Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

В серпні 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 15.07.1978 року сторони уклали шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки сторони не підтримають. Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте звернувся до суду із заявою про розгляд справи в його відсутність, позов підтримав, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про що свідчать долучені до матеріалів справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, однак доказів поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи в її відсутність до суду не надала. Згідно ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач проти заочного рішення не заперечує, наслідки та порядок перегляду заочного рішення розуміє. Таким чином, суд визнав причини неявки відповідача неповажними та ухвалив розгляд справи провести у відсутність відповідача на підставі наявних у справи матеріалів. На підставі ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу у відсутність позивача. Судом встановлено, що 15 липня 1995 року між сторонами було укладено шлюб, про що Виконавчим комітетом Білозерської міської ради м. Добропілля Донецької області було зроблено відповідний актовий запис № 78 та було повторно видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], про що свідчить долучена до матеріалів справи копії поновленого свідоцтва про народження, серії [NUMBER]. В межах даної цивільної справи спір про поділ майна подружжя або виховання дитини - відсутній. Позивач вважає, що подальше перебування у шлюбі та збереження сім"ї з відповідачем є неможливе. Сторони спроб до примирення робити не бажають. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахування фактичних та правових підстав позовних вимог суд виходить з наступного. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Стаття 21 Сімейного Кодексу України визначає, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України. Статтею 110 Сімейного Кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Отже, судом достеменно встановлено, що сторони не перебувають у фактичних шлюбних стосунках, будь які взаємини подружжя не підтримує, мета подальшого спільного життя подружжя та збереження родини відсутня. Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, взявши до уваги фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору. З урахуванням наведеного,

Outcome: approved