Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу автомобіля дійсним, визнання права власності на автомобіль, звільнення майна з-під арешту. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, наполягали на них та просили їх задовольнити, пояснивши, що 19.04.2008 року позивач придбав у відповідача автомобіль «Opel Omega», д.н.з. [NUMBER], 2003 року випуску, сірого кольору, номер шасі [NUMBER], за ціною 65 000грн., про що відповідачем було видано розписку. Цього ж дня [PERSON] передав відповідачу всю суму за автомобіль, а саме 65 000 грн., а останній в свою чергу передав позивачу автомобіль, комплект ключів до нього та свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу. Оформити на той час договір купівлі-продажу не було можливості, оскільки у позивача була відсутня необхідна сума коштів. У зв`язку з цим 19.04.2008 року відповідачем на ім`я позивача та батька позивача, [PERSON], було видано довіреність з правом розпорядження автомобілем, посвідчену приватним нотаріусом Ульянівського районного нотаріального округу Кіровоградської області. Тому позивач вважає, що між ним та відповідачем таким чином було укладено договір купівлі-продажу автомобіля. Однак 2010 року [PERSON] стало відомо про те, що вказаний автомобіль знаходиться під арештом, який накладено постановою ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві. Оскільки, як вважає позивач, він є законним власником зазначеного автомобіля і накладений арешт порушує його права, тому [PERSON] був змушений звернутися до суду з вимогою про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання його власником автомобіля та звільнення майна з-під арешту. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував, надав пояснення, які за змістом аналогічні поясненням позивача. 3-тя особа: відділ державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був тричі належним чином повідомлений згідно чинного законодавства (а.с.13;25;30), з заявами про неможливість розгляду справи у відсутність свого представника до суду не звертався. 3-тя особа: [PERSON] у судовому засіданні надав аналогічні пояснення до пояснень позивача. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1, та ч.3, ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Як передбачає ч.5, ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. За змістом свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого 26.09.2007 року (а.с.20), [PERSON] є власником автомобіля «Opel Omega», д.н.з. [NUMBER], 2003 року випуску, сірого кольору, номер шасі [NUMBER]. Як вбачається з пояснень сторін, в 2008 році позивач придбав у відповідача автомобіль «Opel Omega», д.н.з. [NUMBER], 2003 року випуску, сірого кольору, номер шасі [NUMBER]. Оформити на той час договір купівлі-продажу не було можливості, оскільки у позивача була відсутня необхідна сума коштів. У зв`язку з цим 19.04.2008 року відповідачем на ім`я позивача та батька позивача, [PERSON], було видано довіреність з правом розпорядження автомобілем, посвідчену приватним нотаріусом Ульянівського районного нотаріального округу Кіровоградської області (а.с.19). На цьому сторони дійшли згоди. Як зазначає ч.1 та ч.3, ст.244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. 19.04.2008 року [PERSON] видав на ім'я [PERSON] та [PERSON] довіреність №1416, посвідчену приватним нотаріусом Ульянівського районного нотаріального округу Кіровоградської області [PERSON], на автомобіль «Opel Omega», д.н.з. [NUMBER], 2003 року випуску, сірого кольору, номер шасі [NUMBER], в якій зазначено, що [PERSON] уповноважує [PERSON] та [PERSON] вчиняти наступні правочини від його імені. Того ж дня відповідач передав позивачу комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на вказаний транспортний засіб. [PERSON] в свою чергу передав [PERSON] грошові кошти в сумі 65 000 грн. як оплату за вказаний автомобіль, про що була написана розписка відповідачем (а.с.5). У відповідності до ч.2 та ч.2, ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. За змістом п.3, ч.1, ст.208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Як зазначає ч.2, ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Сторони вважають, що під видом довіреності вони уклали договір купівлі-продажу. Однак чинне законодавство передбачає письмову форму укладення таких договорів. Письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена Постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 7.09.1998 року, якою затверджені „Правила державної адміністрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок", де в п.2 вказано, що вона є обов'язковою для всіх юридичних і фізичних осіб. Відповідно до п.7 та п.8 зазначених Правил правомірність придбання транспортного засобу підтверджується вказаними в них документами, зокрема довідкою-рахунком, виданою за формою згідно з додатком №1, договором та іншими посвідченими в установленому законом порядку документами, що встановлюють право власності на автомобіль. Для реєстрації транспортних засобів, що перебували у експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім названих документів, додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням передачею такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Згідно до вимог ч.1, ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, права та обов'язки сторін за договором купівлі-продажу автомобіля виникають з моменту досягнення ними згоди щодо всіх істотних умов, а також належного оформлення. Проте настання цього моменту для договорів купівлі-продажу транспортних засобів зумовлено рядом особливостей, які передбачені законодавцем у спеціальних вимогах до їх оформлення. Як вбачається з тексту вищеописаної довіреності [PERSON] та [PERSON] отримали повноваження на зняття з обліку вказаного автомобілю в органах ДАІ (а.с.19), в розписці від 19.04.2008 року [PERSON] вказав, що передає вказаний автомобіль у власність [PERSON], тому задля законного оформлення права власності, останній мав зняти з реєстрації транспортний засіб та зареєструвати його на своє ім.`я (а.с.5). Вказану дію, як обов'язкову перед укладання договору купівлі-продажу, ні відповідач, ні в подальшому при наявності довіреності позивач не виконали. Тому сама по собі довіреність на право розпоряджатись автомобілем не свідчить про укладання між сторонами договору купівлі-продажу транспортного засобу, поскільки не є правовим оформленням переходу права власності на автомобіль за правочином, а розписка не є правомірним документом придбання транспортного засобу в розумінні п.7 та п.8 Правил. За таких обставин, суд вважає, що поскільки сторонами не додержано належної форми та процедури оформлення купівлі-продажу автомобіля, тому підстави для визнання договору купівлі-продажу дійсним відсутні.. У відповідності до ч.1, та ч.2, ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ч.1, ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Поскільки в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження обставини купівлі-продажу спірного автомобіля, оформленні згідно діючого законодавства, тому позивач не набув права власності на вказаний автомобіль. За таких обставин суд відмовляє і у вимозі про звільненні з-під арешту вказаного автомобіля.

Outcome: dismissed