Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

Позивач 24.11.2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], за участі третьої особи - Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області, про звільнення майна з-під арешту, за яким просив звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме квартиру №66, що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Азарова Віце-адмірала, буд. 13, загальною площею 217,8 кв.м., яка перебуває під арештом на підставі постанови державного виконавця Першого Приморського відділу ДВС ОМУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП№ 43435222 від 23.05.2014 року. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 10.11.2006 року [PERSON] уклав з АКІБ «УкрСиббанк» кредитний договір №110747260000, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у кредит. У забезпечення належного виконання зобовязання за кредитним договором між сторонами було укладено іпотечний договір від 17.09.2008 року, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно - квартиру №66, що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Азарова Віце-адмірала, буд. 13, загальною площею 217,8 кв.м.. Обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору відступлено ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» та зареєстровано у Державному реєстрі іпотек. Відповідно до Договору факторингу №1 свої права вимоги АКІБ «УкрСиббанк» за вказаним кредитним договором передало ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ». 17.10.2016 року позивачу при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на іпотечне майно, накладено арешт на підставі постанови державного виконавця Першого Приморського відділу ДВС ОМУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП№ 43435222 від 23.05.2014 року. Проте, арешт іпотечного майна, накладений за постановою державного виконавця, позивач вважає таким, що порушує його права як іпотекодержателя та перешкоджає можливості скористатися законним правом щодо задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки, тому звернувся до суду з дійсним позовом. Ухвалою суду від 25.11.2016 року провадження у справі було відкрито. Ухвалою суду від 26.12.2016 року за клопотання представника позивача було витребувано з Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області належним чином завірену копію виконавчого провадження ВП №43435222 щодо стягнення заборгованості з [PERSON]. Розгляд справи неодноразово відкладався за клопотанням представника відповідача, також у звязку з повторним направленням до Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області ухвали суду 26.12.2016 року на виконання. 15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст.1 Перехідних положень якого, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У судове засідання представник позивача [PERSON] (по довіреності від 04.05.2017 року) не зявився, надав до суду заяву, згідно якої просив справу розглянути за його відсутності та не заперечував, з урахуванням розумних строків розгляду справи, розглянути справу по суті та задовольнити позов. Представник відповідача та відповідач у судове засідання не зявились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду не повідомили. До суду з боку відповідача жодних заперечень/ відзивів на позову ТОВ «Кей-колект» не надходило. Представник Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив. Положеннями ч.1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, дослідивши матеріали справи, з урахуванням розумних строків розгляду справи, процесуальної поведінки учасників процесу, прийшов до висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності сторін, сповіщених належним чином. Врахувавши доводи позивача та вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що 10.11.2006 року між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №110747260000, згідно якого банк надав позичальнику кредит у строк 120 місяців у розмірі 2\~671\~076, 10 грн.. У забезпечення виконання зобовязання за вказаним кредитним договором між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON], який виступив майновим поручителем [PERSON] було укладено іпотечний договір, за умовами якого відповідач передав в іпотеку банку нерухоме майно - квартиру №66, що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Азарова Віце-адмірала, буд. 13, загальною площею 217,8 кв.м.. Договір посвідчено приватним нотаріусом ОМНО [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №4216. 17.09.2008 року приватним нотаріусом ОМНО на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» було накладено заборону відчуження вказаної у договорі квартири №66, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Азарова Віце-адмірала, буд. 13. Заборона зареєстрована за №4217. Відповідно до положень ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої сторони (боржника). У подальшому, за договором факторингу №1, укладеного 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-колект», банком було відступлено позивачу право вимоги за кредитним договором №110747260000, позичальником за яким був [PERSON]. За договором про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТОВ «Кей-Колект» право вимоги за договором іпотеки №11074726000, за яким майновим поручителем був [PERSON]. Також судом встановлено, що 23.05.2014 року державним виконавцем Першого Приморського відділу ДВС ОМУЮ було відкрито виконавче провадження ВП №43435222 з примусового виконання ухвали суду №2/522/1591/14, виданої Приморським районним судом м. Одеси 23.04.2014 року, про накладення арешту на все майно, яке належить [PERSON], та заборону на вчинення дій щодо відчуження належного йому майна. Представник ТОВ «Кей-Колект» просить суд винести рішення про зняття арешту із заставного майна, а саме: квартири №66, що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Азарова Віце-адмірала, буд. 13, загальною площею 217,8 кв.м., посилаючись на те, що ТОВ «Кей-Колект» згідно умов Договору факторингу № 1 від 12.12.2011 року та договору про відступлення права вимоги 12.12.2011 року, укладеного з АКІБ «Укрсиббанк», не може реалізувати своє право щодо задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки, оскільки на майно накладено арешт, чим порушуються права позивача.\~\~ Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об'єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» і разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно із ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до умов іпотечного договору сторонами визначено, що задоволення вимог іпотекодержателя може здійснюватись шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може\~\~задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Згідно ч.1 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною 2 цього Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №70642953 від 17.10.2016 року, на іпотечне майно - квартиру №66, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Азарова Віце-адмірала, буд. 13, накладено арешт постановою від 23.04.2014 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, обтяжувач: Перший Приморський відділ ДВС ОМУЮ, запис №134313652. Як свідчать матеріали справи станом на день звернення до суду з даним позовом, боржник не виконав взяті на себе зобов'язання, передбачені умовами Кредитного договору №110747260000 від 10.11.2006 року. Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» перейшли всі права Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» щодо права вимоги до Боржника за Кредитним договором № 110747260000 від 10.11.2006 року та до Іпотекодавця за договором іпотеки від 12.09.2008 року, по якому майновим поручителем був [PERSON]. Існування арешту, накладеного на вищевказане майно, унеможливлює реалізацію позивачем свого права іпотекодержателя звернути на нього стягнення шляхом набуття права власності. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження». У свою чергу положеннями ст. 15 ЦК України передбачено право особи звернутися до суду на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом своїх прав. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що арешт був накладений в інтересах ТОВ «Кей-колект» в рамках ВП №43435222, тобто в інтересах самого ж заявника. позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 1378, 00 грн. підлягає стягненню з відповідачі на користь позивача.

Outcome: approved