Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

В лютому 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, в обґрунтування якого вказала,, що 20.07.1997 року по 18.02.2003 року перебувала в шлюбі з [PERSON], від даного шлюбу народився син [PERSON], який проживає з нею. [PERSON] з 2001 року ухиляється від виконання покладених на нього батьківських обов'язків, не забезпечує належних умов для фізичного та духовного розвитку дитини, матеріально не допомагає, не цікавиться життям сина, з сином не спілкується, не цікавиться його станом здоров'я, ухиляється від сплати аліментів. Оскільки наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною для сина, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору, позивач, з метою захисту інтересів неповнолітнього сина просить позбавити відповідача батьківських прав, а також стягнути з нього судові витрати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, рекомендованим листом з повідомленням про вручення, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи в судовому засіданні вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно сина [PERSON] є доцільним, відповідає інтересам дитини, а тому позов просить задовольнити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.07.1997 року по 18.02.2003 року. Від шлюбу народився син [PERSON], [INFO]. 3 18.02.2003 року шлюб між ними розірвано. Згідно з довідкою Віньковецької селищної ради від 11 січня 2014 року та актом обстеження житлово-побутових умов від 29 січня 2014 року, проведеним органом опіки та піклування, неповнолітній [PERSON] проживає разом із матір'ю [PERSON] Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 листопада 2005 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. За даними довідки-розрахунку Другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції від 23 грудня 2013 року, [PERSON] має заборгованість за аліментами за період із жовтня 2011 року по 20 грудня 2013 року у розмірі 15 886 грн. 86 коп. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 11 квітня 2014 року, враховуючи, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків з виховання сина, не проявляє стосовно дитини батьківської турботи та не цікавиться нею, вважати доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітнього [PERSON] [INFO] Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 29.05.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 10.12.2014 позов [PERSON] задоволено повністю, позбавлено [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 21.10.2015 вказані рішення судів скасовано, а справо направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи (ч. 4 ст. 338 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України „Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] батьківські обов'язки не виконує, не піклується про дитину, не займається її здоров'я та її вихованням, має заборгованість по сплаті аліментів. В п. 15 зазначеної постанови Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позбавлення батьківських прав є, насамперед, способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання має бути виявлений позитивний результат в долі дитини (дітей), який має настати після позбавлення батьків їх прав. Непередбачуваність позитивного результату у конкретній ситуації позбавляє змісту застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав. Проаналізувавши надані сторонами в силу ст. 60 ЦПК України докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що відповідач, завідомо, навмисно ухилився від виконання батьківських обов'язків у відношенні своєї неповнолітньої дитини, проте суд вважає необхідним попередити батька про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов'язків.

Outcome: dismissed