Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, [PERSON] про скасування рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки та державного акту про право власності на земельну ділянку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в 2013р. позивач зареєстрував право власності на земельну ділянку по [ADDRESS]. Оскільки розмір земельної ділянки є незначний, вона не виділена в натурі. Крім позивача є два співвласники зазначеної ділянки - [PERSON] та [PERSON] Поруч зазначеної ділянки є вільна - неприватизована земельна ділянка. В квітні 2013р. позивач звернувся до Київської міської ради з проханням передати у власність ще приблизно 0,025 га землі. У відповідь на заяву позивач отримав лист з інформацією які необхідно надати документи. В подальшому, позивачу стало відомо, що зазначена земельна ділянка приватизована відповідачем [PERSON], без згоди інших користувачів земельної ділянки, яка спільно ними використовувалась під город та для відпочинку. Рішенням Київської міської ради від 24.05.2007 за №571/1232, [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,06 га для ведення індивідуального садівництва на [ADDRESS] та оформлено державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 587 кв.м. з кадастровим номером [NUMBER]. Оскільки на час прийняття оскаржуваного рішення іншими користувачами спірної земельної ділянки були позивач та [PERSON], вони своєї згоди на вилучення спірної земельної ділянки не надавали, тому рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки є незаконним та підлягає скасуванню. Крім того, на момент прийняття спірного рішення проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок підлягали обов'язковій державній експертизі, визначення меж земельної ділянки в натурі та погодження їх з суміжними власниками та землекористувачами є обов'язковим, але зазначені дії проведені не були. За таких умов, позивач вважає, що оскаржуване рішення Київської міської ради від 24.05.2007 №571/1232 є неправомірним, а виданий на його підставі акт про право власності на спірну земельну ділянку підлягає скасуванню. Оскільки позивач дізнався про порушене право в 2014р., тому просив поновити строк позовної давності, оскільки він був пропущений з поважних причин. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач Київська міська рада в особі представника проти задоволення позову заперечувала, зазначивши, що при винесенні оскаржуваного рішення були дотримані всі вимоги діючого на той час законодавства та міська рада діяла в межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений законом. Відповідач [PERSON] та її представник позов не визнали, зазначивши, що спірна земельна ділянка на законних підставах була приватизована, оскільки тільки відповідач постійно користувалась нею. Відповідач оформив своє право власності на суміжну земельну ділянку лише в 2013р. і тому його права жодним чином не були порушені. Третя особа [PERSON] позов не підтримала та зазначила, що позивач ніколи не користувався спірною земельною ділянкою і тому не має право на її приватизацію. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов задоволенню не підлягає. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] були співвласниками будинку по [ADDRESS] з частками по 1/2 та землекористувачами земельної ділянки, яку постійно використовували. В 2002 р. дід позивача [PERSON] та [PERSON] звернулись до Київської міської ради з заявами про передачу їм у власність по 0,1 га землі. Рішенням Київської міської ради від 24.10.2002 №73/233 «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для обслуговування жилих будинків і господарських будівель» [PERSON] та [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,1 га. [PERSON] помер [INFO]. Спадкоємцями, які прийняли спадщину були діти спадкодавця - [PERSON] (батько позивача) та [PERSON] [INFO] помер [PERSON] і спадщину прийняв позивач як єдиний спадкоємець, який на той час був неповнолітнім. В 2005 р. відповідач [PERSON] звернулась до Київської міської ради з заявою про приватизацію частини земельної ділянки, площею 0,0708 га, що не була передана у власність в 2002 році. Рішенням Київської міської ради від 24.05.2007 за №571/1232, [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,06 га для ведення індивідуального садівництва на [ADDRESS] та оформлено державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 587 кв.м. з кадастровим номером [NUMBER]. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилався на те, що на час прийняття оскаржуваного рішення іншими користувачами спірної земельної ділянки були позивач та [PERSON], вони своєї згоди на вилучення спірної земельної ділянки не надавали, що не відповідає положенням ст.151 Земельного кодексу України. Крім того, на момент прийняття спірного рішення проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок підлягали обов'язковій державній експертизі, визначення меж земельної ділянки в натурі та погодження їх з суміжними власниками та землекористувачами є обов'язковим, але зазначені дії проведені не були. За таких умов, позивач вважає, що оскаржуване рішення Київської міської ради від 24.05.2007 № 571/1232 є неправомірним, а виданий на його підставі акт про право власності на спірну земельну ділянку підлягає скасуванню. Разом з тим, право власності позивача на 1/6 частину земельної ділянки по [ADDRESS] було зареєстроване 11.07.2013, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 12). Зазначене свідчить, що станом на момент прийняття Київської міською радою оскаржуваного рішення відсутні підстави стверджувати про факт порушення прав позивача як співкористувача спірної земельної ділянки. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що земельна ділянка, яку приватизувала [PERSON] ніколи не знаходилась у користуванні [PERSON], [PERSON] та у її користуванні. Вона не вважає, що позивач та вона є землекористувачами земельної ділянки, оскільки крім [PERSON] нею ніхто не користувався і тому просила позовні вимоги залишити без задоволення. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] (бабуся позивача) показала суду, що вона живе у будинку [ADDRESS] з 1960 р. і ніколи їх родина не користувалась спірною земельною ділянкою. Її покійний чоловік [PERSON] також не був користувачем цієї земельної ділянки. Свідок [PERSON] показала суду, що вона є подругою [PERSON] та часто їх відвідує. Земельну ділянку використовує тільки [PERSON] і більш ніхто нею не користується. Свідок [PERSON] також підтвердив суду, що його родичі [PERSON] до 2002р. спірною земельною ділянкою не користувались. Оскільки після 2002 р. він на [ADDRESS] не бував, тому йому не відомо хто зараз користується ділянкою. Свідок [PERSON] та [PERSON] показали суду, що після придбання [PERSON] 1/2 частини будинку та земельної ділянки, тільки вона користувалась спірною ділянкою, яку привела до ладу, почистивши її від сміття та використовує під огород. Родина [PERSON] цією землею ніколи не користувалась. Згідно зі статтею 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Відповідно до вимог статті 14 Конституції України право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Рішенням Київської міської ради від 24.05.2007 №571/1232 «Про передачу громадянці [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва по [ADDRESS]» за результатами розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянка було вирішено: затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ДІЛЯНКЕ громадянці [PERSON] для ведення індивідуального садівництва, передати громадянці [PERSON] за умови виконання пункту 3 цього рішення, у приватну власність земельну ділянку площею 0,06 га для веденні індивідуального садівництва по [ADDRESS] за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування громадянці [PERSON], виконувати обов'язки власника земельної ділянки відповідно до вимог статті 91 Земельного кодексу України; у місячний термін звернутись до Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) із клопотанням щодо організації робіт по винесенню меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) та виготовленню документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку; забезпечити вільний доступ для прокладання нових, ремонту та експлуатації існуючих інженерних мереж і споруд, що знаходяться в межах земельної ділянки; виконати вимоги, викладені в листах Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища від [INFO] №19-6855, головного державного санітарного лікарі м. Києва від 29.08.2005 №5728, управління охорони навколишнього природного середовища від 31.05.2005 №071/04-4-19/2440, Головного управління культури, мистецтв та охорони культурної спадщини від 18.07.2005 N 001-09/3945: попередити власника земельної ділянки, що право приватної власності на землю може бути припинено у випадках, передбачених статтями 140, 143 Земельного кодексу України; контроль за виконанням цього рішення покласти на постійні комісію Київради з питань земельних відносин. На підставі зазначеного рішення №571/1232, [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], який зареєстровано в Книзі записів реєстрації актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №02-7-01482 та яким посвідчено право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS] з цільовим призначенням ведення індивідуального садівництва. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У силу положень ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в редакції, яка діяла станом на момент прийняття оскаржуваного рішення, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами Україні, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, Автономної Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Раді міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Порядок набуття та реалізації права на землю врегульовано Земельним кодексом України від 25.10.2001 №2768-111 (надалі - ЗК України). Так, згідно ст. 9 ЗК України в редакції, що діяла станом на момент прийняття оскаржуваного рішення, до повноважень Київської і Севастопольської міських рад у галузі земельних відносин на їх території належить: а) розпорядження землями територіальної громади міста; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності в порядку, передбаченому цим Кодексом; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб міста; д) припинення права користування земельними ділянками у випадках, передбачених цим Кодексом; е) прийняття рішення щодо звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок; є) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок із земель державної власності, що проводяться органами виконавчої влади; ж) встановлення та зміна меж сіл, селищ, районів у містах; з) організація землеустрою; и) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; і) здійснення контролю за використанням і охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ї) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) чи припинення використання земельної ділянки громадянами та юридичними особами в разі порушення ними вимог земельного законодавства; й) інформування населення щодо надання, вилучення (викупу) земельних ділянок; к) внесення у встановленому порядку пропозицій до Верховної Ради України щодо встановлення та зміни меж міст; л) вирішення земельних спорів; м) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. При цьому, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, (ч. 1 ст. 116 ЗК України в редакції, що діяла станом на момент прийняття оскаржуваного рішення). Приписами ч. 6 ст. 118 ЗК України в редакції, що діяла станом на момент прийняття оскаржуваного рішення, передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення (ч. 7 ст. 118 ЗК України в редакції, що діяла станом на момент прийняття оскаржуваного рішення). Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленню громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін (ч. 8 ст. 118 ЗК України в редакції, що діяла станом на момент прийняття оскаржуваного рішення). Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування (ч. 9 ст. 118 ЗК України в редакції, що діяла станом на момент прийняття оскаржуваного рішення). Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність (ч. 10 ст. 118 ЗК України в редакції, що діяла станом на момент прийняття оскаржуваного рішення). Водночас, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема, щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин (п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні» в редакції, що діяла станом на момент прийняття оскаржуваного рішення). Крім того, згідно п. 2 ст. 22 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» від 15.01.1999 №401-XIV в редакції, що діяла станом момент прийняття оскаржуваного рішення (надалі - Закон №401), у зв'язку зі здійсненням містом Києвом функцій столиці України Київська міська рада та Київська міська державна адміністрація, кожна в межах своєї компетенції, встановленої законами України, мають право, зокрема, встановлювати порядок утримання та експлуатації об'єктів, розташованих у місті, та прилеглої до них території, правила благоустрою, торговельного, побутового, транспортного, житлово-комунального та іншого соціально-культурного обслуговування, визначати особливості землекористування та використання інших природних ресурсів. Рішенням Київської міської ради № 457/1867 від 15.07.2004 затверджено Тимчасовий порядок передачі (надання) земельних ділянок в користування або у власність у місті Києві (далі Тимчасовий порядок), Так, відповідно зі Тимчасового порядку у клопотанні про передачу земельної ділянки у власність, у разі наміру одержати земельну ділянку в оренду у клопотанні про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зазначаються цільове призначення ділянки, орієнтовний розмір і місце розташування земельної ділянки (далі - клопотання). До клопотання додаються: - графічні матеріали (М 1:2000), на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, матеріали фотофіксації земельної ділянки та розташованих на ній будівель і споруд у разі якщо такі розташовані на земельній ділянці; - викопіювання з кадастрового плану міста; - копії рішень уповноважених органів про передачу (надання) земельної ділянки в користування або довідка Головного управління містобудування та архітектури виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) про відсутність в архіві документів щодо відведення відповідної земельної ділянки; - погодження землекористувача у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб (підпис землекористувача посвідчується нотаріально у встановленому порядку); - копія документів про право власності на житловий будинок, будівлю або споруди, якщо такі розташовані на земельній ділянці (нотаріально засвідчені копії); - копія матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна; - копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера; - копія паспорта громадянина; - копія довіреності, на підставі якої інтереси заявника представлятиме його уповноважена особа (у разі якщо клопотання подається представником). Документи необхідні для відведення земельної ділянки [PERSON] були надані у повному обсязі. Позивач вважає, що при винесенні оскаржуваного рішення Київською міською радою не враховано права позивача як співкористувача земельної ділянки площею 0,06 га, відведеної для ведення індивідуального садівництва, а також не отримано згоди сусідів на її відчуження як співкористувача. Разом з тим, позивачем не наводиться доказів на підтвердження наявності у позивача права користування земельною ділянкою, переданою у приватну власність [PERSON] оскаржуваним рішенням від 24.05.2007 №571/1232. Крім того, у листі Топографо-геодезичного департаменту при Головному управлінні містобудування, архітектури та дизайну міського середовища Київської міської державної адміністрації №03-987 від 31.05.2005 зазначено, що матеріалів по відведенню земельної ділянки по [ADDRESS] у Печерському районі в архівах Головкиївархітектури немає. Крім того, необґрунтованими є доводи позивача про наявність порушеного права останнього як співкористувача даної земельної ділянки у зв'язку з прийняттям відповідачем оскаржуваного рішення, оскільки оскаржуване рішення датоване 24.05.2007, а право власності на суміжну земельну ділянку, з володінням якої позивач пов'язує факт порушення власних прав та охоронюваних законом інтересів оскаржуваним рішенням (зокрема, погодження меж суміжних земельних ділянок), позивач зареєстрував лише 11.07.2013, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Таким чином, відсутні підстави вважати про порушення прав позивача як співкористувача спірної земельної ділянки, з урахуванням того, що позивач набув права власності на суміжну земельну ділянку лише 11.07.2013, а також того, що станом на момент розроблення проектної документації по відведенню земельної ділянки по [ADDRESS] згідно наведеного вище листа Топографо-геодезичного департаменту при Головному управлінні містобудування, архітектури та дизайну міського середовища Київської міської державної адміністрації №03-987 від 31.05.2005, вказано, що матеріали по відведенню земельної ділянки по [ADDRESS] у Печерському районі в архівах Головкиївархітектури відсутні. Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництві індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцево; самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються матеріали, зокрема зазначені пункті «в» частини 6 статті 151 Земельного кодексу України, а саме нотаріально засвідчена письмова згода землевласника (землекористувача) на викуп земельної ділянки (її частини) (крім викупу земельної ділянки (її частини) з підстав, що допускають можливість її примусового відчуження з мотивів суспільної необхідності) із зазначенням розмірів передбаченої для викупу земельної ділянки та умов її викупу. Земельним кодексом України передбачено можливість вилучення земельних ділянок, які перебувають в постійному користуванні та викуп земельних ділянок приватної власності лише у випадках встановлених законодавством. У випадку передачі органами виконавчої влади чи місцевого самоврядування у власність громадянам вільних земельних ділянок, не відбувається процедура їх вилучення чи викупу, а отже в таких випадках до заяви про вибір місця розташування земельної ділянки не додаються документи визначені пунктом «в» частини 5 статті 151 Земельного кодексу України. Таким чином, при відведенні земельної ділянки [PERSON] по [ADDRESS] згода суміжних землекористувачів не була потрібна. З огляду на зазначене, позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, позивачем не було надано доказів користування спірною земельною ділянкою, що є підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed