Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. В обґрунтування позовних вимог вказали, що 11.10.2016 між КС «Кредит-Союз» та [PERSON] укладено Договір кредиту (кредитної лінії) № Ка-0239 про надання кредиту у формі відновлювальної кредитної лінії з лімітом 250000,00 грн. строком на 36 місяців. За Договором кредиту [PERSON] , 11.10.2016 отримала 73000,00 грн., 12.10.2016 отримала 15400,00 грн., 21.10.2016 отримала 148000,00 грн., 24.10.2016 отримала 12700,00 грн. Згідно умов договору [PERSON] зобов`язалася повернути отриману суму кредиту та сплатити проценти за користування грошима в строки відповідно до графіку, передбаченого додатком до договору кредиту. Відповідач своїх зобов`язань по договору кредиту не виконала, у зв`язку з чим станом на 25.02.2019 має непогашену суму кредиту в розмірі 211799,03 грн., проценти за користування коштами в розмірі 116905,34 грн., проценти, що підлягають донарахуванню у зв`язку із простроченням в розмірі 79903,36 грн., всього заборгованість з урахуванням індексу інфляції становить - 441902,54 грн. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 11.10.2016 між Кредитною спілкою „Кредит-Союз" та відповідачами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки № Ка-0239-П. 17.10.2016 за відповідача [PERSON] згідно договору поруки № Ка-0239-П/1 від 17.10.2016 поручилася [PERSON] , а 23.02.20018 згідно договору поруки № Ка-0239-П від 23.02.2019 поручився [PERSON] 2.1 договору передбачено, що поручителі беруть на себе обов`язок відповідати за зобов`язання [PERSON] , що випливають із договору кредиту № Ка-0239 від 11.10.2016. Відповідно до договорів поруки та ст. 554 ЦК України поручителі несуть солідарну відповідальність разом з боржником. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Станом на день подачі позовної заяви залишок заборгованості по тілу кредиту становить 211799,03 грн. Сума інфляційних витрат, яка підлягає до сплати на користь позивача становить 33294,81 грн. На підставі викладеного, просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь КС «Кредит-Союз» заборгованість за договором кредиту № Ка-0239 від 11.10.2016 у розмірі - 441902,54 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6628,54 грн. покласти на відповідача [PERSON] . У ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії. Ухвалою судді від 07.03.2019 провадження у зазначеній справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 26.03.2019. Ухвалою суду від 15.04.2019 здійснено перехід розгляду справи з порядку спрощеного позовного провадження на розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.05.2019. Ухвалою суду від 31.05.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 22.07.2019. Представники позивача Кредитної спілки «Кредит-Союз» - адвокат Лисенко І.А., який діє на підставі довіреності №1 від 02.01.2019 (а.с.15) та Голова правління КС «Кредит-Союз» - Казарінов В.О., який діє на підставі протоколу засідання спостережної ради від 04.03.2004 (а.с.124) у судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити (а.с.52,86,123). Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи є рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки, яке завчасно відповідачем отримано (а.с.80,98). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги не визнають з підстав зазначених у поданому до суду поясненні [PERSON] (а.с.105-118, 122), в якому вказано, що позивач в своєму позові не вказав про існування Договору застави №Ка-0239-3 від 11.10.2016, що був укладений між позивачем та відповідачем [PERSON] , відповідно до якого Заставодавець передав Заставодержателю для забезпечення кредиту в розмірі 250000,00 грн. по Кредитному договору нерухоме майно, отже за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат та утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явлення вимоги якщо інше не встановлено договором застави ( ч. 2 ст. 589 ЦК України, ст. 19 Закону України «Про заставу»). Також зазначили, що в укладеному кредитному договорі відсутні відомості, щодо детального розпису загальної вартості кредиту, та відсутні умови, які визначені обов`язковими відповідно до п.п. 3.2, 3.4 розділу № Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 № 168 «Про затвердження Правил надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Крім того, в Заяві -Анкеті на отримання кредиту (кредитної лінії) від 11.10.2016 відповідач, як фізична особа просила кредит у розмірі 250000 грн., на придбання сідлового тягача (товару), а позивач в договорі вказав цільове призначення, як комерційне. Просить застосувати строк позовної давності в частині нарахування процентів, що підлягають донарахуванню, оскільки вважає їх пенею в розумінні ст. 549 ЦК України, строк позовної давності за якими становить один рік. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання. Повідомлення про причину неявки в судове засідання до суду не надійшло, відзив на позов не надано. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилися, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку - шляхом направлення судових повісток за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада України». Повідомлення про причину неявки в судове засідання до суду не надійшло, відзив на позов не надано. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Нормами ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання повинен сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 2ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. В судовому засіданні встановлено та вбачається з матеріалів справи. 11.10.2016 відповідач [PERSON] звернулася до позивача з заявою-анкетою на отримання кредиту (кредитної лінії) в сумі 250000 грн., терміном на 36 місяців, для придбання сідлового тягача (а.с.7). 11.10.2016 між Кредитною спілкою «Кредит-Союз» та [PERSON] , на підставі заяви останньої про видачу кредиту був укладений Договір кредиту (Кредитної лінії) № Ка-0239 про надання кредиту у формі відновлювальної кредитної лінії з лімітом 250000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язується повернути кредит спілці відповідно до умов, передбачених договором (а.с.4). Згідно з п. 8.1 вказаного договору строк його дії становить 36 місяців з моменту укладення. Аналізуючи вказаний договір суд встановив, що сторони при його укладені визначили всі істотні умови договору, зокрема розмір кредиту, строки та порядок погашення кредиту та процентів за користування кредитом, що визначено розділом 3 та 4 вказаного кредитного договору, а також графік повернення суми кредиту та погашення процентів за ним. Згідно п. 4.3 та п. 4.4 вказаного договору сторони визначили розмір плати за користування кредитом, а також визначили, що у разі несвоєчасного надходження планового платежу повністю або частково з першого дня прострочення, цей кредит визнається кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання цього кредиту кредитом з підвищеним ризиком, плата за користування кредитом процентна ставка становить 90 процентів річних, а річна процентна ставка вказана в п. 4.3 не застосовується. Згідно додатків до договору кредиту (кредитної лінії) № Ка-0239 від 11.10.2016 (а.с.5,6) вбачається, що на підставі заяв відповідача [PERSON] від 11.10.2016, 12.10.2016, 21.10.2016 та від 24.10.2016, остання отримала 73000,00 грн., 15400,00 грн., 148000,00 грн. та 12700,00 грн., що також підтверджується видатковими касовими ордерами від 11.10.2016, 12.10.2016, 21.10.2016 та 24.10.2016 (а.с.13,14). Як встановлено судом [PERSON] належним чином свої зобов`язання по поверненню кредиту, а також сплати відсотків за його користування не виконує, хоча підтвердила свою згоду з умовами вказаного договору, та отримавши кредит взяла на себе зобов`язання належного виконання умов кредитного договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно п. 5.1 вказаного вище договору кредиту, з метою своєчасного повернення кредиту та сплати процентів для забезпечення виконання умов договору укладається договір застави №Ка-0239-З від 11.10.2016. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 11.10.2016 між Кредитною спілкою «Кредит-Союз» та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , укладено договір поруки № Ка-0239-П (а.с.7 на звороті), згідно якого останні зобов`язалися відповідати перед позивачем за зобов`язаннями [PERSON] за договором кредиту №Ка-0239 від 11.10.2016. 17.10.2016 між КС «Кредит-Союз» та [PERSON] , укладено договір поруки № Ка-0239-П/1, згідно якого остання зобов`язалася відповідати перед позивачем за зобов`язаннями [PERSON] згідно кредитного договору №Ка-0239 від 11.10.2016 (а.с.8). 23.02.2018 між КС «Кредит-Союз» та [PERSON] , укладено договір поруки № Ка-0239-П, згідно якого останній зобов`язалися відповідати перед позивачем за зобов`язаннями [PERSON] за кредитним договором №Ка-0239 від 11.10.2016 (а.с.8 на звороті). Згідно з п. 3.1 вище зазначених договорів поруки, відповідальність поручителя настає у випадку, коли боржник не виконує, або неналежним чином виконує свої зобов`язання згідно з договором. Відповідно до п.4.1 вище зазначених договорів поруки, останній вступає в силу з моменту підписання договору і діє 8 років (строк дії договору) (а.с.7,8). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зі змісту ч. 2 ст.1054 ЦК України випливає, що до кредитних відносин застосовуються положення законодавства, які регулюють позичкові відносини (параграф 1 глави 71 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Статтею 1050 ЦК України встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. П.6.2. договору кредиту №Ка-0239 від 11.10.2016 передбачено право кредитної спілки вимагати дострокового повернення кредиту. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором кредиту №Ка-0239 від 11.10.2016 не виконала, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 25.02.2019 становить 441902,54 грн., з яких: - тіло кредиту - 211799,03 грн.; - проценти за користування грошима згідно п.4.3 Договору - 116905,34 грн.; - донараховані проценти згідно п.4.4 Договору - 79903,36 грн.; - інфляційні збитки - 33294,81 грн., що підтверджується розрахунком (а.с.2-3). Відповідачами у справі не надано суду докази часткового або повного погашення заборгованості за договором кредиту. Відповідно до ст. 554 ЦК України (чинній на момент укладення договорів поруки) у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] взявши на себе обов`язки поручителів та не забезпечивши належного виконання відповідачем [PERSON] взятих кредитним договором обов`язків, повинні відповідати перед позивачем разом з [PERSON] , як солідарні боржники, у тому ж обсязі, що і остання. Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Що стосується заявленого відповідачем [PERSON] клопотання про застосування судом строку позовної давності в один рік до вимог про стягнення процентів, що підлягають донарахуванню відповідно до п.п.4.4 Договору кредиту, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Оскільки позивачем не заявлено позовну вимогу про стягнення неустойки (пені, штрафу), а тому у суду відсутні підстави для застосування позовної давності до вимоги про стягнення процентів. Таким чином у судовому засіданні встановлено, що відповідачі належним чином не виконують умови договору, а тому у суду є всі підстави для стягнення суми заборгованості за кредитом солідарно у примусовому порядку. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Твердження відповідача [PERSON] про задоволення вимог заставодержателя за рахунок предмета застави, суд оцінює критично, оскільки відповідно до ст. 572 ЦК позивач, як кредитор (заставодержатель) в силу застави має право (а не обов`язок) у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави), а не виключно за рахунок застави. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Оскільки позов у даній справі подано Кредитною спілкою «Кредит-Союз» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , зустрічні позовні вимоги ними особисто не пред`явлено, а тому у суду відсутні підстави для звільнення їх від сплати судового збору. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 6628,54 грн., який відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачки [PERSON] на користь позивача, оскільки солідарне стягнення судового збору не передбачено.

Outcome: approved