Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з відповідачем одружилася 22 вересня 2003 року. Шлюб зареєстровано виконавчим комітетом Королівської селищної ради Виноградівського району, актовий запис №41 від 22.09.2003 року. Від шлюбу у них народилася шестеро дітей, які є неповнолітніми. Однак відповідач матеріально позивачу та їхнім спільним дітям взагалі не допомагає, участі у їх вихованні не приймає. Згідно судового наказу, виданого Виноградівським районним судом 26.12.2017 року у справі №299/3990/17, відповідач зобов'язаний сплачувати на її користь аліменти на утримання дітей, але цього обов'язку також не виконує. Спільне подружнє життя з відповідачем не склалося, між ними відсутнє взаєморозуміння. Вони стали чужими людьми, подружні відносини між ними припинено з жовтня місяці 2017 року, мають діаметрально-протилежні погляди на сімейне життя. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, однак представник позивача подав до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їхню з позивачем відсутність. Відповідач [PERSON] будучи належним чином, своєчасно повідомленим про день, час та місце розгляду справи, з невідомих суду причин в судове засідання не з"явився і від нього не надійшло жодного клопотання про відкладення слухання справи або поважні причини неявки. Відтак, у відповідності до порядку, встановленого ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд, , вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй заяві. В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 22 вересня 2003 року. року у виконавчому комітеті Королівської селищної ради Виноградівського району за актовим записом № 41. Від шлюбу у сторін народилося шестеро дітей: дочка [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON],[INFO]. Причиною розірвання шлюбу стали різні характери та погляди на сімейне життя, поведінка відповідача, який не забезпечує сім'ю матеріально. Сторони припинили шлюбно-сімейні відносини з жовтня місяці 2017 року. Позивач бажає розірвати шлюб. Суд констатує, що правовідносини, яким відповідають встановлені фактичні обставини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до вимог ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя сторін. У відповідності до ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст.56 СК України). З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги наявність у сторін неповнолітніх дітей та обставини життя подружжя, з врахуванням того, що подальше збереження шлюбу між сторонами є недоцільним, оскільки у період з часу звернення позивача до суду та до розгляду справи у суді наміри позивача розірвати шлюб не змінилися, суд встановив справжнє прагнення позивача до розірвання шлюбу, а відтак суд приходить до переконання, що розірвання шлюбу не суперечить інтересам сторін і їхніх неповнолітніх дітей, після цього не будуть порушені їх особисті та майнові права, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім цього, відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач бажає залишити своє шлюбне прізвище після розірвання шлюбу, а тому, суд прийшов до переконання, що необхідно залишити її шлюбне прізвище «[PERSON]». На підставі викладеного,

Outcome: approved