Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 12714,65 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на підставі вироку Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.08.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.191 КК України. Будучи матеріально відповідальною особою своїми діями [PERSON] заподіяв позивачу матеріальну шкоду на загальну суму 12714,65 грн. У позасудовому порядку оплатити завдані збитки [PERSON] відмовився, а відтак змушений звертатись до суду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задоволити. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у її відсутності, провівши заочний розгляд справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного: Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України регламентовано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1\~ст.130 КЗпП України\~працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов"язків. Згідно п.1,2 ч.1\~ст. 134 КЗпП України\~у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст.135-1 КЗпП України укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності та не забезпечення цілості майна та інших цінностей йому для зберігання або для інших цілей, а також одержання працівником майна та інших цінностей під звіт та разовою довіреністю або за іншими разовими документами, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному обсязі у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації. Відповідно до ч.1,2,5\~ст.135-3 КЗпП України\~розмір заподіяної підприємству, установі організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерсьекого обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. У відповідності до п.2 постанови Пленуми Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440\~і\~450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] перебуваючи на посаді начальника гаража Дрогобицької виправної колонії №40 УДДУ ПВП у Львівській області на підставі наказу ДВК №40 УДДУ ПВП у Львівській області №5о/с від 01.02.2010 року про поновлення [PERSON] на посаду начальника гаражу ДВК №40, будучи згідно посадової інструкції гаража ДВК №40, договору №25 від 11.03.2004 року про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, матеріально-відповідальною особою за прийняття, облік та забезпечення збереженості ввірених йому установою матеріальних цінностей та основних засобів транспортного цеху вказаної установи, з корисливих мотивів та з метою незаконного заволодіння ввірених йому, згідно інвентаризаційного опису матеріальних цінностей від 19.09.2014 року та інвентаризаційного опису основних засобів від 30.09.2014 року, матеріальних цінностей та основних засобів, у період з 30.09.2013 року до 19.09.2014 року незаконно привласнив: ЗІЛ 130 «В1», прес гідравлічний, компресор СО-7Б, зварювальний апарат (напівавтомат), укладчик гідравлічний, електроніку МК-44, різак компресор СО-7Б, машинку Фіолент 125, електроди діам.3 (5 кг), паливо відстійник, двигун ГАЗ-24, міст задній ГАЗ-24, лещата, драбину деревяну. Станом на 19.09.2014 року сума недостачі по транспортному цеху становить 12714,65 грн. Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.08.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України. Частиною 4 ст. 61 ЦПК України визначено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи вищенаведене, а також те, що в добровільному порядку шкода відповідачем не відшкодована, суд вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволення. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути 1378 грн. судового збору в дохід держави.

Outcome: approved