Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-12 00:00:00

ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до\~ [PERSON] (далі - відповідач) про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, в обґрунтування якого вказує, що 30.03.2018 в м. Києві мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Мазда», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля марки «Івеко», д.н.з [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва в справі № 761/13644/18 винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди є [PERSON] . У результаті даної ДТП було пошкоджено застрахований у ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна», згідно з умовами договору страхування № 3111/261/001093 від 06.12.2017 р., транспортний засіб «Мазда», д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] . Власник пошкодженого автомобіля звернувся до позивача із заявою про сплату страхового відшкодування згідно договору добровільного страхування наземного транспорту. Згідно з умовами договору, на підставі розрахунку суми страхового відшкодування, рахунку СТО, звіту експерта та інших зібраних по справі документів позивачем було розраховано та виплачено страхове відшкодування в розмірі 69 846,13 грн. на рахунок СТО, що підтверджується платіжним дорученням № 143059 від 06.04.2018. В зв`язку зі сплатою позивачем як страховиком страхового відшкодування та відсутність у винуватця на день ДТП полісу ОСЦПВ, позивач має право зворотної вимоги до відповідача, з вини якого завдано матеріальної шкоди страхувальнику, якому позивач виплатив страхове відшкодування. Претензією позивач письмово повідомив відповідача щодо необхідності виплати на його користь грошових коштів, однак добровільно кошти не були сплачені. На підставі вищевикладеного, позивач просить, стягнути з відповідача\~\~на свою користь суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 69 846, 13 грн. та сплачений судовий збір. Ухвалою суду від 06.11.2020 відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 18.02.2021 позовні вимоги задоволено. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 24.05.2021 року вказане заочне рішення скасовано та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. 12.07.2021 від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, мотивований тим, що він дійсно 30.03.2018 року, керуючи автомобілем марки «ІВЕКО», реєстраційний номер [NUMBER] , вчинив дорожньо-транспортну пригоду внаслідок, якої отримав механічні пошкодження автомобіль марки «МАЗДА», реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідач [PERSON] є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 04.02.2016 року. Відповідно до пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV зі змінами, учасники бойових дій, які особисто керують належними їм транспортними засобами, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Оскільки, відповідач на момент ДТП володів автомобілем марки «ІВЕКО», реєстраційний номер [NUMBER] на законних підставах, особисто керував ним та мав при собі реєстраційні документи, а тому він є звільненим від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Просив в задоволенні позову відмовити повністю. В судове засіданні представник позивача Приватного акціонерного\~товариства "Страхова\~компанія "Універсальна" не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, 10.08.2021 до суду надійшла заява представника про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач у\~судовому засіданні\~проти позову\~заперечив,\~вказав,\~що на\~момент ДТП\~мав статус\~учасника бойових\~дій,\~керував автомобілем\~на належній\~правовій підставі,\~так як\~виконував обов`язки\~водія за\~договором перевезення,\~про наявність\~пільг повідомляв\~поліцейських на\~місці ДТП.\~Також власник\~авто надавав\~йому поліс,\~який,\~як виявилось,\~був нечинний.\~Також вказав,\~що після\~отримання претензії\~повідомляв позивача\~про наявність\~пільг.\~Просив відмовити\~в задоволенні\~позову. Представник відповідача адвокат Осадчий А.А. у судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити , оскільки відповідач на момент ДТП законом був звільнений від обов`язку по оформленню полісу страхування цивільно-правової відповідальності, мав відповідний пільговий статус, керував автомобілем на належній правовій підставі, тому відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої є відповідач, має проводити саме МТСБУ. Враховуючи заяву представника позивача, суд вважає можливим вирішити справу без його участі. Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення відповідача, представника відповідача, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, [PERSON] 30.03.2018 о 19:20 по вул. Данила Щербаківського, 32/38 у м. Києві, керуючи автомобілем марки «Івеко», д.н.з [NUMBER] , в порушення вимог п.13.1 Правил дорожнього руху України не врахував дорожньої обстановки та не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив наїзд на автомобіль марки «Мазда» д.н.з. [NUMBER] , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди 30.03.2018 автомобіль «Мазда», д.н.з. [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , а.с.16), було застраховано ПАТ «СК «Універсальна» згідно Договору добровільного страхування наземного транспорту № 3111/261/001093 від 06.12.2017 (а.с. 7-15). Згідно постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 06.07.2018 вина [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого\~ст. 124 КУпАП\~підтверджена достатніми, належними та допустимими доказами по справі, однак провадження у праві закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП (а.с. 19). На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія автомобіля «Івеко», д.н.з [NUMBER] , не була застрахована згідно поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відомостей про поліс серії АК3581117, зазначений в довідці про ДТП (а.с.18) в базі даних МТСБУ не знайдено (а.с.91). 02.04.2018 до ПАТ «СК «Універсальна» із Заявою про виплату страхового відшкодування згідно договору добровільного страхування наземного транспорту, реєстраційний номер 1058/с звернувся страхувальник [PERSON] у зв`язку з ДТП, яка є страховим випадком згідно з умовами Договору страхування, у заяві просив сплатити кошти за ремонт авто (а.с. 20). Відповідно платіжного доручення від 06.04.2018 № 143059, ПАТ «СК «Універсальна» сплатило ДП «Авто Інтернешнл» страхове відшкодування щодо ремонту автомобіля «Мазда», д.н.з. [NUMBER] , в розмірі 69\~846,13 грн. (а.с.35). З матеріалів справи вбачається, що відповідач на момент ДТП вже мав статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] , виданого 04.02.2016 (а.с. 115). Відповідно до ч. 1\~ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аналогічні положення містяться в частині першій\~ст. 990 ЦК України. Відповідно до\~ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Така ж позиція викладена у\~ст. 27 Закону України «Про страхування». За правилами\~ст. 1191 ЦК України, особа яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Підпунктом 13.1.\~ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961)\~встановлено, що учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Одним із завдань Моторного бюро є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених\~Законом № 1961; у разі заподіяння шкоди особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього закону, Моторне бюро відшкодовує її за рахунок коштів фонду захисту потерпілих (підпункт 39.2.1 пункту 39.2 статті 39, підпункт "г" пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961). Тобто, законодавець, надавши відповідну пільгу особі, яка має статус, зокрема, учасника бойових дій, визначив, що якщо така особа правомірно експлуатує свій транспортний засіб, то вона звільнена від обов`язкового страхування і в такому випадку гарантом відшкодування шкоди виступає МТСБУ. Отже, у встановлених\~Законом України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» випадках Моторне бюро виступає гарантом відшкодування шкоди потерпілим від дорожньо-транспортних пригод за рахунок коштів відповідних фондів. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 23 грудня 2014 року у справі №1-6/2014 зазначив, що в аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1\~статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року №1961-IV\~зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі (договір підряду, оренди тощо). У відповідному рішенні Конституційний Суд України визначив, що страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів спрямоване на захист матеріальних інтересів потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та на компенсацію шкоди, заподіяної їх життю та здоров`ю, а також завданих їм матеріальних та моральних збитків, у тому числі за рахунок Моторного бюро, у випадках, передбачених\~Законом № 1961. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що [PERSON] керував транспортним засобом на незаконних підставах. З урахуванням викладеного, зважаючи на той факт, що відповідач [PERSON] на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди мав статус учасника бойових дій, а тому відповідно до п. 13.1.\~ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~був звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, та керував автомобілем на відповідній правовій підставі (протилежного позивачем не доведено) то відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої є відповідач має здійснюватись саме Моторним (транспортним) страховим бюро України, а не [PERSON] . Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.ч. 1-3\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7\~ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Виходячи з положень вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Відповідно до частини другої статті 48 ЦПК України, позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. В свою чергу, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Суд відповідно до ст. 12 ЦПК України сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом, зокрема - права замінити неналежного відповідача [PERSON] на належного МТСБ України в порядку ст. 51 ЦПК України. Однак, ані позивачем, ані його представником відповідного клопотання заявлено не було, незважаючи на завчасне отримання відомостей про наявність пільг у відповідача [PERSON] . Суд на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 17.04.2018, справа № 523/9076/16 ц, дійшла висновків, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Таким чином, визначення відповідача, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі\~№ 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 15 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19). Оскільки процесуальний закон правом визначення відповідача наділяє виключно позивача, суд позбавлений можливості з власної ініціативи здійснити заміну неналежного відповідача на належного чи залучити належного відповідача до участі у справі в якості співвідповідача. Таким чином, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних по справі доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що позивачем заявлені вимоги до неналежного відповідача, а суд позбавлений права залучати належних відповідачів по справі за своєю ініціативою або за ініціативою інших учасників провадження, окрім як за клопотанням позивача або його представника, у якості співвідповідачів або відповідачів, суд приходить до переконання про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог до [PERSON] , оскільки вказаний відповідач Законом звільнений від обов`язку несення матеріальної відповідальності у вказаних правовідносинах. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, то відповідно до\~ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed