Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. 15 листопада 2018 року [PERSON] (далі позивач) звернулась з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та стягнення з нього аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду та до настання повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі за час їхнього спільного проживання у них народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 14.03.2014 шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано, відповідач не надавав та не надає своїм дітям, які перебувають на повному утриманні позивачки жодної матеріальної допомоги, не цікавиться життям та здоров"ям своїх дітей. Малолітні [PERSON] та [PERSON] з народження і до цього часу проживають спільно з позивачкою та перебувають на повному її утриманні, батька не знають та не мають до нього ніяких почуттів, оскільки за всі роки жодного разу його не бачили. Відповідач жодного разу не намагався побачитись зі своїми дітьми та матеріально їм допомогти. У зв`язку із цим позивач просила позбавити відповідача батьківських прав щодо його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та стягнути з нього аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дітьми повноліття. ІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у справі. В судове засіданні позивачка не з"явилась. Представник позивачки подав до канцелярії суду заяву у якій просив справу розглядати без їхньої участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просчть їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з"явився. Про день і час слухання справи повідомлений вчасно, належним чином. Відзиву на позов не подав. Представник третьої особи - служби у справах дітей та сім"ї Іванківської РДА у судове засідання не з"явився, надіслали до канцелярії суду заяву у якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримують повністю. З висновком Глибоцької сільської ради Харківського району Харківської області про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав згодні. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. ІІІ. Встановлені судом обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідач та позивачка є батьками малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження серії [NUMBER] від 05.04.2011 та серії [NUMBER] від 11.07.2014. Орган опіки і піклування - виконавчий комітет Глибоцької сільської ради прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача з метою соціального захисту малолітніх дітей, забезпечення державних гарантій на виховання та розвиток, відповідно до європейських стандартів, ратифікованих Україною. Актом обстеження умов проживання від 05 вересня 2018 року підтверджується факт проживання дітей з позивачкою та той факт, що відповідач не приймає участі у вихованні дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] Відповідно до приписів статті 171 Сімейного кодексу України при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав має бути заслухана думка дитини, яка може її висловити. З огляду на те, що дітям на даний час лише вісім та чотири роки, суд вважає, недоцільним заслуховування думки дітей, оскільки, фактично не знаючи відповідача як батька, та у в силу свого віку, вони ніяким чином не зможуть висловити свою думку щодо необхідності позбавлення його батьківських прав. ІV. Оцінка Суду. А. Загальні принципи. В даній ситуації Суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в даному випадку, вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. А в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами Суд вважає за необхідне з однієї сторони розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав малолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини). Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). Б. Застосування вказаних принципів в даній справі. 1). Чи здійснювалось втручання «згідно із законом». Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідачів законом» Суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (статті 164-167). Зокрема, відповідно до статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої). Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається. 2). Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції. Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідача «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) Суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» дітей [PERSON] ., [INFO] та [PERSON] , [INFO] і, відповідно, воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8. 3). Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним). Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», Суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах (пункт 53 згадуваного вище рішення у справі «Хант проти України). Так, відповідачу, як батьку неповнолітніх дітей в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК України). Дане поняття є «оціночним» і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів. Зокрема, відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. На думку Суду врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. Повертаючись до обставин даної справи Суд підкреслює, що матеріалами справи підтверджується, що відповідач фактично з моменту народження дітей, самоусунувся від виконання своїх обов`язків щодо їх виховання, матеріального утримання, духовного розвитку, дітьми взагалі не цікавиться. Суд звертає увагу, що взаємовідносини між дітьми та батьком склались таким чином, що діти протягом всього свого життя проживають разом з матір`ю, а тому в даній ситуації Судом будуть враховані «інтереси дитини» в широкому розумінні на поняття сім`ї (стаття 5 Конвенції про права дитини). Зокрема, в даному випадку позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дітей у батька, оскільки він з ними не проживає протягом тривалого часу. Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між ним та дітьми. Окремо Суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни його поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК України (стаття 169). З огляду на те, що розлучення з батьком має проводитися лише в крайньому випадку, тому перш ніж вдатися до позбавлення батьківських прав в даній ситуації Судом була перевірена можливість застосування менш радикальних заходів. Зокрема враховано, що держава повинна надати батькам сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов`язків і відновити або зміцнити здатність сім`ї піклуватися про свою дитину. Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, Суд розцінює як ухилення від виховання дітей відповідачем, свідомого нехтування ним своїми обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції (див. наприклад пункт 59 рішення Європейського Суду у справі «Ньяоре проти Франції»), і, в такому випадку, Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини» оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню його інтересів (Пункт 1 статті 3)). Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 182 СК України встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Згідно з ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку батька (матері), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved