Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на ті обставини, що перебуває з нею у шлюбі з 29 червня 2011 року. Від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з відповідачем не склалось через різні погляди на шлюб та сім'ю. З січня 2015 року шлюбних стосунків з відповідачем не підтримують, проживають окремо. Шлюб має формальний характер, тому просив розірвати його. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав, категорично заперечивши можливість примирення. Суду пояснив, що проживає однією сім'єю з іншою жінкою, збереження шлюбу не відповідає його інтересам. Відповідач у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд, заслухавши пояснення позивача, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з частиною 2 статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 29 червня 2011 року, являються батьками неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції у Київській області 12 лютого 2016 року, свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Владиславською сільською радою Миронівського району Київської області 26 січня 2000 року. Фактичні взаємовідносини подружжя є наступними. З січня 2015 року сторони шлюбних стосунків не підтримують, проживають окремо. Шлюбні відносини припинились через різні погляди на сімейне життя. Сторони не змогли створити в сім"ї атмосферу, основану на почуттях взаємної любові та поваги. Розлад в сім'ї не носить тимчасового характеру. Позивач створив іншу сім'ю, тому його рішення про небажання збереження шлюбу є категоричним. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Заходи щодо примирення подружжя відповідно до статті 111 Сімейного кодексу України є непотрібними. Зважаючи на викладене, відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку, що є достатня кількість підстав для розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Відсутні підстави, встановлені статтею 110 Сімейного кодексу України підстави, які виключають можливість вирішення питання про розірвання шлюбу. Вимог про відновлення дошлюбного прізвища відповідач не заявила. Згідно з частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі позову до суду позивачем було сплачено 551 грн. 20 коп. судового збору. Враховуючи позицію позивача, вказані витрати не підлягають відшкодуванню з відповідача. На підставі викладеного, ст.ст. 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved