Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки та просить стягнути з неї на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 4879 грн. 59коп., а також судовий збір в розмірі 1378 гривень на підставі ст..1166 ЦК України. При цьому посилається на те, що під час перевірки Державною фінансовою інспекцією в Одеській області фінансово-господарської діяльності Одеського національного економічного університету за період з 01.09.2012 року по 31.03.2015 р. було встановлено, що [PERSON], яка в 2013-2014 начальному році працювала за основним місцем роботи в Одеському державному аграрному університеті більше ніж на 1 ставку, в той же час працювала за сумісництвом в Одеському національному економічному університеті на 0,5 ставки. Тобто, відповідачка порушила пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.1993 р. № 245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій». Таким чином, відповідачкою неправомірно була отримана заробітна плата та компенсація за відпустку на загальну суму 4879 грн. 59коп. Відповідачці був надісланий лист щодо необхідності відшкодувати ОНЕУ матеріальний збиток у розмірі 4879 грн. 59 коп., але вона до теперішнього часу в ОНЕУ не з'явилась. В зв'язку з викладеним вони звернулися до суду з вказаним позовом та просять його задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, надала суду письмове заперечення на позов. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно витягу з наказу № 201-О по Одеському національному економічному університету [PERSON] від 21.08.20013 р. була зарахована за сумісництвом з 02.09.2013 р. по 30.06.2014 р по кафедрі маркетингу на посаду доцента на 0,5 ставки. Відповідно до витягу з наказу №155-О по Одеському національному економічному університету від 23.06.2014 р. у зв'язку з закінченням строку дії трудового договору, згідно п.2 ст. 36 КЗпП України, звільнено 30.06.2012 р. викладачів працюючих за сумісництвом на кафедрі маркетингу - в тому числі [PERSON]. Згідно довідки Одеського державного аграрного університету від 26.09.2013 р. №95, [PERSON] з 02.09.2013 р. по 26.09.2013 р. працювала на посаді професора завідувача кафедри бухгалтерського обліку і аудиту. Згідно реєстру виплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку доценту [PERSON] складає 4879,59 гривень та 869,39 гривень компенсації за не використану відпустку з урахуванням утриманих податків . Відповідно до листа Одеського національного економічного університету від 12.06.2015 р. на ім'я [PERSON] в термін до 19.06.2015 р. їй необхідно повернути 4879,59 гривень до бухгалтерії ОНЕУ. Згідно Акту ДФІІ ДФУ в Одеській області №031-11/28 від 08.05.2015 року ревізії фінансово-господарської діяльності ОНЕУ за період з 01.09.2012 року по 01.04.2015 року було виявлено, що [PERSON] за люти-червень 2014 року було навантаження за основним місцем роботи 1,25 ставки, що призвело до переплати. Відповідно до ст. 102-1 КЗпП України, працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу. Умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій визначаються Кабінетом Міністрів України. Аналогічну норму містить стаття 19 Закону України «Про оплату праці». Згідно п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 3 квітня 1993 р. N 245 „Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій" тривалість роботи за сумісництвом не може перевищувати чотирьох годин на день і повного робочого дня у вихідний день. Загальна тривалість роботи за сумісництвом протягом місяця не повинна перевищувати половини місячної норми робочого часу. Оплата праці сумісників провадиться за фактично виконану роботу. Відповідно до пункту 4 Вказаної Постанови окрім працівників, яким законодавчими актами заборонено працювати за сумісництвом, не мають права працювати за сумісництвом також керівники державних підприємств, установ і організацій, їхні заступники, керівники структурних підрозділів (цехів, відділів, лабораторій тощо) та їхні заступники (за винятком наукової, викладацької, медичної і творчої діяльності). Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з частиною першою статті 102-1 КЗпП України та частиною першою статті 19 Закону України «Про оплату праці» працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з положеннями пункту 4 частини першої статті 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами власника або уповноваженого ним органу про відшкодування працівниками матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації. Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди (частина третя статті 233 КЗпП України). Цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду на підставі статті 1166 ЦК України настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою та вина в заподіянні шкоди (постанови Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 28 січня 2015 року та 18 березня 2015 року); Отже, аналіз позовних вимог та доданих до нього доказів свідчить про невідповідність заявлених позивачем підстав позову правовим висновкам щодо застосування статті 1166, ЦК України, викладених у зазначених постановах Верховного Суду України. Отже в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed