Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, зазначивши , що 14.10.2005 року між ним та відповідачем [PERSON] ( далі : відповідач-1) було укладено кредитний договір №6/2005/ф-840/тт382 про отримання кредиту в іноземній валюті в розмірі 16500 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,50% на рік на строк до 14.10.2021 року. 14.10.2005 року позивачем з відповідачем [PERSON] (далі: відповідач-2) було укладено договір поруки №6/2005/ф-840/тт382/п1, який виступив поручителем відповідача-1. 14.10.2005 року позивачем з відповідачем [PERSON] (далі: відповідач-3) було укладено договір поруки №6/2005/ф-840/тт382/п2, який виступив поручителем відповідача-1. Відповідач-1 своїх обов'язків згідно укладеного договору не виконує, станом на 08.12.2014 року має заборгованість в сумі 7999,91 доларів США, яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 7526,62 доларів США, заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 473,29 доларів США, пені за прострочення сплати процентів в сумі 35,92 грн., пені за прострочення сплати процентів в сумі 7,54 грн.. Позивач просить стягнути з відповідачів солідарно на його користь вказану заборгованість та понесені судові витрати. Відповідач [PERSON] подала зустрічний позов про розірвання договору №6/2005/ф-840/тт382 від 14.10.2005 року як такого, що грубо порушує права споживача банківських послуг, унеможливлює його виконання позичальником, укладений всупереч вимогам законодавства, посилаючись на те, що під час його укладення нею позивачеві була надана повна та достовірна інформація про її фінансовий та майновий стан, на момент його укладення не вважала, що положення договору є завідомо невигідні та неможливі для виконання, позивач їй не надав повної та достовірної інформації по кредиту, що вплинуло на неможливість нею виконувати свої обов'язки. Кредит був виданий в іноземній валюті, а єдиним засобом платежу є національно грошова одиниця гривня. Не маючи дозволу на використання іноземної валюти, вона позбавлена можливості проводити розрахунки з позивачем. Вважає, що спірний договір укладено без належних законних підстав з грубим порушенням чинного законодавства. Такий кредитний договір не міг бути укладений без наявності індивідуальної ліцензії НБУ, тому підлягає розірванню. Просила кредитний договір №6/2005/ф-840/тт382 від 14.10.2005 року розірвати. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити . Зустрічний позов не визнав. Пояснив, що банк надав відповідачеві-1 кредит та виконав умови договору. Відповідач-1 також до березня 2014 року виконувала прийняті на себе зобов'язання. Що стосується зустрічного позову, то спірний договір укладався у 2005 року, відповідав вимогам законодавства, а зміни щодо споживчих кредитів були внесені лише у 2011 році. В письмових запереченнях на зустрічний позов послався на пропуск відповідачем строку позовної давності. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позов визнав частково, зустрічний позов підтримав. Зазначив, на в момент укладення спірного договору у позивача не було приводу видавати іноземну валюту на споживчі цілі, оскільки її використання на території України забороняється. Відповідач не могла здійснювати валютні операції, оскільки використання валюти було заборонено. Отримавши валютний кредит, валюту вона обміняла та придбала будинок. Повернула позивачеві 27500 доларів США (9000 доларів США кредиту та 18500 доларів США як відсотки). З березня 2014 року припинила повернення кредиту в зв'язку із зростанням курсу долара США. Коли кредит отримувала, то розраховувала, що спроможна буде його виплачувати. Поручителі також потрапили у скрутне становище. Враховуючи несправедливість договору, відсутність у позивача права на надання кредиту в іноземній валюті, договір не може бути виконаний у валюті. Представником було заявлено про можливість мирового врегулювання спору, в зв'язку з чим в судовому розгляді оголошувалась перерва, однак домовленості сторони не досягли. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов не визнали, подали письмові заперечення, зустрічний позов підтримали, клопотали про розгляд справи в їх відсутність. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини в сфері кредитування . 14.10.2005 року позивачем з відповідачем [PERSON] (далі: відповідач-1) було укладено кредитний договір №6/2005/ф-840/тт382 про отримання кредиту в іноземній валюті в розмірі 16500 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,50% на рік на строк до 14.10.2021 року. 14.10.2005 року позивачем з відповідачем [PERSON] (далі: відповідач-2) було укладено договір поруки №6/2005/ф-840/тт382/п1, який виступив поручителем відповідача-1. 14.10.2005 року позивачем з відповідачем [PERSON] (далі: відповідач-3) було укладено договір поруки №6/2005/ф-840/тт382/п2, який виступив поручителем відповідача-1. Умови договору до березня 2014 року відповідачем-1 виконувались належним чином. В подальшому відповідач-1 своїх обов'язків згідно укладеного договору не виконував, станом на 08.12.2014 року має заборгованість в сумі 7999,91 доларів США, яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 7526,62 доларів США, заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 473,29 доларів США, пені за прострочення сплати процентів в сумі 35,92 грн., пені за прострочення сплати процентів в сумі 7,54 грн.. Вказана сума відповідачами не оспорена, матеріалами справи не спростована. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит на сплатити проценти. Ст.1050 ЦК України передбачає, що в разі невиконання позичальником умови договору, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому. Ст.554 ЦК України передбачає солідарну відповідальність поручителя та боржника перед кредитором, в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою. Зустрічний позов відповідача-1 з вимогою про розірвання спірного договору мотивований тим, що він грубо порушує її права як споживача банківських послуг, унеможливлює його виконання, укладений всупереч вимогам законодавства. При цьому вимога про визнання такого договору недійсним не заявлена, тому посилання відповідача в позовній заяві на положення Закону, які регулюють визнання правочинів недійсними, судом не аналізуються. Відповідно до ст.651,ч.2 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Стаття 653 ЦК України визначає правові наслідки розірвання договору. Невідповідність договору законодавству, на думку позивача, полягає в тому, що споживчий кредит не міг видаватись в іноземній валюті, яка не може бути предметом договору споживчого кредиту. Ст.192,ч.2 ЦК України передбачає, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках та в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.533,ч.3 ЦУ України використання іноземної валюти в Україні, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, визначених законом. Пунктом 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що у разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт г" пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України «Про Національний банк України» в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року №483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). У зв'язку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. Відповідно до ст.ст.47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснення таких банківських операцій, як розміщення залучених від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Коштами, відповідно до даного закону, є гроші в національній або іноземній валютах чи їх еквівалент. Норма закону (ст.11,ч.3 Закону України «Про захист прав споживачів») про те, що забороняється надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті, діє після набрання чинності Законом України від 22.09.2011 року №3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо регулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг». Оспорюваний договір укладено до набрання чинності вказаним Законом, тому його дія на спірні правовідносини не поширюється. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Згідно пояснень представника позивача на момент укладення оспорюваного правочину волевиявлення відповідача-1 було вільним, умови договору його задовольняли, тривалий час він виконував свої зобов'язання і лише пізніше, коли змінились економічні умови в державі та його особисті обставини, умови договору переслати його задовольняти. Відповідачем як позичальником та позивачем як кредитодавцем було укладено оспорюваний кредитний договір про надання споживчого кредиту про отримання кредитних коштів (кредиту) в іноземній валюті Доллар США у порядку та на умовах, зазначених у Договорі (п.1.1 Договору). Позичальник набув право отримати кредитні кошти, подавши до кредитодавця письмову заяву з зазначенням бажаної суми кредиту в межах обумовленої. Сторонами було обумовлено, що кредит мав повертатись в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до Договору (п.1.2.2 Договору), встановлено процентна ставка за користування кредитними коштами, порядок її перегляду, строк сплати процентів (п.1.3.1-1.3.4 Договору). Цільовим призначенням кредиту було визначено особисті потреби - придбання нерухомості (п.1.4 Договору), сторони погодили черговість погашення зобов'язання (п.1.6), домовились про забезпечення виконання зобов'язання заставою нерухомого майна та порукою відповідачів 2-3 (п.2.1.). Відповідачем-1 не доведено, що АКІБ «УкрСиббанк» на момент укладення оспорюваного договору не мав банківської ліцензії та дозволу, які давали б право банку здійснювати операції з валютними цінностями. Відповідно до Дозволу №75-2 від 09.11.2002 року та Додатку до дозволу №75-2 позивач мав право на укладення спірного договору та на надання кредиту позичальнику у доларах США. Позивач особисто в заяві позичальника на отримання кредиту та заяві про видачу позики висловив своє бажання отримати кредит в доларах США, тобто у валюті. Ініціатором отримання кредиту був відповідач-1, більш вигідним для нього було отримання кредиту саме в іноземній валюті, за отримані кошти ним було придбано нерухомість, певний час він був спроможним виконувати прийняті на себе зобов'язання і виконував їх належним чином. Лише незалежні від сторін договору обставини призвели до того, що умови договору позивач виконує неналежним чином. При цьому, вина позивача в даних обставинах відсутня, не його дії призвели до виникнення таких обставин, в тому числі і на момент укладення оспорюваних правочинів. Відповідач-1 бажав укласти кредитний договір на отримання вказаної у договорі суми кредиту в іноземній валюті, погодився сплачувати всі передбачені договором платежі. Підписуючи договір та додатки до нього, позивач погодився з умовою щомісячної сплати кредиту, процентів у визначеній договором сумі. Умови, передбачені ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги розділу 3 Постанови Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (далі - Правила) банком-позичальником були дотримані, своїми підписами на Договорі відповідч-1 посвідчив згоду з його умовами. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що відповідачі належно не виконують прийняті на себе зобов'язання відповідно до укладеного з позивачем договору банківського кредиту та договорів поруки, істотно порушують їх умови, що є підставою для стягнення з них в солідарному порядку заборгованості по ньому. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню. Зустрічний позов про розірвання спірного договору є необґрунтованим, тому задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: approved