а також нести тягар по утриманню своєї власності. Суд вважає неспроможними доводи відповідача про те, що у задоволенні позовних вимог слідч відмовити, оскільки позивач не представиви доказів про надання відповідачу житлово - комунальних послуг. Протягом спірного періоду відповідач не пред'являв до позивача претензій щодо не надання або надання житлово - комцнальних послуг неналежної якості. При цьому відповідач постійно прожива у будинку та користувався всіма послугами, які надавав позивач протягом спірного періоду.

Outcome: approved