Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, де зазначив, що 05.03.2002р. слідчий Токмацького МВ УМВС [PERSON], виконуючи замовлення - директора ТОВ «Токмактепломережа» незаконно і необгрунтовано притягнув його до кримінальної відповідальності за ч.1, ч.3, ч.4 ст. 358 КК України. Внаслідок незаконних дій слідчого [PERSON] він знаходився на підписці про невиїзд та на протязі 137 місяців піддавався глибоким душевним стражданням, що зачіпало його честь, гідність, ділову репутацію та його імідж як юриста. Продовжуючи дорозслідувати затяжну справу, спочатку слідчий [PERSON], потім слідчі [PERSON], [PERSON]., [PERSON]., [PERSON] фальсифікували докази, протоколи допиту свідків, крадіжку зі справи речових доказів 2 шт. друкарських машинок, оригіналу договору від 21.05.2001р., 3 шт. компакт - дисків фіксації судових процесів, погрозами вбивства з боку слідчого та держобвинувача, нанесенням тілесних ушкоджень з боку слідчого, вимаганням хабара зі сторони слідчого [PERSON]. В свою чергу Токмацька міжрайонна прокуратура і прокурор Деркульський С.В. не контролювали хід слідчих дій, в результаті чого слідчі затягли справу на 137 місяців. Крім того, в період з 21 по 28 жовтня 2002р., коли кримінальна справа №2260231 за його обвинуваченням знаходилась у прокуратурі, з неї «зник» речовий доказ, оригінал договору про теплопостачання від 21.05.2001р. і [PERSON] намагався пред'явити йому з цього приводу обвинувачення за ст. 185 КК України. 04.04.2014р. в.о. прокурора Савран А.М. своєю постановою незаконно відмовив йому у відшкодуванні шкоди, виправданому громадянину, не приймає заходів прокурорського реагування для прийняття слідчо оперативно-розшукових дій для долучення до справи «зниклих» речових доказів і розкриття скоєних злочинів в ході дорозслідування справи слідчими, прокурорами та суддями. Також необгрунтовано відмовляється відшкодовувати йому моральну шкоду у розмірі 166 866 грн. та вартість договору у розмірі 50 000 тис., вартість 2 друкарських машинок у розмірі 8000 грн. та неотриманий грошовий дохід виправданому громадянину у розмірі 397 268 грн. Просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку на його користь моральну шкоду у розмірі 166 866 грн., вартість договору на теплопостачання від 21.05.2001р. у розмірі 50 000 грн. та визнавши даний договір відповідаючого умовам ст.ст. 203-207 ЦК України, також відшкодувати шкоду у вигляді не отриманого ним доходу у розмірі 397 268 грн. Позивач [PERSON] у судовому засіданні неодноразово змінював позовні вимоги. 09.10.2014р. уточнивши позовні вимоги відмовився від позовних вимог до відповідача [PERSON] та просив відшкодувати не отриманий дохід виправданому - реабілітованому громадянину в сумі 780100грн. із розрахунку середньомісячного доходу громадян України за серпень і вересень місяці 2014р.(5300грн. х 137місяців), та визнати ксерокопію договору про надання послуг з теплопостачання від 21.05.2001р. відповідаючого вимогам ст.ст.203-207 ЦК України і стягнути вартість вищевказаного договору в зв"язку із його втратою з матеріалів кримінальної справи у розмірі 50000 грн. Стягнути витрати на проїзд до суду при розгляді даної справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав письмову заяву в якій просив розглянути справу без його участі та відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача, Токмацької міжрайонної прокуратури, [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні вказавши, що порядок відшкодування не отриманих грошових доходів визначений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідачем, Токмацькою міжрайонною прокуратурою 04.04.2014р. винесено постанову у відмові відповідачеві у відшкодуванні шкоди передбаченої п.п.1, 3, 4 ст.З Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». На даний час відсутнє рішення про оскарження даної постанови. Позовні вимоги в частині визнання договору про надання послуг із теплопостачання від 21.05.2001р. відповідаючого вимогам ст.ст.203-207 ЦК України та стягнення вартості договору у розмірі 50000 грн. в зв"язку із втратою вищевказаного договору не грунтуються на правових нормах законів України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки. Письмових заперечень на позов до суду не надав, причини неявки суду не повідомив. Суд заслухавши пояснення позивача, представника відповідача Токмацької міжрайонної прокуратури, вивчивши та дослідивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Токмацьким МВ ГУМВС України в Запорізькій області 05.03.2002року відносно [PERSON] було порушено кримінальну справу по обвинуваченню за ст.15, ч.4 ст.190, ч.1,3 ст.358 КК України. 25.11.2002р. вищевказану кримінальну справу в частині пред'явленого обвинувачення [PERSON] за ст.15, ч.4 ст.190 КК України - закрито. 28.07.2013р. кримінальне провадження в частині пред'явленого обвинувачення [PERSON] за ч.ч.1,3 ст.358 КК України також закрито постановою заступника Токмацького міжрайонного прокурора Запорізької області, у зв'язку із не встановленням достатніх доказів винуватості [PERSON] [PERSON] просив відшкодувати не отриманий дохід як виправданому громадянину у зв'язку із притягненням його до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.358 КК України Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав, що він пенсіонер за віком з 2000р., однак з розглядом кримінальної справи не мав можливості поїхати на заробітки до Києва, чи в інші міста. Суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування не отриманого доходу як виправданому громадянину у зв'язку із притягненням його до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.358 КК України так як відшкодування проводиться в порядку визначеному Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до ст.12 Закону України „ Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" розмір відшкодування, зазначений, зокрема: у п.1 цього Закону, а саме - сум, грошових доходів які позивач втратив внаслідок незаконних дій визначають відповідні органи дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, про що орган, який провадив слідчі дії чи розглядав справу в місячний термін з дня звернення громадянина виносить постанову. У разі незгоди з винесеною постановою(ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільно-процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до вищевказаного закону 04 квітня 2014 року постановою Токмацького міжрайонного прокурора позивачу відмовлено у відшкодуванні шкоди, передбаченої п.п.1, 3, 4 ст.З Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та роз"яснено порядок її оскарження. Із пояснень позивача постанова оскаржується в Токмацькому районному суді. Запорізької області. Позивач просив стягнути вартість договору про надання послуг з теплопостачання від 21.05.2001р. у розмірі 50000 грн. в зв"язку із втратою вищевказаного договору при розгляді кримінальної справи відносно нього. Однак, рішенням Чернігівського районного суду від 24.04.14р. у справі №328/4139/13-ц за позовом [PERSON] до Токмацького ГУ УМВС України в Запорізькій області, [PERSON], [PERSON], [PERSON] про повернення тимчасово вилученого майна та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, відмовлено [PERSON] в частині стягнення вартості договору про надання послуг з теплопостачання від 21.05.2001р. в розмірі 50 тис. грн. за недоведеністю розміру такої шкоди. Тобто, є вже рішення суду відносно даної позовної вимоги, яке набрало законної сили. Крім того, позивач, [PERSON] в судовому засіданні не обґрунтував свої вимоги про визнання ксерокопії вищевказаного договору відповідаючого вимогам ст.ст.203-207 ЦК України, не конкретизуючи їх, також не вказав підстави визнання договору таким та необхідність встановлення правовідносин за даним договором. [PERSON] в судовому засіданні лише вказав, що задоволення даної вимоги необхідно йому для морального задоволення. Також пояснив, що послуги з теплопостачання надаються йому за іншим договором. Двосторонній правочин є погоджена дія двох сторін. За таких обставин суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] в задоволенні у вищевказаній частині позовних вимог. Крім того, позивач просив задовольнити позовні вимоги відповідно до ст.ст. 1167, 1173,1174,1176, 1190,1191,1192,1213 ЦК України. Відповідно до статей 1167, 1176 ЦК України, рішеннями Токмацького районного суду Запорізької області від 01 листопада 2013р. та апеляційного суду Запорізької області від 17 грудня 2013р. на користь [PERSON] вже відшкодовано з Державного бюджету України моральну шкоду завдану незаконними діями внаслідок незаконного притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності, незаконним застосуванням запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд органами досудового слідства, прокуратури, суду, в розмірі 156846грн. Статтями 1173,1174 ЦК України передбачено відшкодування державою шкоди завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями, чи бездіяльністю посадової або службової особи та ін. при здійсненні нею своїх повноважень. До вищевказаних осіб не мають висуватися вимоги про відшкодування шкоди. Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на статті 1190,1191,1192 ЦК України. Стаття 1191 ЦК України передбачає право держави зворотної вимоги до винної особи тільки у разі встановлення в діях такої особи складу злочину за обвинувальним вироком суду щодо даної особи, який набрав законної сили. Відповідно до ст.1192 ЦК України позивачем не надано жодного доказу завдання його майну шкоди. Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Позивач не довів обставини на які він посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Outcome: dismissed