Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

Позивач звернвуся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що 25.02.2013 року на підставі трудового договору його було прийнято на роботу до відповідача в якості водія з шестиденним робочим тижнем. В зв»язку з працевлаштуванням він передав відповідачу свою трудову книжку. Однак з наказом про прийняття на роботу відповідач його не ознайомив, один екземпляр трудового договору йому не вручив. За актом прийому-передачі від 25.02.2013 року відповідач передав позивачу, як працівнику, вантажний транспортний засіб автомобіль - Сканія, державний номер [NUMBER] з причепом. Наступного дня - 26.02.2013 року позивач відбув у відрядження до Казахстану. Перетинаючи територію Росії, 21.03.2013 року потрапив у дорожньо-транспортну пригоду. Повернувшись 28.03.2013 року з відрядження, відповідач повідомив , що його звільнено, заробітну плату не нарахував, оскільки , на його думку, діями позивача спричинено шкоду - пошкоджено транспортний засіб. При цьому трудову книжку не видав, повний розрахунок з виплати заробітної плати не надав, з наказом про звільнення не ознайомив. Позивач звернувся за захистом своїх порушених трудових прав до правоохоронних органів, кримінальне провадження порушено, але досі не закінчено. Вважає, що оскільки його було фактично допущено до роботи, передано транспортний засіб, відправлено у відрядження, то він виконував трудові обов»язки, значить було укладено трудовий договір на невизначений строк. Просив визнати укладеним трудовий договір з відповідачем з 25.02.2013 року, стягнути з відповідача заробітну плату з 25.02.2013 року до 28.03.2013 року в розмірі 1018,88 гривень, середній заробіток за період затримки розрахунку в розмірі 9052,38 гривень. Позивач в судове засідання не з»явився, був належним чином повідомлений про дату та місце розгляду справи, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, за участю його представника - [PERSON], позовні вимоги підтримав , на їхньому задоволенні наполягав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала , на їхньому задоволенні наполягала. Відповідач в судове засідання не з»явився, був належним чином повідомлений про дату та місце розгляду, причину неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, тому суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З наданого позивачем акту прийому-передачі транспортного засобу вбачається, що на підставі укладеного договору про повну матеріальну відповідальність від 25 лютого 2013 року, укладеного між підприємцем [PERSON] , «роботодавцем», з одного боку, та [PERSON] - водієм, робітником, з іншого боку, сторони склали даний акт на підтвердження того, що адміністрацією переданий , а працівником прийнятий автомобіль марки Сканія, модель 113М, вантажний тягач, державний номер [NUMBER], рік випуску 1994рік, належний адміністрації на праві власності та полупричем марки Когель , модель СН 24, державний номер [NUMBER], рік випуску 1997, належний адміністрації на праві власності. Працівник отримав технічний паспорт та автомобіль та полупричеп, а також комплект ключів. Транспортний засіб переданий для надання послуг з перевезення вантажів. З довідки про дорожньо-транспортну пригоду від 21.03.2013 року та з ухвали про відмову в порушенні справи про адміністративне правопорушення від 21.03.2013 року судом встановлено, що водій [PERSON] 21.03.2013 року , керуючи автомобілем [NUMBER] з полупричепом, рухаючись з боку м.Уфа в напрямку м.Самара, перевищив безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням, з'їхав на праве узбіччя за ходом руху, з наступним перекиданням в правий кювет. Інспектором ДПС ДІБДР Відділу МВС РФ по Сергіївському району в порушенні справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] відмовлено через відсутність адміністративної відповідальності в даному випадку. Автомобіль з причепом мали механічні пошкодження. З відповіді директора Горлівського міського центру зайнятості № 04/1010 від 17.04.2014 року судом встановлено, що трудовий договір у відповідності з Порядком реєстрації трудового договору між робітником та фізичною особою , яка використовує найману працю № 554/5745, між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] за період з 01.01.2013 року до 31.12.2013 року не реєструвався. Відповідно до ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно ст.23 КЗпП України, трудовий договір може бути на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. За нормами ст.24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим в тому числі у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з фізичною особою. При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи. Крім того, відповідно до ст. 24-1 КЗпП України, у разі укладання трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості. Відповідно до ст. 24 КЗпП України, та п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року № 9 „Про практику розгляду судами трудових спорів" (з послідуючими змінами та доповненнями) фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу. Встановлення факту наявності трудових відносин між робітником і роботодавцем можливе при встановленні виконання робітником трудових функцій, підпорядкування робітника правилам внутрішнього трудового розпорядку, забезпечення робітнику умов праці та виплати винагороди за виконану роботу. Судом встановлено, що фактично позивача було допущено до виконання трудових функцій водія вантажного автомобілю, передано актом прийому-передачі автомобіль з причепом , належний на праві власності відповідачу, відправлено у відрядження в іншу країну, де позивач потрапив у ДТП. Отже, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та визнає фактично укладеним трудовий договір між позивачем та відповідачем з 25.02.2013 року. Однак відповідач грубо порушив трудові права позивача, не уклавши з ним письмового трудового договору, не зареєстрував його в міському центрі зайнятості, не вніс запис в трудову книжку позивача тощо. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно з ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. З урахуванням положень ст.ст.94-95 КЗпП України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість з виплати заробітної плати: лютий 2013 року : 1147 грн. (мін.з/п) : 24 робочих днів х 4 робочих дня= 191,16 гривень. За березнь 2013 року : 1147 грн.(мін.з/п) : 24 робочих дні х22 відпрацьованих дні + 1051,38 гривень. Всього 191,16 + 1051,38 гривень + 1242,54 гривень. З урахуванням утриманих 223,66 грн.(1242,54 грн.х18%), до виплати підлягає 1018,88 гривень. Щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки, то суд зазначає наступне: Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Згідно 8 зазначеного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Таким чином, з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 9052,38 гривень, виходячи з наступного розрахунку: 1147 грн : 24 робочих дні = 47,79 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) х 231 робочий день по 31.12.2013 року ( кількість днів затримки розрахунку). На підставі викладеного,

Outcome: approved