Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

В липні 2019 року позивач ТОВ «Вердикт Капітал» звернулось до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач-1) та [PERSON] (далі по тексту - відповідач-2) про стягнення боргу за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.12.2007 року між позичальником [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено кредитний договір № 33-768/07-А, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 35300,00 доларів США зі сплатою 14,20 % річних. Окрім того, 13.12.2007 року в забезпечення виконання умов кредитного договору, між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір поруки. Відповідачі неналежним чином виконували умови кредитного договору, у зв`язку із чим у них утворилась заборгованість перед банком. 15.11.2018 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступило позивачу право вимоги за кредитним договором до відповідачів за договорами кредиту та поруки. Як зазначав позивач, станом на 24.06.2019 року у відповідачів наявна заборгованість в сумі 21155198,12 грн., з яких: 567748,58 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги в сумі 901287,15 грн., 49739,66 грн. заборгованості за відсотками з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості та 19636422,73 грн. пені. Посилаючись на викладене позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором в сумі 253682,47 грн., яка складається з: 51144,00 грн. трьох процентів річних та 202538,47 грн. пені за обліковою ставкою НБУ. Ухвалою суду від 11.07.2019 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті на 04.09.2019 року. 03.09.2019 року від представника відповідачів надійшов відзив на позов, в якому він просив суд відмовити у задоволенні позову. При цьому зазначав, що відступлення права вимоги за кредитним договором та договором поруки не підтверджено документально, оскільки позивач додав до позову копію договору про відступлення прав вимоги за договором застави. Окрім того зазначав, що 13.10.2009 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звертався до суду із позовом до відповідачів та 20.08.2011 року рішенням Шевченківського районного суду міста Києва з [PERSON] та [PERSON] було стягнуто суму боргу за кредитним договором в розмірі 297617,31 грн. А тому представник відповідачів вважав, що банк скористався своїм правом на дострокове повне погашення боргу за кредитним договором. Відповідачі частково погасили борг за кредитним договором, що підтверджено ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 26.03.2014 року у справі № 761/6126/14-ц, якою затверджено мирову угоду в процесі виконання рішення. Представник відповідачів вважав, що правовідносини між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачами, після затвердження мирової угоди, врегульовані вже не умовами укладених договорів, а зазначеним судовим рішенням. 03.09.2019 року представник відповідачів звернувся із клопотанням про зупинення провадження у справі, яке в подальшому в судовому засіданні 16.10.2019 року просив зняти та не розглядати. В судовому засіданні 04.09.2019 року розгляд справи було відкладено на 16.10.2019 року для надання можливості представнику позивача ознайомитись із відзивом на позов. 16.10.2019 року відбувся розгляд справи по суті та суд видалився до нарадчої кімнати для прийняття рішення, проте на підставі ч. 2 ст. 244 ЦПК України судом було постановлено ухвалу про поновлення судового розгляду для з`ясування обставини щодо передання позивачу прав вимоги саме за кредитним договором та договором поруки. Оголошено перерву в розгляді справи до 04.12.2019 року. 26.11.2019 року від представника відповідачів надійшли заперечення на позов, в яких він додатково зазначав, що сума боргу була встановлена мировою угодою та новий розмір боргу, наданий позивачем не підтверджений доказами. Окрім того, вважав, що оскільки з 26.03.2018 року банк ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не звернувся протягом шести місяців із позовом до поручителя [PERSON] , то порука за договором від 13.12.2007 року є припиненою. Окрім того, станом на час розгляду справи, не вирішено питання про заміну позивача у виконавчому провадженні, а тому зобов`язання відповідачів перед ТОВ «Вердикт Капітал» не встановлено. В судовому засіданні 04.12.2019 року було оголошено перерву до 28.01.2020 року за клопотання представника позивача з метою надання копії договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором. 10.12.2019 року та 27.01.2020 року від представника відповідачів надійшли письмові пояснення по справі та додаткові заперечення, яких він зазначав, що договір про відступлення прав вимоги від імені ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено не уповноваженою особою, а сам договір є нікчемним в силу закону. Окрім того, згідно із Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» три проценти річних та пеня на позичальника не можуть бути нараховані. В судовому засіданні 28.01.2020 року представник позивача позов підтримала та просила суд про його задоволення. Надала копію договору від 15.11.2018 року про відступлення прав вимоги із наданням копії представнику відповідачів. Представник відповідачів в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 25.08.2011 року Шевченківським районним судом міста Києва у справі № 2-1005/11 за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу та за зустрічним позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», третя особа: [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору постановлено рішення, яким позов задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» суму у розмірі 1575300,43 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 26.03.2014 року було задоволено подання начальника відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Гоцій Б.І. про визнання мирової угоди в процесі виконання рішення суду та визнано мирову угоду, укладену між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] . Також ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 07.03.2014 року було затверджено мирову угоду, укладену між стягувачем - АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне РУ» АТ «Банк «Фінанси та кредит» та боржником - [PERSON] на стадії виконавчого провадження в цивільній справі №2-1005/11 за позовом за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу та за зустрічним позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», третя особа: [PERSON] . Вказаними мировими угодами було встановлено, що сторонами було погоджено: заборгованість з повернення кредиту - 1575300 (один мільйон п`ятсот сімдесят п`ять тисяч триста) гривень 43 копійки, що за курсом НБУ на дату ухвалення рішення складає 197 628,96 (сто дев`яносто сім тисяч шістсот двадцять вісім) доларів США 96 центів, що включає в себе: заборгованість за Кредитним договором № 33-164/07-КРЛ від 07.02.2007 року у розмірі 1245991 (один мільйон двісті сорок п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто одна) гривня 99 копійок; що за курсом НБУ на дату ухвалення рішення складає 156 315,64 (сто п`ятдесят шість тисяч триста п`ятнадцять) доларів США 64 центи, заборгованість за Кредитним договором № 33-768/07-А від 13.12.2007 року у розмірі 329 308 (триста двадцять дев`ять тисяч триста вісім) гривень 44 копійок, що за курсом НБУ на дату ухвалення рішення складає 41 313,32 (сорок одна тисяча триста тринадцять) доларів США 32 центи. Сторони дійшли згоди та визначили, що обов`язковою умовою для вступу в силу цієї Мирової угоди та передачі її у встановленому порядку для визнання судом, є сплата Боржниками Стягувачу: частини заборгованості за Кредитним договором № 33-164/07-КРЛ від 07.02.2007 року, а саме заборгованості з повернення кредиту в сумі 269 017 (двісті шістдесят дев`ять тисяч сімнадцять) гривень 34 копійок, що складає 33 750 (тридцять три тисячі сімсот п`ятдесят) доларів США 00 центів, що включає в себе: відсотки у розмірі - 171233 (сто сімдесят одна тисяча двісті тридцять три) гривні 02 копійки, що складає 21482 (двадцять одна тисяча чотириста вісімдесят два) долари США 49 центів; основну суму боргу у розмірі 97784 (дев`яносто сім тисяч сімсот вісімдесят чотири) гривні 32 копійки, що складає 12267 (дванадцять тисяч двісті шістдесят сім) доларів США 51 цент, в строк до " 27" листопада 2013 року; частини заборгованості за Кредитним договором № 33-768/07-А від 13.12 2007 року, а саме заборгованості з повернення основної суми боргу за кредитом в сумі 57433 (п`ятдесят сім тисяч чотириста тридцять три) гривні 05 копійок, що складає 7206 (сім тисяч двісті шість ) доларів США 00 центів, в строк до «27» листопада 2013 року. Сторони домовились, що залишок заборгованості з повернення кредиту за Кредитним договором № 33-164/07-КРЛ від 07.02.2007 року та за Кредитним договором № 33-768/07-А від 13.12.2007 року в сумі 1248850 (один мільйон двісті сорок вісім тисяч вісімсот п`ятдесят) гривень 04 копійки, який залишиться після виконання Боржником пункту 2.1, 2.2 цієї Мирової угоди, Боржник зобов`язується погасити в розмірах та строки, визначені п. 4,5 цієї Мирової угоди. 15.11.2018 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступило позивачу право вимоги за кредитним договором до відповідачів за договорами кредиту та поруки. Із матеріалів справи вбачається, що 13.12.2007 року між позичальником [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено кредитний договір № 33-768/07-А, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 35300,00 доларів США зі сплатою 14,20 % річних. 13.12.2007 року в забезпечення виконання умов кредитного договору, між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір поруки. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника. Згідно ст. 515 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відтак, із матеріалів справи вбачається, що до позивача перейшло право вимоги до відповідачів за кредитним договором та договором поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. За ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Станом на 24.06.2019 року позивачем розрахована сума боргу в розмірі 21155198,12 грн., з яких: 567748,58 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги в сумі 901287,15 грн., 49739,66 грн. заборгованості за відсотками з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості та 19636422,73 грн. пені. Разом із тим, відповідно до позовних вимог, позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором в сумі 253682,47 грн., яка складається з: 51144,00 грн. трьох процентів річних та 202538,47 грн. пені за обліковою ставкою НБУ виходячи із суми боргу в розмірі 567748,58 грн. В судовому засіданні представник позивача надала пояснення, що сума боргу розрахована у із розміру заборгованості відповідачів, яка визначена мировою угодою в розмірі 21615,00 доларів США в перерахунку на гривню за курсом НБУ станом на 24.06.2019 року, що складає 567748,58 грн. Докази погашення суми боргу за кредитним договором, в тому числі і на виконання умов мирової угоди відповідачем суду не надано. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Разом із тим, згідно із Постановою Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц зазначено про те, що правовий висновок щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики після спливу строку кредитування викладено у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Зокрема, зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 19 вересня 2018 року справа № 643/16336/16-ц, провадження № 61-12848св18, від 12 вересня 2018 року справа № 473/825/16-ц, провадження № 61-3240св18, 12 вересня 2018 року справа № 186/1974/14-ц, провадження № 61-24172св18. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В даному випадку позивач, пред`явивши позов в жовтні 2009 року скористався своїм правом на погашення заборгованості за договором позики, а тому підстави для стягнення з відповідачів пені відсутні, в зв`язку із чим вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. При цьому вимоги в частині стягнення з відповідачів 51144,00 грн. трьох процентів річних підлягають задоволенню за розрахунком позивача, який перевірений судом. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Заперечення відповідачів, надані представником у відзиві судом відхиляються з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. Згідно із положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент укладення договору) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Згідно із роз`ясненнями, які містяться в п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року N 5, відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов`язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред`явлення до нього позову. При цьому в разі пред`явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов`язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов`язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Згідно із правовою позицією Верховного Суду України у справі за № 6-106цс14, за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за основним договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. За умови пред`явлення банком боржнику й поручителю вимог про дострокове виконання зобов`язання з повернення кредиту, змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов`язання й порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов`язання. Також згідно із Правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі № 6-53цс14, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред`явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. При цьому зазначене положення не виключає можливості пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем) Разом із тим, із матеріалів справи вбачається, що в межах строку дії поруки ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду із позовом до позичальника та поручителя та судовим рішенням про солідарне стягнення заборгованості підтверджений факт чинності поруки. Посилання представника відповідачів з приводу припинення поруки у шестимісячний строк саме з 26.03.2018 року не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки зобов`язання залишається невиконаним, а між сторонами склалися правовідносини у зв`язку із невиконанням судового рішення. Посилання представника відповідачів з приводу нікчемності договору про відступлення прав вимоги не ґрунтується на положеннях закону, тоді як в силу положень ч. 1 ст. 204 правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Положень закону, які б встановлювали нікчемність договору представником відповідачів не наведено та вимог про визнання договору недійсним не заявлялось. Також твердження представника відповідачів з приводу того, що станом на час розгляду справи не вирішено питання про заміну позивача у виконавчому провадженні, а тому зобов`язання відповідачів перед ТОВ «Вердикт Капітал» не встановлено, не спростовують права позивача вимагати від відповідачів суму боргу за договором відступлення прав вимоги. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволенню позову та стягненню з відповідачів солідарно 51144,00 грн. трьох процентів річних. Також відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивачів підлягають стягненню судові витрати в сумі 767,16 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial