Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в уточненому варіанті якого зазначив, що у 2006 році він власними силами та за власні кошти побудував будівлю (кафе), розташовану в м. Запоріжжі по вул. Євпаторійська, 5-А. У звязку з тим, що на даний час позивач позбавлений можливості реєстрації права власності на самочинне будівництво, він змушений звернутися до суду з позовом про визнання за ним права власності на збудовану будівлю (кафе) загальною площею 207,2 м2, розташований по вул. Євпаторійській, 5-А в м. Запоріжжі. Сторони до суду не зявилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Від представника відповідача за довіреністю надійшла заява про невизнання позовних вимог і розгляд справи за його відсутністю, однак доводів й заперечень щодо предмету спору, з приводу заявлених позовних вимог судові не надано. Відповідно до ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Перевіривши матеріали справи, суд встановив певні юридичні факти та відповідні до них правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні позивачем у 2006 році самовільно збудована одноповерхова будівля, площею 280 м2, розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Євпаторійська, 5-А (а.с.59). В позовній заяві позивач посилається на те, що побудоване ним кафе є самочинним будівництвом, проект якого не узгоджувався і, право власності на самочинне будівництво за змістом ст.376 ЦК України може бути визнано в судовому порядку. Згідно ст.15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Одним із способів захисту права власності є визнання його в судовому порядку. Так, відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В позовній заяві позивач зазначає про невизнання за ним відповідачем Запорізькою міською радою права власності на самочинне будівництво з-за відсутністю в нього проекту. Згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва. Згідно технічного висновку за результатами обстеження технічного стану конструкцій будівлі кафе, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Євпаторійська, 5-А від 17.8.2016 року: "Будівля збудована в квітні 2006 року; площа об'єкту 280 м2; технічний стан будівлі задовільний; несучі конструкції відповідають державним будівельним нормам; будівля придатна до безпечної експлуатації як заклад ресторанного господарства - кафе. За змістом розділу 4 звіту, для нормальної експлуатації будинку необхідно загерметизувати дірки та щілини у покритті кафе та виконати внутрішні оздоблювальні роботи (а.с.55-79). Згідно ч. 1 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Таким чином, за змістом ч.1 ст.376 ЦК України будівля кафе по вул. Євпаторійська, 5-А в м. Запоріжжі, є самочинним будівництвом. Згідно ч.2 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно ч.3 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Згідно ч.4 ст.376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. В своїй заяві про розгляд справи за відсутністю представника відповідача - Запорізької міської ради, яка є представником інтересів территоріальної громади міста Запоріжжя як власника землі, її представник заперечує проти задоволення позову. Разом з тим, письмові заперечення з доводами і мотивуванням заперечень судові не надано. Окрім того, згідно висновку за результатами обстеження технічного стану конструкцій будівлі від 17.8.2016 року, самочинне будівництво збудоване в квітні 2006 року з чого суд робить висновок, що побудоване самочинне будівництво по вул. Євпаторійській, 5-А більш десяти років тому, не порушувала права та інтереси як територіальної громади міста Запоріжжя так і будь-яких осіб, оскільки судові не надано доказів спроб відповідача реалізувати право надане ст.376 ЦК України. З чого суд робить висновок, що побудоване в квітні 2006 року самочинне будівництво протягом десяти років не порушувало будь чиїх інтересів, фактично визнане відповідачем, оскільки судові не надано доказів реалізації відповідачем, як власником земельної ділянки на якій розташоване самочинне будівництво права, наданого ст.376 ЦК України, зокрема щодо знесення самочинного будівництва. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно технічного висновку за результатами обстеження технічного стану конструкцій будівлі кафе, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Євпаторійська, 5-А від 17.8.2016 року, площа об'єкту становить 280 м2. Позивач просить визнати за ним право власності на будівлю кафе, по вул. Євпаторійська, 5-А в м. Запоріжжя, але площею 207,2 м2.

Outcome: approved