Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні. Позивач позовні вимоги мотивує тим, що 16.01.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєструвано шлюб. Від цього шлюбу16.07.2013 року народилася донька [PERSON] [INFO]. 16.04.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. З часу розлучення відповідач [PERSON] та відповідач [PERSON], яка є матір"ю відповідача [PERSON], систематично перешкоджають позивачу бачитись з власною донькою та приймати участь у її вихованні. Орган опіки і піклування розпорядженням №325 Франківської районної адміністрації від 10.08.2015 року призначив позивачу час для побачення з донькою, однак відповідачі з позивачем спілкуватись не бажають, побачень з дитиною не надають, більше того - приховують її місцеперебування. Позивачем неодноразово робились спроби домовитись із відповідачами щодо порядку участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні [PERSON] Однак досягти згоди з цього питання не вдалось. Створення перешкод відповідачами спілкуванню позивача із його донькою порушує не тільки права позивача як батька, а в першу чергу порушує права та суперечить інтересам дитини. Всі інші можливі методи усунення перешкод у спілкуванні з дитиною і її вихованні позивачем вичерпані, тому, вважає що без втручання суду його колишня дружина та її мама - відповідачі за позовом - не припинять чинити перешкоди позивачу у побаченнях з донькою, виховувати її. 11 жовтня 2016 року позивачем подано уточнення до позовної заяви про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, в якій позивач уточнив п.2 прохальної частини позову, відповідно до якої просить усунути перешкоди у спілкуванні [PERSON] з власною донькою - [PERSON], [INFO], та забезпечити участь у її вихованні, а також зобов"язати [PERSON] виконувати рішення органу опіки та піклування (розпорядження №325 Франківської районної адміністрації ЛМР від 10.07.2015р. наступним чином - встановити дні та години зустрічей батька з донькою: - у перші та треті вихідні місяця з 17-00 п'ятниці до 17-00 неділі; - у святкові дні з 17-00 передсвяткового дня до 17-00 святкового дня; - 14 календарних днів під час літньої відпустки протягом липня-серпня". Решта позовних вимог залишити без змін. В судовому засіданні 28.09.2016 року позивач та його представник позов підтримали та просили задоволити, дали пояснення, аналогічні викладеному у позові. Крім того подали на адресу суду заяву про розгляд справи їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просять позовні вимоги задоволити повністю. Представник третьої особи органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради 28.09.2016р.у судовому засіданні позов підтримав, просив встановити години зустрічі позивача з донькою відповідно до розпорядження голови Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №325 від 10.07.2015 року. Зокрема, представник третьої особи в судовому засіданні пояснив, що відповідач [PERSON] не прибула на комісію Франківської районної адміністрації ЛМР, на якій розглядалося питання щодо встановлення відповідачу днів та годин зустрічей, хоча належним чином повідомлялась про розгляд даного питання. Відповідач прибував на зустрічі зі своєю донькою відповідно до встановлених днів та годин зустрічей, однак зустрічі не відбувалися, оскільки мати дитини не дозволяла. Представник позивача, позивач та представник третьої особи в судове засідання, призначене на 2.12.2016р. не з'явилися, подали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов просять задоволити. Відповідачі повторно в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлялись про місце та час розгляду справи шляхом направлення судових повісток рекомендованими повідомленнями за місцем реєстрації та місцем роботи, про причини неявки суд не повідомили. Суд визнає неявку відповідачів в судове засіданні з неповажних причин. Відповідно до частини першої статті 224 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України), у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі представників сторін, суд відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів у справі. Згідно з ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з такого. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також в інтересах інших осіб, у випадках, встановлених законом. Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. За вимогами ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно дост.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановалено, що згідно з свідоцтвом про шлюб Серії 1-СГ № 132498, виданим 16.01.2010 року Франківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції,- 16.01.2010 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 08. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 16.04.2013 року шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження Серії 1-СГ № 286196, виданим 27.07.2011 року Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. Малолітня [PERSON] проживає разом із з матір'ю [PERSON] за адресою: м. Львів вул. Лазаренка 38/807. Судом також встановлено, що зі сторони відповідачів здійснюються перешкоди у спілкуванні батька з дитиною, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме: актами від 17.07.2015р., 07.08.2015р., 21.08.2015р., відповідно до яких [PERSON], прибувши у визначений розпорядженням органу опіки та піклування час для спілкування з дитиною, двері йому ніхто не відчинив, мати дитини - відповідач [PERSON] на телефонні дзвінки не відповідала; актами державного виконавця від 11.14.2014р., 16.12.2014р., 17.11.2014р., 23.11.2014р., 29.11.2014р. З метою врегулювання спору позивач звертався із письмовим зверненням до відповідача [PERSON] від 04.05.2015р., в якому пропонував [PERSON] укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків. Однак, не врегулювавши питання щодо участі позивача у вихованні дочки добровільно, позивач звернувся із заявою до органу опіки та піклування. Розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської Ради як органу та піклування №325 від 10 липня 2015 року встановлено [PERSON] дні та години зустрічей з малолітньою дочкою [PERSON], 16.07.2011р.н.: у перші та треті вихідні дні місяця з 17год.00 хв. п'ятниці до 17 год.00 хв. неділі, у святкові дні з 17 год.00 хв. передсвяткового дня до 17 год.00 хв. святкового дня; 14 календарних днів під час літньої відпустки протягом липня-серпня. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно дост. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч.1 ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Правило ч.2 ст.157 СК України додатково підкреслює обов'язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні, хоча збереження у нього цього обов'язку прямо випливає зі ст.141 СК України. Враховуючи положення статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів; батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов'язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Таким чином, питання виховання дитини батьки вирішують спільно, позивач зобов'язаний брати участь у вихованні своєї дитини і має право на особисте спілкування з донькою, а відповідачі не мають права перешкоджати позивачу спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Відповідно до ч.ч.1, 2ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Згідно зі ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною в присутності іншої особи. Відповідно до вимог статті19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, обов'язковою є участь органу опіки і піклування. Як вбачається із матеріалів справи, позивач, як батько дитини бажає брати участь у вихованні дитини, характеризується позитивно, про що свідчить характеристика, видана 14.07.2014р. за місцем його роботи ( Національним університетом "Львівська політехніка"), а тому відповідно до чинного законодавства, підстав у відмові у спілкуванні з дитиною немає. Таким чином, оцінивши докази по справі, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на те, що позивач має гарантоване законом, рівне з матір'ю дитини, право на спілкування зі своєю дочкою та право на її виховання, відповідачі чинять перешкоди у здійсненні позивачем вищевказаного права, усунення перешкод щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною та призначення батькові способів участі у вихованні дитини є можливим способом захисту порушених прав позивача, а тому позов підлягаю задоволенню. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідачів слід стягнути на користь позивача судові витрати у виді сплаченого судового збору позивачем про подання позовної заяви до суду.

Outcome: approved