Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи його тим, що 12.08.2008 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір № К3S0A800000004, на підставі якого позичальнику було надано кредит у розмірі 13088,62 доларів США на термін до 11.02.2013 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Оскільки боржник не виконав свої зобов'язання за договором, то позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором станом на 21.08.2015 року в розмірі 41904,42 доларів США, що за курсом 22,03 відповідно до службового розпорядження НБУ від 21.08.2015 року складає 923154,29 грн. та витрати на сплату судового збору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача, в позовній заяві зазначив про розгляд справи без участі представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Крім того, представник позивача, подав до суду заяву, в якій просив суд провести розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час і місце розгляду справи повідомлено належним чином, подав до суду письмове пояснення, в якому просив суд відмовити в задоволенні позову, застосувавши позовну давність. Представник відповідача до суду не з"явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлено належним чином, подав до суду, через канцелярію суду письмове клопотання про застосування строку позовної давності в якому просив суд відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд приходить до висновків, які мотивує наступним чином. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання матеріальної шкоди; інші юридичні акти. Цивільні права, згідно ст. 13 ЦК України, здійснюються особою у межах, наданих їй договором, або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватись від дій, які могли б порушити права інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так, судом встановлено, що 12.08.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір № К3S0A800000004, на підставі якого позичальнику було надано кредит у розмірі 13088,62 доларів США, терміном до 11.02.2013 року. Як зазначено в позові, банк виконав свої зобов»язання за вказаним договором, однак, позичальник умови договору належним чином не виконав, в зв»язку з чим виникла заборгованість за договором в розмірі 41904,42 долари США, що за курсом 22,03 грн. за один долар США, відповідно до службового розпорядження НБУ від 21.08.2015 року складає 923154,29 грн., яка складається з: 8914,11 долари США заборгованість за кредитом; 1082,71 долари США заборгованість по процентам за користування кредитом; 2591,49 долари США заборгованість по комісії за користування кредитом; 27309,85 долари США пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором; 11,35 долари США штраф (фіксована частина); 1994,91 долари США штраф (процентна складова). Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договір та інші правочини. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобовязана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію/передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до п.2.1 договору, за цим договором банк зобов»язувався надати позичальникові кредит у розмірі та на умовах встановлених у цьому договорі, а позичальник зобов»язувався прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі, відповідно до умов договору. Кредит надавався на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Відповідно до п.2.2 договору, для забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником зобов»язань за договором, позичальник надає банку предмет застави в заставу. Відповідно до п.4.1 договору, за користування наданим кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати списання коштів та кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник сплачує проценти за ставкою визначеною у статті 16.1.6 договору. Метою кредиту є придбання позичальником автомобіля. Відповідно до п. 16.7 договору, предметом застави є автомобіль марки Chevrolet Lacetti, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. Як передбачено п. 11.2.6 договору, якщо протягом строку, вказаного у статті 11.2.5., позичальник не усунув подію дефолту, позичальник зобовязаний негайно повернути суму кредиту в повному обсязі, виплатити винагороди, проценти за користування кредитом, виконати усі інші грошові зобовязання за договором у повному обсязі. Крім того, відповідно до п.12.1 договору, предмет застави може бути використаний для задоволення з його вартості всіх забезпечених вимог у їх максимальному розмірі, що визначається на дату фактичного задоволення таких вимог. Як встановлено судом, ПАТ КБ «ПриватБанк» використав своє право на забезпечення свого права шляхом реалізації предмета застави, та реалізував автомобіль позивача, шляхом укладення договору купівлі-продажу. Разом з тим, названі дії позивача не знайшли свого відображення в розрахунку суми утвореної заборгованості, який подано до суду. Ухвалою суду від 10.02.2016 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування з ПАТ КБ «ПриватБанк» належним чином завіреної копії кредитної справи [PERSON], копії договору купівлі-продажу предмета застави та інших документів, що стосуються погашення заборгованості за договором, а, також, оригіналів для огляду. У відповідь на вказану ухвалу суду, банк підтвердив факт реалізації предмета застави, однак, не зміг надати копії договору купівлі-продажу. Інші докази, витребовувані судом по даній справі, позивачем до суду надано не було. Відповідно до відповіді Територіального сервісного центру 3242 РСЦ МВС України в Київській області від 16.03.2016 року за вих. № 241 встановлено, що автомобіль Chevrolet Lacetti, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], було знято з реєстраційного обліку 22.01.2010 року. Згідно відповіді Регіонального сервісного центру в м. Києві від 06.05.2016 року за № 31/26-6098б та копій наданих документів встановлено, що автомобіль 27.01.2015 року перереєстровано на іншу особу. Відповідно до п.11.2.1 договору, у разі настання події дефолту, банк надає позичальнику письмове повідомлення про настання події дефолту та реєструє у Державному Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави. Як зазначалося раніше, позивач використав своє право на реалізацію предмета застави у звязку з настанням події дефолту, однак, в матеріалах справи відсутні докази повідомлення відповідача, як це передбачено договором, про настання такої події. 12.07.2016 року канцелярією суду зареєстровано клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності. У своєму клопотанні представник відповідача посилається на те, що задовольнивши свої вимоги про звернення стягнення на предмет застави, позивач фактично змінив строки виконання зобовязання за кредитно-заставним договором, та пропустив трирічний строк звернення до суду з позовом. Згідно статті 5 договору (права та обовязки сторін), зобовязання позичальника передбачені пунктами 5.2, в якому пункт 5.2.8. вимагає негайно письмово повідомити банк про подію дефолту у випадку її настання і достроково виконати усі грошові зобовязання за договором перед банком в повному обсязі у випадку, передбаченому статтею 11.2.6 договору. Стаття 11 вказаного договору передбачає подію дефолту. Пункт 11.1 Подія дефолту. Для цілей договору подією дефолту вважається будь-яка з наступних подій: а) затримання сплати позичальником частини наданого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць; б) перевищення заборгованості більше як на 10% суми наданого кредиту; в) несплата позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5% суми наданого кредиту; г) порушення позичальником умов щодо цільового використання будь-якої частини кредиту; д) з урахуванням умов статті 10 договору, предмет застави став недоступним для банку внаслідок втрати, знищення (повного або часткового), суттєвого ушкодження, непридатності до експлуатації предмета застави або його недосяжності для банку з будь-якої іншої причини; е) недотримання позичальником будь-якої заяви чи запевнення, що визначені у статті 9.1 договору; ж) подання позичальником повідомлення про неспроможність виконати свої зобовязання за договором, за відсутності клопотання, поданого згідно із статтею 5.4.4. договору, або відмови у його задоволенні; з) інше істотне порушення позичальником умов договору. Пункт 11.2 договору передбачає наслідки настання події дефолту. За пунктом 11.2.1. договору, уразі настання події дефолту банк надає позичальнику письмове повідомлення про настання події дефолту та реєструє у Державному Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави. У повідомлені про дефолт, окрім інформації, зазначення якої вимагається законодавством, банк ставить вимогу про повернення наданої суми кредиту в повному обсязі, виплати винагороди, процентів за фактичний строк користування наданим кредитом, виконання в повному обсязі усіх інших грошових зобовязань за договором. Згідно п. 11.2.2. договору, позичальник зобовязаний усунути подію дефолту негайно або передати предмет застави у володіння банку за актом приймання-передачі за адресою, що вказана у статті 16.11. договору протягом 30 днів з моменту реєстрації відомостей про звернення стягнення на предмет застави у Державному Реєстрі. Відповідно до п. 11.2.5., якщо протягом 30 календарних днів з моменту отримання позичальником повідомлення про дефолт (або з моменту реєстрації у Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави, якщо дата такої реєстрації буде пізнішою) позичальник усуне подію дефолту, вимоги банку, зазначені у повідомленні про дефолт, втрачають чинність. Відповідно до п. 11.2.6. договору, якщо протягом строку, вказаного у статті 11.2.5., позичальник не усунув подію дефолту, позичальник зобовязаний негайно повернути суму кредиту в повному обсязі, виплатити винагороди, проценти за користування кредитом, виконати усі інші грошові зобовязання за договором у повному обсязі. Пунктом 12.1. договору, передбачено - вимоги, що задовольняються із вартості предмета застави. Після настання події дефолту та спливу строку встановленому у статті 11.2.5. договору для добровільного погашення забезпечених вимог, предмет застави може бути використаний для задоволення з його вартості всіх забезпечених вимог у їх максимальному розмірі, що визначається на дату фактичного задоволення таких вимог. За наведених обставин слід дійти висновку, що якщо позивач вчинив дії повязані з реалізацією автомобіля, який є предметом застави, то подію дефолту передбачену договором слід вважати такою що настала. Таким чином, з настанням події дефолту у банка виникає право вимоги до боржника, оскільки саме з цього моменту позивач дізнався про порушення своїх прав. Згідно повідомлення позивача від 01.03.2016 року № 30.1.0.0/2-20160222/4736, встановлено, що договір купівлі-продажу заставного автомобіля CHEVROLET LACETTI відсутній, однак, позивачем надано довіреність від відповідача на реалізацію автомобіля та звіт по експертній оцінці предмета застави. З матеріалів справи вбачається, що довіреністю від 05 жовтня 2009 року [PERSON] уповноважує [PERSON] та [PERSON] продати належний йому автомобіль марки CHEVROLET LACETTI, рік випуску 2005, кузов KLINA353E5K143893, державний номер АI 9101 BI, свідоцтво реєстрації транспортного засобу № AIC 179271 від 08.02.2008 року, зареєстрований Білоцерківським РЕВ при УДАІ ГУ МВС України в Київській області. Довіреність посвідчена нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 05 жовтня 2009 року. В той же час, звіт про експертну оцінку складено в м. Дніпропетровськ 08 жовтня 2009 року. Враховуючи викладене, суд погоджується з думкою представника відповідача, що станом на 05 жовтня 2009 року подія дефолту відбулася. [PERSON] передав автомобіль (предмет застави) працівникам банку, надав довіреність, а 08 жовтня 2009 року експерт провів оцінку даного автомобіля. Ухвалою суду від 14.04.2016 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування з ПАТ КБ «ПриватБанк» письмового повідомлення ПАТ КБ «ПриватБанк» про настання події дефолту та повідомлення [PERSON]В, про неспроможність виконати свої зобовязання за договором в оригіналах (для огляду) та належним чином завірених копіях. Вказану ухвалу суду позивачем не виконано, витребовувані матеріали до суду надано не було. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Законодавець у статті 257 ЦК України вказує, що загальна позовна давність встановлюється у три роки, а стаття 258 ЦК України встановлює, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 1ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. В роз»ясненнях, наданих судам у постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі № 6-116 цс 13, вказано, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Відповідно до умов даного договору було встановлено дату погашення кредиту 11.02.2013 року. Як вбачається зі змісту договору, при настанні події дефолту передбачено, що незважаючи на інші положення цього договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому. При цьому виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги. Представник відповідача у поданому клопотанні підтвердив, що [PERSON] було отримане письмове повідомлення Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк » про настання події дефолту, та те, що [PERSON] направляв позивачу повідомлення про неспроможність виконати свої зобовязання за договором, а потім передав автомобіль представникам банку та надав нотаріальну довіреність. Вказані обставини представником позивача не спростовано. Витребовувані судом документи щодо події дефолту до суду надано не було. Отже, після спливу 30 днів з дня отримання вимоги і передачі автомобіля [PERSON], розпочався перебіг строку позовної давності. Як вбачається з наданої відповідачем на запит суду виписки по рахунку [PERSON] та копій меморіальних ордерів, копії яких належним чином не завірені, [PERSON] періодично здійснював платежі спрямовані на погашення суми утвореної заборгованості, в тому числі і в липні 2013 року (останній 31.07.2013 року), однак, в даному випадку вказані обставини не мають правого значення для перебігу строку позовної давності, оскільки її відрахування слід починати з моменту настання події дефолту. Саме з настанням цієї події, у банка настає право вимоги, а отже і починається перебіг позовної давності. Крім того, наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, виписка по рахунку та копії меморіальних ордерів про сплату заборгованості не збігаються та містять різну інформацію щодо розміру погашення кредитної заборгованості. Таким чином, правильним є твердження представника відповідача, що строк позовної давності почав перебіг з 05.11.2009 року. До суду ПАТ КБ « Приватбанк » звернулося із позовом до [PERSON] 17.11.2015 року, що підтверджується копією з реєстру відправлень відділення курєрської доставки. Таким чином, позивач звернувся до суду з пропуском трирічного терміну позовної давності. Відповідно до ч. з ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а згідно ч. 4. ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Викладені обставини свідчать про наявність підстав для застосування строків позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Отже, з врахуванням всього наведеного, суд вважає що позивач пропустив трирічний термін позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову. На підставі ст.ст. 79, 88 ЦПК України, понесені судові витрати на сплату судового збору в сумі 13847,31 грн. залишаються за позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed