Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача [PERSON] в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь 42126 грн 37 коп. грошової компенсації в рахунок 1/2 частки автомобіля марки ВАЗ-21101,Шасі ХТА 21101060968810 ,2006 року випуску ,посилаючись на те,що зазначений транспортний засіб був придбаний ними за час спільного проживання у юридичному шлюбі та за спільні кошти,однак відповідач без його відома продала зазначений автомобіль. В судовому засіданні позивач [PERSON]І і його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги а відповідач [PERSON] і її представник [PERSON] позовні вимоги позивача не визнали ,оскільки спірний автомобіль був переданий сину сторін [PERSON] ,який надав в позику сторонам грошові кошти на погашення кредиту за транспортний засіб,тому що в сторін не було коштів сплатити такі боргові зобов"язання самостійно. Заслухавши пояснення сторін та їх представників,покази свідків, проаналізуваши інші докази по справі, суд вважає,що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з слідуючих підстав. Сторони перебували з 21 вересня 1986 року в юридичному шлюбі,який розірвали в судовому порядку 14 травня 2015 року,що підтвержується рішенням суду ( а.с.5). Під час спільного проживання в шлюбі сторони придбали легковий автомобіль марки ВАЗ-21101 ,2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] ,який був зареєстрований на ім»я відповідача [PERSON],який відповідно ст. ст. 60,61 СК України являвся спільною сумісною власністю подружжя,що підтвержується договором про надання послуг за № 4231 від 12 липня 2002 року та додатками № 1,№ 2 до нього, договором комісії № 4231/1 від 12 липня 2002 року та додатками № 1,№ 2 до нього ,договором купівлі-продажу за № 4231/2 від 20 липня 2006 року, актом здачі -прийомки робіт від 20 липня 2006 року по договору № 4231/1 від 12 липня 2002 року і договору № 4231 від 12 липня 2002 року і також договору купівлі-продажу № 4231/2 від 20 липня 2006 року ,довідкою -рахунком серії КІВ за № 658242 від 20 липня 2006 року ,свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу ,заявою позивача [PERSON] від 7 липня 2006 року ,заявою [PERSON] до ТОВ « Автоклуб» на видачу документів на зняття заборони на відчудження транспортного засобу та повідомленям ТОВ « Автоклуб» від 12 березня 2013 року ( а.с.22-25,28-40,45-47). Дані обставини визнаються відповідачем [PERSON] в своєму запереченні проти позову ( а.с.94-96 ) і в судовому засіданні відповідачем і її представником а тому відповідно до положень ч.1 ст. 61 ЦПК України дані обставини не підлягають доказуванню. Діяльність автомобіля ВАЗ-21101 ,2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] позивач [PERSON] застраховала в ЗАТ « Всеукраїнська Страхова Компанія» відповіднодо договору страхування (страхового сетифіката ) за № 267-06,який дійсний з 20.07.2006 року по 19.07.2007 року ( а.с.6-7) і в даному договорі зазначено водієм,який має право на керування зазначеним транспортним засобом [PERSON] . Із повідомлення Територіального сервісного центру за № 7442 від 25 серпня 2016 року за № 641 та від 24 листопада 2016 року за № 928 (а.с.8,27) вбачається,що автомобіль [NUMBER] ,що був зареєстрований на ім»я [PERSON] с. Голубівка,Прилуцького району 22 червня 2016 року перереєстровано на нового власника за договором купівлі-продажу ,яким є [PERSON],с.Голубівка,Прилуцького району,провулок 1-й Златоустівський . В своєму запереченні проти позову відповідач [PERSON] і в судовому засіданні відповідач разом з її представником ствержували, що отримані відповідачем від продажу успадкованого нею після смерті її батька [PERSON] легкового автомобіля марки Москвич 2140 люкс,1983 року випуску,реєстраційний номер 17-80 ЧНС грошові кошти в сумі 2000 доларів США вона витратила на придбання спірного автомобіля. В судовому засіданні позивач [PERSON] і його представник категорично заперечували проти даного тверження відповідача. В підтверження даного тверження сторона відповідача не надала суду жодного доказу,окрім показів ,як свідка самого відповідача [PERSON] та показів свідка [PERSON] ,які є зацікавленими особами у вирішенні даного спору ,в зв»язку з чим можуть надавати суду неправдиві покази а тому суд не приймає покази зазначених свідків до уваги з цих обставин. В своєму запереченні проти позову відповідачем [PERSON] і в судовому засіданні відповідач разом з її представником ствержували, що отримані відповідачем в позику грошові кошти від сина [PERSON] в сумі 5000 доларів США вона також витратила на придбання спірного автомобіля. В судовому засіданні позивач [PERSON] і його представник категорично заперечували проти даного тверження відповідача. Крім того, в судовому засіданні позивач ствержував,що ніяких грошових коштів від свого сина він з своєю дружиною не отримували а тому він з своєю дружиною ніяких грошових коштів на повернення боргу не віддавали і що йому про це взагалі нічого не відомо. В підтверження даного тверження сторона відповідача надала суду покази ,як свідка самого відповідача [PERSON] та покази свідка [PERSON] ,які є зацікавленими особами у вирішенні даного спору ,в зв»язку з чим можуть надавати суду неправдиві покази а тому суд не приймає покази зазначених свідків до уваги з цих обставин,як не приймає до уваги і складену між ними розписку (а.с.41) з тих же обставин. Такі тверження сторони відповідача також спростовуються висновком за результатами розгляду повідомлення позивача [PERSON] о/у СКП Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області від 18 липня 2016 року ,про те що 15 червня 2016 року за адресою його проживання,під час його відсутності його колишня дружина [PERSON] разом із сином забрали автомобіль [NUMBER]. В судовому засіданні позивач [PERSON] ствержував,що кредит за автомобіль був виплачений ним з дружиною за власні кошти. В судовому засіданні позивач [PERSON] також ствержував , що він працював в БУ-1 АТФ « Укргазбуд» де отримував постійні заробітки ,неодноразово виїзджав на роботи за межі України та отримував там значно більші доходи ніж в Україні. Дані тверження позивач [PERSON] підтвердив довідкою про свої доходи, квитанціями ,відмітками в паспорті для виїзду за межі України,дозвілом на роботу іноземному громадянину,трудовим договором,записами в трудовій книжці ( а.с.80,81-91). Із змісту зазначеної розписки вбачається ,що [PERSON] отримала 15 травня 2006 року від свого сина [PERSON] в позичку 5000 доларів США ,які позивачем і були повернуті сину 25 березня 2015 року в сумі 2000 доларів США та 22 червня 2016 року шляхом зарахування 2300 доларів США на погашення боргу шляхом продажу сину спірного автомобіля вартістю 27000 грн.. Із змісту зазначеної розписки також вбачається ,що позивач [PERSON] не є учасником укладення зазначеного договору позички . Відношення які виникли між відповідачем [PERSON] і її сином [PERSON] щодо отримання і повернення позички повинні регулюватися положеннями глави 60 ЦК України а не шляхом відчудження спільного майна сторін ,при чому за відсутності згоди на це одного із подружжя,яким є позивач [PERSON]. Наявність фінансових проблем у сторін щодо оплати кредиту ,що вбачається наданих представником відповідача в судовому засіданні додатку за №2 до договору про надання послуг за № 4231/1 від 12 липня 2002 року та додатку за №3 до договору про надання послуг за № 4231 від 12 липня 2002 року( а.с.109-114) щодо погашення кредиту,не свідчить про правомірність позбавлення права позивача спільної власності на нерухоме майно,як і не свідчить про погашення відповідачем [PERSON] зазначеного кредиту за рахунок отриманих нібито в позику грошових коштів від сина. В судовому засіданні сторони погодили вартість спірного автомобіля в сумі 84252 грн.75 коп.,про що позивач відобразив в своїй заяві про зменшення позовних вимог а відповідач в своєму письмовому запереченні та просили суд не призначати по справі експертизу на встановлення дійсної вартості транспортного засобу . За таких обставин ,коли в судовому засіданні достовірно встановлено,що автомобіль [NUMBER] був спільною сумісною власність сторін ,що відповідач [PERSON] самостійно, без згоди на те позивача [PERSON] ,продала належний їм обом на праві спільної сумісної власності автомобіль ,суд вважає ,що право позивача на володіння спільним сумісним майном порушене відповідачем та підлягає захисту відповідно до положень ст.ст. 60,61,65,70,71 СК України та ст.ст.355,368 ЦК України, ,шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 42126 грн.37 коп. грошової компенсації в рахунок 1/2 частки зазначеного автомобіля , враховуючи те,що спірний автомобіль був проданий особисто відповідачем без згоди позивача сину сторін,яким є [PERSON]. Задовольняючи таким чином позовні вимоги, суд вважає необхідним відповідно до положень ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] витрати понесені на оплату судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.. На підставі наведеного, ст.ст. 60,61,65,70,71 СК України та ст.ст.355,368 ЦК України ,керуючися ст.ст. 10,60,61,88,212,213,215 ЦПК України,суд-

Outcome: approved