Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

До Лисичанського міського суду звернувся позивач, [PERSON], із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, що завдана злочином. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вироком Лисичанського міського суду від 03.02.2017 року, відповідач визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч. 1, ст. 357 ч. 1 КК України. У встановленому законом порядку позивач був признаний потерпілим, матеріальну шкоду було стягнуто у повному обсязі. Даним правопорушенням позивачу було завдано моральну шкоду, яка виражається в тому, що він відчував сильний душевний біль, приниження. Банківська картка позивача була викрадена та з неї були зняті всі кошти, позивач залишився без засобів на проживання, у зв'язку з чим, був змушений брати кошти у борг. Позивач відчував сильний головний біль, він є інвалідом ІІІ групи та пережитий ним стрес негативно вплинув на його здоров'я, у нього виникли серцево-судинні проблеми, у зв'язку з чим він був змушений лікуватися медикаментозно. На підставі викладеного, просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, підтвердив факти, викладені в позовній заяві, та просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав у повному обсязі. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступне. Як вбачається з копії вироку Лисичанського міського суду від 03 лютого 2017 року [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч. 1, ст. 357 ч. 1 КК України та призначено їй покарання з випробуванням на 1 рік. Згідно копії розписки від 25.10.2016 року, [PERSON] надала у борг [PERSON] грошові кошти у сумі 2000,00 грн. з зобов'язанням повернення грошей останнім, щомісячно по 500,00 грн. кожного місяця до кінця березня 2017 року. Згідно копії фіскального чеку від 06.11.2016 року , позивачем було придбано ліки на загальну суму 690,67 грн. Відповідно до копії довідки до акту огляду МСЕК серії 10ААА №745375, [PERSON] [INFO] є інвалідом ІІІ групи, причина інвалідності - трудове каліцтво, інвалідність встановлена безстроково. Згідно копії пенсійного посвідчення серії [NUMBER] від 20.10.2016 року, [PERSON] є пенсіонером по інвалідності. В ході розгляду справи, позивач зазначив, що в наслідок протиправних дій відповідача він залишився без засобів для існування. Крім того, він є інвалідом тому постійно потребує підтримуюче лікування, а придбати ліки та їжу нема за що, родини позивач не має, тому він вимушений був звернутися до знайомої задля отримання коштів у борг, це спричинило душевне хвилювання та як наслідок загострення психічної хвороби, в добровільному порядку відповідач не відшкодовує моральну шкоду, тому позивач вимушений звернутися до суду Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та встановлюючи наявність порушеного права позивача з боку відповідача, суд зазначає наступне. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно приписів ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до роз'яснень, даних в п.5 вказаної постанови обов'язковому застосуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такою шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача, наданих в судовому засіданні, злочинними діями [PERSON] йому заподіяна моральна шкода, яка полягає в моральних стражданнях та приниженні, оскільки він був змушений просити гроші у борг через те, що він є пенсіонером, і пенсія, яку він отримує є єдиним його доходом. Вироком Лисичанського міського суду від 03 лютого 2017 року [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч. 1, ст. 357 ч. 1 КК України та призначено їй покарання з випробуванням на 1 рік. В ході розгляду вищезазначеної кримінальної справи встановлено, що 23 жовтня 2016 року, у вечірній час, більш точніший час не встановлено, обвинувачена [PERSON], знаходячись в районі будинку [ADDRESS] та маючи умисел на викрадення документу, діючи з корисливих мотивів, - з метою подальшого використання, із банкомату, викрала банківську пластикову картку АТ «ОщадБанк», номер «[NUMBER]», на ім'я потерпілого [PERSON], після чого, того ж дня, через деякий час, більш точніший час не встановлено, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), знявши за допомогою терміналу, в районі будинку №4 на кварталі Східний міста Лисичанська, використовуючи викрадену картку, з особистого банківського рахунку потерпілого [PERSON] за №0120-[NUMBER], грошові кошти, в загальній сумі 8700 гривень, таємно викрала зазначені гроші, спричинивши тому майнову шкоду на вказану суму. [PERSON] свою провину у вчиненні злочинів, передбачених ст.185 ч.1, ст.357 ч.1 КК України, при обставинах, вказаних в обвинувальному акті, визнала повністю. У скоєному - щиро розкаялась, перепрошуючи за свої дії у потерпілого [PERSON], завдана останньому майнова шкода - відшкодована повністю. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Суд зазначає, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Суб'єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об'єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням чи вироком суду. Беручи до уваги роз'яснення, які містяться в п. 9 Постанови Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" про те, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин, при визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує, що у даному випадку моральна шкода, завдана позивачу полягала у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього, а душевні потрясіння призвели до нервових зривів та погіршення здоров`я. Крім того, суд при прийнятті рішення враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини у відношенні доведення причин моральної шкоди , згідно якої Європейський Суд вважає, що порушення прав громадянина уже само по собі несе моральні страждання і виникнення моральної шкоди, тому немає необхідності в доказуванні факту страждань, для Суду достатньою основою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення прав. Моральну шкоду не можна компенсувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватна дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Доводити наявність душевних страждань за цих обставин немає потреби, вони очевидні. В ході розгляду справи відповідач позов визнав, про що надав письмову заяву. Згідно приписів ч.ч.1,4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд зазначає, що визнання позову в даній справі не суперечить закону чи порушує чиї-небудь права, свободи або інтереси, оскільки визначену у позові суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн. суд вважає розумною і справедливою. Також, згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає, що порушене право позивача підлягає судовому захисту, а завдана моральна шкода - відшкодуванню у розмірі 5000 грн., що є обґрунтованою компенсацією (справедливою сатисфакцією) за душевні страждання, яких позивач зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього (вчинення злочину передбаченого ст. 185 ч. 1, ст. 357 ч. 1 КК України, який є злочином середньої тяжкості). Враховуючи викладене вище, беручи до уваги той факт, що відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, вимоги позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, також беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд вбачає достатньо підстав для задоволення позову. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved