Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

До суду з вказаним позовом (т. 1 а. с. 234-245) звернулась [PERSON] (жителька [ADDRESS] ) до Приватного підприємства „Терен" (смт. Ставище, вул. Польова, 22 Київської області), треті особа: Державна реєстраційна служба Ставищенської районної державної адміністрації (смт. Ставище, вул. Цимбала Сергія, 35/1 Київської області), Головне Управління Держгеокадастру у Київській області, м. Київ, вул. Серпова, 3/14) з посиланням на те, що 18 лютого 2010 року [PERSON] (її батьку) передано у власність земельну ділянку площею 7,6818 га, яка розташована на території Ставищенської селищної ради та видано Державний Акт серії ЯЛ№444683 на право власності на вказану земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. [INFO] [PERSON] помер, спадщину після його смерті прийняла вона (позивач) його дочка. До складу спадщини увійшла вищевказана земельна ділянка. В грудні 2016 року керівник ПП «Терен» [PERSON] у розмові з нею (позивачем) щодо спадщини майна повідомив, що [PERSON] мав підприємницькі стосунки з ним, має зобов`язання по оренді землі і що він сплатив померлому якісь грошові кошти, не вказавши в якій сумі. Після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом 09.06.2017 року вона (позивач) негайно звернулась з цього приводу до керівника ПП «Терен» [PERSON] стосовно виплат грошових коштів за оренду землі, але отримала немотивовану без наявних документів відмову. Не отримавши документів, що підтверджують належне підписання Договору оренди землі та сплату за її користування, вона (позивач) заявила вимогу про витребування земельної ділянки з посиланням на те, що земельну ділянку буде обробляти самостійно. На її вимоги [PERSON] заявив, що має належно оформлений її покійним батьком [PERSON] договір оренди землі на вищевказану земельну ділянку строком на 10 років, який зареєстрований в Управлінні Держкомзему у Ставищанському районі Київської області. 09.07.2018 нею було отримано лист повідомлення відповідача, що по вищевказаному договору її (позивачу) батьку [PERSON] орендна плата сплачена по 2018 рік включно. Ознайомившись 5 листопада 2018 року з Договором оренди землі № 30 від 28 грудня 2012 року, вона (позивач) з членами своєї родини та іншими свідками виявили невідповідність почерку та підписів померлого [PERSON] .. Відповідно до отриманої на адвокатський запит фотокопії договору оренди землі від 28.12.2012 № 30 площею 7,68 га за кадастровим № 32242551003:001:0033 з нормативною грошовою оцінкою у 244508 грн. та щорічною орендною платою у розмірі 7936 грн. строк укладення «договору» - десять років з дати його реєстрації в Управлінні Держкомзему у Ставищенському районі Київської області від 29 грудня 2012 року. Форми орендної плати за оренду земельної ділянки на кожен рік, які встановлюються за домовленістю Сторін, наведені в додатку до договору, що є невід`ємною частиною договору (записи і погодження сторін в додатку відсутні). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням коефіцієнтів та індексації. Орендна плата вноситься до 31 грудня поточного року. Розмір орендної плати переглядається раз у три роки. Передача земельної ділянки орендарю здійснюється у семиденний строк після державної реєстрації цього договору за Актом приймання-передачі (Акт до договору приймання-передачі від 28.12.2012 року). Реєстрація відбулась 29.12.2012 року реєстратором Стороженко С А.- вчинено запис у Державний реєстр земель за № 322420001005894. Цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Договір укладено у трьох примірниках, один з яких знаходиться в орендодавця, другий в орендаря, третій в органі, який провів його державну реєстрацію - в управлінні Держкомзему у Ставищенському районі Київської області. Відповідно висновку спеціаліста №30 від 17 грудня 2018 року підписи від імені [PERSON] , зображення яких наявні в копії Договору оренди землі №30 від 28.12.2012, копії додатку до Договору оренди землі від 28.12.2012 та копії Акту приймання передачі земельної ділянки від 28.12.2012, - виконані не [PERSON] , а іншою особою. Вартість дослідження відповідно касового ордеру № 21 від 12.12.2018 p. складає 7500 грн. В договорі оренди землі відсутні повноваження та доручення щодо реєстрації Договору в Управлінні Держкомзему у Ставищанському районі Київської області, тобто попередньо встановлено порушення норм ч. 4 ст. 203 ЦК України - [PERSON] не погоджував своїм підписом договір даний договір та не уповноважував на цей правочин іншу особу. Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, відомостей іншого речового права суб`єкта ПП «Терен» від 19 жовтня 2018 p. встановлено відсутність реєстрації у вищевказаних реєстрах оспорюваного договору оренди землі. У зв`язку з неправомірною поведінкою відповідача на протязі близько двох років щодо відмови виплати коштів за користування вищевказаною земельною ділянкою, та відмовою в задоволенні її вимог (усних і письмових) про можливість самій використовувати дану ділянку, вона зазнає глибоких душевних страждань за відкриту неповагу до її прав, як власника земельної ділянки. З початку досудової підготовки з відкриття цивільної справи у неї з`явилося відчуття постійної тривоги, хвилювання, нервові розлади, безсоння, непередбачені витрати пов`язані з даною цивільною справою. Про даний судовий спір і її нібито нечесність стало відомо за місцем роботи, що позначилося на її честі і гідності, цим були порушені її законні права закріплені статтею 32 та 41 Конституції України. З огляду на викладене вище вона (позивач) оцінює розмір завданої моральної шкоди в сумі 25000 гривень. Нею позивачем понесені збитки внаслідок безпідставного використання ПП «Терен» у період з 29.12.2012 по 31.12.2018 в порушення вимог ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України вищевказаної земельної ділянки без оформлення права користування цією земельною ділянкою, та несплати за таке користування плати за землю у встановленому законодавством розмірі, внаслідок чого відповідач збільшив вартість власного майна. Тому їй (позивачу) мають бути відшкодувано збитки у виді неотриманого доходу у вигляді орендної плати за використання земельної ділянки без достатніх правових підстав на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України. Відповідно листа- роз`яснення Міжрайонного управління Держгеокадастру у Ставищенському та Таращанському районах Київської області від 06 вересня 2018 року середня вартість 1 га ріллі по Київській області становить 31970,15 гривень, загальна вартість земельної ділянки площею 7,6818 га за кадастровим №32242551003:001:0033 становить 245588,52 гривні. Неотриманий нею (позивачем) дохід у виді неодержаної орендної плати (який за визначенням ст. 22 ЦК України є збитками у вигляді упущеної вигоди) за період невиплат 6 років складає 53047,02 гривень (7,6818 га х 1.2 (коефіцієнт індексації річний) х 3% (нормативної грошової оцінки землі) =8841,17 гривень - річна сума виплат за користування земельною ділянкою). Позивач просить суд: - визнати недійсним договір оренди № 30 від 28 грудня 2012 року(Правочин) земельної ділянки з кадастровим №3224255100:03:001:0033, між Приватним Підприємством «Терен» в особі [PERSON] та [PERSON] ; - стягнути з Приватного підприємства «Терен» за користування вищевказаною земельною ділянкою за період з 29.12.2012 по 31.12. 2018 - неотриманого доходу у вигляді орендної плати за використання земельної ділянки у сумі 53047,02 гривень, моральну шкоду в сумі 25000 грн. та - стягнути з Приватного підприємства «Терен» з урахуваннямподаної під час розгляду справи заяви про уточнення досудових та судових витрат (т. 3 а. с. 102-111) судовий збір - 1132,02 грн., витрати на професійну правничу допомогу у сумі 126250 грн. 50 коп., витрати на пальне та використання власного автомобіля - 76328 грн., за проведення почеркознавчого дослідження спеціалістом в сумі 7500 грн. та кошти за проведення судово-почеркознавчої експертизи в сумі 6280 грн.. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] підтвердили обставини, на які позивачка посилається в позовній заяві (а. с. 234-245, 231) та у відповіді на відзив (т. 2 а. с. 95-100) представник позивачки [PERSON] зазначив, що відповідач не пояснив відсутність реєстрації у Поземельній книзі. У підтвердження своїх висновків про дійсність укладеного Договору оренди землі №30 від 28.12.2012 року Відповідач надав незрозумілі видаткові касові ордери про отримання орендної плати в період з 2012 року по 2018 рік ( [PERSON] помер [INFO] ), при цьому відповідно до умов оспорюваного договору оренди землі відсутні підстави отримання грошових коштів наперед за декілька років, відсутні належні заяви Орендодавця, також наявні сумнівні підписи [PERSON] . Позивач [PERSON] , крім того, суду пояснила, що внаслідок неправомірних дій відповідача по неправомірному використанню її земельної ділянки_ їй спричинено моральну шкоду внаслідок того, що вона змушена була прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, оскільки на її та її представника звернення відповідачем не відразу було надано копію оспорюваного договору, вона нервувала. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] позов не визнали, подали відзив (т. 2 а. с. 29-31) та заперечення (т. 3 а. с. 70-71) із зазначенням, що відповідно до п. 6 оспорюваного договору оренди землі орендна плата виплачується Орендарем щороку у розмірі 7336,00 грн. З 2011 року по 2012 рік відповідно до постанови КМУ від 09.09.2009 року № 1021 повноваженнями щодо реєстрації договорів оренди були наділені територіальні органи Держземагенства за місцем розташування земельної ділянки. Договір оренди землі № 30 від 28.12.2012 року пройшов державну реєстрацію відповідно до чинного законодавства України на час укладення такого Договору. В подальшому ПП „Терен" сплачував орендну плату [PERSON] в передбачуваному розмірі за період 2012-2018 року з врахуванням утриманого податку з доходів громадян в розмірі 15 %, який в подальшому був перерахований до бюджету України, що стверджується видатковими касовими ордерами ПП „Терен", в яких [PERSON] власноручно зробив підпис, як одержувач орендної плати. Правомірне використання земельної ділянки, сплата [PERSON] орендної плати та утриманого податку підтверджується Податковим розрахунком ПП „Терен" за 4 квартал 2015 року сум доходів нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку та Податковою декларацією платника єдиного податку четвертої групи за 2016-2018 року. Дії сторін свідчать про укладення договору та його виконання. Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Представником відповідача [PERSON] , крім того, також подано заяву про застосування строків позовної давності (т.2 а.с. 67-68), з зазначенням, що строк позовної давності щодо визнання договору оренди землі від 28.12.2012 закінчився. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Фермерське господарство «Гай ЛТД», до суду не з`явився, про дату, час і місце судового засідання вказане господарство повідомлене належним чином, подало до суду заяву, якоюповністю підтримує позов [PERSON] , справу просить розглядати у відсутність представника ФГ (т. 2 а. с. 89, т. 3 а. с. 80, т. 4 а. с. 3). Представники третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Відділу державної реєстрації Ставищенської районної державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Київській області до суду не з`явились, про дату, час і місце судового засідання дані треті особи повідомлені належним чином, причини неявки своїх представників не повідомили (т. 3 а. с. 69, 76, 79, 151, 172, 248, т. 4 а. с. 1, ). Свідок [PERSON] в суді показав, що його брат [PERSON] , як і він (свідок) у 2012 році уклав договір оренди земельної ділянки з ПП «Терен». Це йому відомо зі слів брата, який щороку приїжджав з м. Кагарлик, де проживав, в смт. Ставище і де отримував орендну плату (частину цукром, частину грішми), приблизно в 2016 році його брат [PERSON] взяв наперед орендну плату для придбання автомобіля грошовими коштами в сумі близько 35000 грн., які йому завіз в м. Кагарлик [PERSON] - керівник підприємства. Свідки [PERSON] суду показала, що була дружиною [PERSON] , який з жовтня 2013 року став проживати із співмешканкою [PERSON] [PERSON] успадкував дві земельні ділянки після смерті батьків, які за життя передали їх в оренду підприємству, де керівником був [PERSON] . Свідок [PERSON] , крім того, та свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суду показали, що [PERSON] самостійно успадковану після смерті своїх батьків в смт. Ставище землю не обробляв. Чи передавав він ці ділянки в оренду та чи отримував він орендну плату, їм не відомо. Свідок [PERSON] , чоловік позивачки, крім того, суду показав, що співмешканка [PERSON] - [PERSON] , після спору щодо виплати частини вартості автомобіля після смерті [PERSON] віддала його дружині [PERSON] правовстановлюючі документи на землю, договору оренди серед цих документів не було. В 2017 році після оформлення позивачкою (його дружиною) спадщини на землю, вони з дружиною дізнались, що фактично земельну ділянку обробляє підприємство, керівником якого є [PERSON] , який повідомив, що із [PERSON] було укладено договір оренди цієї ділянки, який він їм надіслав електронною поштою. У зв`язку з ненаданням ПП «Терен» запитуваних документів, неповерненням земельної ділянки позивач (його дружина) переживала, погіршився стан її здоров`я. [PERSON] суду показала, що з [PERSON] вона проживала з 2010 року в м. Кагарлик. В 2011 році вони приїхали в Ставище укладати договір. Його підписували у селищній раді. Чоловік ходив сам і казав, що в нього є два пая і здавав їх в оренду. Раніше [PERSON] отримував орендну плату цукром, олією, а потім у 2011, 2012, 2013 роках отримував грошима, та частину їх відвозив дочці. Потім попросив гроші наперед, двічі отримав по 3000 грн.. В 2014 році звернулися до [PERSON] , щоб той дав гроші наперед за 5 років, оскільки мали намір купити автомобіль. [PERSON] приїхав у Кагарлик і дав чоловікові 35000 грн. Після смерті чоловіка вона віддала всі документи чоловіка позивачці, там були також договора оренди землі та ордери. [PERSON] суду показав, що протягом чотирьох років був директором ПП «Терен». З [PERSON] був укладений договір оренди землі на 5 років, потім у 2012 році переуклали договір. [PERSON] звернувся із проханням дати йому кошти на купівлю автомобіля. Він виписав касові ордери, поїхав до [PERSON] та передав йому 35 000 грн. [PERSON] з дружиною перерахували гроші, після чого [PERSON] на ордері із з-воротньої сторони написав розписку про отримання коштів. У [PERSON] був договір оренди, але він був підписаний не в його присутності. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово учасників справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, допитавши по справі свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи із наступного. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] 18 лютого 2010 року на підставі Державного акта серії ЯЛ№444683 на право власності земельну ділянку належала земельна ділянка, кадастровий № 3224255100:03:001:0033 площею 7,6818 га, яка розташована на території Ставищенської селищної ради, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва(т. 1а. с. 35). [INFO] [PERSON] помер, спадщину після його смерті прийняла позивач [PERSON] - дочка спадкодавця, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом від 09.06.2017, що підтверджується копією вказаного свідоцтва (т. 1 а. с. 128) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 30.11.2018 (т. 1 а. с. 70-75, 76). Як зазначає позивач в позові, вгрудні 2016 року керівник ПП «Терен» [PERSON] повідомив в усній розмові про те, що її земельна ділянка перебуває в оренді ПП «Терен». Після отримання Свідоцтва про право на спадщину за Законом від 09.06.2017 року, вона позивач негайно звернулась з цього приводу до керівника ПП «Терен» [PERSON] стосовно виплат грошових коштів за оренду землі, але отримала немотивовану без наявних документів відмову. Проте, доказів такого звернення до ПП «Терен» позивачкою суду не надано. Як встановлено судом, після отримання позивачкою 09.06.2017 року свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку, між нею та ФГ «ГАЙ ЛТД» (третьою особою по справі) було укладено договір оренди, який зареєстрований Ставищенською РДА 23.06.2017 р., що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованим 30.11.2018 (т. 1 а. с. 70-72) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 09.06.2017 (т. 1 а. с. 76-77). Проте, позивачкою та третьою особою ФГ «Гай» доказів щодо повідомлення відповідача ПП «Терен» про укладення такого договору між ними суду не надано. Фактично позивачка [PERSON] вже після укладення 23.06.2017 договору оренди на вищевказану земельну ділянку з СФГ «Гай ЛТД» звернулась до відповідача ПП «Терен» з письмовими вимогами: від 17.04.2018 р., 12.05.2018, 29.05.2018, 27.06.2018 про розірвання договору оренди від 29.12.2012 з причин неналежного його виконання у зв`язку невиплатою з з орендної плати за 2016, 2017 роки, та про заборону в подальшому використовувати її земельну ділянку (а не про виплату грошових коштів за оренду землі, як вона зазначає в позові) (т. 1 а. с. 37- 40, 41). Листом - повідомленням від 03.07.2018 ПП «Терен» повідомило позивачку про укладення з [PERSON] договору оренди за № 30 від 28.12.2012 р. щодо земельної ділянки з зазначенням, що орендна плата виплачена по вказаному договору [PERSON] згідно умов договору, в т. ч. наперед по 2018 рік, включно, в зв`язку з чим просило позивачку надати документи про правонаступництво для укладення з нею договору оренди (т. 1 а.с. 42). Згідно з договором оренди земельної ділянки № 30 від 28.12.2012 (надалі оспорюваний договір), про визнання недійсним якого пред`явлено позов у цій справі, сторонами в якому вказані [PERSON] та ПП «Терен» в особі директора [PERSON] , земельна ділянка кадастровий № 3224255100:03:001:0033 площею 7,6818 га га, що належить [PERSON] , строком на 10 років передана в оренду ПП «Терен». У пункті 6 договору установлено розмір орендної плати - 7336 грн., та зазначено, що орендна плата за бажанням Орендодавцяможе здійснюватись у натуральній формі (т. 2 а. с. 170-171, 203-204). Додатком до вказаного договору є акт приймання-передачі земельної дідянки від 28.12.2012, сторонами в якому вказані також [PERSON] та ПП «Терен» в особі директора [PERSON] (т. 2 а. с. 172, 205). Вказаний договір був зареєстрований в _в Управлінні Держкомзему у Ставищенському районі Київської області 29.12.2012, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 29.12.2012 № 3221120001005894.(т. 1 а. с. 129-130, 133-134). Пред`являючи позов, позивачка [PERSON] стверджувала, що оспорюваний договір спадкодавець [PERSON] не підписував, підпис у них вчинено іншою особою. Для з`ясування цих обставин у справі ухвалою Ставищенського районного суду _від 8 квітня 2019 року за клопотанням представника позивача [PERSON] призначена судова почеркознавча експертиза, проведення якої було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (т. 2 а. с. 204-207). Згідно висновку експертів за результатами судово-почеркознавчої експертизи від 06 серпня 2019 року № 19806-19808/19-32 підписи від імені [PERSON] , які містяться в двох примірниках договору оренди землі б/н та № 30 від 28 грудня 2012 року у рядку «Реквізити сторін» в графі «Орендодавець» у двох примірниках акта приймання-передачі земельної ділянки до договору оренди землі від 28 грудня 2012 року та у двох примірниках додатку до договору оренди землі від 28 грудня 2012 року в графі «Орендодавець» - виконані не [PERSON] , а іншою особою (т. 3 а. с. 13-18). Тобто, під час розгляду справи встановлено, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки від 28 грудня 2012 року, укладений від імені [PERSON] , підписаний не ним, а іншою особою. Посилаючись на вказаний висновок судово-почеркознавчої експертизи позивач та її представник [PERSON] стверджували, що є доведеною та обставина, що при укладенні договору оренди земельної ділянки від імені [PERSON] з ПП «Терен» було відсутнє волевиявлення [PERSON] , що відповідно до статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України є підставою для визнання цього договору недійсним. Проте з такими доводами позивача та його представника повністю погодитись не можливо. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч 1 ст. 4 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). В силу ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на дату, зазначену в спірному договорі) договір оренди землі укладається в письмовій форм. За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Як зазначено вище, позивач звернувся з вимогою про визнання недійсними договору оренди, посилаюсь на те, що спадкодавець [PERSON] цей договір не підписував, його умови не погоджував, тож відповідач безпідставно неправомірно використовує земельну ділянку, успадковану позивачкою . Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим суд констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним. Враховуючи підстави позову наведені позивачем у позовній заяві, а також заперечення відповідача, позивач просить визнати недійсним оспорюваний договір, вважаючи, що ця ділянка знаходяться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Зайняття земельної ділянки фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення такої ділянки. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок Тому суд приходить до висновку, що у позові про визнання недійсним оспорюваного договору слід відмовити саме з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту. Відмова у задоволенні позову через обрання неефективного (неналежного) способу захисту не позбавляє позивача права заявити негаторний позов про повернення земельної ділянки. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020року у справі № 145/2047/16-ц. Поряд із визнанням договору оренди землі недійсним, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача неотриманого доходу у вигляді орендної плати та моральної шкоди. Вирішуючи пистання про стягнення з відповідача на користь позивача за користування вищевказаною земельною ділянкою за період з 29.12.2012 по 31.12. 2018 неотриманого доходу у вигляді орендної плати у сумі 53047,02 гривень та моральної шкоди в сумі 25000 грн., суд виходить з наступного. Статтею 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Загальні підстави для відповідальності за заподіяння майнової шкоди встановлені ст. 1166 ЦК України, згідно з якою шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Збитки у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються лише тоді, коли особа могла реально отримати вигоду, якби не протиправна поведінка відповідача. Отже, пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Земельний кодекс України та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин є спеціальними до правовідносин щодо відшкодування збитків землевласникам та землекористувачам, у тому числі у вигляді неодержаних ними доходів. Згідно із ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Підстави відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам є, серед інших, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (ст. 156 ЗК України). Відповідно до ст. 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Вимогу про стягнення неотриманого доходу у виді неодержаної орендної плати позивачка обгрунтовує тим, що у період з 29.12.2012 по 31.12.2018 в порушення вимог ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України використовува вказану земельну ділянку без оформлення права користування цією земельною ділянкою, посплачував за таке користування плату за землю у встановленому законодавством розмірі, внаслідок чого відповідач збільшив вартість власного майна, а позивач втратив належне йому майно (кошти від орендної плати), що є підставою для відшкодування їй (позивачці) неотриманого доходу у вигляді орендної плати за використання земельної ділянки без достатніх правових підстав на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України. Частиною 3 ст. 12, частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням цього, доказування розміру заподіяної шкоди покладено на позивача. Позивачка та її представник самостійно розрахували розмір збитків, посилаючись при його розрахунку на лист - роз`яснення Міжрайонного управління Держгеокадастру у Ставищенському та Таращанському районах Київської області від 06 вересня 2018 року, згідно якого середня вартість 1 га ріллі по Київській області становить 31970,15 гривень, загальна вартість земельної ділянки площею 7,6818 га за кадастровим №32242551003:001:0033 - 245588,52 гривні (т. 1 а. с. 162), зазначаючи при цьому, що неотриманий позивачкою дохід у виді неодержаної орендної плати (який за визначенням ст. 22 ЦК України є збитками у вигляді упущеної вигоди) за період невиплат 6 років складає 53047,02 гривень (7,6818 га х 1.2 (коефіцієнт індексації річний) х 3% (нормативної грошової оцінки землі) =8841,17 гривень - річна сума виплат за користування земельною ділянкою). Вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] щороку з 2012-2015 роки та наперед за 2016-2018 роки отримував від ПСП «Терен» орендну плату в грошовій формі, що підтверджується видатковими касовими ордерами (т. 2 а.с. 71-80). Зокрема, відповідно до видаткових касових ордерів (т. 2 а.с. 71-80) батько позивача [PERSON] отримав орендну плату за користування земельною ділянкою за 2012-2015 та наперед за 2016-2018 роки, всього за вказаний період 49920 грн., а саме: 24.11.2012 року в розмірі 6240,00 грн. (т. 2 а.с. 71, 72); 30.09.2013 року в розмірі 6240,00 грн. (т. 2 а.с. 73); 04.09.2014 року в розмірі 6240,00 грн. (т. 2 а.с. 74); 04.07.2015 року в розмірі 6240,00 грн. (т. 2 а.с. 75); 02.12.2015 року в сумі 24960,00 грн. по п`яти касових ордерах з зазначенням в них, що це виплата орендної плати за 2016-2018 роки) (т. 2 а.с. 76-80). Факт виплати ПП «Терен» [PERSON] орендної плати наперед за 2016-2018 роки та виплати орендної плати частково у виді натуральної продукції (олії і цукру), крім того, підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] ( брат [PERSON] ,), [PERSON] (співмешканка спадкодавця) та [PERSON] , зазначивши, що така виплати була здійснена [PERSON] за його проханням для придбання автомобіля грошовими коштами в сумі близько 35000 грн., які йому завіз в м. Кагарлик [PERSON] , який раніше був директором ПП «Терен». У свою чергу ПСП «Терен» сплачує податок за використання земельної ділянки позивача з 2012 року, що підтверджується Податковою декларацією платника єдиного податку четвертої групи за 2015-2018 роки з додатками до нього, з зазначенням в Додатку № 2, в т. ч. земельної ділянки з кадастровим номером 3224255100:03:001:0033, що належала спадкодавцю. Позивачу (т. 2 а. с. 41-62). Оскільки факт непідписання оспорюваного договору [PERSON] встановлено на підставі вищевказаного висновку експерта за наслідками проведеної судово-почеркознавчої експертизи, проведеної вже під час розгляду справи, що свідчить про неукладення договору, і відсутні будь-які докази щодо підроблення підпису спадкодавця (як орендодавця) службовими особами відповідача, та оскільки спадкодавець, отримуючи за життя, орендну плату в грошовій формі, не заперечував проти використання його земельної ділянки відповідачем, що також підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , і фактично орендна плата була виплачена [PERSON] за 2012 р. - 2015 роки та 2016-2018 (наперед), - вказане свідчить про відсутність самовільного захоплення земельної ділянки відповідачем ПП «Терен», а отже, і про відсутність підстав для визнання факту наявності протиправної поведінки, дій відповідача, які призвели до спричинення збитків позивачці (упущеної вигоди та моральної шкоди, які як зазначає позивачка, виникли у неї внаслідок використання відповідачем її земельної ділянки без оформлення права користування цією земельною ділянкою та у зв`язку з неправомірною поведінкою відповідача щодо відмови виплати коштів за користування вищевказаною земельною ділянкою). Крім того, слід зазначити, що відповідно до пункту 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 (надалі Порядку), відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. Згідно п. 2 Вказаного Порядку розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими органами сільських, селищних, міських рад. Наведений в позовній заяві вищевказаний розрахунок збитків, який було здійснено позивачем пропорційно 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за кожен рік користування землею, як неотриманий дохід від здачі земельної ділянки в оренду, не може бути взятий до уваги і оцінений судом, оскільки в матеріалах справи відсутні доказ щодо звернення до районної державної адміністрації щодо визначення розміру завданих їй збитків відповідно до вищевказаного Порядку.. Обгрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач посилається на ст. 23 та ч.2 ст.216 ЦК України та зазначає, що вказана моральна шкода полягає у тому, що у зв`язку з неправомірною поведінкою відповідача на протязі близько двох років щодо відмови виплати коштів за користування вищевказаною земельною ділянкою та відмови в задоволенні її вимог про можливість самій використовувати дану ділянку, вона зазнала глибоких душевних страждань за відкриту неповагу до її прав (вирішення справи по суті) та у зв`язку з приниженням честі і гідності людини, яка є власником вказаної земельної ділянки і не має можливості нею користуватись та отримувати прибутки, у неї як особи яка має відношення до справи, з`явилося відчуття постійної тривоги, хвилювання, нервові розлади, безсоння, непередбачені витрати пов`язані з даною цивільною справою. Вдповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно роз`яснення Пленуму Верховного суду України в постанові № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяній фізичній або юридичній особі незаконним діями, або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати. зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення. тощо)та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість виражених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації. час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Як зазначено вище, в ході розгляду справи позивачем не доведено завдання їй збитків внаслідок дій відповідача ПП «Терен», що використовував вищевказану земельну ділянку, матеріали справи не містять беззаперечних доказів наявності причинно-наслідкового зв"язку між діями відповідача та наявністю моральних страждань, на які посилається позивач, будь-яких доказів, які підтверджують прямо чи опосередковано наявність будь-яких негативних наслідків і моральної шкоди заподіяної позивачу діями відповідача суду не надано. Тому суд вважає, що вимоги позивачки в частині відшкодування на її користь моральної шкоди є недоведені. З урахуванням викладеного, беручи до уваги предмет та підстави позову, конкретні обставини по справі, проаналізувавши наведені вище докази по справі у сукупності з нормами законодавства, суд вважає, що позивачкою не надано будь-яких належних та допустимих доказів щодо завдання їй безпосередньо відповідачем збитків та моральної шкоди, передбачених ст. ст. 22, 23 ЦК України, тому вимоги позивачки в цій частині є недоведені, і в стягненні з відповідача на користь [PERSON] неотриманого доходу у вигляді орендної плати та моральної шкоди слід відмовити. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, відповідно до змісту ст. 141 ЦПК України суд покладає судові витрати, понесені нею, на позивача.

Outcome: dismissed