Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Запорізька Товарна Біржа «Тітан-Інвест» в особі голови комісії з припинення [PERSON] про визнання договору купівлі продажу житлового будинку дійсним. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 01 грудня 1997 року між ним та відповідачкою [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку № 15 по вул. Молодіжній в смт. Кушугум Запорізького району Запорізької області. Зазначений договір зареєстрований на Запорізькій Товарній Біржі «ТИТАН-ІНВЕСТ» 01.12.1997 р., реєстраційний № Н-2489. 02.12.1997 року договір купівлі-продажу був зареєстрований Запорізьким бюро технічної інвентаризації. 05.10.2018 року позивач звернувся до [PERSON], приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу для посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку. Листом нотаріуса від 05.10.2018 року йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через те, згідно ст. 227 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору ( ст. 47 цього Кодексу). Зважаючи на зазначену обставину позивач вимушений звернутись до суду із позовом про визнання договору купівлі\~продажу дійсним. Представник позивача у судове засідання зявилась, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи Запорізької товарної біржі «ТИТАН-ІНВЕСТ» в особі голови комісії з припинення [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, заперечень проти позову не надав. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані письмові докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 01 грудня 1997 року між [PERSON] з одного боку та [PERSON] з іншого було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку №15 по вул. Молодіжній в смт. Кушугум Запорізького району Запорізької області. Зазначений договір зареєстрований на Запорізькій Товарній Біржі «ТИТАН-ІНВЕСТ» 01.12.1997 р., реєстраційний № Н-2489. Згідно договору позивач придбав домоволодіння №15 по вул. Молодіжній в смт. Кушугум Запорізького району Запорізької області, розташованого на земельній ділянці площею 738 кв.м.. на якому знаходиться будинок житловою площею 51,9 кв.м., підвал «пд.», літня кухня «Б», гараж «В», сараї «Г,Д,Е». вбиральня «ж», паркани №1, 2, замощення І. Житловий будинок проданий за 22800 гривень, які позивач сплатив відповідачу повністю до підписання договору. Відповідно до ч. 1\~ст. 58 Конституції України\~закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих іі\~перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки договір було укладено у 1997 році, то до цих правовідносин має бути застосовано законодавство, яке діяло на той час, тобто Цивільній Кодекс УРСР 1963 року. Відповідно до ч. 2\~ст. 47 ЦК УРСР\~в редакції 1963 року якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Позивачем були повністю виконані умови договору: позивач [PERSON] передав відповідачці передбачену договором суму грошей, позивач вселилися до будинку, постійно проживав в ньому, зареєстрував договір купівлі-продажу в ОП «ЗМБТІ» у передбаченому законом порядку, виконував всі обовязки власника. Отже істотні умови договору купівлі - продажу виконані в повному обсязі, позивач був зареєстрований та проживав в будинку протягом тривалого часу, через що договір має бути визнаний дійсним. Згідно зі\~ст. 15 Закону України "Про товарні біржі", який діяв на час укладення договору купівлі-продажу, угоди, укладені на товарній біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 49 Закону України „Про власність", чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. За змістом ст. ст. 128,\~153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами\~у належній формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом, або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до\~ст. 224 ЦК УРСР\~за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР\~передбачалася обов'язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку. Разом з тим, згідно\~ст. 15 Закону України "Про товарні біржі"\~не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Діюча на момент укладання договору купівлі-продажу житлового будинку редакція\~Закону України «Про товарну біржу»\~не містила будь-яких обмежень щодо допущення до обігу на товарній біржі житлових будинків. Реєстрація Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації права власності на житловий будинок за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого товарною біржею, а не нотаріусом, станом на грудень 1997 року не суперечила чинному законодавству. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону прав на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація права була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Оскільки покупець повністю виконав умови договору купівлі-продажу житлового будинку, сплатив за придбане майно передбачену договором суму грошей, з 1997 року зареєструвався в будинку, договір у відповідності з вимогами ч. 2\~ст. 227 ЦК УРСР\~зареєстрований в ЗМБТІ у передбаченому законом порядку, угода купівлі-продажу судом не визнавалася недійсною, то на підставі ст.ст.128,153 ЦК УРСР\~і ст.49 Закону України «Про власність» позивач набув право власності на спірний житловий будинок і правомірно володіє ним. Відповідно до ч. 2\~ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. На теперішній час зазначену угоду купівлі-продажу житлового будинку неможливо посвідчити нотаріально, оскільки форма договору є недотриманою і несе за собою недійсність самого договору. Іншим способом у позасудовому порядку визнати договір купівлі-продажу дійсним неможливо. Відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу перешкоджає позивачу зареєструвати право власності на нерухоме майно, яке було прийнято на підставі угоди та реалізувати свої права власника із розпорядження належним йому майном. Згідно із\~ст. 3 Конституції України\~людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Однією з важливих гарантій конституційних прав власності громадян є право громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним (ст.41 Конституції України). Таким чином, суд вважає, що вимоги [PERSON] про визнання угоди дійсною законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved