Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на праві власності належить квартира № 2 по пров. 5-му Фруктовому, 3-А в м. Житомирі. В даній квартирі також зареєстрована колишня дружина позивача та відповідач по справі [PERSON] Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано 16.05.2003 року. Позивач зазначив, що після розірвання шлюбу відповідач переїхала на постійне місце проживання в інше місто та вони не спілкуються. Відповідач залишилась зареєстрована у квартирі позивача чим створює незручності у користуванні житлом, а саме позивач не може оформити субсидію для сплати комунальних послуг, не може вільно розпоряджатись власним житлом. Оскільки відповідач добровільно не подала заяву про зняття з реєстрації в спірній квартирі та не проживає в ній більше тринадцяти років, позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилась, у відповідності до ч. 5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлялась про час і місце розгляду справи. Представник третьої особи в судове засідання не зявився. 28.03.2017 року подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. При винесенні рішення покладається на розсуд суду (а.с. 14). Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача, що відповідає вимогам ст. 224 та ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення позивача, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] на праві приватної власності належить квартира № 2 по пров. 5-му Фруктовому, 3-А в м. Житомирі, що підтверджується копією будинкової книги (а.с. 7-9). [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 16.05.2003 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ТП № 054218 (а.с. 5). З акту комісії в складі спеціалістів КП «ВЖРЕП № 9» Житомирської міської ради [PERSON], [PERSON], [PERSON] затвердженого директором КП «ВЖРЕП № 9» Житомирської міської ради [PERSON] від 10.03.2017 року вбачається, що під час перевірки на підставі свідчень сусідів, комісією було встановлено, що за адресою: [ADDRESS] [PERSON] не проживає (а. с. 6). Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім"ї тощо), суд може продовжити пропущений строк. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Отже, судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира № 2 по 5-му Фруктовому, 3-А в м. Житомирі. Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано 16.05.2003 року. Після розірвання шлюбу відповідач припинила спільне проживання з позивачем та з акту КП «ВЖРЕП № 9» Житомирської міської ради вбачається, що [PERSON] не проживає за даною адресою. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає у квартирі без поважних причин. Відповідач не надав суду доказів в заперечення позовних вимог. Крім того, факт реєстрації відповідача у квартирі позивача, перешкоджає останньому в повній мірі користуватися нею, вимагає від позивача додаткових матеріальних витрат по сплаті комунальних послуг, які нараховуються відповідно до кількості зареєстрованих осіб у квартирі.

Outcome: approved