Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та розподіл майна. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 23.01.1997 року сторони уклали шлюб, від якого мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO]. 19.11.2002 року позивач з відповідачем розірвали шлюб, але стосунки не припинили та продовжили разом проживати до 29.09.2015 року, але вже без реєстрації шлюбу. Під час проживання, а саме 26.01.2006 року відповідачем було придбано Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS], загальною площею 100,2 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS]. Ця частина житлового будинку була придбана за спільні сімейні кошти, які бралися з сімейного бюджету. Провести добровільний розподіл майна відповідач відмовляється, у зв'язку з чим позивач і звернувся до суду з даним позовом, відповідно до якого просить суд, встановити факт проживання одніє'ю сімє'ю без реєстрації шлюбу [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] , в період з 20.11.2002 року по 29.09.2015 року. Визнати об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS], який розташований за адресою: [ADDRESS] та провести розподіл спільного сумісного майна, визначивши за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], право власності на ј частину житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 13 листопада 2017 року провадження по справі було відкрито. В судове засідання сторони не з'явилися, позивач [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, відповідач [PERSON] надала до суду також заяву про розгляд справи без її участі, вимоги позову визнає в повному, не заперечує проти їх задоволення. Дана справа розглядається в порядку передбаченому на підставі п.9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, який 15.12.2017 року набрав чинності. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З'ясувавши думку учасників справи, дослідивши письмові докази судом встановлено наступне. Так сторони з 23.01.1997 року по 19.11.2002 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER]. Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за № [NUMBER] від 30.08.2017 року, підтверджується, що власником Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] за адресою: [ADDRESS] є [PERSON], підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу, № 322 від 26.01.2006 року( а.с.9-12). Зазначені цивільно-правові відносини регулюються наступними законодавчими актами. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Так, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Судом встановлено, що між сторонами виник спір про розподіл майна, яке позивач вважає спільною сумісною власністю, набутою під час проживання без реєстрації шлюбу. Встановлення факту спільного проживання позивачеві необхідно для підтвердження свого права на спірне майно. Вказані правовідносини регулюються положеннями глав 7, 8 Сімейного кодексу, ст.372 ЦК України. Згідно ст.74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл.8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом ) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків. Пунктом 6 Рішення Конституційного суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки і чоловіка, які не перебувають у шлюбі між - собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 Сімейного кодексу (ст. 74 ч.2 СК України). Відповідно до правового висновку, що міститься в Постанові Верховного суду від 08.06.2016 року по справі № 6-2253цс15: «Проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім "ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти». Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Вирішення питання про обсяг спільно нажитого майна, що належить до спільної сумісної власності і підлягає поділу між подружжям, у зв'язку з тим, що майно було придбано під час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, залежить від вирішення питання про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. При застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правила зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частина 1 ст. 81 ЦПК України вказує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, суд оцінивши достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права приходить до висновку, що сторони з 20.11.2002 року по 29.09.2015 року проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, за цей період між сторонами склалися усталені відносини, що притаманні подружжю: вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство. За час спільного проживання ними було придбано Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS], загальною площею 100,2 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS], тобто зазначене майно є об'єктом права спільної сумісної власності, у зв'язку з чим позивач має право на ј частину зазначеного будинку. Виходячи з наведеного позов підлягає задоволенню, як обґрунтований насамперед як спосіб захисту прав та інтересів позивача. На підставі викладеного

Outcome: approved