Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-08 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором №MKV0GA00006083 від 18.10.2006 року, мотивуючи вимогу тим, що між сторонами спору 18.10.2006 року було укладено кредитний договір, за умовами якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 16607,00 доларів США на термін до 18.10.2010 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Позивач надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач не надавав Банку своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Станом на 23.01.2020 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 291392,20 доларів США, в числі якої - 14839,30 доларів США - заборгованість за кредитом; 68540,09 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 208012,81 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Позивач звернувся із вимогою про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період із 13.08.2018 року по 23.01.2020 року у розмірі 4616,21 доларів США. Розгляд справи проведено у відсутності представника позивача відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України, та поданої заяви. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином та своєчасно повідомлений про час та місце розгляду справи, в тому числі шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на офіційному веб-сайті Виноградівського районного суду. Про причини неявки суд не повідомив. Відзиву на позовну заяву не подавав. За наявності передбачених ст.280 ЦПК України умов суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів (заочний розгляд). Вивчивши та дослідивши наявні у справі докази, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до наступних висновків. Суд встановив, що 18.10.2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №MKV0GA00006083, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит на споживчі цілі у розмірі 16607,00 доларів США по 18.10.2010 року зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця у період сплати, та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,0% від суми виданого кредиту одноразово у момент надання кредиту, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно п.3.11 договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п.6.2 договору. Періодом сплати визначено період із 13 по 18 число кожного місяця. (а.с.7-8) Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в строк до 18.10.2010 року включно та в порядку, встановлених кредитним договором (п.п.2.2. Договору). Банк надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору (а.с.9). Відповідач не надавав Банку своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку із чим станом 23.01.2020 року відповідач має заборгованість перед Банком по тілу кредиту, за відсотками за користування кредитом; а за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором нарахована пеня (а.с.4-5). Розглядаючи справу у межах заявлених вимог та на підставі поданих доказів, суд встановив, що за період із 13.08.2018 року по 23.01.2020 року на суму заборгованості за тілом кредиту Банком нараховані відсотки за користування кредитними коштами після настання строку повернення кредиту - у розмірі 4616,21 доларів США, які позивач просить стягнути. (а.с.4-5) Відповідно до ст. 509, 510 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити кошти тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України, Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Проаналізувавши встановлені обставини, суд дійшов висновку, що строк кредитування за вказаним Кредитним договором закінчився, оскільки умовами Договору чітко визначено, що кредитні кошти готівкою видаються позичальнику на строк із 18 жовтня 2006 року по 18 жовтня 2010 року включно (п.1.1. Договору). У ст.1050 ЦК передбачено: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього кодексу. За змістом ч.2 ст.625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у цій справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК, а не у вигляді стягнення відсотків за користування кредитом, однак таких вимог банк не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими. Отже, вимоги банку про стягнення відсотків за користування кредитом після закінчення строку не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої палати ВС, висловленою у постанові від 28.03.2018 у справі №14-10цс18. Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, розглядаючи цивільну справу виключно на підставі поданих доказів та у межах заявлених позовних вимог, суд вирішив, що у задоволенні позову слід відмовити. Судові витрати у справі складаються із судового збору, що сплачений позивачем при поданні позову у розмірі 2102,00 грн (а.с.3). У зв"язку із прийняттям рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі - судові витрати відповідно до правил ст.141 ЦПК України покладаються на позивача.

Outcome: dismissed