Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що спільне життя у сторін не склалось, з квітня 2012 року вони проживають окремо, тривалий час не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин, мають окремий бюджет для кожного, стосунки між сторонами стали напружені, у сторін виявились різні погляди на життя, на сімейні відносини, з 2012 року він проживає з іншою жінкою [PERSON], від якої має спільних двох малолітніх дітей і фактично створивши нову родину, тому вважає, що сім'я даного подружжя розпалась остаточно, шлюб існує формально, терміну для примирення призначати не потрібно. При цьому сама [PERSON] вже досить тривалий час проживає з іншим чоловіком. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що відповідачка бажає зберегти сім'ю, тому буде всілякими зусиллями переконувати позивача повернутись до неї. Для цього просить термін для примирення на 6 місяців або на термін на розсуд суду. Заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1, ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. За правилами ч.2, ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. 1.11.2002 року був укладений шлюб між сторонами, який був зареєстрований у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис №1751 (а.с.11). Від зареєстрованого шлюбу сторони мають двох спільних малолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO] (а.с.9) та доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.10). Як встановлено у судовому засіданні, спільне життя у сторін не склалось, з квітня 2012 року вони проживають окремо, тривалий час не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин, мають окремий бюджет для кожного, стосунки між сторонами стали напружені, у сторін виявились різні погляди на життя, на сімейні відносини. З 2012 року позивач проживає з іншою жінкою [PERSON], від якої має спільних двох малолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO] (а.с.32) та доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.33) і фактично створивши нову родину, з якою мешкає понад 5 років. Згідно ч.2, ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд вважає, що сім'я даного подружжя розпалась остаточно, шлюб існує формально, терміну на примирення призначати не потрібно, так як судом встановлено, що будь-які відносини між ними припинені, відновити їх позивач не бажає і він категорично наполягав на розірванні шлюбу, так як мешкає і буде мешкати з новою родиною. Як регламентує ч.1, ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд вважає недоцільним надавати строк для примирення сторонам по справі, оскільки позивач більше 5 років проживає з іншою жінкою, від спільного проживання з якою вони мають двох спільних дітей, при цьому позивач категорично заперечував щодо такого терміну надання на примирення, пояснивши, що після отримання копії позовної заяви відповідачка телефонувала йому протягом останнього місяця кілька разів, але нею ставилось тільки питання щодо фінансового забезпечення їх спільних дітей, на що він зразу ж надавав кошти, а щодо збереження сім'ї, то відповідач ніколи цього питання не ставила, тому термін на примирення вважає давати не потрібно, оскільки цей строк буде носити формальний характер. Крім того, представник відповідача, просивши надати максимальний термін на примирення, так і не зміг обґрунтувати саме які заходи чи які дії буде вчиняти відповідач щодо позивача для збереження їхнього шлюбу.

Outcome: approved