Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON], [INFO], уродженку міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, батьківських прав щодо малолітніх дітей: дочки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]; залишити малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], на утриманні та вихованні позивача; стягнути з [PERSON], [INFO], уродженки м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, на користь позивача аліменти на утримання двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду до досягнення дитиною віку повноліття; допустити негайне виконання рішення суду в межах місячного платежу, згідно зі ст. 367 ЦПК України; стягнути з [PERSON] на користь позивача судові витрати, пов'язані зі зверненням до суду. В обґрунтування позову позивач [PERSON] зазначив, що з 12 березня 2005 року до 05 березня 2008 року, і з 14 листопада 2008 року до 24 жовтня 2011 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], під час шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Ще до розірвання шлюбу, за позовом відповідача, рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 20 вересня 2011 року з позивача були стягнуті аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] та сина [PERSON], які після фактичного припинення між [PERSON] та відповідачем шлюбних відносин залишилися на вихованні матері. Зазначеним рішенням з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] та сина [PERSON], в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 серпня 2011 року і до досягнення сином [PERSON] повноліття. Залишившись проживати разом із відповідачем, діти опинились у скрутній життєвій ситуації, так як відповідач, регулярно отримуючи від нього аліменти на утримання дітей, та отримуючи пенсію на їхнього молодшого сина [PERSON], який є інвалідом з дитинства, взагалі не піклувалась про матеріальне забезпечення їх дітей, які часто були голодні, не доглянуті, погано вдягнені. Всі грошові кошти, які повинні були втрачатись на дітей, відповідач витрачала на свої власні потреби, на придбання спиртних напоїв, а діти не мали навіть необхідного одягу та взуття. Дочка та син постійно жалілись позивачу на свою матір, яка виганяла їх із дому, ображала. Крім того, діти були свідками негідної поведінки позивача, п'яних дебошів та сварок, які вчинялися за місцем їх приживання відповідачем та її матір'ю. Не в змозі більше терпіти поведінку матері, її спосіб життя, її образи, жахливі умови проживання, дочка [PERSON] стала просити позивача та його батьків залишити її проживати разом з ними. У червні 2013 року дочка [PERSON], 2005 року народження, стала проживати разом із позивачем та його батьками [PERSON], [PERSON] та його цивільною дружиною, [PERSON] за їхнім зареєстрованим місцем проживання за адресою: [ADDRESS]. В жовтні 2015 року разом із позивачем та членами його сім'ї став проживати і малолітній син [PERSON], [INFO]. Таким чином, з жовтня 2015 року його з відповідачем малолітні діти проживають разом із [PERSON] за його зареєстрованим місцем проживання в житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], знаходяться на вихованні та утриманні позивача. Незважаючи на те, що діти проживають разом з позивачем, знаходяться на його виховання та утриманні. Вони залишаються бути зареєстровані за місцем проживання матері, тобто, в житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], і відповідач продовжує отримувати пенсію, призначену їх малолітньому сину [PERSON], як інваліду з дитинства, а до винесення Дніпровським районним судом рішення про припинення стягнення аліментів на дітей, отримувала і аліменти. Позивач працює, щомісячно отримує заробітну плату,повністю матеріально забезпечує дітей всім необхідним одягом, взуттям, продуктами харчування, іграшками та іншими речами, які потрібні для життя, навчання, розвитку та виховання дітей, самостійно піклується про дочку та сина, тобто він повністю взяв на себе всі батьківських обов'язки по вихованню та утриманню дітей. Допомогу по вихованні, навчанні та розвитку дітей йому надає його матір, яка є пенсіонером і має вільний час для надання такої допомоги. Також допомогу надає його цивільна дружина, з якою він має спільну дитину - дочку [PERSON], [INFO], і яка фактично замінила дітям рідну матір. З моменту проживання дітей разом з ним відповідач [PERSON] взагалі не цікавиться життєзабезпеченням дітей: дочки [PERSON] - з червня 2013 року, сина [PERSON] - з жовтня 2015 року. Відповідач, залишивши дітей на вихованні та утриманні не тільки не відмовилася від отримання аліментів, які стягувалися з позивача саме на утримання малолітніх дітей, а й витрачала грошові кошти на свої потреби, що в значній мірі погіршило майновий стан дітей і при цьому сама не надавала жодної копійки своїм дітям. Відповідач повторно зареєструвала шлюб та змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Вона не працювала і не працює, вживає алкогольні напої, виганяла дітей із дому, не піклувалась про них, матеріально не забезпечувала. У зв'язку з чим дочка і син вирішили проживали разом з позивачем. Усунувшись від матеріального забезпечення своїх малолітніх дітей, відповідач взагалі перестала цікавитися їх життям, не приймає участі у вихованні та розвитку дітей, її не хвилюють їх проблеми, стан здоров'я, внутрішній світ та духовний розвиток дітей. Таке відношення до дітей, байдужість до їх долі свідчать про те, що відповідач не виконує і не бажає виконувати свої батьківські обов'язки. Відповідач не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не опікується ними, живе своїм власним життям, в якому немає місця дітям, тобто вона самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків. Позивач наголошує на тому, що він самостійно виконує свої батьківські обов'язки щодо піклування про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Малолітній син [PERSON] знаходиться дома, дитячий дошкільний заклад не відвідує, під час знаходженням позивача на роботі, дитиною опікується мати позивача. Дочка [PERSON] відвідує Комунальний заклад «Середня загальноосвітня школа № 28 м. Дніпродзержинська», навчається у 5-Б класі, позитивно характеризується за місцем навчання, є старанною, працелюбною, завжди доглянута, охайна, регулярно виконує домашні завдання, відвідує гуртки, перебуває у гарному настрої. В зв'язку з тим, що мати дітей самоусунулась від виховання своїх обов'язків, позивач вважає, що вона повинна бути позбавлена батьківських прав щодо малолітніх дітей, оскільки у добровільному порядку мати матеріальної допомоги на їх утримання не надає, хоча є працездатною, аліменти на користь інших осіб не сплачує. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, заявив клопотання про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України, про поважність причин неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутністю не надала, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не зверталася, а також не скористалася правом надання заперечень проти позову та будь-яких доказів на їх підтвердження. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Дніпровського району Кам'янської міської ради в судове засідання не з'явився, письмово просив провести розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги повністю підтримують. Надав суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON], [INFO], оскільки відповідач [PERSON] самоусунулась від виховання дітей, діти після розірвання шлюбу проживали разом із матір'ю, але через деякий час опинилися у скрутній життєвій ситуації. Мати почала нехтувати своїми прямими батьківськими обов'язками: перестала приділяти увагу вихованню, розвитку дітей, не піклувалась про їх матеріальне забезпечення, не дивлячись на те, що регулярно отримувала аліменти на утримання малолітніх та соціальну допомогу на молодшого сина [PERSON], який є дитиною-інвалідом. З червня 2013 року малолітня [PERSON] проживає разом із батьком, гр. [PERSON], бабусею та дідусем, а з жовтня 2015 року батько забрав до себе в сім'ю сина [PERSON]. На початку 2016 року гр.[PERSON] вимушений був звернутися до органу опіки та піклування щодо призначення його єдиним законним представником сина [PERSON] на час проходження психолого-медико-педагогічної комісії, оскільки дитині необхідно було визначити подальшу корекційну програму навчання, а матері доля дитини була байдужа. Враховуючи викладене, узявши до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, захищаючи інтереси малолітніх дітей, вважає доцільним позбавити батьківських прав гр.. [PERSON] у відношенні малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Представник третьої особи - Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, надали до суду заяву про розгляд справи за відсутністю їх представника. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з чим суд, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.11, 12). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони з 12 березня 2005 року до 05 березня 2008 року, і з 14 листопада 2008 року до 24 жовтня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується відмітками у паспорті громадянина України [PERSON], копією рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 жовтня 2011 року про розірвання шлюбу (а.с. 10, 22). Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 20 вересня 2011 року з позивача були стягнуті аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] та сина [PERSON], в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 серпня 2011 року і до досягнення сином [PERSON] повноліття (а.с.23). З матеріалів справи вбачається, що згідно заочного рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від17 березня 2016 року припинено стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO], у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, призначених рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 20.09.2011 р. по справі № 2-1596/2011 (а.с. 24). З доводів позовної заяви вбачаться, що залишившись проживати разом із відповідачем, діти опинились у скрутній життєвій ситуації, так як відповідач, регулярно отримуючи від нього аліменти на утримання дітей. Та отримуючи пенсію на їхнього молодшого сина [PERSON], який є інвалідом з дитинства, взагалі не піклувалась про матеріальне забезпечення їх дітей, які часто були голодні, не доглянуті, погано вдягнені. Всі грошові кошти, які повинні були втрачатись на дітей, відповідач витрачала на свої власні потреби, на придбання спиртних напоїв, а діти не мали навіть необхідного одягу та взуття. Згідно змісту позовної заяви, у червні 2013 року на прохання дитини дочка [PERSON], 2005 року народження, стала проживати разом із позивачем за його зареєстрованим місцем проживання за адресою: [ADDRESS]. В жовтні 2015 року разом із позивачем та членами його сім'ї став проживати і малолітній син [PERSON], [INFO], що підтверджується актами від 12.07.2016 року, посвідченими головою квартального комітету № 8 м. Дніпродзержинська [PERSON] (а.с.16, 17, 18). З моменту проживання дітей разом з позивачем, відповідач [PERSON] взагалі не цікавиться життєзабезпеченням дітей: дочки [PERSON] - з червня 2013 року, сина [PERSON] - з жовтня 2015 року. Згідно матеріалів справи, малолітня [PERSON] [INFO], відвідує Комунальний закладі «Середня загальноосвітня школа № 28 м. Дніпродзержинська", навчається у 5-Б класі, позитивно характеризується за місцем навчання, є старанною, працелюбною, завжди доглянута, охайна, регулярно виконує домашні завдання, відвідує гуртки, перебуває у гарному настрої товариська, емоційна. Батько регулярно сплачує шкільні внески, оплату за харчування, при нагоді відвідує школу, допомогу у вихованні надає мати позивача [PERSON], що підтверджується характеристикою, виданою класним керівником [PERSON] та директором КЗ «СЗШ № 28 м. Дніпродзержинська» [PERSON] (а.с.14). Згідно висновку органу опіки та піклування Адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради від 10.11.2016 року № 6-11/634 «Про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON], [INFO]», орган опіки та піклування - адміністрація Дніпровського району вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], у відношенні малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], оскільки відповідач [PERSON] самоусунулась від виховання дітей, діти після розірвання шлюбу проживали разом із матір'ю, але через деякий час опинилися у скрутній життєвій ситуації. Мати почала нехтувати своїми прямими батьківськими обов'язками: перестала приділяти увагу вихованню, розвитку дітей, не піклувалась про їх матеріальне забезпечення, не дивлячись на те, що регулярно отримувала аліменти на утримання малолітніх та соціальну допомогу на молодшого сина [PERSON], який є дитиною-інвалідом (а.с. 52-53). Обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України, так батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток тощо. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитини" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини, перелік підстав для позбавлення батьківських прав є вичерпним. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно дитини. Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно із ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Суд погоджується з висновком органу опіки та піклування Адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради від 10.11.2016 року № 6-11/634 «Про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON], [INFO]», згідно якого орган опіки та піклування - адміністрація Дніпровського району вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], у відношенні малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], оскільки він є достатньо обґрунтованим, не суперечить інтересам дітей. Суд також вважає за доцільне залишити їх на вихованні та утриманні позивача [PERSON], та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітніх дітей, у зв'язку з тим, що діти потребують матеріальної допомоги від матері, яка згідно закону повинна їх утримувати. Враховуючи те, що відповідач самоусунулася від виховання малолітніх дітей, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не спілкується з дітьми, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, матеріально дітей не утримує та беручи до уваги висновок Органу опіки та піклування, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та мають бути задоволені. Згідно ч.3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Пунктом 10 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" роз'яснено, що подані до суду позовні заяви можуть містити кілька самостійних вимог, кожна з яких є об'єктом справляння судового збору. Таким чином, при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне на підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. за позовні вимоги, щодо стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, а також стягнути з відповідача сплачений позивачем судовий збір за немайнову вимогу, щодо позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved