Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

заявник [PERSON], звернулася 03.04.2018 року до Дружківського міського суду з заявою, в якій посилається на те, що вона 27 жовтня 2017 року в м.Донецьку народила дитину жіночої статі. На підставі свідоцтва про народження дитини, виданого в м.Донецьку вона звернулася до Дружківського міського відділа державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про народження дитини, оскільки надане нею свідоцтво про народження дитини, видане на тимчасово окупованій території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, є незаконним та не створює правові наслідки, тому орган державної реєстрації актів цивільного стану не може зареєструвати факт народження дитини. У зв'язку з вищезазначеним просить встановити факт, що 27 жовтня 2017 року у місті Донецьк Донецької області у неї [PERSON], та у [PERSON] народилась дитина жіночої статі. Заявник [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, у якій вказала, що наполягає на заявлених вимогах з підстав викладених в заяві, просить заяву задовольнити. Представник зацікавленої особи Дружківського міського відділа державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином - телефонограмою. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст. 315 ЦПК України). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 та п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Відповідно до ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Згідно з ч.1 ст.144 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Судом встановлено, що, заявник [PERSON], перебуває у шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-НО №120594, актовий запис №161, зроблений відділом реєстрації актів громадянського стану Ясинуватського міського управління юстиції Донецької області (а.с.11). Відповідно до лікарського свідоцтва про народження виданого у лікарні м.Донецька, 27 жовтня 2017 року, [PERSON], о 08 год. 55 хв. народила дитину жіночої статі, вагою 2700,00 гр (а.с. 12). На підтвердження факту народження дитини заявник також надав свідоцтво про народження дитини, отримане в окупованому м. Донецьку, виписку з медичної картки історії пологів, фотографію на яких зображене немовля та їх родину із новонародженим (а.с. 17-18). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року № 2398-VI підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є: 1) документи встановленої форми про народження, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту народження особи. За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. На звернення [PERSON] до Дружківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області їй було роз'яснено, що для державної реєстрації народження дитини необхідно пред'явити паспорти та надати лікарське свідоцтво про народження (форма 103/о) форми затвердженої наказом Міністерства охорони здоров"я України від 08.08.2006 року №545. Оскільки заявником для підтвердження факту народження дитини пред'явлено документ, виданий на території де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, їй було відмовлено в державній реєстрації народження дитини. Надати таке лікарське свідоцтво у заявника немає можливості, оскільки дитина народилась на території тимчасово не підконтрольній державній владі України і лікарське свідоцтво про народження дитини видане за формою, яка не відповідає формі визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року №545 "Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті", зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року №1150/13024 і вони мають лише лікарське свідоцтво №37 від 09 січня 2018 року, видане у лікарні м.Донецька. Згідно Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15 квітня 2014 року будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи створені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (документ), виданий цими органами є недійсним і не створює правових наслідків. Тобто, лікарське свідоцтво про народження [PERSON] дитини, від 27 жовтня 2017 року, видане їй на території тимчасово не підконтрольній державній владі України, не створює правових наслідків. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Вирішуючи питання щодо оцінки зазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини», а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також той факт, що за встановлених обставин, встановлення факту народження породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення особистих чи майнових прав заявника; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт народження, що має юридичне значення для послідуючого отримання документів. Порядок визначення походження дитини від матері та батька визначений в главі 12 розділу ІІІ Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Суду надані актуальні відомості про перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, суд вважає за необхідне визначити у рішенні суду відомості про матір та батька дитини. Таким чином є всі підстави для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту народження дитини . Суд вважає необхідним встановити факт народження [PERSON] 27 жовтня 2017 року у м.Донецьку, дитини жіночої статі, що надасть можливість отримати заявнику свідоцтво про народження дитини у державному органі України. На підставі викладеного,

Outcome: approved