Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Немиринецької сільської ради Старокостянтинівського району про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], що належав її матері [PERSON], яка померла [INFO], на підставі дублікату Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Старокостянтинівською районною державною адміністрацією 18 квітня 2016 року, оригінал правовстановлюючого документу був виданий виконавчим комітетом Старокостянтинівської районної ради 12 липня 1990 року. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона являється спадкоємцем останньої по закону, як представник першої черги (дочка), інших спадкоємців немає. Вищевказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці, власником якої являється вона на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого Немиринецькою сільською радою Старокостянтинівського району 22 серпня 1997 року. В зв'язку з тим, що в даних взаємопов'язаних об'єктах нерухомості вказані різні власники, нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Представник позивачки подала до суду заяву, якою підтримала позовні вимоги та обставини на їх обґрунтування, просила розглянути справу без участі сторін в заочному порядку. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, хоч про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 11 жовтня 2016 року суд ухвалив розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Згідно положень ст. ст. 1216 - 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Крім того, згідно ч.1 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в с. Берегелі Старокостянтинівського району, про що складено відповідний запис № 29 згідно даних свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого Немиринецькою сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області 12 листопада 1994 року. Згідно матеріалів спадкової справи № 356/2000 Старокостянтинівської державної нотаріальної контори до майна [PERSON], померлої [INFO], позивачка, як дочка, є її єдиним спадкоємцем за законом, на ім'я якої було видано свідоцтво про право на спадщину за законом Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою 03 квітня 2000 року за р. № 1-614 на право на земельну частку (пай). Факт родинних відносин між позивачкою та померлою, як відповідно між дочкою та матір'ю, підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданого Немиринецькою сільською радою Старокостянтинівського району 21 липня 1959 року, та свідоцтвом про одруження [NUMBER], виданого Немиринецькою сільською радою Старокостянтинівського району 29 квітня 1962 року, позивачки. До складу спадкового майна після смерті [PERSON] увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Старокостянтинівської районної ради 12 липня 1990 року, дублікат якого видано Старокостянтинівською районною державною адміністрацією 18 квітня 2016 року. Земельна ділянка площею 0,417 га, в межах згідно з планом для обслуговування житлового будинку 0,25 га. і для ведення підсобного господарства 0,167 га., що розташована по [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачці на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого Немиринецькою сільською радою Старокостянтинівського району 22 серпня 1997 року на підставі рішення за № 34 від 20 листопада 1994 року. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2. Постановою державного нотаріуса Старокостянтинівської державної нотаріальної контори від 15 липня 2016 року за № 2524/02-31 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на дану заявлене домоволодіння, в зв'язку з тим, що власниками житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] являється спадкодавець, а власником земельної ділянки за цією ж адресою, передбаченою для обслуговування даних житлового будинку з надвірними будівлями являється позивачка. Що не відповідає вимогам законодавства, оскільки при переході права власності на нерухомість, земельна ділянка, на якій вона розташована повинна переходити у користування власників цих об'єктів. Відповідно до роз'ясень в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року „Про судову практику у справах про спадкування" за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Положеннями статті 30 Земельного Кодексу України від 18 грудня 1990 року № 561-ХІ визначено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених ст. 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється у порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання, земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Приймаючи до уваги те, що позивачка є спадкоємцем за законом та прийняла спадщину, однак не може оформити право власності на вказане спадкове майно у зв'язку з невідповідністю фактичних обставин справи правовим вимогам земельного законодавства. При цьому в цивільному (позасудовому) порядку привести правовий статус об'єктів нерухомості у відповідність до вимог земельного законодавства, після смерті власника домоволодіння, не можливо, тому права позивачки підлягають захисту.

Outcome: approved