Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. В обгрунтування позовних вимог вказали, що реєстрація відповідача [PERSON] на зазначеній житловій площі утворює перешкоду у здійсненні права позивача на користування та розпорядження майном, тому він був вимушений звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з"явився, попередньо надавши суду заяву, в якій заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити, справу розглядати без його участі на підставі наявних у ній доказів. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини неявки та їх поважність, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України. За таких обставин, за згодою позивачів проводиться заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню повністю з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 58 ЦПК України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач - [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними побудовами, розташованого за адресою: [ADDRESS], і підтверджується договором купівлі-продажу від 16.11.2006 р., посвідченим - державним нотаріусом Полтавської районної державної нотаріальної контори Замулко Л. В., зареєстрованим в реєстрі за №1-3029 та зареєстрованим в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 28.08.2007 р. Згідно довідки, виданої Кіровською сільською радою Полтавського району Полтавської області від 04.12.2014 р., встановлено, що у вказаному житловому будинку, окрім позивача [PERSON], зареєстрований його син [PERSON], [INFO]. Однак, відповідач [PERSON] виїхав із вказаного житла та не повертається вже протягом восьми років, у житловому приміщенні відсутні його особисті речі. Відповідно до ч. 2 ст. 310 ЦК України, фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну. Тобто, [PERSON] реалізував своє право на вільний вибір місця проживання, змінивши його. Як встановлено, [PERSON] не повідомляв [PERSON] про причини своєї відсутності у вказаному житловому приміщенні, який не перешкоджав йому у доступі до нього. Згідно письмових пояснень сусідів позивача: [PERSON] та [PERSON], встановлено, що відповідач [PERSON] син позивача не проживає з ним вісім років(а.с.13-14). Згідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Отже, судом на підставі наявних доказів у справі встановлено факт того, що відповідач [PERSON] втратив право користування житлом на підставі його відсутності більш ніж один рік у будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України «Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу». Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, який постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про-виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За змістом ст.ст. 71,72 ЖК України в разі відсутності особи за місцем проживання (реєстрації) понад шість місяців без поважних причин вона може бути позбавлена права користування цим приміщенням в судовому порядку. За таких обставин суд вважає, що відповідач втратив право на користування вказаним жилим приміщенням, оскільки не проживає у ньому без поважних причин понад 6 місяців. Судові витрати по справі на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved