Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

В травні 2018 р. позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просили суд, постановити рішення яким визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 24 жовтня 2007 року Святошниською районною у м.Києві державною адміністрацією, згідно із розпорядженням від 24 жовтня 2007 року за №2620. В квартирі відповідач не проживає, оскільки проживає за межами України в Канаді. 25 травня 2015 року в Посольстві України в Канаді відповідачем [PERSON] було видано доручення на позивача [PERSON], щоб він зняв її з реєстраційного обліку в спірній квартирі, у зв'язку з тим, що вона фактично проживає в Канаді та зареєстрована там. В судовому засіданні позивачі заявлені позовні вимоги підтримують в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові і не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку, в судові засідання свого представника не направив, про поважність причин неявки в суд не повідомляв та не просив розглядати справу за його відсутності, відзив на позов стороною відповідача на адресу суду не подавався. Оскільки сторона позивачі не заперечували проти проведення заочного розгляду справи, та за одночасним існуванням всіх обставин, що передбачені у ст. 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані стороною документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов підлягає задоволенню з наступник підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] являються співвласниками квартири [ADDRESS] Квартира [ADDRESS], належить сторонам в рівних долях на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 24 жовтня 2007року Святошинською районною в м.Києві державною адміністрацією, згідно із розпорядженням від 24 жовтня 2007 року за №2620. Право власності на квартиру зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації права власності на об'єкти нерухомого майна 06 листопада 2007 року у реєстровій книзі за №2471. На даний час в спірній квартирі зареєстровано місце проживання позивачів та відповідача, що підтверджується довідкою за формою №3, виданою КК «Центр Комунального сервісу» м.Києва від 29 червня 2016 року. Однак, відповідач [PERSON] тривалий час не проживає в [ADDRESS], оскільки постійно проживає за межами України в Канаді. 25 травня 2015 року в Посольстві України в Канаді відповідачем [PERSON] було видано доручення на позивача [PERSON], щоб він зняв її з реєстраційного обліку в спірній квартирі, у зв'язку з тим, що вона фактично проживає та зареєстрована в Канаді. З даним дорученням [PERSON] звернувся до Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації із вимогою зняти відповідача з реєстраційного обліку, але працівник РДА пояснив, що позивачу потрібно звернутись до суду з відповідним позовом про визнання Відповідача таким, що втратила право користування квартирою, у зв'язку з чим, позивачі звернулись з вищевказаним позовом до суду. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] вказував суду на те, що дійсно відповідач [PERSON] з 2007 року не проживає за адресою: [ADDRESS] у зв'язку з чим позивачі не можуть оформити субсидію, факти викладені у позовній заяві підтвердив. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України та з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до вимог ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. У п. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 12.04.1985 р. № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України зазначено, що у справах визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі ст. 71 ЖК України, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. У відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved