Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

Звернувшись 17.10.2013 р. до суду з позовом, та 15.01.2014 р. уточнивши первісно заявлені позовні вимоги, ПАТ „ДТЕК Донецькобленерго" просить стягнути з відповідача заборгованість за спожиту електричну енергію за період з 29.09.1998 р. по 30.11.2012 р. у розмірі 577,74 грн., 3% річних у розмірі 29,25 грн., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 229,40, посилаючись на те, що відповідач [PERSON], що мешкає за адресою: [ADDRESS], є споживачем електричної енергії, про що свідчить особовий рахунок [NUMBER]. В порушення вимог п.п.19,20,21 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26.07.1999 р. з наступними змінами та доповненнями, відповідач не сплачує за спожиту електричну енергію, у зв'язку з чим за період з 29.09.1998 р. по 30.11.2012 р. виникла заборгованість у розмірі 577,74 грн., що підтверджується розрахунком дебіторської заборгованості. На підставі ст.625 ЦК України на суму заборгованості нараховані три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 29,25 грн. Представник позивача за довіреністю Ставінова Е.С. у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі за наведених в уточненій позовній заяві підстав, додатково пояснивши: До позовних вимог ДТЕК позовна давність не може бути застосована, на чому наполягає відповідач, оскільки за правилами ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Відповідач частково погашає заборгованість, що підтверджується Випискою по особовому рахунку, тобто визнає наявність заборгованості. Просила задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, пославшись на те, що дійсно є споживачем послуги позивача з енергопостачання. Проте будь-якої заборгованості за надавану позивачем послугу він не має. Покази з електролічильника він знімає самостійно, не дожидаючись квитанцій ПАТ, за якими провадить оплату за послугу позивача. У його квитанціях зазначається період сплати з першого числа місяця по перше число наступного місяця, тобто показання лічильника фіксуються за повний місяць. За роздрукованими квитанціями позивача, він не сплачує, оскільки в них зазначаються періоди не повного місяця, а лише половина періоду. Тому він сам знімає показання лічильника, заповнює власноруч квитанції, та по ним сплачує за спожиту електроенергію. З цієї причини показники спожитої ним електричної енергії за його квитанціями різняться з цими показниками за квитанціями позивача. При цьому показники за його квитанціями дещо вищі аніж за квитанціями позивача, тому навіть через розбіжності у врахуванні спожитої ним електроенергії за його квитанціями і квитанціями позивача заборгованість не вираховується. Ці квитанції не є підтвердженням визнання боргу, оскільки за цими квитанціями сплачуються саме поточні рахунки за показниками електролічильника, які він знімає власноруч. За останні тринадцять років він вчасно і в повному обсязі, навіть авансовими платежами, сплачує за спожиту електричну енергію. Проте довести це твердження за весь спірний період не в змозі через незбереження всіх квитанцій з 1998 року. Згідно листів від Держенергонагляду від 06.10.2009 р. та «ДТЕК Донецькобленерго» від 15.03.2011 р. проведено аналіз звірки розрахунків за електроенергію за період з 18.08.1999 р. по 28.08.2009 р. Проведеним аналізом встановлено, що значна сума заборгованості виникла в результаті відсутності окремих платіжних документів за період з 1999 року по 2003 рік. Поточної заборгованості немає. Тому просить застосувати позовну давність, про що 11.03.2014 р. надав письмову заяву. Заслухавши сторони, дослідивши надані сторонами докази по справі, суд дістає наступних висновків: Судом встановлено, що позивач надає послугу з енергопостачання за адресою : [ADDRESS]. Споживачем цієї послуги є [PERSON], про що свідчить особовий рахунок [NUMBER], і що ним не спростовується. За розрахунком позивача відповідач має заборгованість за надавану позивачем послугу за період з 29.09.1998 р. по 30.11.2012 р. у розмірі 577,74 грн., в тому числі по періодах: з 29.09.1998 р. по 31.12.1999 р. борг складає 317,71 грн., з 01.01.2000 р. по 16.10.2002 р. борг складає 269,40 грн., з 16.10.2002 р. по 30.04.2006 р. борг складає 0,15 грн., з 01.05.2006 р. по 31.08.2006 р. борг складає -18,72 грн., з 01.09.2006 р. по 31.01.2011 р. борг складає 15,56 грн., з 01.02.2011 р. по 31.03.2011 р. борг складає -30,70 грн., з 01.04.2011 р. по 30.11.2012 р. борг складає 24,34 грн. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність (за ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки) застосовується судом по заяві сторони у спорі, яка зроблена до винесення ним рішення. Відповідачем у судовому засіданні було заявлено про застосування позовної давності. За ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких обставин до вимог стягнення заборгованості за період з 29.09.1998 р. по 17.10.2010 р. слід застосувати позовну давність. При цьому суд не приймає до уваги доводи представника позивача щодо переривання строку позовної давності частковим погашенням відповідачем суми заборгованості як не підтверджені належними доказами (наприклад, копіями квитанцій про сплату боргу). Так за наданими відповідачем квитанціями за трирічний період 2010-2012 р.р. вбачається, що відповідачем сплачувалися поточні рахунки за показниками електролічильника, будь-яких інших оплат ним не здійснювалося. Виписка по особовому рахунку, на яку посилається представник позивача, не може вважатися підтвердженням визнання відповідачем суми боргу за наступних підстав. Переплату відповідач обумовлює розбіжностями у показниках спожитої електричної енергії за даними позивача та за даними власноруч заповнених ним квитанцій, в яких цей показник дещо більший, а не визнанням ним вирахуваної позивачем суми заборгованості. Ці доводи відповідача заслуговують на увагу з огляду на ту обставину, що показник споживання електричної енергії у квитанціях, заповнених відповідачем, по яких сплачені рахунки за спожиту електричну енергію, більший від показника за наданими позивачем Актом звірки розрахунків за електроенергію і Довідкою про споживання за період з 08.2008 р. по 01.2014 р. Щодо спірного періоду поза межами позовної давності з 17.10.2010 р. по 30.11.2012 р., суд вважає у задоволенні цих вимог слід відмовити за тих підстав, що стороною позивача не доведена наявність заборгованості у цей період. Так з наданих відповідачем квитанцій (як на цьому зауважувалося вище) за трирічний період 2010-2012 р.р. оплати за надану позивачем послугу відповідачем здійснювалися вчасно за показниками електролічильника в повному обсязі. Як вбачається з листа ВАТ «Донецькобленерго» від 15.03.2011 р. за № 33/652 на ім'я [PERSON] за період з 19.11.2002 р. по 12.02.2011 р. відповідачем спожито 4869 кВт/ч на суму 1011,32 грн., сплачено 1022,87 грн. Тож суд вважає, позивачем не доведена наявність заборгованості за зазначений період. При цьому суд на зважає на доводи представника позивача щодо того, що заборгованість можливо виникла внаслідок неправильного обліку відповідачем спожитої електричної енергії, оскільки це лише припущення, яке будь-якими доказами не підтверджено. За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed