Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 22.04.2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 25000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16.04.2018 року. 22.04.2008 року в забезпечення виконання позичальником зобов'язань за вищевказаним кредитним договором із [PERSON] було укладено договори поруки, згідно умов яких поручитель несе солідарну відповідальність із позичальником за його зобов'язаннями перед кредитодавцем. Позивач покликається на те, що позичальником не виконується зобов'язання щодо повернення кредиту та плати за користування ним, в зв'язку з чим утворилась заборгованість в сумі 22863.07 доларів США до закриття кредиту, що включає: заборгованість за кредитом - 22863.07 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 19157.31 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 22669.64 штраф доларів США (фіксована частина) - 10.91 доларів США, штраф (процентна складова) - 1099.38 доларів США. Враховуючи рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровськ від 20.08.2012 року, просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором в сумі 23097 доларів 87 центів США, що за курсом 22.91 відповідно до службового розпорядження НБУ від 09.12.2015 року становить 529172 гривень 23 копійок, а також судові витрати у розмірі 7937 гривень 58 копійок. Представник позивача Попович С.М. в судовому засіданні 05 грудня 2016 року позовні вимоги згідно письмової заяви підтримав позовні вимоги в повному об'ємі, у задоволені зустрічного позову просить відмовити, у зв'язку із його необґрунтованістю та безпідставністю. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, зустрічний позов підтримала . Вказує на те, згідно умов договору нею було отримано грошові кошти первісного позивача, на строк та умовах, визначених самим договором, з підстав що такі відносини є договірними та окремими законами не регулюються. Зокрема, до умов договору входило право первісного позивача як вимагати виконання умов договору за часом виникнення відповідних обов'язків сплати, так і право вимоги дострокового стягнення всієї суми кредиту, тобто дострокове та одностороннє розірвання договору за її згоди. Первісний позивач скористався своїм правом дострокового розірвання договору з власної ініціативи в односторонньому порядку та розірвав його в судовому порядку, маючи з цього приводу окреме рішення суду, котре сьогодні перебуває на виконанні ДВС та у конкретного виконавця і відповідно набуло законної сили та є обов'язковим для виконання усіма суб'єктами права на території України. [PERSON] вважає, що кредитний договір розірвано на підставі вимог закону та у судовому порядку, виконавчий лист стягувачем отримано та звернене на примусове виконання, а умови та порядок його виконання тепер регулюється не умовами кредитного договору, а окремою нормою матеріального права, що сьогодні не є предметом розгляду. Отже, посилання первісного позивача на ту обставину що наведений кредитний договір він не розривав, або приховування ним цього факту, не можуть сьогодні бути підставою задоволення заявленого ним до неї позову. [PERSON] вказує, що договір, на котрий первісний позивач посилається як на підставу задоволення своїх вимог, між сторонами вже розірвано, в порядку визначеному законом, і він не може бути підставою задоволення заявленого до неї позову. Іншою підставою відмови у задоволенні позовних вимог є факт пропуску первісним позивачем терміну позовної давності як до мене, так і до співвідповідача [PERSON] Разом з тим, законом надано право вимагати визнання укладеного кредитного договору припиненим з моменту пред'явлення такої вимоги первісним позивачем на підставі п. 2.3.3 п/п б укладеного 22.04.08 р. кредитного договору л 0804/98. Враховуючи вищевикладене, відповідач [PERSON] просить визнати розірваним в судовому порядку вищевказаний кредитний договір з дня ухвалення судового рішення, тобто з 20 серпня 2012 року, а також у задоволенні заявленого первісного позову відмовити з підстав пропуску позивачем строків позовної давності. Відповідач [PERSON] письмовою заявою позовні вимоги не визнав, просить застосувати наслідки пропуску строків позовної давності, у зв'язку із чим у позові відмовити. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], її представника, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно кредитного договору №0804/98 від 22.04.2008 року Банк надати [PERSON] кредит в розмірі 25000.00 доларів США, шляхом перерахування грошових коштів на відповідний рахунок [NUMBER], а позичальник зобов'язується повернути отриманий кредит, заплатити проценти, штрафи, пеню і винагороди, в строки і в розмірі, встановленому договором). Відповідно до договору поруки №0804/98/ДП від 22.04.2008 року, укладених між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] поручитель зобов'язується перед кредитодавцем відповідати по зобов'язаннях [PERSON], що виникають із договору №0804/98 від 22.04.2008 року. Поручитель та Позичальник несуть солідарну відповідальність перед Кредитодавцем. Згідно рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровськ від 20.08.2012 року у справі №2/0417/6017/2012, задоволено вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнуто із [PERSON], [PERSON] солідарно заборгованість за кредитним догвором у сумі 331094 грн. 26 коп. Загальна сума заборгованості [PERSON] станом на 09.12.2015 року становить 23097.87 доларів США, що вбачається із розрахунку заборгованості. Як вбачається із претензій ПАТ КБ «ПриватБанк» від 14.12.2015 року, відповідачі за первісним позов повідомлялись про необхідність сплати заборгованість за кредитним договором, однак, свої зобов'язання в добровільному порядку не виконали. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зі змісту ст.627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Судом встановлено, що позичальник [PERSON] не повернула отримані кредитні кошти в сумі 21987 ,58 доларів США , крім того нараховано штраф 10,91 доларів США/ фіксована частина/ та 1099,38 доларів США / процентна складова/. Відповідно до ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Таким чином, у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло право вимоги до поручителя [PERSON] У відповідності до ч.3 та ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази та нормативно - правові акти, які стосуються початку та перебігу строку позовної давності прийшов до висновку, що твердження відповідачів про сплив строку позовної давності є необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам закону. У відповідності до ст.ст.256,257,258 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року у законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору» так і «строк (термін) виконання зобов'язання (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, на підставі вищенаведеного суд приходить до переконливого висновку, що перебіг позовної давності переривався в силу ч.1 ст.264 ЦК України. При підтвердженні факту переривання строк позовної давності не вважається пропущеним та не потребує поновлення. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 серпня 2012 року з відповідчачів на користь позивача стягнуто бор в сумі 42702,44 доларів США. Посилання відповідача на те, що кредитний договір № 0804/98 від 22 квітня 2008 року є розірваним в судовому порядку з дня ухвалення судового рішення- 20 серпня 2012 року є безпідставним, оскільки раніше постановлене рішення не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов"язання та не позбавляє права кредитора на отримання сум, передбачених умовами кредитного договору, який є чинним , нараховані після винесення попереднього рішення суду. При зверненні до суду із даним позовом позивачем враховано суму заборгованості , яка стягнена за попереднім рішенням, а тому подвійне стягнення відсутнє. За таких обставин, зустрічний позов задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного та враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] в добровільному порядку взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконали, суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача з відповідача понесенні та документально підтверджденні витрати із судового збору.

Outcome: approved