Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

Позивач, в інтересах якого діє адвокат [PERSON], звернувся до суду з вказаним позовом до Хустської об"єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної особі незаконними діями державного органу, їх посадовою або службовою особою. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 25.06.2009 року набув чинності Закон України «Про заборону грального бізнесу в Україні», який запровадив заборону на зайняття та проведення грального бізнесу в Україні. У вересні 2009 року Державна податкова інспекція у Іршавському районі звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом в якому обвинувачувала [PERSON] у здійсненні діяльності в сфері грального бізнесу та відповідно просили застосувати до [PERSON] фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 5040000,00 грн. Додатково просили конфіскувати гральне обладнання, кошти в сумі 112 грн. та вжити заходів по забезпеченню позову шляхом заборони позивачу здійснювати до закінчення розгляду справи та набрання законної сили судового рішення по цій справі відчуження належного йому майна, а також заборонити здійснювати видаткові операції на поточних рахунках. Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 21.09.2009 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Крім того, цього ж дня винесено ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про вжиття заходів забезпечення позову. Позивач заперечив висунуті проти нього обвинувачення, викладені у адміністративному позові. Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.03.2015 року у позові відповідачу відмовлено повністю. Не погодившись з цим ДПІ у Іршавському районі подало апеляційну скаргу та і надалі звинувачувало позивача у здійсненні грального бізнесу та просило застосувати до нього штрафну санкцію у розмірі 5040000,00 грн. 15.03.2016 року Львівський апеляційний адміністративний суд виніс ухвалу якої відмовив у задоволенні апеляційної скарги ДПІ в Іршавському районі та залишив без змін постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.03.2015 року. Дана ухвала не направлялася ні [PERSON], ні представнику позивача. 23.09.2016 року представник позивача ознайомився з матеріалами справи № 2а-3807/09/0770 у Закарпатському окружному суді та отримав копію ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2016 року, а 22.09.2016 року отримав на електронку від ВАС України копії ухвал суду від 05.04.2016 року та від 25.05.2016 року. Отже, на протязі більше ніж 6,5 років державний орган обвинувачував [PERSON] в судовому порядку у зайнятті гральним бізнесом та намагався накласти на нього штрафні санкції в розмірі 5040000,00 грн. Зазначає, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу, що пред»явлення фінансових претензій у значних розмірах у адміністративних справа або у податкових спорах, навіть якщо воно прямо не віднесено до кримінального злочину, все одно прирівнюється до кримінального переслідування особи. Таким чином, позивач вважає, що має право на компенсацію за судове переслідування його державним органом за звинуваченням у зайнятті гральним бізнесом. Позивач вважає 900000 грн. достатньою сумою компенсації за незаконне судове переслідування його за злочин, який він не вчинив, на протязі більш ніж 6,5 років та спробою накласти на нього штрафні санкції у розмірі 5040000,0 грн. Крім того, у вересні 2009 року здійснення діяльності у сфері грального бізнесу було кримінально-караним вчинком, відповідальність за який передбачала ст. 203 КК України (в редакції, яка діяла на той момент). Також зазначає, що відповідно до ч.9 ст. 9 ЦПК України забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Відповідно до ч.8 ст. 9 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).Оскільки чіткого законодавства в Україні щодо даного спору не прийнято та беручи до уваги ч.9 ст. 9 ЦПК України, в даній справі повно бути застосовано ч.8 ст. 9 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», який регулює схожі правовідносини. Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані у цій Конвенції було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Зазначає, що позивач та його сім»я хвилювалися на протязі 6,5 років, через безпідставні звинувачення ДПІ, якою було порушено презумпцію невинуватості, яка гарантована позивачу ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України, п.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вважає, що [PERSON] має право на отримання компенсації в розмірі 100000грн. А тому на підставі вищевикладеного просить суд стягнути з Державно бюджету України на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 1000000,00 грн., а також документально підтверджені судові витрати. Позивач та представник позивача в судове засідання не з»явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про відкладення справи від 18.04.2018 року у якому зокрема зазначено, що позов підтримуємо, просимо позов не залишати без розгляду, справу розглянути у відсутності позивача та представника позивача. Представник Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений, подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області. Представник Хустської ОДПІ ГУ ДКСУ у Закарпатській області в судове засідання не з»явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена. Подала до суду заяву в якій просила враховуючи безпідставність та необгрунтованість позовних вимог [PERSON] розглянути справу без участі представника Хустської ОДПІ ГУ ДКСУ у Закарпатській області та відмовити у задоволенні позову повістю. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ЦПК України.\~\~Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як встановлено в судовому засіданні, 09.09.2009 року ДПІ у Іршавському районі звернулася до адміністративного суду з позовом до [PERSON] з адміністративним позовом про застосування та стягнення штрафних санкцій в сумі 5040000,00 грн. Згідно постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.03.2015 року у задоволенні позову ДПІ в Іршавському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області до фізичної особи підприємця [PERSON], третя особа Білківське споживче товариство, про застосування та стягнення фінансової санкції у вигляді штрафу у сумі 5040000,00 грн., конфіскації грального обладнання та перерахування коштів, одержаних від проведення азартних ігор у сумі 112.00 грн. у доход держави відмовлено. Згідно ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2016 року, апеляційна скарга ДПІ в Іршавському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області залишено без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.03.2015 року без змін. Відповідно до\~ст. 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування шкоди за рахунок держави, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до\~ст.1173\~ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною республікою Крим, або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно норми\~ст.1174\~цього ж\~Кодексу шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ст. 1177 ЦК України). У відповідності до роз'яснень даних у п.5\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) від 31.03.1995 року за № 4\~передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Водночас, позивачем не надано будь-яких доказів заподіяння йому моральної шкоди, оскільки звернення відповідача до суду з позовом є його правом а також і обов»язком державного органу, у випадку встановлення порушення вимог закону. ДПІ у Іршавському районі на виконання своїх повноважень звернулася до суду з позовом до [PERSON] обґрунтовуючи свої позовні вимоги даними, наявними у вказаного органу. Водночас саме по собі звернення податкової інспекції до суду з позовом до [PERSON] не потягло і не могло потягти для нього будь-яких наслідків. Крім того, як вбачається з постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.03.2015 року підставою для відмови у задоволенні позову ДПІ в Іршавському районі стало те, що постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 20.05.2011 року (справа № 2221/10/0770, головуючий суддя Дору Ю.Ю.) у справі за позовом ПП [PERSON] до Державної податкової інспекції в Іршавському районі про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій, спростовано факт здійснення ПП [PERSON] підприємницької діяльності з проведення азартних ігор в приміщенні залу ресторану «Зірка», що розташований за адресою: Іршавський район, с. Білки, вул. Центральна, 6. Рішення суду набрало законної сили згідно ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2014 року. Таким чином, звернення податкової інспекції з позовом до суду вчинене в межах повноважень інспекції та звернення інспекції до суду з позовом про застосування та стягнення штрафних санкцій не можна розцінювати як заподіяння позивачу шкоди, а тому і не може бути підставою для відшкодування шкоди. Позивачем не оскаржувалися дії органів державної влади, а саме ДПІ в Іршавському районі, рішень які б набрали законної сили щодо встановлення факту протиправності дій державного органу до позову позивачем не додано. Витрати, які міг понести [PERSON] для доведення своєї правоти під час розгляду судових справ не можна визнати, як завдання йому моральної шкоди внаслідок звернення податкової інспекції з позовом до нього. Зазначені витрати, у випадку їх наявності, підлягають відшкодуванню в передбаченому законом порядку для відшкодування судових витрат. При цьому суд зазначає, що між сторонами існував публічно-правовий спір, і вимоги позивача про компенсацію за незаконне судове переслідування його державним органом за злочин який він не вчиняв - зайняття гральним бізнесом, не мають під собою жодного підґрунтя. Ст. 1167\~ЦПК України\~містить підстави відповідальності за завдану моральну шкоду: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті; моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В позовній заяві та під час судового розгляду позивачем не було надано належних доказів наявності маральної шкоди та підтвердження факту заподіяння позивачу відповідачем моральних страждань. Для відшкодування моральної шкоди за правилами ст. 1166 та 1167\~ЦК України\~необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного звязку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, наявність вини завдавача шкоди. Таким чином лише наявність всіх вищезазначених умов є підставою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Суд приймає до уваги ті обставини, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Відповідно до\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 4\~ст. 60 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що позивачем жодним чином не доведено заподіяння йому будь-якої школи з боку відповідача, оскільки дії щодо звернення до суду з позовом до позивача, таким були вчинені у спосіб та в межах визначених законом, суд приходить до переконання, що позов є необґрунтованим і до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed