Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, який уточнював, в якому зазначив, що він 29.02.2012 року наказом № 9 о/с від 27.02.2012 року був звільнений роботи, працював на посаді начальника енергомонтажного цеху, за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію, на підставі ст..38 Кодексу законів про працю України. При розрахунку в день звільнення йому відповідач не виплатив заробітну плату в сумі більше 6000 гривень. Остаточний розрахунок проведено 14.11.2014 року. До вказаної дати просить стягнути втрачений заробіток. В судовому засіданні представник позивача свої уточнені позовні вимоги підтримав повністю, просив стягнути заборгованість по заробітній платі, за затримку розрахунку при звільненні за період з 01 березня 2012 року по 14 листопада 2014 року з розрахунку за один робочий день. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала і пояснила суду, що заборгованість по заробітній платі позивачу не виплачено в зв'язку з тяжким фінансовим станом підприємства та відсутністю коштів. Проаналізувавши пояснення сторін в сукупності з матеріалами справи, суд приходить до наступного. [PERSON] до 29.02.2012 року працював на посаді начальника енергомонтажного цеху у Державному підприємстві "Підприємство Коростенської виправної колонії управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Житомирській області (№ 71), що стверджується записами в трудовій книжці, з яких вбачається, що позивач звільнився за власним бажанням за ст..38 КЗпП України. При звільненні Державне підприємство "Підприємство Коростенської виправної колонії управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Житомирській області (№ 71) заборгувало йому заробітну плату в сумі більше 6000 гривень. Тобто судом встановлено, що невиплата належних звільненому [PERSON] сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, сталася з вини власника або уповноваженого ним органу. Остаточний розрахунок з позивачем був проведений тільки 14 листопада 2014 року. Вирішуючи позов у частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, суд вважає, що він підлягає до задоволення частково. З довідки відповідача від 31.01.2014 р. № 48 вбачається, що середня заробітна плата за один робочий день позивача становить 47 гривень 61 копійка, про що в судовому засіданні не заперечила представник відповідача. Отже розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку становить за період з 01 березня 2012 року по 14 листопада 2014 року, а всього 667 робочих днів, виходячи з наступного розрахунку: 675 (днів) х 47 грн. 61 коп. (середня заробітна плата за один робочий день) = 32136,75 гривень. Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, зокрема визначено, що "В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому суд не приймає до уваги та відхиляє пояснення представника відповідача в частині того, що суд не повинен задовольняти вимоги позивача в частині стягнення з відповідача "розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, у зв'язку з тяжким фінансовим станом підприємства, відсутністю коштів, та необґрунтованістю вимог позивача", бо вони є безпідставними.

Outcome: approved