Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги він обґрунтовує тим, що вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано 10.10.1992 р. Відділом реєстрації акців цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей вони не мають. Сімейне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з різними поглядами на життя, несумісністю характерів та відсутністю взаєморозуміння. Протягом останніх років стосунки між сторонами поступового погіршувалися, що в кінцевому результаті близько 1 року назад призвело до фактичного припинення між ними шлюбних стосунків. Сторони окремо проживають та не ведуть спільне господарство. Шлюб існує формально. В ході розгляду справи позивач підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просив позов задовольнити, а шлюб між ним та відповідачем розірвати, оскільки їхнє подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Кожен із них живе власним життям. Шлюб існує формально, сторони трималий час не підтримують шлюбних стосунків, не мешкають разом, не пов»язані спільним побутом. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча повідомлялась судом належним чином про місце і час слухання справи за місцем реєстрації. Судова повістка повернулась до суду за закінчення її терміну збергінання. В силу положень ст.74 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленою про місце і час судового розгляду. На підставі ст. 224 ЦПК України та за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 10 жовтня 1992 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації акців цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, про що складено актовий запис № 1391. Від шлюбу у подружжя неповнолітніх дітей не має. Спір про поділ спільного майна між сторонами відсутній. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В силу положень ст.3 Сімейного кодексу України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права і обов»язки. Судом встановлено, що близько одного року сторони не підтримують шлюбних стосунків та окремо проживають. Сторони не ведуть спільне господарство, не пов»язані спільним побутом. Шлюб існує формально. Зазначені обставини були встановлені при розгляді справи. Подальше існування сім»ї є неможливим, оскільки між сторонами втрачено почуття любові, відсутнє бажання для відновлення шлюбних стосунків і подальшого існування сім»ї. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. Як зазначалось судом вище, сторони у справі не мешкають разом, не ведуть спільне господарство, не пов'язані спільним побутом, кожен з них має власні інтереси. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що сім'я існує формально, а отже шлюб між сторонами може бути розірваний. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки подальше існування сім»ї є неможливим. На підставі викладеного,

Outcome: approved