Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 лютого 2009 року з нього на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки його заробітку. Рішенням Рівненського міського суду від 02 березня 2016 року зменшено розмір аліментів, які з нього стягувались на утримання дітей до ј частки всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 27 лютого 2019 року змінено мінімальний гарантований розмір аліментів, які стягуються з нього на користь позивача на утримання кожної дитини з 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Постановою Рівненського апеляційного суду від 21 травня 2019 року рішення було залишено без змін. Вказує, що на даний час його майновий стан значно погіршився, він з дружиною та малолітньою донькою від другого шлюбу - [PERSON] , [INFO] , які знаходяться на його утриманні, проживає в орендованій квартирі по [ADDRESS] , звільнений із постійної роботи, 16 серпня 2018 року було винесено судовий наказ про стягнення з нього аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] ј частини його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначає, що вони з дружиною на початку року перенесли операції, у зв`язку з чим понесли матеріальні витрати. Всі зазначені обставини зумовлюють необхідність звернення до суду із позовом про зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на користь відповідача [PERSON] на утримання його неповнолітніх доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] із прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовільнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні, подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає про необґрунтованість позову. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав зазначених в відзиві на позовну заяву, у задоволенні позовних вимог просив відмовити та врахувати, що та обставина, що 16 серпня 2018 року Рівненським районним судом Рівненської області винесено судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , 2015 року народження існувала на момент ухвалення рішення у справі про збільшення розміру аліментів, що стягуються з позивача на користь відповідача на утримання його неповнолітніх доньок та врахована рішенням суду. Стверджує, що матеріальний стан позивача не погіршився, а його звільнення з постійної високооплачуваної роботи за власним бажанням є намаганням уникнути сплати аліментів. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 лютого 2009 року з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частки його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2016 року зменшено розмір аліментів, які стягуються з позивача на користь відповідача на утримання доньок до ј частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 27 лютого 2019 року задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей та відшкодування додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей. Змінено мінімальний гарантований розмір аліментів на кожну дитину, які стягуються із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. (а.с. 9). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.ст. 180, 182 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. При цьому, з аналізу статті 192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У розумінні статті 81 ЦПК України та наведеної вище норми СК України мається на увазі необхідність саме ініціатору позову доводити обставини змін в його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейного стану, здоров`я або ж вказати на інші обставини, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] посилається на той факт, що з нього на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] стягуються аліменти за судовим наказом Рівненського районного суду Рівненської області від 16 серпня 2018 року. Проте, судом враховується той факт, що дана обставина була предметом дослідження під час розгляду справи про збільшення розміру аліментів та відшкодування додаткових витрат на утримання дітей за позовом [PERSON] Рівненським районним судом Рівненської області, йому дана судом оцінка та його враховано при ухваленні рішення від 27 лютого 2019 року, а отже дана обставина не є підставою для зменшення розміру аліментів. Окрім того, сам факт наявності на утриманні позивача ще однієї неповнолітньої дитини не може позбавляти інших його дітей права на належне утримання від батька. Як встановлено судом, на момент ухвалення судового рішення про збільшення розміру аліментів від 27.02.2019 року, позивач [PERSON] був офіційно працевлаштований та отримував заробітну плату. Як вбачається із копії трудової книжки [NUMBER] [PERSON] 12.07.2019 року останній звільнений з роботи у представницві «Оріон Корпорейшн» в Україні на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. (а.с. 21) А отже, позивач, будучи достеменно обізнаний із своїм обов`язком утримувати неповнолітніх дітей, звільнився з роботи, тобто самостійно поставив себе у скрутне матеріальне становище. Окрім того, суд зазначає, що сам по собі факт звільнення з роботи позивача не свідчить про погіршення матеріального стану [PERSON] , оскільки доказів його доходу на даний час в порівнянні із станом на день ухвалення рішення про збільшення розміру аліментів 27.02.2019 року суду не надано. Водночас, як зазначає відповідач у відзиві, [PERSON] працює за межами України, в Італії та має високі доходи. Підставою для зменшення розміру аліментів позивач [PERSON] також зазначає і той факт, що він несе витрати на оренду житла в [ADDRESS] , що підтверджує договором оренди квартири від 15 червня 2019 року. (а.с. 15) Даючи оцінку даному доказу, суд враховує, що він, укладений терміном на 1 рік з моменту прийняття квартири, що зазначено в п. 4.1 договору, а отже на момент розгляду справи судом строк його дії сплив. Окрім того він не доводить того факту, що матеріальний стан позивача значно погіршився, оскільки суду не надано доказів того, які витрати на забезпечення себе та своєї сім`ї житлом ніс позивач станом на день ухвалення рішення про збільшення розміру аліментів. У позовній заяві позивач, як на підставу зменшення розміру аліментів, посилається також на те, що він та дружина на початку року перенесли операції, у зв`язку з чим понесли значні матеріальні витрати. Проте, позивачем на підтвердження погіршення стану його здоров"я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі, не надано суду жодного належного та допустимого доказу. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов"язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи відмову в задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору слід покласти на останнього.

Outcome: dismissed