Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

На підставі пункту 2 статті 45 Цивільного процесуального кодексу України прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадян або держави і здійснює представництво на будь-якій стадії цивільного процесу. Так, 21 серпня 2012 року прокурор Дніпропетровського району в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Дніпропетровської державної районної адміністрації, треті особи: управління держземагентства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, садівниче товариство «Крона» про скасування рішення та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, в якому просив скасувати розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації від 29 вересня 2009 року № 3473-р «Про передачу громадянці [PERSON] земельної ділянки у власність для ведення садівництва»; визнати недійсним Державний акт на право власності на землю виданий на ім'я [PERSON] на земельну ділянку [NUMBER] в СТ «Крона» площею 0,08 га, на території Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1221486200011370468. В обґрунтування позову позивач вказав, що до прокуратури Дніпропетровського району звернувся [PERSON] з проханням захисту та реалізації його порушених прав. [PERSON] є учасником Великої Вітчизняної Війни, пенсіонером та інших доходів для оплати кваліфікованої юридичної допомоги не має, тобто позбавлений можливості самостійно звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, що є підставою для представництва прокурором його інтересів та порушення справи в суді. За зверненням [PERSON] прокуратурою Дніпропетровського району Дніпропетровської області проведено перевірку додержання вимог земельного законодавства та встановлено наступне. [PERSON] є членом садівничого товариства «Крона» (код [NUMBER]) і користувачем земельної ділянки [NUMBER], за користування якої сплачував усі необхідні платежі, у тому числі членські внески. Дану земельну ділянку позивач отримав у 1992 році. Так, у 1986 році створено садівниче товариство «Крона» Інститутом технічної механіки НАН і НКА України. У зв'язку з розширенням території садівничого товариства, за клопотанням адміністрації Інституту та профспілкового комітету, був отриманий акт на землекористування на 6,0 га (ділянка [NUMBER]). При розробці генерального плану садівничого товариства на зазначеній ділянці, вона була поділена на ділянки площею 6 та 8 соток, та задоволені всі бажаючі в отриманні земельних ділянок для ведення садівництва. Таким чином, земельна ділянка [NUMBER] розподілялася по двом спискам на засіданні профспілки Інституту. Так, в першому списку було прийнято в члени садівничого товариства 51 працівник з виділенням їм нових ділянок, а у другому - виділена земельна ділянка, по ? ділянки на новій території 51 члену садівничого товариства для розширення вже маючихся у них ділянках на першій території (ділянка [NUMBER]). Відповідно до списку прийнятих в члени садівничого товариства «Крона» осіб, яким були виділені ділянки на новій території під № 42 значиться [PERSON] Таким чином, [PERSON] вже з 1992 року став користуватися та сплачувати відповідні платежі за земельну ділянку [NUMBER] площею 0,04 га. При проведенні прокуратурою району перевірки встановлено, що [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER] в СТ «Крона» площею 0,08 га, кадастровий номер 1221486200011370468 на підставі розпорядження голови Дніпропетровської райдержадміністрації № 3473-р від 29.09.2009 року «Про передачу громадянці [PERSON] земельної ділянки у власність для ведення садівництва». Однак, відповідно довідки про членство в СТ «Крона» від 15.03.2012 року, [PERSON] ніколи не була членом садівничого товариства та не користувалася жодною з ділянок садівничого товариства. [PERSON] звернулася до Дніпропетровської райдержадміністрації з проханням про передачу земельної ділянки у її власність, хоча земельна ділянка не перебувала в її користуванні, а належала [PERSON] Вищезазначене розпорядження не відповідає фактичним обставинам та суперечить законодавству України, оскільки, [PERSON] є користувачем земельної ділянки [NUMBER] в СТ «Крона» з 1992 року; відповідачка ніколи не була членом СТ «Крона» та спірна земельна ділянка ніколи не знаходилася у неї в користуванні, не мала на ній свого майна, садівництвом та городництвом не займалася. З положень ст. 2 Земельного кодексу України вбачається, що земельні відносини - це відносини щодо володіння, користування та розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Тому, прокурор Дніпропетровського району звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] для захисту його прав та законних інтересів. В судовому засіданні прокурор Дніпропетровського району Дніпропетровської області за довіреністю Єрьоменко К.В. позовні вимоги підтримала та просила задовольнити його в повному обсязі. Позивач [PERSON] у судову засіданні від 05 листопада 2013 року позовні вимоги підтримав, пояснивши про свою зацікавленість у розгляді справи в інтересах СТ «Крона», підтвердивши свою заяву про відмову від користування спірною земельною ділянкою. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Представники відповідачки [PERSON] за довіреностями [PERSON] та Прудченко В.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні. Представник відповідача Дніпропетровської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник третьої особи Управління держземагентства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі . Представники третьої особи СТ «Крона» Кулик А.Д. та Біляк Л.С. в судовому засіданні наполягали на задоволенні позову. Вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності,суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Згідно зі ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що протягом 1985-1997 років при Інституті технічної механіки HAH України при НАН України було створено ряд садівничих товариств, в тому числі і Садівниче товариство «Крона» (дата створення 1986 рік), якому було надано на землях Дніпропетровського району дві земельні ділянки площами: одна - 23,3 га, що складається з 17,3 га та 6 га, друга - 6,0 га, які і були закріплені за садівничим товариством «Крона». Згідно рішення Новоолександрівської сільської ради народних депутатів від 21 лютого 1994 року за № 16 зазначені земельні ділянки передано у постійне користування для ведення садівництва (том №1 а.с.21). Землі цих ділянок, загалом 29,3 га, надано у постійне користування для ведення садівництва, що підтверджується листом Інституту технічної механіки HAH України від 08 грудня 2010 року № 57/915-15 (том №1 а.с.18). На підставі вищевказаного рішення Новоолександрівської сільської Ради, було видано Державний акт № І-ДП № 003172 на право постійного користування на земельну ділянку, який зареєстровано в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 1110 від 09 грудня 1997 року (том №1 а.с.8). Встановлено, що [PERSON] є членом Садівничого товариства «Крона», що підтверджується членською книжкою [NUMBER] виданою на його ім'я в листопаді 1986 року (том №1 а.с.75). При первинному розподіленні загальної земельної ділянки СТ «Крона» площею 17,3 га, розміри ділянок складали 4 сотки і не могли бути розширені за рахунок прилеглої до земельної ділянки території, а тому земельна ділянка площею 6 га роз приділялася між двома списками членів СТ на засіданням профкома інституту. В першому списку було прийнято в члени СТ 51 співробітник з виділенням їм нових ділянок, в другому списку була виділена земля по 1/2 ділянки на новій території 51 співробітнику товариства, для розширення ділянок, що перебувають у їх користуванні на старій території. На підставі рішення VII сесії XXII скликання Новоолександрівської сільської ради народних депутатів від 10 квітня 1996 року [PERSON] було видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку [NUMBER] площею 0,04 га від 16 серпня 1996 року (том №1 а.с.79). Відповідно до ст. 52 Закону СРСР «Про кооперацію в СРСР» 26 травня 1988 року, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, садівничі і садово-городні товариства є складовою частиною системи кооперації. Згідно ст. 9 Закону СРСР «Про кооперацію в СРСР» володіння і користування землею та іншими природними ресурсами кооператив здійснює у встановленому порядку. Відповідно до ст. 11 цього Закону кооператив вважається створеним з моменту його державної реєстрації (ст. 11 цього Закону). Відповідно до ст. 15 Закону СРСР «Про кооперацію в СРСР» реорганізація (злиття, приєднання, розділення, виділення, перетворення) і припинення діяльності (ліквідація) кооперативу провадяться за рішенням його загальних зборів, за рішенням виконавчого комітету ради народних депутатів. Статтею 28 Закону України «Про кооперацію» від 10 липня 2003 року визначено реорганізація (злиття приєднання, поділ, виділення, перетворення) кооперативу відбувається за рішенням загальних зборів членів кооперативу у порядку, визначеному законодавством та статутом кооперативу. У разі реорганізації права та обов'язки кооперативу переходять до його правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України запису про її припинення (ст. 104 ЦК України), з цього часу, за правилами ст. 29 ЦПК України, юридична особа втрачає цивільну процесуальну дієздатність. Саме Садове товариство «Крона», найменування відповідно Державному акту на право постійного користування землею І-ДП № 003172 створювалося у 1989 році в системі кооперації СРСР, після прийняття незалежності України до 2003 року на території України діяв Закон України «Про кооперацію в СРСР», так як не протирічив Конституції України. Після прийняття прийняття Закону України «Про кооперацію» садове товариство «Крона» привело свої документи відповідно до діючого законодавства, не змінюючи організаційну-правову форму та назву. 11 листопада 2010 року, після рішення апеляційного суду Дніпропетровської області, яке набрало законної сили, ОК «СТ «Крона» відновив свою роботу та було проведено державну реєстрацію юридичної особи Обслуговуючого кооперативу «Садове товариство «Крона», що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 № 634166 (том №1 а.с.50), головою якого на установчих зборах кооперативу обрано Прудченко Валентину Олексіївну строком на 5 років, що підтверджується наказом Обслуговуючого кооперативу «СТ «Крона» «Про прийняття на роботу за контрактом» № 1 від 15.01.2011 року (том №1 а.с.53). Відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду з метою захисту своїх цивільних прав, свобод чи інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних або юридичних осіб в межах заявлених позовних і на підставі доказів наданих сторонами. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог (п.1 ст. 60 ЦПК). За приписами ст. 57-60 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін; докази повинні бути належними, тобто містити інформацію щодо предмету доказування; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи вищевикладені обставини справи, зокрема дослідивши в судовому засіданні долучені до матеріалів справи витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, судом встановлено, що на сьогоднішній день існують як садівниче товариство «Крона» так і обслуговуючий кооператив «Садове товариство «Крона», керівниками яких є Кулик А.Д. та Прудченко В.О. відповідно. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER] площею 0,0800 га, надану для ведення садівництва за межами населеного пункту на території Новоолександрівської сільської ради за рахунок земель обслуговуючого кооперативу «Садове товариства «Крона», кадастровий номер 1221486200011370468 (том №1 а.с.80), на підставі розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації № 3473-р від 29.09.2009 року «Про передачу громадянці [PERSON] земельної ділянки у власність для ведення садівництва» (том №1 а.с.14). Встановлено, що [PERSON] є членом Обслуговуючого кооперативу «СТ «Крона», що підтверджується членською книжкою виданою на її ім'я 12 квітня 2009 року (том №1 а.с.44). Як вбачається з висновку Відділу Держкомзему у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області щодо погодження передачі земельної ділянки у власність та складання державного акту на право власності на земельну ділянку, спірна земельна ділянка [NUMBER] розташована саме в Обслуговуючому кооперативі «СТ «Крона» за межами території Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району (том №1 а.с.61). Аналогічний висновок зроблено і Головним архітектором Відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Дніпропетровської районної державної адміністрації, що підтверджується висновком від 31.08.2009 року № 955/07 (том №1 а.с.62). Також, суд прийшов до висновку, що ствердження прокурора про те, що саме [PERSON] користується земельною ділянкою [NUMBER] є необґрунтованими, оскільки на підтвердження цього не надано жодного належного й допустимого доказу. Зокрема, як вбачається з постанови ст. ДІМ Дніпропетровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області Миршавка О.О. про відмову в порушенні кримінальної справи від 19 жовтня 2012 року, що також було особисто підтверджено [PERSON] у судовому засіданні, з 1996 року [PERSON] був членом СТ «Крона» та у його володінні знаходилася садова ділянка [NUMBER] СТ «Крона». В подальшому йому, [PERSON] правлінням садового товариства для використання була передана частина садової ділянки [NUMBER] СТ «Крона», але близько трьох років (тобто з 2009 року) потому в зв'язку зі станом здоров'я ним було написано заяву на ім'я голови садового товариства в якій він просив забрати з його користування частинку садової ділянки [NUMBER], після чого на неї більше не з»влявся. А 10 травня 2012 року ним було продано належну йому садову ділянку [NUMBER], після чого він перестав бути членом садового товариства «Крона» (том №1 а.с.133-134). [PERSON] є членом Обслуговуючого кооперативу «Садове товариство «Крона» (ЄДРПОУ [NUMBER]), з 2008 року вона була прийнята в члени кооперативу на загальних зборах і їй в користування була передана занедбана земельна ділянка [NUMBER], з подальшою приватизацією земельної ділянки. Рішення загальних зборів Обслуговуючого кооперативу «СТ «Крона», яке не суперечило Статуту обслуговуючого кооперативу «Садового товариства «Крона», який діяв на той час, про надання в користування земельної ділянки [NUMBER] з подальшою приватизацією або оформлення договору оренду, [PERSON] не оспорювалось. Статут обслуговуючого кооперативу «СТ «Крона», який діяв на той час не визнаний судом недійсним. Рішення про передачу земельної ділянки у власність приймається лише на підставі виготовленої технічної документації. [PERSON] виготовила технічну документацію відповідно до ст. 186-1 ЗК України. За приписами ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України - "Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Вимога позивача про визнання виданого на ім'я [PERSON] державного акту недійсним є по суті вимогою про припинення права власності на земельну ділянку. Відповідно до ст. 140 Земельного кодексу України, підставами припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Питання щодо припинення права власності вирішується поза судовою процедурою, шляхом звернення до відповідних органів, що вирішують питання реєстрації прав власності на земельну ділянку. Припинення права власності тягне за собою скасування реєстрації прав власності та недійсність державного акту на право власності на земельну ділянку. Згідно ст. 15 ЦПК України, суд розглядає справи у разі порушення цивільних прав, свобод чи інтересів громадян. За таких обставин, суд вважає, що позивач не довів, що відповідачкою були порушені його права, які підлягають судовому захисту, як і не довів прокурор , які ж саме інтереси [PERSON] було порушено, а тому суд не находить підстав для задоволення позовних вимог. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. У зв'язку з відмовою позивачу у задоволенні вимог, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача .

Outcome: dismissed