Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] з батьком, припинення стягнення аліментів, звільнення від заборгованості по сплаті аліментів та стягнення аліментів з відповідача. Вимоги позову мотивує тим, що з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] , 2005 року народження. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10 червня 2011 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу син проживає з ним, позивачем, в належному йому житловому будинку по [ADDRESS] , при цьому відповідач не приймає участі в вихованні та утриманні сина. У 2011 Деснянським районним судом м. Києва винесено рішення про стягнення з нього, позивача, аліментів на утримання сина на користь відповідача в розмірі 750 грн. щомісячно, починаючи з 12 жовтня 2011 року і до повноліття дитини. На підставі вказаного рішення видано виконавчий лист на відкрито виконавче провадження. Станом на 09 лютого 2018 року у нього, позивача, існує заборгованість по сплаті аліментів за весь період після винесення рішення, а саме за період з жовтня 2011 року по лютий 2018 року в розмірі 57 000 грн. Разом з тим ним, позивачем, аліменти постійно сплачувались, що підтверджується квитанціями, проте виконавчою службою зазначені квитанції не приймаються. Посилаючись на вказане та на те, що син фактично проживає з ним, перебуває на його утриманні, просить припинити стягнення з нього аліментів, звільнити від заборгованості по аліментах та стягнути аліменти з відповідача. 30 травня 2018 року ухвалою Деснянського районного суду відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Деснянського районного суду від 29 травня 2018 року забезпечено позов шляхом зупинення стягнення аліментів з [PERSON] на підставі виконавчого листа № 2-6190, виданого 06 грудня 2011 року Деснянським районним судом м. Києва по виконавчому провадженню № 30997859. 20 червня 2018 року до суду надійшов відзив, згідно з яким відповідач зазначає про те, що фактично сторони проживають за однією адресою, син проживає з нею та перебуває на її утриманні. Вказує на те, що твердження позивача про те, що вона ухиляється від виконання батьківських обов`язків не відповідає дійсності, оскільки вона надавала дозволи на виїзд сина за кордон у супроводі батька, піклуючись про сина, про його повноцінний емоційний та фізичний розвиток. Зазначала також, що має претензії до позивача щодо сплати аліментів, оскільки існує заборгованість. 25 липня 2018 року до суду надійшла відповідь на відзив, згідно з якою позивач вказує на те, що заперечення відповідача з приводу того, що їх син перебуває на повному утриманні батька позивача та проживає з ним, спростовуються актом обстеження умов проживання, згідно з яким вказано, що відповідач проживає за адресою [ADDRESS] періодично, без реєстрації, а син [PERSON] проживає з батьком. Окрім вказаного, розпорядженням Броварської районної державної адміністрації Київської області визначено місце проживання дитини з позивачем. Зазначає, що постійно сплачував аліменти на утримання сина, а також всі додаткові витрати. 26 липня 2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. 22 серпня 2018 року ухвалою суду відмовлено представнику відповідача [PERSON] - [PERSON] у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи Деснянський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Служба у справах дітей та сім`ї Броварської міської ради про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів, припинення стягнення аліментів, до вирішення Деснянським районним судом м. Києва справи за № 754/10295/18 за позовом [PERSON] до Броварської районної державної адміністрації Київської області, [PERSON] про визнання незаконним та скасування розпорядження та про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю. 12 вересня 2018 року зі сторони відповідача до суду надійшла заява про відвід судді Саламон О.Б. 13 вересня 2018 року ухвалою суду визнано зазначену заяву необґрунтованою та передано її на розгляд іншого судді у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України. Зупинено провадження по справі. 18 вересня 2018 року ухвалою судді Таран Н.Г. постановлено відмовити в задоволенні заяви відповідача про відвід судді Саламон О.Б. Ухвалою суду від 18 вересня 2018 року поновлено провадження по справі. 18 вересня 2018 року повторно надійшла заява відповідача про відвід судді Саламон О.Б. 20 вересня 2018 року ухвалою суду визнано зазначену заяву необґрунтованою та передано її на розгляд іншого судді у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України. Зупинено провадження по справі. 26 вересня 2018 року ухвалою судді Клочко І.В. постановлено відмовити в задоволенні заяви відповідача про відвід судді Саламон О.Б. Ухвалою суду від 02 жовтня 2018 року поновлено провадження по справі. 23 січня 2019 року до суду зі сторони відповідача надійшла заява про зупинення провадження по справі. 23 січня 2019 року ухвалою суду зупинено провадження по справі до набрання законної сили рішення по справі, яка розглядається Київським окружним адміністративним судом № 320/5245/18 за позовом [PERSON] до головного спеціаліста Служби у справах дітей та сім`ї Броварської районної державної адміністрації Київської області Сліпчук І.О., головного спеціаліста Броварської районної державної адміністрації Київської області Турченюк А.М., Броварської районної державної адміністрації Київської області, третя особа - [PERSON] про визнання протиправними дій та бездіяльності та визнання протиправним і скасування розпорядження. 08 липня 2019 року (передано судді 25.07.2019) зі сторони Київського окружного адміністративного суду надійшла відповідь на запит та рішення від 28 березня 2019 року по справі № 320/5245/18. 25 липня 2019 року ухвалою суду провадження по справі поновлено. 12 листопада 2019 року до суду зі сторони відповідача надійшли письмові пояснення, згідно з якими, посилаючись на постанови Верховного суду, правові висновки Великої Палати Верховного суду, Конвенцію про права дитини, рішення Європейського суду з прав людини, зазначила, що їх син [PERSON] на момент розгляду справи досяг чотирнадцяти років. Вказувала на те, що їздить з сином на відпочинки, особисто навчила сина грати в настільний теніс. Аліменти отримувала нерегулярно. Вважає, що проживання сина з нею буде відповідати інтересам дитини, оскільки вона має час займатись сином, піклуватись про нього та має достатній та стабільний дохід. 25 листопада 2019 року зі сторони представника позивача - адвоката Гарнаги Н.Ю. надійшла заява, згідно з якою просить відмовити в задоволенні позову. Позивач та його представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали в повному обсязі, посилаючись на викладене в ньому, при цьому позивач зазначив, що виникла потреба в позові у зв"язку з обмеженням прав дитини у виїзді за кордон у зв"язку з аліментною заборгованістю. Знаючи, що займається особисто дитиною і безпідставно сплачує кошти відповідачу, однак "закривав на все очі". Відповідач та її представники в наступні судові засідання не з`являлись, причини неявки суду не повідомляли, про розгляд справи повідомлялись належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштових відправлень. Представник третьої особи - Деснянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що свідчить відповідна відмітка. Від представника третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Броварської районної державної адміністрації Київської області до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. Просять прийняти рішення за наявними в матеріалах справи доказами. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили, що вони, як викладачі [PERSON] , бачать відношення батька [PERSON] до сина, який допомагає, забезпечує всім необхідним та приділяє увагу сину, при цьому зазначили, що матір не бачили і остання не цікавиться, чим дитина займається у вільний час. Уроки і досягнення лише з батьком. Син ніколи не згадує про матір. Опитаний в судовому засіданні неповнолітній [PERSON] в судовому засіданні зазначив про бажання проживати разом з батьком. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено наступне. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 лютого 1991 року. (т.1а.с.7) Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10 червня 2011 року шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . (т.1а.с.8) У 2011 Деснянським районним судом м. Києва винесено рішення про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання сина в розмірі 750 грн. щомісячно, починаючи з 12 жовтня 2011 року і до повноліття дитини. Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до Довідки Зазимського закладу загальної середньої освіти Броварського району Київської області від 12.03.2018 №16 [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до довідок Зазимської сільської ради Броварського району Київської області № 16, № 265, № 266 від 12.03.2018 [PERSON] навчається в Зазимській ЗОШ 1-ІІІ ступенів з 01 вересня 2011 року, не зареєстрований, однак фактично проживає в [ADDRESS] будинку [ADDRESS] , що належить його батьку [PERSON] (т.1 а.с.10-11) Зокрема, сторонами по справі не заперечувався та визнавався факт фактичного проживання неповнолітнього [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно з постановою старшого державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Панченко І.І. від 03 лютого 2012 року, в провадженні виконавчої служби перебуває виконавче провадження №30997859 з виконання виконавчого листа № 2-6190, виданого 06 грудня 2011 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 750 грн., але не менше 30 % встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 12 жовтня 2011 року і до повноліття. (т.1а.с.12) Відповідно до розрахунку заборгованості, здійсненого ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві станом на січень 2018 за період з жовтня 2011 року по січень 2018 року заборгованість по зазначеному вище виконавчому провадженні становить 54 750 грн. При цьому, згідно з квитанціями, наданими стороною позивача, вбачається, що останнім сплачувалися аліменти за період з грудня 2011 року по травень 2018 року. Відповідно до Довідки - характеристики щодо позивача [PERSON] , виданої Зазимським закладом загальної середньої освіти Броварського району Київської області від 08.06.2018 № 65, останній бере активну участь у вихованні сина, організації його дозвілля та матеріального забезпечення, опікується здоров`ям дитини як в Україні, так і за кордоном, був неодноразово обраний батьками до складу батьківського комітету класу та школи, тісно співпрацює з класним керівником, відвідує батьківські збори, постійно цікавиться життям дитини у закладі освіти, успішністю та здоров`ям дитини, вболіває за сина, є активним учасником родинних свят, шкільних заходів. Зокрема, у відповідності до Розпорядження від 12 липня 2018 року № 624 Броварської районної державної адміністрації Київської області місце проживання [PERSON] визначено з батьком за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року, яке набрало законної сили 10 травня 2019 року, відмовлено в задоволенні позову [PERSON] про визнання протиправними дій в.о. начальника Служби у справах дітей та сім`ї Броварської районної державної адміністрації Київської області Сліпчук І.О., головного спеціаліста Броварської районної державної адміністрації Київської області Турченюк А.М., здійснені ними 13 червня 2018 року щодо обстеження житлово-побутових умов її сина [PERSON] , а також бездіяльність вищезазначених посадових осіб щодо проведення бесіди з нею та відвідання її за місцем проживання, визнання протиправним та скасування Розпорядження Броварської районної державної адміністрації Київської області від 12 липня 2018 року № 624. Рішення не оскаржувалося та набрало чинності. Відповідач [PERSON] зверталася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з матір"ю, однак за її клопотанням позов залишено без розгляду. Згідно з витягом територіальної громади України відповідач [PERSON] зареєстрована у [ADDRESS] з 22 жовтня 1986 року. (а.с.24) У відповідності до Акту обстеження умов проживання [ADDRESS] фактично проживає і відповідач. Зазначені обставини не заперечувались та визнавались сторонами по справі. Згідно з Інформацією з Державного реєстру прав на нерухоме майно, домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , на праві часткової власності належить позивачу, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У судовому засіданні позивачем зазначалося про визначення поштових адрес, при цьому у відповідності до пояснень, саме у будинку по [ADDRESS] проживає сім`я позивача [PERSON] . Доказів того, що зазначена частина домоволодіння по [ADDRESS] є спільною чи частковою власністю колишнього подружжя, шлюб яких розірвано у 2011 році, стороною відповідача не надано. У відповідності до Висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини від 26 липня 2018 року № 1197/01-12, Орган опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації заслухавши пояснення [PERSON] , [PERSON] , врахувавши думку дитини, вважає за доцільне, визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] з батьком. Згідно з Витягами з Протоколів засідань комісії з питань захисту прав дитини Броварської районної державної адміністрації від 26 червня 2018 року № 12, від 10 липня 2018 року № 13, [PERSON] повідомив, що любить і тата і маму, але проживати бажає разом з татом, який більше приділяє уваги, ніж мама. Підтримує захоплення тенісом та забезпечує участь у змаганнях, возить на додаткові заняття з англійської мови, відвідує заходи в школі, бере на відпочинок. З мамою спілкування бувають рідко, коли вона вдома та не зайнята роботою. Зазначив, що весь навчальний час проводить у тата, а до мами йде лише ночувати. (т.1 а.с.202) У відповідності до листа Зазимської сільської ради Броварського району Київської області, відповідач за адресою: [ADDRESS] проживає не постійно. (т.1 а.с.204) Щодо вимог позову про визначення місця проживання дитини суд зазначає наступне. Згідно ч.4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст. 157 цього Кодексу. Відповідно до ч.1,2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Нормами чинного цивільного законодавства, зокрема главою 4 підрозділу 1 розділу 2 ЦК України, визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років є малолітньою особою (ст.31 ЦК України), а фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років є неповнолітньою особою (ст.32 ЦК України). Згідно ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом (ч.3 ст. 29 ЦК України). Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч.2 ст. 29 ЦК України). Вказані норми кореспондуються із нормами СК України. Статтею 161 СК України визначено порядок вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини. При цьому ч. 3 ст. 160 СК України закріплено, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України в п. 18 Постанови Пленуму № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Тобто, в судовому порядку можливе вирішення спору щодо місця проживання лише малолітньої дитини, а місце проживання неповнолітньої дитини визначається нею самою. З огляду на вказане, суд відмовляє в задоволенні вимог позову про визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] , оскільки на момент ухвалення рішення по справі він досяг 14-річного віку. Разом з тим, ст. 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини, звільнення від сплати аліментів), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. При цьому, вимоги позову про припинення стягнення аліментів, звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів з відповідача не є похідними від вимог про визначення місця проживання дитини в даному випадку, враховуючи підстави для відмови в задоволенні вказаних вимог. Підставами виникнення зазначених вимог, як зазначено в позові, стало те, що неповнолітній [PERSON] фактично проживає з батьком та перебуває на його утриманні. З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що встановлення судом обставини щодо місця проживання неповнолітнього [PERSON] , а саме «де» та «з ким», має фундаментальне значення для ефективного захисту прав та інтересів неповнолітнього та об`єктивного, всебічного розгляду справи. При цьому, як вбачається, з наведених вище доказів, які наявні в матеріалах справи, сторони по справі та їх син [PERSON] проживають фактично за однією адресою. Разом з тим, з актів обстеження умов проживання та довідок, а також висновку про визначення місця проживання дитини, вбачається, що неповнолітній [PERSON] фактично проживає з батьком. При цьому, в судовому засіданні [PERSON] зазначив, що бажає проживати з батьком. Отже, [PERSON] , як дитина і особа, яка досягла 14-ти років, самостійно визначив та зазначив про це, як на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, так і в суді, своє місце проживання з батьком [PERSON] . Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч. 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Процесуальними нормами ч. 4 ст. 273 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. За таких обставин, суд дійшов висновку, що проживання дитини з батьком і перебування на його повному утриманні свідчить про суттєву зміну обставин, що були підставою для стягнення аліментів з позивача в 2011 році, і має тягнути за собою звільнення від сплати аліментів з моменту набрання рішенням законної сили. Відповідно до практики ЄСПЛ рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. З огляду на те, що дитина фактично проживає разом з батьком у належному йому будинку, та з матір`ю, яка фактично тимчасово проживає у цьому ж будинку, однак зареєстрована у іншому місці, при цьому дитина знаходиться на утриманні батька, а мати влаштувалася офіційно на роботу лише під час розгляду справи в суді, вказані обставини мають істотне значення, які у відповідності до ч. 2 ст. 197, ст. 181 СК України дають підстави для звільнення батька від сплати аліментів і для стягнення таких аліментів з матері дитини. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 3 цієї статті встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідач є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань, встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності, суду надано не було, тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що відповідач спроможна надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Визначення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини у відповідній частці від заробітку (доходу) батька дитини узгоджується з положеннями ч.3 ст. 181 СК України. На підставі викладених сторонами аргументів і оцінки наданих доказів, з урахуванням принципу рівності обов`язків батьків щодо утримання дитини і таких загальних засад цивільного законодавства як розумність та справедливість, при визначенні розміру аліментів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання сина [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідач заперечує, що син перебуває на повному утриманні батька та проживає разом з ним, при цьому на підтвердження заперечень доказів не надано. За підписом класного керівника та директора школи, де навчається [PERSON] , видано довідку - характеристику, згідно з якою вказано на безпосередню постійну участь батька у житті, розвитку, навчанні дитини, організації його дозвілля та матеріального забезпечення, опікується оздоровленням дитини як в Україні, так і за кордоном. Неодноразово обраний до складу батьківського комітету класу та школи. Тісно співпрацює з класним керівником, відвідує батьківські збори, постійно цікавиться життям дитини, успішністю та здоров`ям дитини, є активним учасником родинних свят, шкільних заходів, користується повагою педагогів та батьків, при цьому не зазначено будь - якої участі у цьому процесі матері. Як вбачається з наданих квитанцій, позивачем сплачувалися аліменти за період з грудня 2011 року (з моменту винесення рішення про стягнення аліментів ) по травень 2018 року ( по дату подачі позову). Зокрема, в судовому засіданні позивачем зазначалося про те, що також сплачуються додаткові витрати на навчання, одяг дитини, поїздки (в тому числі неодноразовий виїзд (у 2015 році, двічі у 2016 - 2017 роках та у 2018 році за межі України з дитиною, де здійснював відповідний нагляд, діяв в інтересах та від і мені дитини, ніс відповідальність за її життя і безпеку, а також виконував всі інші повноваження, передбачені для батьків чинним сімейним законодавством України - т. 1а.с.14-19), про що не заперечувала відповідач [PERSON] , зазначаючи, що саме вона, як мати, надаючи дозволи на виїзд дитини, піклувалася про сина, адже йому для повноцінного емоційного та фізичного розвитку необхідно проводити час з батьком та відпочивати, розширюючи уяву про навколишній світ. (т.1 а.с.42) Виходячи з наведеного, з урахуванням вище викладеного, суд лійшов висновку щодо часткового задоволення позову в частині припинення стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , звільнення від сплати заборгованості від аліментів та стягнення з матері [PERSON] на користь батька [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ст. 141 ЦПК України в порядку розподілу судових витрат, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 409, 6 грн. та стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial