Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

Позивачем заявлені вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням,-[ADDRESS]. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що позивач є власником даного будинку, відповідач, який є батьком позивача і зареєстрований у будинку, більше десяти років не проживає у будинку, що перешкоджає позивачу у здійсненні права власності та зумовлює сплату комунальних послуг у більшому розмірі, перешкоди у користуванні відповідачу будинком відсутні. Згідно заяви від 05 березня 2018 року представник позивача [PERSON] підтримує заявлені вимоги, просить розглянути справу за відсутності, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з"явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України (в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року) через оголошення у пресі-газеті "Деснянська правда", випуск №3 (28618) від 18 січня 2018 року, та шляхом розміщення 15 березня 2018 року інформації про виклик на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач не з'явився в судове засідання без повідомлення причин, останній не подав відзиву, представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення, що є підставою в порядку ст.ст.280, 281 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Інші заяви, клопотання учасників справи відсутні. Учасники справи в судове засідання не з"явились, у зв"язку з чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків. Позивач [PERSON] є власником [ADDRESS], що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06 жовтня 2008 року, реєстрація права власності проведена 06 жовтня 2008 року, підстава-договір дарування від 29 серпня 2008 року. Згідно довідки Виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 19 жовтня 2017 року №2636 у [ADDRESS] має зареєстроване місце проживання, зокрема, [PERSON], який згідно копії Акту обстеження від 19 жовтня 2017 року, затвердженого заступником міського голови Алєксєєнко І.В., у даному будинку не проживає. За правилами ст.ст.150, 156 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди; члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням; припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Положеннями ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які набрали чинності для України з 11 вересня 1997 року та є частиною національного законодавства відповідно до вимог ст.9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.319, 321 ЦК власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві. Право члена сім'ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог ст.ст.405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім'ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Із врахуванням викладеного та непроживання відповідача у даному будинку понад один рік, відсутності перешкод останньому у цьому, відсутності домовленостей відповідача з позивачем, як власником будинку, відсутності юридично визначених у встановленому порядку правомочностей відповідача щодо володіння та користування ним, наявні підстави для визнання останнього таким, що втратив право користування житловим примішенням,- [ADDRESS]. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду справи відповідач [PERSON] своїми діями не засвідчив те, що не втратив інтерес до вищезазначеного будинку, в якому має своє зареєстроване місце проживання, також останній не надав суду у встановленому порядку відзиву на позов чи заперечення, у зв»язку з чим несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням даних процесуальних дій, в даному випадку,- ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів.

Outcome: approved