Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який був зареєстрований 22.12.2016 Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис за № 98; неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] залишити проживати з матір'ю; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище "[PERSON]». В позовній заяві зазначено, що 22 грудня 2016 року між сторонами укладено шлюб, про що Городенківським відділом державної реєстрації атків цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області зроблено відповідний актовий запис за № 98. Від спільного проживання мають дочку [PERSON], [INFO]. Даний шлюб зареєстровано між позивачем та відповідачем вдруге. Однак, щирі й теплі відносини між сторонами, як подружжям, знову тривали недовго. У стані алкогольного сп'яніння відповідач вчиняє сварки, під час конфліктів вживає нецензурну лайку, безпідставно звинувачує позивача в подружній зраді, що принижує позивача, яку дружину. З осені 2020 року сторони живуть окремо, спілкуються тільки з питань, що стосується дитини. Позивач вважає, що шлюб існує формально, тільки згідно актового запису в документі. Подальше збереження сім'ї суперечить інтересам [PERSON]., у зв'язку із чим просить строк для примирення не надавати. Ухвалою суду від 22 червня 2021 року до участі в справі залучено, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Городенківської міської ради (м. Городенка вул. Шевченка, 77). Учасники справи в судове засідання 13.08.2021 не з`явилися. Позивач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнає у повному обсязі. Не заперечує щодо розірвання шлюбу, та, щоб дочка [PERSON] залишилася проживати з мамою [PERSON]. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору служби у справах дітей Городенківської міської ради до суду поступив висновок органу опіки та піклування Городенківської міської ради про визначення місця проживання малолітньої [PERSON], [INFO] та клопотання про розгляд справи без участі представника служби у справах дітей. Висновок органу опіки та піклування Служба у справах дітей підтримує в повному обсязі. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, встановив, що шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 22 грудня 2016 року у Городенківському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, про що 22 грудня 2016 року складено відповідний актовий запис № 98, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 22 грудня 2016 року Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області. У шлюбі в сторін народилася дочка [PERSON], [INFO], актовий запис № 1 від 26.01.2017, що стверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого 26 січня 2017 року Виконавчим комітетом Глушківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Із копії свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER], виданого 18.10.2011 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області вбачається, що раніше укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 45 від 18.10.2011; після реєстрації розірвання шлюбу їй присвоєно прізвище «[PERSON]». Ст. 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя, визначає ч.1 ст. 36 СК. Статтею 55 СК України передбачений обов'язок подружжя турбуватись про сім'ю, в т.ч.: дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, вони повинні бути відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в сім'ї, та зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони разом не проживають, не піклуються про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що сім'я розпалася повністю, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому позов слід задовольнити. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зважаючи на прохання позивача, суд вважає за доцільне після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]», яке є одночасно і дошлюбним і післяшлюбним прізвищем позивача. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Що стосується вимог позивача щодо визначення місця проживання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], суд приходить до наступного. У відповідності до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно ч.1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України). Висновком органу опіки та піклування Городенківської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Городенківської міської ради №179 від 03 серпня 2021 року, стверджено, що з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дітей, орган опіки та піклування Городенківської міської ради, взявши до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини від 02.08.2021 № 51, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], біля матері [PERSON], [INFO]. Враховуючи всі обставини справи в сукупності, діючи винятково в інтересах дитини, приймаючи до уваги згоду батьків, висновок органу опіки та піклування Городенківської міської ради, суд вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дочки [PERSON], [INFO] із матір'ю. При цьому, суд звертає увагу, що таке рішення суду не позбавляє можливості та обов`язку кожного з батьків, приймати участь у вихованні, спілкуванні та матеріальному утриманні дитини. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі ст.ст. 3, 21, 24, 36, 55, 104, 112-114, 160-161 Сімейного Кодексу України, ст. 29 ЦК України,

Outcome: approved