Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернулися [PERSON], [PERSON], [PERSON] з позовною заявою до ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог зазначили, що перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем, [PERSON], під час виконання своїх трудових обов'язків, отримав травму, яка спричинила смерть потерпілого,і до теперішнього часу ні батьки ні дружина померлого не отримали відшкодування моральної шкоди від відповідача за спричинену їм моральну шкоду, тому позивачі були змушені звернутися з цим позовом до суду. Обставини події: згідно трудової книжки серії [NUMBER] на ім'я [PERSON], дата початку заповнення якої 15.02.2003, потерпілий перебував з відповідачем у трудових відносинах, а саме: 11.10.2010 [PERSON] було прийнято до ПАТ «ШУ «Покровське» горноробочим очисного вибою підземний 4 розряду з повним робочим днем у шахті; 01.01.2012 [PERSON] було переведено горноробочим очисного вибою підземний 5 розряду з повним робочим днем у шахті; [INFO] [PERSON] було виключено зі облікового складу працівників шахти у зв'язку з його смертю. Згідно акту форми Н-1 № 22 від 21.03.2017 «про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом [PERSON]», виробничу травму, що спричинила його смерть, потерпілий отримав за наступних обставин: приблизно о 23 год. 50 хв. 31.12.2016 [PERSON], як гірник очисного вибою (далі ГОВ) дільниці № 7 ПАТ «ШУ «Покровське», прибув на територію підприємства для роботи у 4 зміну. Приблизно о 00 год. 15 хв. 01.01.2017 помічник дільниці № 7 [PERSON] видав наряди робітникам 4 зміни зазначеної дільниці, у тому числі ГОВ [PERSON] (старший робітник) та [PERSON] на обслуговування і ремонт підлавного конвеєра PZF-05/РЗ першої південної лави блоку № 7 по 1 південному конвеєрному штреку блоку № 7. Наряд було проведено з реєстрацією у книзі нарядів дільниці № 7 та у наряд-путівці гірничого майстра дільниці № 7 [PERSON] під особистий підпис виконавців робіт з попереднім проведенням інструктажу з питань охорони праці по професіям і видам виконуваних робіт. Після отримання наряду, приблизно о 01.00 годині робітники дільниці № 7 опустилися до шахти і направились на свої робочі місця-гірничі виробки 1 південної лави блоку № 7, куди прибули приблизно о 01 год. 40 хв. Після прийому-передачі зміни, приведення робочого місця у безпечний стан, [PERSON] та [PERSON] приступили до робіт з підготовки до демонтажу машинної рами скребкового конвеєра PZF-05/РЗ, а саме-демонтували редуктор конвеєра з технічної сторони виробки, проводили демонтаж болтових з'єднань машинної рами конвеєра PZF-05/РЗ, демонтували приводні блоки, роз'єднали ланцюги зі скребками. Приблизно о 15 год. 15 хв. до робіт залучився ГОВ [PERSON], з яким [PERSON] та [PERSON] приступили до від'єднання машинної рами від ставу конвеєра. З цією метою приблизно о 06 год. 30 хв. [PERSON] зачепив таль ручну одним гаком за верхняк аркового кріплення. Другим гаком [PERSON] зачепив машинну раму підлавного конвеєра PZF-05/РЗ і, стоячи на перехідній секції конвеєра, приступив до підняття машинної рами для подальшого її опускання на підошву виробки. Під час проведення даних робіт гірничий майстер [PERSON] кілька разів відвідував дане місце ведення робіт та зауважень щодо порушень технології ведення робіт по перемонтажу обладнання у майстра не було. Приблизно о 07 год. 10 хв., після відстиковки машинної рами підлавного конвеєра PZF-05/РЗ від його ставу, розташувавшись на висоті приблизно 1,9 м і, продовжуючи стояти на перехідному риштаку, [PERSON] приступив до опускання зазначеної рами на підошву виробки. При її опусканні відбулося деформування гака талі, котрий знаходився на ланцюгу, в результаті чого той вийшов із зачеплення з машинною рамою, внаслідок чого гак з талі змістився в просторі і вдарив в обличчя [PERSON] Машина рама різко впала на підошву гірничої виробки. [PERSON] через удар гаком втратив рівновагу і впав з висоти приблизно 1,9 м на підошву гірничої виробки. При падінні [PERSON] вдарився головою об металеву трубу диаметром 159 мм, яка знаходилась на підошві гірничої виробки. Побачивши зазначені обставини, ГОВ [PERSON], [PERSON] та [PERSON], який у цей час прибув до місця події, надали [PERSON] першу допомогу і повідомили про нещасний випадок гірничого майстра [PERSON] (знаходився біля кінцевої станції стрічкового конвеєра 2 ЛТ 100 № 2), який у свою чергу повідомив про нещасний випадок на розподільчий пункт 1 південної лави блоку № 7, де у той час знаходився помічник начальника дільниці № 7 [PERSON], який викликав на місце нещасного випадку підземного фельдшера та сповістив гірничого диспетчера. Останній викликав на підприємство реанімаційну-протишокову групу 10 ВГРЗ та сповістив про нещасний випадок керівництво підприємства. Після цього [PERSON] було на ношах та за допомогою дизелевоза транспортовано до підземного медпункту горизонту 593м звідки, після надання медичної допомоги, потерпілого було видано на поверхню шахти та медичним транспортом доставлено до щелепно-лицевого відділення Покровської ЦМЛ, де потерпілого було госпіталізовано. Далі 03.01.2017 [PERSON] було транспортовано до Дніпровської обласної клінічної лікарні ім. І.І. Мечникова, де [INFO] потерпілий помер. Згідно лікарського свідоцтва № 76 від 10.01.2017 смерть потерпілого наступила від: а) набряку головного мозку; б) множинніх переломів черепу та кісток обличчя; в) відкритої черепно-мозкової травми; г) не уточненого падіння. Згідно п. 6.6 розділу № 6 акту форми Н-5 від 21.03.2017 «про проведення спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним випадком, який стався 01.01.2017, приблизно о 07 год. 10 хв.», що комісія з розслідування нещасного випадку дійшла до висновку, що причиною настання цього випадку та причиною смерті стало порушення [PERSON] технологічного процесу з перемонтажу рами вищезазначеного конвеєру у вигляді застосування ручної талі «Gutman» вантажопідйомністю 3т; порушення «Паспорту відпрацювання виїмкової дільниці 1 південної лави блоку № 7», глави 1V розділу 5 пункту 1 «Правил безпеки у вугільних шахтах»; п. 1.1. «Інструкції з охорони праці, безпечному виконанню робіт, поведінці в шахті гірника очисного вибою»; ст.. 14 Закону України «Про охорону праці; п. 2.9 «Колективного договору підприємства на 2015-2017 р.р.». Але справа в тому, що до виконання робіт [PERSON] приступив виконуючи завдання згідно виданого наряду, виходячи з тих сил і засобів, які йому та його колегам було надано для роботи; [PERSON] був ознайомлений з технологією демонтажу конструкцій конвеєра, тому чітко знав які дії він повинен виконувати і дані дії не носили хаотичний характер, що виключає наявність умислу на отримання (заподіяння собі) [PERSON] тілесних ушкоджень. До того ж виходячи з огляду комісією місця події (яке згідно висновків, відображених в акті розслідування, до моменту огляду було збережено), на місці події знаходилася таль ручна вантажопідйомністю до 3 тонн і іншого вантажопідйомного механізму на місці події не було. До того ж у висновках комісії зафіксовано, що контроль за процесом демонтажу конструкцій конвеєра здійснював гірський майстер [PERSON], який в свою чергу, не припинив дії гірників і не вжив заходів до доставки на місце події ручної талі з достатньою для демонтажу частин конвеєра вантажопідйомністю. Разом з цим, у висновках комісії поряд з порушеннями [PERSON] зафіксовано порушення норм інструкцій з охорони праці, техніки безпеки, посадових інструкцій, а також технології виробництва з боку керівного складу дільниці № 7 підприємства Відповідача (відсутність належного контролю за ходом виконання робіт), а саме: - начальника дільниці №7 [PERSON]; - помічника начальника дільниці № 7 [PERSON]; - гірничого майстра дільниці № 7 [PERSON]; а також колег потерпілого, які поряд з ним виконували роботи по демонтажу конструкцій конвеєра-вищевказаних ГОВ [PERSON] і [PERSON] Виходячи зі змісту ст. 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Згідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана (у нашому випадку) з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з нормами, які закріплено в Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини - головним обов'язком держави (ст. 3 Конституції України). Саме закріплення за державою обов'язку забезпечення прав і свобод людини дає можливість, у випадку порушення останніх, звернутися до суду з метою їх захисту та відновлення, а також за компенсацією шкоди, завданої таким порушенням. Приймаючи до уваги характер взаємовідносин вважають, що шкода немайнового характеру, яку отримали позивачі не може бути їм відшкодована повністю, вони не отримають будь-якого відшкодування повного психологічного або фізичного задоволення, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути відповідною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути відповідним нанесеній моральній шкоді. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 15.01.2005 відділом РАЦС Димитрівського міської відділу юстиції, потерпілий із зазначеної дати, тобто з 15.01.2005 був чоловіком позивача № 1, а згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 13.05.2005 відділом РАЦС Димитрівського міської відділу юстиції, потерпілий був батьком малолітньої [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва про народження серії 1V-НО № 408909, виданого 28.02.2016, потерпілий був сином позивача 2 та позивача 3, які є пенсіонерами і, згідно норм діючого сімейного законодавства України, також знаходилися на утриманні потерпілого. До того ж мати померлого[PERSON] з грудня 2016 року страждає на онкологічне захворювання, у зв'язку з чим змушена періодично проходити курси відповідного лікування, зокрема, у період з 07.04.2017 по 26.04.17 вона перебувала на стаціонарному лікуванні в ОНО-2 Краматорського онкологічного диспансеру з діагнозом: «Вл яєчників рТ3сН1М1». Була виписана із зазначеної мед. установи з перспективою проходження курсу ПХТ через 21 день. Відповідач виплатив матеріальну допомогу на поховання; та зробив інші виплати у вигляді заробітної плати за грудень 2016 р., компенсацію за 70 днів невикористаної відпустки, трьохмісячну одноразову допомогу батькам загиблого на суму 153405,27 грн., але згідно норм цивільно-правого законодавства України зазначені виплати не являються компенсуванням моральної шкоди. Зазначають, що загибель [PERSON] для позивачів стала страшним потрясінням, вони залишилася без підтримки близької людини, до того ж відповідач зробивши зазначені виплати зовсім не цікавився станом сім'ї загиблого та не намагався будь-яким чином пом'якшити моральні страждання позивачів. Законодавством України не визначено порядку чи системи підрахунку компенсації спричиненої моральної шкоди. У результаті загибелі [PERSON], позивачі втративши близького їм члена родини-втратили нормальні життєві зв'язки і морально страждають, тому вважають розумним, виваженим та справедливим щоб було стягнуто з відповідача суму моральної шкоди в розмірі по 1000000 гривен на користь кожного позивача. Вважають, що саме ця сума є компенсацією того болю, часу на реабілітацію від втрати близької людини, профілактику, побутових та трудових змін, які позивачі змушені переносити зараз і розмір тих зусиль на врегулювання впливу цих змін на позивачів та членів їх сім'ї. Крім того, коли позивачі зіткнулись зі спором з відповідачем, то потребували правової допомоги, тому звернулись до юридичної фірми «Смаль і право», від якої по окремій угоді інтереси позивачів представляє адвокат Мамонов Андрій Анатолійович. ФОП [PERSON] виконав взяті на себе зобов'язання за договором про надання юридичної допомоги № 408 від 13.01.2017, що підтверджується кошторисом № 427 від 27.04.2017 на виконання робіт з надання правової допомоги, відповідно до якого загальна вартість послуг фахівця в галузі права складає 5000,00 гривень. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 427 від 27.04.2017 [PERSON] сплатила ФОП [PERSON] 5000 гривень, що і склало таким чином судові витрати Позивачів. Позивачі просять суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 1000000 грн., на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 1000000 грн., на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 1000000 грн., на користь [PERSON] всі судові витрати, які на час звернення до суду становлять 5000 грн. Позивачі до судового засідання не з'явились, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, свої інтереси довіряють представляти адвокату Мамонову А.А. Представник позивачів позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, просив відмовити в їх задоволенні. В запереченнях на позовну заяву зазначив, що Пунктом 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Згідно п. 1.1.д Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.95 року N 212 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 березня 1996 року за N 136/1161, із змінами та доповненнями, передбачено, що на медико-соціальні експертні комісії покладено обов'язок щодо встановлення факту спричинення моральної шкоди. Пунктом 3.8 вищевказаного Порядку передбачено, що підставою для відшкодування моральної шкоди є висновок медичних органів. Такого висновку позивач не надав. Одна з найважливіших підстав для настання відповідальності в спричиненні моральної шкоди позивачу не вказана і встановлених законодавчо доказів про її наявність не надано. Ця ж вимога при розгляді справ про відшкодування шкоди роз'яснена і в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року, за яким звертається увага судів на необхідність з'ясування питань: у зв'язку з якими неправомірними діями або бездіяльністю з боку відповідача заподіяна втрата працездатності позивачу, ступінь вини відповідача, чи мали місце порушення правил охорони праці, правил безпеки, інструкцій і паспортів з експлуатації механізмів і машин підприємством. В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 передбачено, що «Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань ... При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди,суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви». Протягом 2016 року ПАТ «ШУ «Покровське» у складі єдиного соціального внеску перерахувало 12 515 409,83 грн. (6,5397 % від фонду оплати праці) Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. З моменту загибелі [PERSON] ПАТ «ШУ «Покровське» надало допомогу членам його родини - [PERSON] , [PERSON], [PERSON] в розмірі 121 549,82 грн. Вважає, що вказані обставини є суттєвими при визначені розміру відповідальності ПАТ «ШУ «Покровське» та повинні бути враховані судом, а вимоги позивачів щодо стягнення з Відповідача по 1 000 000 грн., на свою користь кожного з позивачів, враховуючи обставини нещасного випадку не відповідають вимогам розумності і справедливості ст.22 ЦК України). В акті проведення спеціального розслідування нещасного випадку від 21.03.2017 року та акті про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом № 22 від 21.03.2017 року зазначено винними особами шість працівників підприємства, в тому числі і [PERSON]. Вважає, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом повинно бути прийнята до уваги обставина що [PERSON] є одним з винуватців нещасного випадку. Таким чином, вимога позивачів про стягнення 3 000 000,00 грн, на їх користь як компенсації моральної шкоди з ПАТ «ШУ «Покровське» є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Треті особи, які були залучені до участі справі ухвалою суду від 16.06.2017 року за клопотанням представника відповідача, до судового засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Оскільки треті особи залучились за клопотання представника відповідача, враховуючи їх неявку, представник відповідача не наполягав на їх обов'язковій участі у судовому засіданні. Суд, вислухавши пояснень представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про одруження [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] (позивач 1) 15.01.2005 року (а.с.6). [PERSON] (позивач 3) є пенсіонером за віком (а.с.8). [PERSON] (позивач 2) є пенсіонером за віком (а.с.10). [PERSON] народилась [INFO], у свідоцтві про народження батьками зазначені: мати - [PERSON], батько - [PERSON] (а.с.12). Згідно акту за формою Н-5 спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком, 01.01.2017 року о 07 годині 10 хвилин, на ПАТ «ШУ «Покровське», стався нещасний випадок в результаті якого [PERSON]. помер [INFO]. Згідно акту судово-медичного дослідження № 76 від 18.01.2017 року причиною смерті є: основана: відкрита черепно-мозкова травма - синці на повіках очей, лівій бічній поверхні шиї до лівих завушної та потиличної ділянок, масивний крововилив у товщі м'яких покривних тканин голови, переломи кісток основи та склепіння черепу, верхньої щелепи праворуч, згорток крові на верхній поверхні твердої мозкової оболонки у тім'яних, лобних та лівій скроневих ділянках, крововилив під м'якою мозковою оболонкою усіх часток головного мозку та мозочка, зів'ялий характер речовини правої лобної частки, внутрішньо мозкові кровили ви з ділянками забою. Ускладнення: набряк головного мозку. Після обстеження місця нещасного випадку, вивчення технічної і технологічної документації, опитавши свідків і осіб причетних до нещасного випадку комісія із спеціального розслідування встановила, що причинами нещасного випадку є: організаційні причини: порушення технологічного процесу з перемонтажу машинної рами конвеєра PZF-05/Р3 у 1 південному конвеєрному штреку блоку № 7 01.01.2017р.; застосування виконавцями робіт ручної талі GUTMAN вантажопідйомністю 3 т для підняття (опускання) вантажу, маса якого перевищує максимальне допустиме значення вантажопідйомністю для даної талі. Невиконання посадових обов'язків: відсутність належного контролю з боку інженерних технічних працівників за дотриманням технологічного процесу з перемонтажу машинного конвеєра PZF-05/Р3у 1 південному конвеєрному штреку блоку № 7 01.01.2017 року. Особи, дії або бездіяльність яких привела до даного нещасного випадку є: [PERSON] - начальник дільниці №7, [PERSON]-помічник начальника дільниці, [PERSON]- гірний майстер, [PERSON] - гірник очисного вибою, [PERSON]-гірник очисного вибою, [PERSON] - гірник очисного вибою. Комісія із спеціального розслідування нещасного випадку провела огляд місця нещасного випадку, ознайомилася з пояснювальними записками осіб, причетних до даного нещасного випадку, провела опит свідків, вивчила нормативно-технічну і організаційно-розпорядчу документацію, медичне заключення про характер та причини смерті і прийшла до висновку, що відповідно до п. 15.1 та п. 15.2 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого ПКМУ № 1232 від 30.11.2011р. даний нещасний випадок пов'язаний з виробництвом, підлягає обліку на ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» та по ньому необхідно скласти акт про нещасний випадок на виробництві, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1 (а.с.14-23). Акт за формою Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (а.с.24-29). [PERSON] народився [INFO], у свідоцтві про народження батьками зазначені: батько - [PERSON] (позивач - 3), мати - [PERSON] (позивач-3) (а.с.30). Відповідно до трудової книжки серії [NUMBER] [PERSON], 11.10.2010 було прийнято до ПАТ «ШУ «Покровське» горноробочим очисного вибою підземний 4 розряду з повним робочим днем у шахті; 01.01.2012 [PERSON] було переведено горноробочим очисного вибою підземний 5 розряду з повним робочим днем у шахті; [INFO] [PERSON] було виключено зі облікового складу працівників шахти у зв'язку з його смертю (а.с.33-35). Згідно лікарського свідоцтва № 76 та довідки про причину смерті, причиною смерті [PERSON] є відкрита черепно-мозкова травма (а.с.66-67). [PERSON] помер [INFO] року, актовий запис про смерть № 2, від 11.01.2017р(а.с.38). Позивачкою [PERSON] за надання правової допомоги сплачено 5000 гривень (а.с.45), відповідно до розрахунку на виконання робіт (а.с.48). Згідно бухгалтерської довідки ПАТ «ШУ «Покровське» було виплачено єдино разова грошова допомога матері загиблого [PERSON] - 59182,86 гривень. Відповідно до ст.ст.1, 3 ст.43, ч. 1 та 2 ст. 46 Конституції України Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість діяльності якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосила право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обов'язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, що передбачено ч. З ст. 153 КЗпП України. Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною третьою ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Таким чином, смертю чоловіка та сина позивачам моральна шкода завдана з вини відповідача, який не створив безпечних умов праці, унаслідок чого [PERSON] був смертельно травмований. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. За правилами, передбаченими ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Частина 2 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; Частина 4 статті 23 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Особи, які зазнали порушення своїх, гарантованих Конституцією прав, нерідко високо оцінюють свої страждання. Тому розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 24.10.2012 року у справі №6-123цс12 та постанові від 13.11.2013 року у справі №6-120цс13 у спорах про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю члена сім'ї працівника в результаті отриманого ним на виробництві професійного захворювання, а також про відшкодування моральної шкоди членам сім'ї працівника, який загинув унаслідок нещасного випадку на виробництві, відшкодування моральної шкоди членам сім'ї працівника в таких випадках здійснюється відповідно до положень ст. 1167, ч.2 ст. 1168 ЦК України, а не за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Позивачі достатньо аргументували у позовній заяві свої моральні страждання, які їм спричинила смерть чоловіка та сина. Встановити ціну людського життя, повернути людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Твердження представника відповідача у запереченнях про те, що нещасний випадок стався через недотримання потерпілим [PERSON] інструкцій з охорони праці, спростовуються тими обставинами нещасного випадку, які викладені у акті Н-5. Посилання на те, що померлий є одним з винуватців нещасного випадку суд не може прийняти до уваги, оскільки розцінює це як намагання зменшити відповідальність за спричиненому моральну шкоду. Саме на підприємство покладено обов'язок забезпечувати безпечні умови праці. Крім того, в актах Н-5 та Н-1 в обставинах, за яких стався нещасний випадок зазначено, зауважень щодо порушень технології ведення робіт по перемонтаж обладнання від гірничого майстра не було. У переліку осіб, дії або бездіяльність яких привела до даного нещасного випадку потерпілий зазначений в останню чергу. Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Суд не може прийняти до уваги посилання представника відповідача на Порядок встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.95 року N 212 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 березня 1996 року за N 136/1161, із змінами та доповненнями, яким передбачено, що на медико-соціальні експертні комісії покладено обов'язок щодо встановлення факту спричинення моральної шкоди.Та на пункт 3.8 вищевказаного Порядку, яким передбачено, що підставою для відшкодування моральної шкоди є висновок медичних органів, на те, що такого висновку позивач не надав. Наказ № 212 від 22.11.95р. втратив чинність на підставі Наказу Міністерства охорони здоров'я N 420 від 05.06.2012 р. «Про затвердження Порядку та Критеріїв встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків». В свою чергу затверджений наказом Порядок регулює механізм встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, та не може бути застосований при розгляді даної справи. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачам, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у їх життєвих стосунках, обсягу страждань, а також характеру немайнових втрат, які тривають до теперішнього часу й триватимуть надалі, можливість відновлення яких виключена. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просять стягнути позивачи, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 150000 гривень на користь дружини померлого та 120000,00 гривень кожному на користь батьків померлого. Відповідно до ст. 12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. В п. 47 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 №10 зазначено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення чого надане Конституційним Судом України (Рішення від 16.11.2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30.09.2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11.07.2013 року №6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Як роз'яснено в п. 48 вищевказаної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, тощо). ФОП [PERSON] виконав взяті на себе зобов'язання за договором про надання юридичної допомоги № 408 від 13.01.2017, що підтверджується кошторисом № 427 від 27.04.2017 на виконання робіт з надання правової допомоги, відповідно до якого загальна вартість послуг фахівця в галузі права складає 5000,00 гривень. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 427 від 27.04.2017 [PERSON] сплатила ФОП [PERSON] 5000 гривень, що і складає витрати позивачів. Витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, тому сплачені позивачкою [PERSON] витрати у сумі 5000 гривень підлягають стягнення з відповідача на її користь. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частина 3 ст.88 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою встановлена ставка судового збору - 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. На підставі ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Отже, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, становить 640*3= 1920 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial