Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, та остаточно уточнивши позовні вимоги, мотивує їх тим, що починаючи з 2017 року по теперішній час, на адресу місця його реєстрації, а саме: [ADDRESS] , від ТОВ «Сумський розрахунковий центр» надходять рахунки про сплату заборгованості по особистому рахунку № [NUMBER] в сумі 1418,81 грн., але заборгованість утворилася до 02 лютого 2014 року. До цього часу позивач за вказаною адресою не проживав, житлово-комунальними послугами не користувався, за цією адресою мешкав та був зареєстрований [PERSON] , [INFO] , який помер, згідно актового запису № 21 від 27 березня 2008 року, складеного виконкомом Кириківської селищної ради Великописарівського району Сумської області. Зазначає, що відповідач, надсилаючи йому інформацію про борги померлого [PERSON] , грубо порушує його права як споживача комунальних послуг і добросовісного платника за ці послуги. Такими діями відповідач грубо порушує його право, передбачене ст. 45 Конституції України «Право на відпочинок». Замість того, щоб спокійно приходити з роботи і відпочивати, після надходження зазначеної інформації позивач змушений нервувати і іноді мешканцям вищевказаного будинку (зокрема невідомим йому бабусям) роз`яснювати, що вказані борги не його, а померлої особи, і що він не буде за жодних обставин сплачувати чужі борги, тощо. Такі дії відповідача є незаконним моральним та психічним тиском на нього з метою змусити оплатити чужі борги, до яких він не має жодного стосунку. Позивач посилається на те, що агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції. Вказує, що надсилання йому рахунків і розміщення інформації про борги по квартирі [ADDRESS] і є такою агресивною підприємницькою практикою з боку ТОВ «Сумський розрахунковий центр», щоб психологічно змусити його через власну нервозність після постійного отримання таких рахунків, а також через претензії мешканців цього ж будинку (оскільки інші особи - [PERSON] , його родичі чи спадкоємці не проживають і не зареєстровані за даною адресою) сплатити вищевказані борги, до утворення яких він не має жодного стосунку. Зазначає, що дії по нарахуванню і постійному йому нагадуванню про необхідність сплати вищевказаного боргу зі сторони КП «Сумижитло» порушують його права як споживача та наймача квартири, оскільки виставляють та намагаються стягнути неіснуючі борги , по яким сплив ще й строк позовної давності і грубо порушують його права, передбачені ст.ст. 45, 68 Конституції України, порушують ст.ст. 4, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Посилаючись на вказані обставини, позивач просить зобов`язати КП «Сумижитло» списати безнадійну дебіторську заборгованість з особистого рахунку № [NUMBER] в сумі 1418,81 грн. по квартирі за адресою: [ADDRESS] , та не вказувати у рахунках (квитанціях) та не розміщувати інформацію за адресою [ADDRESS] та у інших місцях про вищевказану безнадійну дебіторську заборгованість по вказаній квартирі, а також припинити надсилати за адресою реєстрації позивача рахунки про заборгованість на особистому рахунку № [NUMBER] в сумі 1418,81 грн. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 22 лютого 2019 року у відкритті провадження у справі за вказаним позовом відмовлено. Постановою Сумського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 22 лютого 2019 року скасовано та справу за вказаним позовом направлено для продовження розгляду до Зарічного районного суду м. Суми. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 16 квітня 2019 року позовну заяву було залишено без руху. 25 квітня 2019 року позивачем [PERSON] було усунуто недоліки зазначені в ухвалі суду від 16 квітня 2019 року. 26 квітня 2019 року ухвалою Зарічного районного суду м. Суми було відкрито загальне позовне провадження в справі та призначено підготовче судове засідання на 25 липня 2019 року о 10 год. 00 хв. Згідно розпорядження Зарічного районного суду м. Суми від 10 травня 2019 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку із Указом Президента України від 07 травня 2019 року, яким суддю [PERSON] призначено на посаду судді Верховного Суду у Касаційний цивільний суд, вказана справа передана у провадження судді Сидоренко А.П. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 15 травня 2019 року вказана справа прийнята до провадження судді Сидоренко А.П. з призначенням підготовчого засідання на 16 вересня 2019 року об 11.00 год. 16 вересня 2019 року у зв`язку з першою неявкою відповідача та відсутністю відомостей про його належне повідомлення про дату та час судового засідання, протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладений до 02 жовтня 2019 року. 02 жовтня 2019 року протокольною ухвалою суду розгляд судового засідання відкладено до 24 грудня 2019 року у зв`язку з клопотанням представника позивача про відкладення. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 24 грудня 2019 року у вказаній справі замінено відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумський розрахунковий центр» на відповідача Комунальне підприємство «Сумижитло» Сумської міської ради; залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумський розрахунковий центр». 24 грудня 2019 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 03 березня 2020 року у зв`язку із заміною відповідача та залученням третьої особи. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 03 березня 2020 року закрите підготовче провадження у справі за вказаним позовом та призначено справу до розгляду по суті на 05 травня 2020 року о 15.00 год., з викликом сторін у справі. 05 травня 2020 року у зв`язку з неявкою відповідача та відсутністю відомостей про його належне повідомлення про дату та час судового засідання, протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладений до 30 липня 2020 року. 30 липня 2020 року у зв`язку з неявкою відповідача та відсутністю відомостей про його належне повідомлення про дату та час судового засідання, протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладений до 21 жовтня 2020 року. В зазначеному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов в повному обсязі. Інші учасники справа в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи сповіщались судом належним чином. Вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Під час судового розгляду встановлено, що 03 лютого 2014 року відповідно до ордеру на житлове приміщення [PERSON] надано квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] ( а.с.47). Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи за адресою: [ADDRESS] , в період з 30 травня 1990 року по 14 травня 2008 року був зареєстрований [PERSON] (а.с. 52). Згідно квитанцій про сплату комунальних послуг за особовим рахунком [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] наявна заборгованість в розмірі 1418 грн. 81 коп. (а.с. 48-51). 03 листопада 2014 року на ім`я [PERSON] на адресу: [ADDRESS] надійшла претензія з зазначенням особистого рахунку № [NUMBER] про необхідність погашення заборгованості в сумі 1418,81 грн. (а.с.54). 08 грудня 2014 року [PERSON] звернувся до директора КП «Сумижитло» СМР з проханням не направляти листи з погрозами про необхідність сплатити заборгованість за минулий період (а.с. 55). 27 лютого 2019 року [PERSON] звернувся з заявою до ТОВ «Сумський розрахунковий центр» з проханням списати безнадійну дебіторську заборгованість з особистого рахунку № [NUMBER] в сумі 1418 грн. 81 коп., не вказувати у рахунках (квитанціях) та не розміщувати інформацію за адресою позивача та у інших місцях про вищевказану безнадійну дебіторську заборгованість по вказаній квартирі, а також припинити надсилати за адресою реєстрації рахунки про заборгованість на особистому рахунку № [NUMBER] в сумі 1418 грн. 81 коп.(а.с. 57-59). 11 березня 2019 року від ТОВ «Міський єдиний інформаційно-розрахунковий центр» позивачу надійшла відповідь про те, що ТОВ «МЄІРЦ» не проводить роботу з боржниками та самовільно не вносить зміни до платіжного повідомлення, а саме скасування боргу за спожиті послуги. За змістом ст.ст. 16, 19, 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (тут і далі в редакції, яка діяла на час виникнення заборгованості по комунальним послугам) відносини у сфері житлово-комунальних послуг регулюються виключно на договірних засадах. Так, відповідно до частини 2 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Згідно статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог статті 67 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно із положеннями статті 68 Житлового кодексу України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Згідно статті 162 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, у строки визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідно до статті 8 Закону України від 16 липня 1999 року «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (із змінами та доповненнями) бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно визначає облікову політику підприємства, обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних, розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів, затверджує правила документообігу і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку. За змістом статті 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Згідно з пунктом 14.1.11 статті 14 Податкового кодексу України безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак: а) заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності; б) прострочена заборгованість померлої фізичної особи, за відсутності у неї спадкового майна, на яке може бути звернено стягнення; в) прострочена заборгованість осіб, які у судовому порядку визнані безвісно відсутніми, оголошені померлими; ґ) прострочена понад 180 днів заборгованість особи, розмір сукупних вимог кредитора за якою не перевищує мінімально встановленого законодавством розміру безспірних вимог кредитора для порушення провадження у справі про банкрутство, а для фізичних осіб - заборгованість, що не перевищує 25 відсотків мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року (у разі відсутності законодавчо затвердженої процедури банкрутства фізичних осіб); д) актив у вигляді корпоративних прав або не боргових цінних паперів, емітента яких визнано банкрутом або припинено як юридичну особу у зв`язку з його ліквідацією; е) сума залишкового призового фонду лотереї станом на 31 грудня кожного року; є) прострочена заборгованість фізичної або юридичної особи, не погашена внаслідок недостатності майна зазначеної особи, за умови, що дії щодо примусового стягнення майна боржника не призвели до повного погашення заборгованості; ж) заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв`язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством; з) заборгованість суб`єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв`язку з їх ліквідацією; До безнадійної заборгованості банків та небанківських фінансових установ може бути віднесена сума боргу за фінансовим кредитом, у тому числі сума основної заборгованості та/або сума нарахованих доходів, за яким прострочення погашення суми боргу (його частини) становить понад 360 днів, крім боргу за фінансовими кредитами осіб: пов`язаних з таким кредитором; які перебувають з таким кредитором у трудових відносинах; які перебували з таким кредитором у трудових відносинах, та період між датою звільнення таких осіб та датою прощення їхньої заборгованості не перевищує три роки". Наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року №237, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 1999 року за №725/4018, затверджено Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «дебіторська заборгованість» (з наступними змінами і доповненнями), яке визначає методологічні засади формування у бухгалтерському обліку інформації про дебіторську заборгованість та її розкриття у фінансовій звітності. У пункті 4 вказаного Положення визначено поняття безнадійної дебіторської заборгованості як поточної дебіторської заборгованості, щодо якої існує впевненість про її неповернення боржником або за якою минув строк позовної давності. Відповідно до пункту 11 Положення виключення безнадійної дебіторської заборгованості з активів здійснюється з одночасним зменшенням величини резерву сумнівних боргів. У разі недостатності суми нарахованого резерву сумнівних боргів безнадійна дебіторська заборгованість списується з активів на інші операційні витрати. Сума відшкодування раніше списаної безнадійної дебіторської заборгованості включається до складу інших операційних доходів боржником або за якою минув строк позовної давності. Відповідно до Порядку бухгалтерського обліку окремих активів та зобов`язань бюджетних установ, затвердженого наказом Міністерства фінансів № 372 від 02 квітня 2014 року безнадійна дебіторська заборгованість - поточна дебіторська заборгованість, щодо якої існує впевненість про її неповернення боржником, або дебіторська заборгованість, строк позовної давності якої минув. З матеріалів справи вбачається, що особовий рахунок є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто відповідача у справі. За змістом статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика - це будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо придбання продукції. В той же час правовідносини, які виникли між сторонами, не стосуються стадії придбання чи реалізації продукції, а, отже, не впливають на поведінку позивача як споживача продукції. Відповідно до частини четвертої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції. При встановленні того, чи містить підприємницька практика елементи примусу, докучання або неналежного впливу, до уваги береться: 1) час, характер та повторюваність пропозицій щодо придбання продукції; 2) вживання образливих або загрозливих висловів; 3) використання тяжкої для споживача обставини, про яку продавцю або виконавцю було відомо, для впливу на рішення споживача; 4) встановлення обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за договором, включаючи положення про право споживача розірвати договір або замінити продукцію чи укласти договір з іншим суб`єктом господарювання; 5) загроза здійснити незаконні або неправомірні дії. Зазначення в рахунку заборгованості за попереднім користувачем квартири не містить елементів примусу, докучання або впливу на позивача, до того ж обставин вимог з боку відповідача сплатити наявну заборгованість за житлово-комунальні послуги позивачем під час судового розгляду не встановлено. Таким чином під час судового розгляду не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами обставини наявності у діях відповідача ознак нечесної підприємницької практики. Крім цього позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставини здійснення відповідачем дій щодо розміщення інформації про наявну заборгованість за адресою: [ADDRESS] та у інших місцях, також як і не доведено обставини роз`яснення позивачем мешканцям будинку про відсутність заборгованості по комунальним послугам. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed