Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

До Печерського районного суду м. Києва з позовними вимогами звернувся позивач [PERSON] та просять відшкодувати за рахунок Державного бюджету України моральну шкоду за рішення, дії, бездіяльність судової влади України в розмірі 1 000 неоподатковуваних доходів, що становить 17 000.00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що судовою владою були порушені їх права , а саме право на законне та обґрунтоване рішення . Позивач зазначає про те, що судами були постановлені неправосудні рішення, не враховано не винуватість позивача та прийняті до уваги докази, які є необґрунтовані. У судове засідання позивач не з'явився , повідомлений про день та час розгляду справи належним чином. До судового засідання подав заяву про розгляд справи у його відсутність, свої вимоги підтримав, просив задовольнити. Світловодський міськрайсуд Кіровоградської області , Апеляційний суд Кіровоградської області та Кабінет Міністрів України в судове засідання представників не направили, письмових заперечень по суті порушеного питання не подали. Суд вивчивши письмові докази надані сторонами, прийшов до наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Ст. 1176 ЦПК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Під час судового розгляду встановлено наступне. Обгрунтовуючи свої вимоги позивач вказує на порушення проти позивача судовою владою України права отримати належний судовий захист порушених норм : матеріального та процесуального права, порушення права на законне та обґрунтоване рішення, оскільки судовим рішенням його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, якого він не вчиняв. Наданими письмовими доказами встановлено, що [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч1 ст.130 КУпАП, про що свідчить постанова судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 березня 2015 року. 14 квітня 2015 року вказана постанова була залишена без змін постановою Апеляційного суду Кіровоградської області. Отже судовим рішенням встановлено, що позивач [PERSON] порушив Правила ДР , у зв'язку з чим на нього було накладеного адміністративне стягнення. Додані до позову інші судові рішення про закриття проваджень у адміністративних справах у зв'язку з відсутністю складу правопорушення не доводять наявність підстав для відшкодування позивачу [PERSON] моральної шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові, незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", оскільки стосуються інших осіб. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Зокрема ст. 61 ЦПК України визначено , що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно роз'яснень , що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 р. "Про незалежність судової влади" "відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені". Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається. З огляду на встановлене суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення вимог позивача внаслідок їх необґрунтованості та недоведеності. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed