Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

в позові вказано, що [INFO] позивачки та відповідача народилась донька [PERSON], батьком якої зареєстровано відповідача. До 2013 р. відповідач надавав утримання дитині. На даний час відповідач не надає такого утримання, але має для цього можливість. Позивачка також вказує, що на даний час вона є безробітною і не має самостійної можливості забезпечити утримання дитини. Тому позивачка просила суд присудити стягнення з відповідача аліментів в сумі 10276 гривень. Судом встановлено наступні обставини. Відповідно до ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадках, якщо у справі про сплату аліментів позивач має місце проживання в Україні. Відповідно до положень процесуального закону та міжнародно-правових актів судом вжито заходів щодо надання визначеними законодавством каналами зв`язку інформації відповідачу про судовий розгляд спору за його участі. Відповідно до п. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з необхідністю забезпечення реалізації принципу юридичної визначеності в цьому спорі судом ухвалено здійснити судовий розгляд. Так, відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] позивач та відповідач зареєстровані батьками [PERSON]. Відповідно до довідки №02-02/1154 позивачка проживає із [PERSON]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до п. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України ,,Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Таким чином позов обгрунтовано належними правовими підставами, а тому він підлягає до задоволення. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд, -

Outcome: approved