Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] не виконує свої зобов'язання за Договором про відкриття кредитної лінії № 13к-199/л, за яким АТ «Банк «Фінанси та Кредит» надав [PERSON] кредитні кошти у сумі 130 000,00 доларів США, які він зобов'язався повернути у строк до 06 квітня 2012 року. У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору виникла прострочена заборгованість по кредиту, кредитні кошти, надані [PERSON] позивачу не повертаються. Відповідачі добровільно з квартири, що надана Позивачу в іпотеку в якості забезпечення по кредиту не виселяються. Представник Позивача у судове засідання, яке відбулося 03.02.2014 р. з'явилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився без поважних причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд у зв'язку з неявкою відповідача у судове засідання та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача та третьої особи, що не з'явилися, у порядку заочного розгляду справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 06 квітня 2007 року між Позивачем та [PERSON] був укладений Договір про відкриття кредитної лінії № 13к-199/л, за яким Позивач відкрив [PERSON] відновлювальну кредитну лінію у сумі 130 000,00 доларів США, які останній зобов'язався повернути у строк до 06 квітня 2012 року відповідно до п. 2.1. та п. 3.2. Договору кредитної лінії. Відповідно до умов Кредитного договору, передбачених п. п. 3.2., 4.3. та 6.1. Кредитного договору, [PERSON] зобов'язався, починаючи з 18-го місяця користування кредитними ресурсами здійснювати зменшення встановленого ліміту на суму 3 024,00 доларів США (три тисячі двадцять чотири доларів, 00 центів) відповідно до Додатку № 1 до Кредитного договору, в термін з « 26» по останнє число кожного місяця сплачувати відсотки за користування кредитними коштами, а за прострочку повернення кредиту та/або сплати процентів по Договору кредитної лінії [PERSON] зобов'язався сплатити пеню з розрахунку 1% (один процент) від простроченої суми за кожний день прострочення. В якості забезпечення повернення Кредитних ресурсів, 06 квітня 2007 року між Позивачем та [PERSON] був укладений Договір поруки № 612/07, за яким остання виступила поручителем за зобов'язаннями [PERSON] перед Позивачем. Крім цього, 06 квітня 2007 року в якості забезпечення повернення кредитних ресурсів між Позивачем та [PERSON] був укладений Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1819, відповідно до якого [PERSON] передав в іпотеку Позивачу нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], загальною площею 90, 4 кв. м., житловою площею 38, 8 кв. м. У зв'язку з тим, що по кредиту виникла прострочена заборгованість, 13.02.2009 р. Банк звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості по кредиту у солідарному порядку. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12.05.2011 р. по справі № 1519/2-2092/2011 було стягнуто на користь Банка солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість по Кредитному договору в розмірі 1 786 245, 57 гривень. Рішення суду набрало законної чинності 23.05.2011 р. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, в квартирі, що передана в іпотеку Банку було незаконно, тобто без згоди на це Банку як Іпотекодержателя, після укладення Іпотечного договору з Банком, зареєстровано малолітню дитину, [PERSON], 2000 року народження, що мешкає по [ADDRESS]. В підтвердження цього Позивачем надано копію довідки (виписки з домової книги про склад родини та прописку) № 1284 від 06.08.2012 р. Також судом встановлено, що на момент отримання кредиту [PERSON] та передачею квартири в іпотеку Банку в квартирі був зареєстрований тільки [PERSON] Даний факт підтверджується копією наданої їм для отримання кредиту довідки (виписка з домової книги про склад сім'ї та прописку) від 22.02.2007 р., а малолітні діти, в тому числі і [PERSON], відповідно до довідки (виписка з домової книги про склад сім'ї та прописку) № 270 від 22.03.2007 р. була зареєстрована та постійно мешкала за адресою [ADDRESS]. Кредитні кошти були надані [PERSON] для придбання квартири [ADDRESS], яку і було надано в іпотеку Банку. Таким чином, в період дії Кредитного та Іпотечного договорів [PERSON] був порушений п. 8.1.10. Іпотечного договору, відповідно до якого, [PERSON] зобов'язався не реєструвати в квартирі, що є предметом іпотеки будь-яких осіб, без письмового дозволу Іпотекодержателя. У зв'язку з тим, що на даний час свої зобов'язання за Кредитним договором [PERSON] не виконує, надані кредитні кошти Позивачу не повертаються, а прострочена заборгованість станом на 12.08.2013 р. за Договором кредитної лінії складає 8 644 314, 41 гривень (Вісім мільйонів шістсот сорок чотири тисячі триста чотирнадцять гривень, 41 копійка), яка складається з: - 129 995, 62 доларів США (що еквівалентно 1 039 054, 99 гривень за офіційним курсом Національного банку України станом на 12.08.2013 року за 1 дол. США = 7, 993 гривень) - сума простроченої заборгованості по кредиту; - 111 322, 51 доларів США (що еквівалентно 889 800, 82 гривень за офіційним курсом Національного банку України станом на 12.08.2013 року за 1 дол. США = 7, 993 гривень) - сума простроченої заборгованості по процентам; - 6 715 458, 60 гривень - пеня за прострочення заборгованості по кредиту та відсоткам, Позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом надання банку права продажу предмету іпотеки від свого імені будь-якій особі в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, у строк та порядку, що встановлені договором. Статтею 590 ЦК України встановлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Пункт 8.4.3. Іпотечного договору передбачає, що Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання боржником зобов'язань, забезпечених іпотекою за цим договором вони не будуть виконані. Відповідно до п. 11 Іпотечного договору за вибором Іпотекодержателя застосовується один із наведених способів звернення стягнення на Предмет іпотеки, а саме пунктом 11.3.2. передбачено, продаж Іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України „Про іпотеку". Пунктом 11.3.2. Іпотечного договору також передбачено, що задоволення вимог здійснюється шляхом продажу Іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання Іпотекодержателю права на продаж предмета іпотеки, визначені положеннями ст. 38 та ст. 39 ЗУ «Про іпотеку». Так, ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» встановлено такий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, як надання іпотекодержателю права на продаж предмету іпотеки від свого імені будь-якій особі покупцеві за ціною, яка встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності. Ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається окрім всього іншого спосіб реалізації предмета іпотеки і одним із способів є застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього закону (надання Іпотекодержателю права на продаж предмета іпотеки). Крім того, ст. 34 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що на підставі рішення суду предмет іпотеки на період до моменту його реалізації може бути переданий іпотекодержателю в управління. Позовні вимоги в частині надання права на управління предметом іпотеки Позивач обґрунтовує тим, що для проведення підготовчих дій з метою укладення договору купівлі-продажу в майбутньому, необхідно здійснювати показ Предмета іпотеки потенційним покупцям. Крім того, у період до моменту продажу Предмета іпотеки Відповідач своїми діями може погіршити стан Предмету іпотеки, що може вплинути на його вартість і, відповідно, на можливість погашення кредитної заборгованості за рахунок заставленого майна в повному обсязі. Згідно з частиною 1 статті 40 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Частиною 2 статті 40 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Відповідно до п. 43 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст.ст. 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього будинку чи житлового приміщення. При цьому, примусове виселення мешканців здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. На вимоги Позивача щодо повернення кредиту, сплату заборгованості за Кредитним договором та про добровільне виселення мешканців відповідачі не відреагували, заборгованість за кредитом [PERSON] не сплачена, мешканці добровільно з іпотечної квартири не виселилися. Вимоги на адресу Відповідачів були надіслані 06.03.2013 р. та 12.03.2013 р. і отримані Відповідачами 22.03.2013 р. Надіслання та отримання Відповідачами Вимог підтверджується копіями Вимоги про повернення кредиту та сплату заборгованості по кредиту № 691 від 06.03.2013 р. з повідомленням про вручення 22.03.2013 р. і про добровільне виселення мешканців № 745 від 12.03.2013 р. з повідомленням про вручення 22.03.2013 р. З доданої до позовної заяви [PERSON] до Другого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ вбачається, що у власності [PERSON] є ще квартира [ADDRESS], у зв'язку з чим суд вважає, що виселення малолітньої [PERSON] з іпотечної квартири не порушить житлові та майнові права дитини, оскільки є можливим прописати малолітню [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Виходячи із змісту ст. 38 Закону України «Про іпотеку», до кола осіб, які можуть бути продавцями предмета іпотеки, віднесені в тому числі і іпотекодержателі, яким у даному випадку є Позивач. Після надання Позивачу права продажу предмету іпотеки від свого імені останній фактично набуде статус продавця предмета іпотеки з усіма правами, які належать такому та необхідні для укладення договору купівлі - продажу предмету іпотеки, зокрема - отримання необхідних документів.

Outcome: approved