Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», звернулася в суд з позовом про відшкодування шкоди в порядку регресу, мотивуючи тим, що 20.09.2013р. на а/д Львів-Кіровоград-Знам`янка відбулась дорожньо-траспортна пригода за участю транспортного засобу Фольксванген, реєстраційний №, [NUMBER] та транспортного засобу Део, реєстраційний № [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , цивільно-правова відповідальність була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/2077558. Відповідно до Вироку Вінницького районного суду Вінницької області від 19.10.2015 року по справі №128/987/ 14-к, Відповідача було визнано винним у скоєнні злочину, передбачених ч.1 ст. 286 Кримінального кодексу України, відповідно до вироку Відповідач перебував у стані алкогольного сп`яніння. З заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернулась потерпіла сторона та надала всі необхідні документи. На підставі даної заяви та наданих потерпілою стороною документів було складено страховий акт № 14000004517 від 23.12.2015 року. На підставі вище зазначеного страхового акту ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 30 577,40 гри. Згідно з ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке Страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки. За загальним правилом, згідно зі ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, мас право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до ст. 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( далі - ОСЦПВВНТЗ) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підеставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобовязаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленою МТСБУ) зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Згідно зі статтею 38.1.1. Закону України ОСЦПВВПТЗ, Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресннй позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; г) якшо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Відповідно до ч. 9 ст. 28 ЦПК України встановлено, то позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Відповідно до Вироку Вінницького районного суду Вінницької області від 19.10.2015 року по справі №128/987/14-к встановлено, що Відповідач є винною у настанні дорожньо- транспортної пригоди та зареєстрований за адресою [ADDRESS] відповідно дана позовна заява підсудна Немирівському районному суду Вінницької області. Відповідно до ч. 2 ст. 19 нового ЦПК цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження: позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Частина 1 ст. 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: 1) малозначні справи; і 2) справи, що виникають з трудових відносин, а згідно ч. 2 цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. Частиною 3 ст. 274 ЦПК України суду надано повноваження для того, щоб вирішити, чи розглядати справу в порядку спрощеного провадження, адже встановлено, що при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо: кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеною позовного провадження. Водночас ч. 4 ст. 274 ЦПК України встановлено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини. Частиною 9 ст. 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць з 1 січня 2018 р. становить 1762 гривень. Ч. 6 ст. 19 ЦПК передбачає, що малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожитковогомінімуму для працездатних осіб (на сьогоднішній день - 176200 гривень); справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на сьогоднішній день - 881 000 гривень). В зв`язку з цим представник позивача ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», просить суд стягнути з відповідача на їх користь завдані збитки в порядку регресу. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує просить їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Кіцула В.І., позовні вимоги не визнає заперечує проти їх задоволення, просить суд в задоволенні позову відмовити про що надав суду відзив. Суд заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. В описовій частині вироку Вінницького районного суду від 19 жовтня 2015 року зазначено, що … суд визнає доказ, наданий досудовим слідством: перебування його на момент скоєння кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, недопустимим. На підставі вищезазначеного, суд не бере до уваги зазначену досудовим слідством обставину, що обтяжує згідно ст. 67 КК України покарання обвинуваченого, як вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Суд обгрунтовано прийшов до такого висновку мотивуючи тим, що він не був освідуваний належним чином на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння, як передбачено Інструкцією «Про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.09.2009 року № 400/666, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.10.2009 року за № 931/16947. Тобто, даний доказ, на який посилалось досудове слідство, був отриманий з порушенням порядку, встановленого нормами КПК України та інших підзаконних нормативних актів і за даних обставин він не може вважатись допустимим. З такими висновками суду першої інстанції погодився і апеляційний суд, переглядаючи справу за апеляцією потерпілого, в тому числі і в частині його перебування в стані алкогольного сп`яніння. В ч. 6 ст. 82 ЦПК України зазначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином у вироку Вінницького районного суду вже встановлено той факт, що відсутні докази того, що він в момент ДТП знаходився в стані алкогольного сп`яніння. Інших належних, допустимих доказів протилежного, позивач у своїй позовній заяві абсолютно не наводить, що підтвреджує безпідставність позовних вимог в цій частині. По-друге - так дійсно, після даної дорожньо-транспортної пригоди він не повідомив страховика у 3-х денний термін про страховий випадок. Причин цього факту декілька, основною з яких являється те, що після ДТП він отримав також цілий ряд серйозних тілесних пошкоджень, зокрема - «поєднана політравма, закритий перелом (внутрішньо суглобовий) у лівому коліні, пошкодження хребта в поперековій ділянці, множинні садна», внаслідок яких перебував тривалий час на лікуванні. Крім того, йому стало відомо про те, що про страховий випадок у страхову компанію повідомив потерпілий по справі - [PERSON] і він вважав, що немає необхідності повторно здійснювати якесь повідомлення. У Постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року по справі № 760/17929/15-ц по аналогічних правовідносинах викладена правова позиція, яка полягає у слідуючому: сам по собі факт неповідомлення страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регрес ні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Необґрунтована виплата страхового відшкодування має місце у разі, коли страховика не було повідомлено про страховий випадок жодним з учасників ДТП, що призвело до неможливості страховика встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. У даному випадку ПрАТ «Просто-страхування» 17 грудня 2014 року було письмово повідомлено потерпілою особою про настання страхового випадку, у повідомленні зазначено дату, місце його настання, винну особу, номер полісу забезпеченого транспортного засобу. Таким чином, страховик мав можливість переконатися, що подія є страховим випадком. Крім того, факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами, страховик його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Вказана правова позиція зводиться до тези, що його неповідомлення про страховий випадок у страхову компанію не призвело до того, що в подальшому страхова компанія здійснила необґрунтовану виплату потерпілому по справі, так як про страховий випадок повідомив сам потерпілий, а сама пригода була належним чином розслідувана правоохоронними органами. У Постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року по справі № 759/19724/15-ц, від 16 травня 2018 року по справі № 369/5335/15-ц та в Постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року по справі № 6-284цс15 висловлені аналогічні правові позиції. Враховуючи вказані вище обставини, норми законодавства щодо регулювання даних правовідносин, судову практику вважаю, що позов позивача до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу є необгрунтованим і являється таким, що підлягає відмові в повному обсязі.

Outcome: dismissed