Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15 серпня 2013 року між ним [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Країна» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 17/170/2.1.5.1, яким застрахованого його автомобіль. Вказав, що 15 серпня 2014 року між ним та відповідачем було укладено поліс обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/6567133. 07.02.2014 року у м. Кіровограді по вул. Родімцева, з його автомобілем відбувся страховий випадок за страховим ризиком «ДТП», що підтверджується постановою Ленінського районного суду м.Кіровограда від 03.03.2014 року. Згідно п.п. 14.1.1 Договору страхувальник має право одержувати страхове відшкодування в разі настання страхового випадку в межах страхової суми (п.7.1. частини 1 договору страхова сума складає 79 900, 00 грн.) в порядку, що визначається цим договором та правилами. 07.02.2014 року з місця пригоди позивач повідомив відповідача про настання страхового випадку по телефону. Його повідомлення було зареєстроване в «Журналі реєстрації заяв про подію» за вхідним номером №439. Також ним було викликано співробітників ДАІ, які здійснили оформлення ДТП. 10.02.2014 року позивачем була подана письмова заява до Кіровоградської РД ПАТ «Страхова компанія «Країна», а також згідно договору були надані всі необхідні документи, в тому числі додана і постанова Ленінського районного суду м.Кіровоград за фактом ДТП. Таким чином, ним було дотримано взяті на себе договором страхування зобов'язання в частині строків повідомлення про ДТП. З 10.02.2014 року представники страхової компанії обіцяли [PERSON] виплату за страховим випадком, але просили почекати протягом 90 днів поки буде йти перерахунок завданої шкоди та погодження суми виплати з керівництвом страхової компанії. Однак, відповіддю-листом № 2600 від 25.04.2014 року йому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування з посиланням на порушення п.п. 13.1.2. п. 13.1. договору, згідно якого страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування у випадках, передбачених ст. 26 Закону України «Про страхування», а також у разі якщо страхувальник не проінформував страховика про будь-які зміни ступеня страхового ризику (передача ТЗ в оренду, лізинг, прокат, його використання в іспитах, у спортивних або навчальних цілях, встановлення газового обладнання, таксометра та/або іншого ДО; встановлення або демонтаж протиугінних засобів; зміна власника тощо). В акті огляду транспортного засобу від 11 лютого 2014 року зазначено, що на пошкодженому автомобілі LIFAN 320, державний реєстраційний номер № [NUMBER], встановлено газове обладнання. Також вказано, що на момент страхування транспортного засобу LIFAN 320, державний реєстраційний номер № [NUMBER], будь-яка інформація стосовно наявності на ньому газового обладнання надана не була. Також, в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] відсутня помітка щодо встановлення газового обладнання, отже воно встановлене неправомірно. З вказаною відповіддю відповідача позивач [PERSON] не погоджується, оскільки у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER], виданого на автомобіль LIFAN 320, є позначка про встановлення газового обладнання, а саме в графі: тип пального вказано - P.3 S, що означає встановлення змішаного типу палива та наявність газового обладнання, і саме на підставі вказаного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER], 15 серпня 2013 року було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 17/170/2.1.5.1 програма: «Престиж», тобто вже на момент укладення даного договору на автомобілі було встановлено газове обладнання. Вказав, що звертався з заявою до банку про сприяння у виплаті страхового відшкодування з ПАТ СК "Країна" шляхом звернення до суду, оскільки вигодонабувачем за договором добровільногострахування є ПАТ "Кредобанк", однак, отримав лист, з якого вбачається, що банк не буде користуватись правом, як вигодо набувач та звертатись з вимогою про виплату страхового відшкодування, в зв'язку з чим право на звернення належить позивачу. Просить стягнути з відповідача на його користь 28365 грн. 60 коп. невиплаченого страхового відшкодування, витрати на правову допомогу у розмірі 2500 грн., судовий збір 288,76 грн. В судовому засіданні позивач та його представник надали заяву про збільшення позовних вимог, в якій вказали, що згідно рахунку - фактури № КИ-0000422 від 25 лютого 2014 року, виданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Богдан-Авто Кіровоград» розмір суми страхового відшкодування становить 28875,60 грн. Звернувшись з позовом до суду позивач просив стягнути з відповідача 28365,60 грн. невиплаченого страхового відшкодування, зменшивши суму франшизи 510 грн. Однак, згідно акту прийому передачі виконаних робіт по ремонту автомобіля від 25 липня 2014 року сума на ремонт автомобіля складає 28875,60 грн. В зв'язку з викладеним просили стягнути з відповідача 28875,60 грн. невиплаченого страхового відшкодування, 2500 витрат на правову допомогу та судовий збір. Збільшенні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, надала письмові заперечення в яких зазначила, що 15 серпня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «Страхова компанія «Країна» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 17/170/2.1.5.1, предметом якого є страхування транспортного засобу «LIFAN 320», державний реєстраційний номер [NUMBER]. 07.02.2014 року за участю застрахованого транспортного засобу відбулася дорожньо - транспортна пригода. Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03.03.2014 року позивача було визнано винним у скоєнні ДТП. 10.02.2014 року позивач звернувся із повідомленням про настання страхового випадку, яке було зареєстровано за вхідним № 619. У відповідності до п.п. 14.2.2, 14.2 договору страхування, працівником відповідача в присутності [PERSON] було проведено огляд пошкодженого застрахованого авто. В акті огляду транспортного засобу від 11.02.2014 року зазначено, що на пошкодженому автомобілі «LIFAN 320», державний реєстраційний номер [NUMBER], встановлено газове обладнання. Однак, на момент страхування транспортного засобу будь-яка інформація стосовно наявності на ньому газового обладнання позивачем надана не була. Згідно п.п. 13.1.2. п. 13.1. договору, згідно якого страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування у випадках, передбачених ст. 26 Закону України «Про страхування», а також у разі якщо страхувальник не проінформував страховика про будь-які зміни ступеня страхового ризику (передача ТЗ в оренду, лізинг, прокат, його використання в іспитах, у спортивних або навчальних цілях, встановлення газового обладнання, таксометра та/або іншого ДО; встановлення або демонтаж протиугінних засобів; зміна власника тощо). Просила в позові відмовити через безпідставність заявлених вимог. Представник третьої особи ПАТ «Кредобанк» в особі Кіровоградського відділення центральної філії ПАТ «Кредобанк» в судове засідання не з'явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив. З аслухавши пояснення сторін, дослідивши і оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позов підлягає задоволенню частково за наступних підстав. Судом встановлено, що 15 серпня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Країна», [PERSON] та ПАТ «Кредобанк» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 17/170/2.1.5.1, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язанні з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом та додатковим обладнанням до нього. Строк дії договору визначений сторонами до 15 серпня 2014 року. Страхова сума за цим договором визначена в розмірі 79900 грн. (а.с. 5-12). Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно п. 11.2 частини 2 договору добровільного страхування наземного транспорту №ТЗ/17/170/2.1.5.1, страховим випадком вважається подія, що передбачена з переліку ризиків, визначених в цьому договорі, яка відбулась і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику або вигодонабувачу. В судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «LIFAN 320», державний реєстраційний номер [NUMBER], також була застрахована згідно договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів поліс № АС/6567166, укладеного 15.08.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Країна» та [PERSON] (а.с.13). Ліміт відповідальності за шкоду завдану майну встановлений у розмірі 100000 грн. Згідно постанови Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 березня 2014 року водій [PERSON] керуючи автомобілем «LIFAN 320», державний реєстраційний номер [NUMBER], при в'їзді на територію фабрики «Арт Меблі» не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, допустив занос автомобіля і наїзд на металеву стійку воріт, чим порушив п. 12.1. Правил дорожнього руху України, що спричинило пошкодження транспортного засобу, в зв'язку з чим [PERSON] визнаний винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди (а.с.14). Відповідно до п. 11.3.1 частини 2 договору добровільного страхування наземного транспорту №ТЗ/17/170/2.1.5.1, страховим ризиком зіткнення застрахованого транспортного засобу під час руху з іншим транспортним засобом або нерухомими предметами, або наїзд на рухомі чи нерухомі об'єкти, або пошкодження транспортного засобу внаслідок його перекидання, ковзання, провалу, падіння, удару рухомими чи нерухомими об'єктами, або пошкодження застрахованого транспортного засобу під час стоянки іншим транспортним засобом (ризик «Дорожньо -транспортна пригода»). Відповідно до довідки відділення Державної автомобільної інспекції Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області № 98 від 07.02.2014 року, 07.02.2014 року о 14:45 год. в м. Кіровограді по вул. Родимцева, 87 - в, внаслідок дорожньо - транспортної пригоди транспортний засіб марки «LIFAN 320», державний реєстраційний номер [NUMBER], кузов [NUMBER], отримав механічні пошкодження: заднє праве крило, задня права дверка та її ручка, ходова частина з правої задньої частини (а.с.15). Листом Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» № 2600 від 25.04.2014 року [PERSON] було відмовлено у виплаті страхового відшкодування з посиланням на порушення п.п. 13.1.2. п. 13.1. договору, згідно якого страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування у випадках, передбачених ст. 26 Закону України «Про страхування», а також у разі якщо страхувальник не проінформував страховика про будь-які зміни ступеня страхового ризику (передача ТЗ в оренду, лізинг, прокат, його використання в іспитах, у спортивних або навчальних цілях, встановлення газового обладнання, таксометра та/або іншого ДО; встановлення або демонтаж протиугінних засобів; зміна власника тощо). Також, в акті огляду транспортного засобу від 11 лютого 2014 року зазначено, що на пошкодженому автомобілі LIFAN 320, державний реєстраційний номер № [NUMBER], встановлено газове обладнання, а на момент страхування транспортного засобу LIFAN 320, державний реєстраційний номер № [NUMBER], будь-яка інформація стосовно наявності на ньому газового обладнання надана не була та в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] відсутня помітка щодо встановлення газового обладнання, отже воно встановлене неправомірно (а.с.18). Однак, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER], виданого на автомобіль LIFAN 320, є позначка про встановлення газового обладнання, а саме в графі: тип пального вказано - P.3 S, що означає встановлення змішаного типу палива та наявність газового обладнання (а.с.19). Як вбачається з довідки № 2186 від 09.07.2014 року, згідно бази даних Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Кіровограда та Кіровоградського району та НАІС ДДАІ МВС, станом на 08.07.2014 року, на транспортний засіб «LIFAN» 320, 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію № [NUMBER] від 15.08.2013 року, зареєстрованого за громадянином [PERSON], [INFO], проживаючого за адресою: [ADDRESS], на момент реєстрації було встановлено газове обладнання на даний транспортний засіб. Позначка S - означає змішаний тип пального (бензин або газ) (а.с.20). Пунктом 14.6.1 частини 2 договору добровільного страхування наземного транспорту №ТЗ/17/170/2.1.5.1, визначено, що вигодонабувач має право з метою отримання страхового відшкодування за своєю власною ініціативою вчиняти будь-які дії, які повинен чи має право вчиняти страхувальник. При цьому, вчинення таких дій вигодонабувач буде продовжувати такі ж самі правові наслідки, якби такі дії були вчинені страхувальником. Згідно листа ПАТ «Кредобанк» № 14/1.09.2014 від 14.09.2014 року, вказано, що відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту № 17/170/2.1.5.1 від 15.08.2013 року укладеного між [PERSON] (страхувальник) та ПАТ «СК Країна» (страховик) вигодонабувачем дійно є банк. Тобто саме банк при письмовому звернені позичальника (що є страхувальником), щодо перерахування страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту, має вирішувати на які рахунки (на транзитний зподальшим зарахуванням на позичковий для погашення заборгованості за кредитом чи на поточний рахунок СТО для від ремонтування транспортного засобу) буде зараховано страхове відшкодування. Будь - які інші питання чи спори, що виникають у сторін з приводу виконання чи не виконання умов договору добровільного страхування наземного транспорту № 17/170/2.1.5.1 від 15.08.2013 року укладеного між [PERSON] та ПАТ «СК Країна» мають вирішуватись виключно сторонами у відповідності з умовами договору та згідно діючого законодавства України. (а.с.22). Згідно ст. 636 ЦК України, договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору. З моменту вираження третьою особою наміру скористатися своїм правом сторони не можуть розірвати або змінити договір без згоди третьої особи, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. Згідно ч. 1 ст. 985 ЦК України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. В судовому засіданні встановлено, що вигодонабувачем за договором добровільного страхування наземного транспорту № 17/170/2.1.5.1 від 15 серпня 2013 року ( п.3 договору) призначено ПАТ «Кредобанк», який надав письмову відповідь, що не буде користуватись правом як вигодонабувач та звертатись з вимогою про виплату страхового відшкодування, в зв'язку з чим право на звернення з вимогою про виплати страхового відшкодування належить позивачу [PERSON] Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі є спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущенням. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ч.1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, збитками є витрати, який особа зазнала у зв"язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно рахунку - фактури № КИ-0000422 від 25 лютого 2014 року, виданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Богдан-Авто Кіровоград» розмір суми страхового відшкодування становить 28875,60 грн. (а.с.21) Відповідно до акту від 25 липня 2014 року прийому передачі виконаних робіт по ремонту автомобіля LIFAN» 320, 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], загальна вартість виконаних робіт становить 28875,56 грн. (а.с.98). Враховуючи, що відповідач в зв'язку з настанням страхового випадку не сплатив позивачу за договором добровільного страхування наземного транспорту № 17/170/2.1.5.1 від 15 серпня 2013 року суму страхового відшкодування в розмірі 28875,60 грн., суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 28875,60 грн. невиплаченого страхового відшкодування. Згідно з ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на правову допомогу. Пунктом 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України визначено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно з ч. 1 ч. 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачем на підтвердження факту отримання правової допомоги надано договір про надання юридичної допомоги та адвокатських послуг від 24.11.2014 року, укладений між адвокатом Ларіним А.С. та [PERSON], та розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу на загальну суму 2500 грн., з яких: 500 грн. - за складання позовної заяви; 2000 грн. - за представництво інтересів в суді. (а.с. 90,113). При стягненні з відповідача витрат на правову допомогу судом враховано ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», а тому сума витрат на правову допомогу має бути стягнута за 3 години надання адвокатом правової допомоги у судовому засіданні, також підлягає оплаті витрати за 1 годину складання позовної заяви, що разом становить 1948 грн. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, в зв'язку з чим з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 288,76 грн. судового збору.

Outcome: partial