Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення на свою користь з відповідачки 8602 грн. боргу за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 169,07 грн. - три проценти річних від простроченої суми, а також 4000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. На обґрунтування позову вказується, що 19.07.2013 р. відповідачка отримала від позивача 8500 грн. позики на строк до 19.08.2013 р., проте свого зобов»язання по поверненню грошових коштів не виконала, перестала спілкуватись та відключила телефон, в зв»язку з чим вказується на наявність передбачених законом підстав для задоволення заявлених позовних вимог. В судовому засіданні представниками позивача заявлений позов підтримано повністю. Відповідачка в судове засідання не з»явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась шляхом направлення судових повісток за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. При цьому судова кореспонденція була повернута поштовою установою в зв"язку із закінченням термінів зберігання. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України слід вважати, що судові виклики були вручені належним чином. За таких обставин і відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим ухвалення заочного рішення по справі, враховуючи також, що представники позивача не заперечують проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення представників позивача і показання свідків [PERSON] і [PERSON], вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. В судовому засіданні встановлено, що 19.07.2013 р. відповідачкою було отримано від позивача позику в сумі 8500 грн. на строк до 19.08.2013 р., проте після закінчення вказаного строку відповідачка борг не повернула, на звернення до неї з даного приводу не реагує. На викладені обставини вказують представники позивача, вони підтверджені розпискою відповідачки від 19.07.2013 р., а також показаннями свідків [PERSON] і [PERSON], котрі підтвердили отримання відповідачкою в їх присутності позики від позивача на вказаних вище умовах, а тому вважаються судом встановленими. Аналізуючи встановлені по справі обставини суд відзначає, що відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти або інші речі, визначні родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ч. 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З урахуванням викладеного, оскільки відповідачкою не повернуті отримані як позика грошові кошти, остільки відповідна грошова сума підлягає стягненню з неї на користь позивача. При цьому, оскільки встановлено невиконання відповідачкою грошового зобов»язання для врегулювання правовідносин між сторонами підлягає застосуванню положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідно до якого боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до вказаних положень закону позивачем надано розрахунок розміру боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, в зв»язку з чим суд вважає обґрунтованим стягнення на користь позивача 8602 грн. боргу. Разом з тим, три проценти річних від простроченої суми слід обраховувати, починаючи з початку прострочення строку виконання грошового зобов»язання, тобто з 19.08.2013 р., а не з 19.07.2013 р., як зазначено позивачем, в зв»язку з чим відповідно сума, що підлягає стягненню з відповідачки має становити 147,41 грн., а не 169,07 грн., як заявлено в позові. Позовні вимоги про стягнення на свою користь з відповідачки 4000 грн. відшкодування моральної шкоди не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, в зв»язку з чим в їх задоволенні необхідно відмовити. З урахуванням викладеного, на підставі ст.ст. 625,1046,1047 ЦК України і

Outcome: partial