Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

Позивач, [PERSON] в особі свого представника (за договором про надання правової допомоги від 17 січня 2017 року) [PERSON], звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди працівнику в разі ушкодження його здоровя при виконанні трудових обовязків. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що впродовж 17 років пропрацював на різних посадах ВАТ та ПАТ «Північний ГЗК» виконуючи свої професійні обовязки, в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, внаслідок чого отримав професійне захворювання. Актом розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 28.09.2007 року підтверджена вина відповідача. Довідкою МСЕК встановлено третя група інвалідності та 40 % втрати професійної працездатності. У звязку із захворюванням було порушено та порушуються нормальні життєві звязки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, у нього постійно виникають складнощі у звязку із загальною слабкістю, втомою, постійними болями. Перебуваючи на лікуванні, він не зміг і не може вести повноцінний спосіб життя, відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обґрунтовану важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях, тривоги, дратливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному стані. На даний час його самопочуття не поліпшується. У звязку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] «Північний ГЗК» моральну шкоду в розмірі 153 000,00 гривень без відрахування з цієї суми податку з доходів фізичних осіб. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просила суд їх задовольнити у повному обсязі. Представники Відповідача - [PERSON] «Північний ГЗК» [PERSON] (за довіреністю) у судовому засіданні заперечувала з приводу заявлених позовних вимог, просила суд відмовити Позивачу в їх задоволенні у повному обсязі. Вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. [PERSON] № 21 розслідування хронічного професійного захворювання від 27 вересня 2007 року (Форма П-4) вбачається, що відповідно до пункту 7 комісія встановила діагноз: радикулопатія попереково-крижова білатеральна, та після оперативного втручання (11.12.2006р.) видалення меж хребцевого диску L4 L5) з порушенням біомеханіки хребта другого третього ст., стійким больовим синдромом. Дата встановлення остаточного діагнозу: 06.09.2007р. Відповідно до п. 19 вказаного акту встановлено осіб які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи: керівництво Першотравневого карєру ВАТ «ПівнГЗК» за період роботи [PERSON] на підприємстві ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці». (а.с. 7-9) Акт розслідування хронічного професійного захворювання від 27.09.2007 не оскаржено підприємством-відповідачем у встановленому законодавством порядку. [PERSON] ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. [PERSON] до ст. 60 ЦПК України обовязки доказування та подання доказів покладені на сторін справи, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. [PERSON] виписки з [PERSON] огляду МСЕК №020466 01.11.2007 позивачу була первинно встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 40% у зв'язку із професійним захворюванням та інвалідність 3 групи. (а.с. 53) Як вбачається з Довідки МСЕК №000848 від 13.11.2014 позивачу була повторно встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 40% у зв'язку із професійним захворюванням та інвалідність 3 групи. (а.с. 6) Також, згідно Довідки МСЕК №043375 від 22.11.2016 позивачу була повторно встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 40% - з 1 листопада 2016 безстроково, у зв'язку із професійним захворюванням та інвалідність 3 групи. (а.с. 5) [PERSON] ст. 22 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання складається з фізичного болю й душевних страждань, які він поніс у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров'я [PERSON] і наявність у нього професійного захворювання та інвалідності відбулося при виконанні ним трудових обов'язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. За таких умов суд вважає доведеним позивачем факт заподіяння моральної шкоди, оскільки згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності внаслідок професійних захворювань. У зв'язку із цим у суду відсутні сумніви у тому, що зазначені наслідки наступили для [PERSON] в результаті втрати професійної працездатності, в тому числі і в результаті порушення відповідачем прав позивача на належні, здорові й безпечні умови роботи (ст. 43 Конституції України, Кодекс законів про працю України" КЗпП України), що в даному разі узгоджується з [PERSON] проведення розслідування хронічного професійного захворювання під час виконання ним своїх професійних обовязків на ВАТ «ПівнГЗК». Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач - [PERSON] «Північний ГЗК» - повинен виплатити Позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Відповідно до частин 2, 3 правовий акт № 435-IV від 16.01.2003, статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/ шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. [PERSON] до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя., а відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, Cabalesand Balkandaliv. The United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. З огляду на це, враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань позивача, їх тривалість, і можливість відновлення немайнових втрат, недопущення безпідставного збагачення позивача, суд вважає, що розумним, справедливим та виваженим відшкодуванням моральної шкоди позивачу, є сума 35 000 (тридцять пять тисяч) гривень 00 копійок. [PERSON] ст. 5 Закону України «Про судовий збір» Позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial