Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилається на те, що 06.04.2011 р. він позичив [PERSON] кошти в розмірі 398 300.00 (триста дев'яносто вісім тисяч триста) гривень, що по курсу комерційних банків України на час позичання коштів становило 35 000.00 (тридцять п'ять тисяч) Євро. З метою забезпечення виконання договору позики між позивачем та відповідачем було укладено 06.04.2011р. договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 736. Згідно п.1.1. Договору іпотеки укладеного між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] строк повернення позики визначений сторонами - 06 квітня 2012 р. Згідно п. 1.2. Договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно: садовий будинок, що знаходиться під [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0, 0922 га. кадастровий [NUMBER]. що знаходиться в садівничому товаристві «Здоров'я» в місті Дрогобичі Львівської області. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області відвід 20.10.2015 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 17.05.2016р. у справі М 442/6818/14-ц,.було вирішено: визнати за [PERSON] право власності на садовий будинок та земельну ділянку, які належали відповідачці у справі.Після реєстрації права власності на вказаний садовий будинок та земельну ділянку - його представником 13.06.2016 р. було скеровано лист прохання відповідачці про звільнення та виселення протягом 1 місяця із садового будинку та земельної ділянки. Вказаний лист прохання був отриманий відповідачкою у справі. До вказаної дати відповідачка не звільнила вказане майно. 30.06.2016 р. він продав [PERSON] садовий будинок, що знаходиться під [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0, 0922 га. що знаходиться в садівничому товаристві «Здоров'я» в місті Дрогобичі Львівської області. Договір купівлі - продажу садового будинку та земельної ділянки було посвідчено приватного нотаріуса Петрів В.Я. Згодом [PERSON] звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області із позовом про виселення відповідачки із садового будинку. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 лютого 2017 р. справа № 442/4611/16. яке було залишене без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 22 червня 2017 р. вирішено висели ти відповідачку із садового будинку. Відповідачкою подано касаційну скаргу на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 лютого 2017 р. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 22 червня 2017 р. у справі № 442/461 1/16 і постановою Верховного суду від 28 листопада 2018 р. касаційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 лютого 2017 р. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 22 червня 2017 р. у справі № 442/4611/16 за позовом [PERSON] до [PERSON] про виселення без надання іншого житлового приміщення скасовано та ухвалено нову постанову, якою відмовлено в задоволенні позову. Верховний суд виносячм вказану постанову мотивував її тим, що суд не мав права виносити рішення і задовольняти позов [PERSON] без надання іншого житлового приміщення [PERSON] Як висловив Верховний суд у вказаній постанові, що таке право про виселення [PERSON] із спірного майна без надання іншого житлового приміщення має лише [PERSON]. оскільки спірне майно набуте ним в порядку іпотеки. А тому, [PERSON] не мас права виселяти [PERSON] із садового будинку без надання іншого житлового приміщення, а зважаючи на постанову Верховного суду має право лише на відшкодування від [PERSON] Зважаючи на вказану постанову Верховного суду - [PERSON] звернувся до нього з вимогою про розірвання договору купівлі - продажу садового будинку та земельної ділянки з одночасним повернення йому коштів і 26 грудня 2018 року між ним та [PERSON] було розірвано договір купівлі - продажу садового будинку та земельної ділянки, посвідченого 27.06.2016 р. Петрів. В.Я., приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області, за реєстровим № 1438. 29.12.2018 р. приватним нотаріусом Петрів В.Я. Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області було проведено реєстрацію за ним садового будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. Вказане реєстрація садового будинку та земельної ділянки підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 15 1681640 та № 151681750 від 29.12.2018 р. Зважаючи на вище наведені обставини відповідачка чинить йому перешкоди у проживанні та користуванні садовим будинком та земельною ділянкою, що змушує його звернутися з вказаним позовом, адже письмової його вимоги остання не виконала по даний час. В судовому засіданні представник позивача - Колібанич О.Я. підтримав позовні вимоги з підстав, які викладені в позовній заяві та просив суд задоволити позов в повному обсязі. Вказав, що відповідач визнає факт проживання у спірному садовому будинку, та заявлений даний позов в жодному випадку не порушує її права. Проживання відповідача в спірному садовому будинку порушує права його довірителя, і відтак позов є підставним. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та зазначила, що вартітсь будинку перевищує суму кредиту. Просила суд відмовити в задоволенні даного позову. Представник відповідача- адвокат Стегніцький А.М .в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та зазначив, що позивач зобов"язаний забезпечити житлом відповідача, як це передбачено ч.2 ст. 109 ЖК. Просив суд відмовити в задоволенні даного позову. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачку та її представника, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до положень ст. ст. 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно із положеннями ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Тому власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а лише конкретно визначеним законом способом захисту свого права. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений гл. 3 зокрема ст. 16 ЦК України, а інші способи визначаються спеціальними законами, які регулюють конкретні цивільні правовідносини. Матеріалами цивільної справи встановлено, що позивач позичив [PERSON] кошти в розмірі 398 300.00 (триста дев'яносто вісім тисяч триста) гривень, що по курсу комерційних банків України на час позичання коштів становило 35 000.00 (тридцять п'ять тисяч) Євро. З метою забезпечення виконання договору позики між позивачем та відповідачем було укладено 06.04.2011р. договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 736. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області відвід 20.10.2015 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 17.05.2016р. у справі М 442/6818/14-ц,.було вирішено: визнати за [PERSON] право власності на садовий будинок та земельну ділянку, які належали відповідачці у справі. Після реєстрації права власності на вказаний садовий будинок та земельну ділянку - його представником 13.06.2016 р. було скеровано лист прохання відповідачці про звільнення та виселення протягом 1 місяця із садового будинку та земельної ділянки. Вказаний лист прохання був отриманий відповідачкою у справі. До вказаної дати відповідачка не звільнила вказане майно. 30.06.2016 р. позивач [PERSON] продав [PERSON] садовий будинок, що знаходиться під [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0, 0922 га. що знаходиться в садівничому товаристві «Здоров'я» в місті Дрогобичі Львівської області. Договір купівлі - продажу садового будинку та земельної ділянки було посвідчено приватного нотаріуса Петрів В.Я. Згодом [PERSON] звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області із позовом про виселення відповідачки із садового будинку. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 лютого 2017 р. справа № 442/4611/16. яке було залишене без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 22 червня 2017 р. вирішено висели ти відповідачку із садового будинку. Відповідачкою подано касаційну скаргу на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 лютого 2017 р. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 22 червня 2017 р. у справі № 442/461 1/16 і постановою Верховного суду від 28 листопада 2018 р. касаційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 лютого 2017 р. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 22 червня 2017 р. у справі № 442/4611/16 за позовом [PERSON] до [PERSON] про виселення без надання іншого житлового приміщення скасовано та ухвалено нову постанову, якою відмовлено в задоволенні позову. 26 грудня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було розірвано договір купівлі - продажу садового будинку та земельної ділянки, посвідченого 27.06.2016 р. Петрів. В.Я., приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області, за реєстровим № 1438. і 29.12.2018 р. приватним нотаріусом Петрів В.Я. Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області було проведено реєстрацію за [PERSON] садового будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. Вказане реєстрація садового будинку та земельної ділянки підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 15 1681640 та № 151681750 від 29.12.2018 р. У вказаному будинку проживає відповідачка, про що остання вказала в судовому засіданні. Доказів про проживання у вказаному садовому будинку неповнолітніх дітей судом в ході розгляді справи не здобуто, а також і не надано доказів проживання неповнолітніх дітей у вказаному садовому будинку особисто відповідачем. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння користування і розпорядження своїм майном. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст. 109 Житлового кодексу України «Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Частиною 1 ст.316 Цивільного кодексу України передбачено, що „Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб". Відповідно до ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України „Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд". Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвеції про захист прав людини і основоположних свобод до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р., відповідно до Закону України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності приватної власності, який означає право особи на безперешкодне керування своїм майном та закріплює права власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд; укладати щодо свого майна будь-які угоди. Віповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). У відповідності до рішення Конституційного Суду від 11.05.2005 р. власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої не забороненої законом діяльності, зокрема передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування, а також у довірчу власність іншим особам. Тобто всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст.158 Житлового кодексу України „Наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення". Між позивачем та відповідачкою, будь-які договірні відносини, щодо порядку користування майном, відсутні, тому право користування садовим будинком та земельною ділянкою на підставі договору у відповідачки не виникло. За змістом частини другої етапі 40 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-1V ! «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-1V) та частини третьої статті 109 ЖК УРСР (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимога іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове і приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці неї звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. 13.06.2016 р. відповдіачці [PERSON] було скеровано лист прохання про звільнення та виселення протягом 1 місяця із садового будинку та земельної ділянки. Вказаний лист прохання був отриманий відповідачкою у справі, про що вона не заперечила і в судовому засіданні. До вказаної дати відповідачка не звільнила вказане майно. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснював особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджував про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд, на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, враховуючи ту обставину, що відповідач не має права власності на вищезгаданий садовий будинок це порушує права позивача - власника садового будинку на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, відтак відповідача слід виселити з садового будинку, що знаходиться під [ADDRESS].

Outcome: approved