Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що спільне життя у сторін не склалось, з 1.01.2018 року вони проживають окремо, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин, мають окремий бюджет для кожного, стосунки між сторонами стали напружені, у сторін виявились різні погляди на життя, на сімейні відносини, тому вважає, що сім`я даного подружжя розпалась остаточно, термін на примирення призначати не потрібно. Крім того, тривалий час близько двох років до подачі позову до суду позивач проживає з іншою жінкою, фактично створивши іншу сім`ю. Відповіда [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнали, однак вказали, що відповідач [PERSON] з 1.01.2018 року до 25.09.2018 року проживала однією сім`єю з позивачем. [INFO] святкували його день народження, в липні 2018 року їздили на відпочинок на море в Одеську область, проводили час разом. І тільки 25.09.2018 року відповідач на вимогу позивача зібрала свої та дитини речі і переїхала до місця проживання своєї матері. А в цілому позов визнають. Заслухавши відповідача, представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1, ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За правилами ч.2, ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. 21.09.2002 року був укладений шлюб між сторонами, який був зареєстрований у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №1443 (а.с.5). Від зареєстрованого шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: сина - [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що сторони весь 2018 рік проживали єдиною родиною, проволили спільно час, святкували сімейні події, 28.06.2018 року на День Конституції, які святкували 3-4 дні сторони з сином та два даних свідки їздили разом відпочивати у Одеську область, відносини між сторонами були чудові на той час і тільки 25.09.2018 року позивач вигнав відповідача з сином зі своєї квартири. Вказаний відпочинок у Одеській області відображено на фотографіях (а.с.35), щодо яких вказувала відповідач і підтвердили свідки. Таким чином, суд вважає встановленим та доведеним у судовому засіданні, факт окремого проживання та розірвання шлюбно-сімейних відносин між сторонами саме з 25.09.2018 року. Ствердження представника позивача [PERSON] про те, що сторони не проживали однією сім`єю та мешкали окремо один від одного з 1.01.2018 року, що підтверджується, копією їх паспортів та довідкою адресного бюро (а.с.11), де зазначено їх місце реєстрації в різних помешканнях, суд не може покласти в основу рішення, оскільки вони спростовуються описаними вище доказами по справі, крім того місце реєстрації фізичних осіб, в даному випадку сторін по справі, не доводить їх фактичне місце проживання. Як встановлено у судовому засіданні, спільне життя у сторін не склалось, з 25.09.2018 року вони проживають окремо, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин, мають окремий бюджет для кожного, стосунки між сторонами стали напружені, у сторін виявились різні погляди на життя, на сімейні відносини. Позивач проживає з іншою жінкою, фактично створивши іншу сім`ю. Згідно ч.2, ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд вважає, що сім`я даного подружжя розпалась остаточно, терміну на примирення призначати не потрібно, так як судом встановлено, що будь-які відносини між ними припинені і сторони та їх представники категорично наполягали на розірванні шлюбу.

Outcome: approved