Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди в якому просить стягнути з Державного бюджету України на його користь компенсацію за моральну шкоду у зромірі 768000,00 грн., спричинену посадовими особами прокуратури Харківської області, шляхом прийняття незаконних та неправомірних рішень, противоправною бездіяльністю при розслідуванні кримінального провадження № 42012220080000024 за ч.1 ст. 366, ч.1 ст. 367 КК України від 07.12.2012 року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 18.02.2008 року наказом ГУМВСУ в Харківській області № 98 на підставі висновку службового розслідування йому було оголошено догану з внесенням в його особову справу, що вплинуло на його грошове забезпечення та на розмір пенсії. 17.04.2008 року він звернувся на телефон довіри УВБ МВС України, оскільки вважав наказ про його покарання незаконним. 15.07.2008 року за його адміністративним позовом наказ про його покарання було визнано незаконним. Як стало відомо в майбутньому на підставі вказівки МВС України його повідомлення у відношенні його керівництва було доручено на розгляд ГУМВСУ в Харківській області, яке по результатам зробило висновок та для прийняття рішення в порядку ст. 97 УПК України надіслало його до прокуратури області. Так з 2008 року по теперішній час прокуратурою Харківської області виносились постанови про закриття кримінального провадження, які були скасовані ухвалами судів. В своїх ухвалах про скасування постанов про закриття кримінального провадження суди зазначали, що слідчими прокуратури не виконані вказівки, які зазначені в попередніх ухвалах. Завдану йому моральну шкоду він оцінює в 768000,00 гривень, яка виразилась в наступному. Починаючи з серпня 2008 року прокуратура Харківської області не вживає заходів для розслідування кримінальної справи, поновлення його порушених прав та притягнення до відповідальності осіб, що вчинили правопорушення. Зазначене викликає в нього дискомфорт та почуття несправедливості, як громадянина України, оскільки люди, що вчинили кримінальне правопорушення залишаються непокараними, крім того в зв*язку з не ефективним розслідуванням кримінальної справи спливають строки для притягнення винних осіб до відповідальності. З багатьох рішень судів про скасування постанов прокуратури Харковської області вбачається, що працівники прокуратури не беруть до уваги вказівки судів, які давались при скасуванні попередніх постанов. Позивач стверджує, що його порушені права не поновлені, порушення Закону не припинені, особи, що вчинили та вчиняють правопорушення, до відповідальності не притягнуті, через систематичну бездіяльність посадових осіб прокуратури Харковської області, яка виразилась у відсутності реагування на правопорушення, вчинені посадовими оосбами ГУ МВСУ в Харківській області, а тому протягом тривалого часу, для того, щоб поновити свої порушені права, захистити свою честь та гідність, ділову репутацію, зобов'язати прокуратуру Харковської області виконувати вимоги Закону України "Про прокуратуру", він вимушений ініціювати судові слухання в судах різних інстанцій та різних юрисдикцій, що забирає в нього багато часу, завдає шкоду його здоров'ю, порушує життєві ритми та зв'язки, для поновлення яких йому необхідні додатковий час та зусилля. Таким чином в результаті бездіяльності прокуратури Харківської області щодо не проведення ефективного досудового розслідування обставин зазначених в його повідомленні, численним винесенням незаконних постанов про закриття кримінального провадження йому заподіяно моральної шкоди в сумі 7680000 грн., яку просить стягнути в судовому порядку. Позивач в судовому засіданні позов підтримав в понвому обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позові, просив позов задовольнити. Представник відповідача - прокуратури Харківської області в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що у правовідносинах, що склалися між [PERSON] та прокуратурою Харківської області взагалі відсутня моральна шкода, оскільки законодавець обов*язковою умовою для відшкодування моральної шкоди встановлює саме наявність вини оосби, що її заподіяла. Оскільки згідно Конституції України органи прокуратури не є органами державної влади або місцевого самоврядування, та у спірних правовідносинах посадові особи прокуратури Харківської області з огляду на положення КПК України виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції, то ст. 1174 ЦК України не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах. В даному випадку саме на позивача покладається обов*язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв*язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. У своєму позові [PERSON] від 10.04.2017, як на підставу відшкодування моральної шкоди, окрім іншого, вказує на те, що він бачив безкарність працівників органів прокуратури і начебто втратив довіру до правосуддя, порушено його психологічне благополуччя, на його думку, знижено авторитет правоохоронних органів, тощо, є безпідставними, оскільки це будь-якими доказами не підтверджено та не є моральною шкодою у розумінні ст.23 ЦК України. Разом із цим, посадовими особами органів прокуратури будь-яких протиправних дій стосовно [PERSON] не вчинено, доказів протиправності їх дій під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №42012220080000024, що проведено у відповідності до вимог КПК України, позивачем не надано. Так, відсутні будь-які судові рішення або висновки компетентних органів, окрім іншого, прокурора вищого рівня до компетенції якого згідно ст.308 КПК України відноситься розгляд скарг щодо недотримання слідчим (прокурором) розумних строків, якими було встановлено факт невиконання або неналежного виконання своїх службових обов'язків уповноваженими особами прокуратури під час досудового розслідування у вказаному вище кримінальному провадженні. Жодну посадову особу не притягнуто до відповідальності (дисциплінарної\\ адміністративної чи кримінальної) за доводами позивача. Зважаючи на здобуті докази та те, що доводи [PERSON], під час досудового розслідування не знайшли свого об'єктивного підтвердження, зокрема, достовірно встановлено, що висновок за результатами розгляду звернення не є офіційним документом, що має юридичне значення, тобто не спричиняє і не здатен спричинити жодних наслідків правового характеру, а є суто внутрівідомчім документом у розумінні ст.358 КК України, а тому відсутній предмет вказаного злочину, прокуратурою Харківської області прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, порушень розумних строків під час досудового розслідування не допущено. Одночасно, не дивлячись на обґрунтованість прийнятих процесуальних рішень про закриття кримінального провадження, очевидну відсутність складу злочину, недоцільність проведення подальшого досудового розслідування, слідчими суддями вони скасовувались лише з одних формальних міркувань. [PERSON] має безперешкодний доступ до правосуддя, про що свідчать його звернення зі скаргами на рішення слідчих (прокурорів) до слідчих суддів місцевого суду у порядку ст.ст.303-307 КПК України. Прийняття процесуальних рішень органом досудового розслідування (прокурором), оскарження їх [PERSON] до суду у порядку КПК України, скасування судом певних процесуальних рішень, не може свідчити про спричинення позивачу будь-якої шкоди, а лише вказує на їх правову позицію, яка в силу особливостей кримінального процесуального законодавства, не може бути перевірена в апеляційному порядку. Будь-яких обмежень свобод або особистих прав [PERSON] при проведенні досудового розслідування не допущено, а ним не надано доказів спричинення йому будь-якої шкоди, оскільки лише сам факт звернення позивача з заявами до правоохоронних органів чи до суду не може свідчити про порушення його прав, а не погоджуючись з процесуальними рішеннями, він реалізує своє конституційне право на доступ до правосуддя. Крім того, необхідно зауважити, що тривалий час матеріали кримінального провадження перебували у слідчого судді, хоча остаточне процесуальне рішення у ньому вже прийнято та процесуальні строки не спливали,тобто досудове слідство триває не 10 років, як вказує позивач. З огляду на викладене, позивачем не зазначено як саме уповноважені особи прокуратури спричинили йому страждання, що призвели до погіршення стану його здоров'я, взаємин з родичами, позбавили можливості реалізації своїх звичок та бажань, та яким чином вони пов'язані з їх службовою діяльністю, його позовні вимоги зводяться лите по незгоди з процесуальними рішеннями. Просив в задоволенні позову відмовити. Представник Головного Управління Державної Казначейської служби в Харківській області в судовому засіданні проти позову заперечував, зазначив, що позивачем не доведено спричинення йому моральної шкоди, просив в задоволені позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Ухвалою колегії суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Харківської області від 27.05.2010 року апеляційна скарга [PERSON] задоволена. Постанова Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.04.2010 року про відмову в задоволенні скарги [PERSON] на постанову прокурора відділу прокуратури Харківської області від 19.08.2008 року, про відмову в порушенні кримінальної справи - скасовано, справу направлено на новий розгляд. Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19.07.2010 року скаргу [PERSON] задоволено. Постанову про відмову в порушенні кримінальної справи у відношенні [PERSON] за ст. 366 КК України від 19.08.2008 року скасовано, матеріали надіслані до прокуратури Харківської області для додаткової перевірки. Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.06.2012 року скаргу [PERSON] задоволено частково. Постанову прокуратури Харківської області від 13.03.2011 року про відмову в порушенні кримінальної справи у відношенні [PERSON] за ст. 366 КК України від 19.08.2008 року скасовано, матеріали надіслані до прокуратури Харківської області для додаткової перевірки та прийняття рішення у відповідності з діючим законодаством. В задоволенні скарги [PERSON] в частині визнання незаконними постанови прокуратури Харківської області про відмову в порушенні кримінальної справи від 13.03.2011 року, визнання бездіяльності прокуратури, винесення ухвали про зобов*язання прокуратури порушити дисциплінарне провадження та прийняти міри реагування у відповідності з діючим законодавством України - відмовити. Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 18.01.2013 року скаргу [PERSON] на постанову про закриття кримінального провадження, відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 42012220080000024 від 07.12.2012 року - задоволено частково. Постанову слідчого Київської районної прокуратури м. Харкова Угровецького П.О. про закриття кримінального провадження № 42012220080000024 від 07.12.2012 року - скасовано. В частині задоволення скарги [PERSON] в частині зобов*язання внесення змін до реєстру, зобов*язання визнання потерпілим, визнання проведення розслідування прокуратурою з порушенням територіальності, спрямування матеріалів розслідування до прокуратури Жовтневого району м. Харкова - відмовлено. Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 13.12.2013 року скаргу [PERSON] задоволено. Постанову слідчого прокуратури Київського району м. Харкова Якимчук О.О. від 31.07.2013 про закриття кримінального провадження № 42012220080000024 від 07.12.2012 року - скасовано. Матеріали кримінального провадження повернено для організації досудового розслідування. Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28.10.2014 року скаргу [PERSON] задоволено. Постанову старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області юриста 2 класу Чередник С.О. від 11.09.2014 року про закриття кримінального провадження № 42012220080000024 від 07.12.2012 року у зв*язку з відсутністю в діяннях службових осіб УГБ ГУ МВС України в Харківській області складів кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 366, ч.1 ст. 367 КК України - скасовано. Матеріали направлено до слідчого управління прокуратури Харківської області для подальшого проведення досудового розслідування. Постановою старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області Малінка В. було перекваліфіковано склад кримінального правопорушення у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 42012220080000024 від 07.12.2012 року з ч.1 ст. 366, ч.1 ст. 367 КК України та ч.1 ст. 358 КК України. Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23.01.2015 року скаргу [PERSON] задоволено. Скасовано постанову старшого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Чередника С.О. від 16.12.2014 року якими відмовлено у задоволенні клопотань [PERSON] № , № 11, № 13. Зобов*язано слідчого Чередник С.О. провести настіпні слідчі дії у кримінальному провадженні № 42012220080000024 від 07.12.2012 року: допитати у якості свідка [PERSON] провести одночасний допит [PERSON] - [PERSON], провести одночасний допит [PERSON] - [PERSON] - [PERSON] Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23.02.2016 року скаргу [PERSON] задоволено. Постанову старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Малінки В.Є. від 29.01.2016 року про закриття кримінального провадження № 42012220080000024 від 07.12.2012 року за ч. 1 ст. 366, ч.1 ст. 367 КК України скасовано, зобов*язакно слідчого відновити досудове розслідування в даному кримінальному провадженні і провести досудове розслідування. Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06.06.2016 року скаргу [PERSON] задоволено. Постанову старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Малінки В.Є. від 28.04.2016 року про закриття кримінального провадження № 42012220080000024 від 07.12.2012 року за ч. 1 ст. 366, ч.1 ст. 367 КК України скасовано. Матеріали кримінального провадження направлені в прокуратуру Харківської області для продовження досудового розслідування. Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13.07.2016 року скаргу [PERSON] задоволено. Постанову старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Малінки В.Є. від 29.06.2016 року про закриття кримінального провадження № 42012220080000024 від 07.12.2012 року за ч. 1 ст. 366, ч.1 ст. 367 КК України скасовано. Матеріали кримінального провадження направлені в прокуратуру Харківської області для продовження досудового розслідування. Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.02.2017 року скаргу [PERSON] задоволено. Постанову старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Чередника С.О. від 16.08.2016 року про закриття кримінального провадження № 42012220080000024 скасовано. Матеріали кримінального провадження направлені в прокуратуру Харківської області для відновлення досудового розслідування, в ході якого необхідно усунути непвному досудового розслідування та недоліки, викладені у мотивувальній частині ухвали. Усі постанови та ухвали суду набрали законної сили. Зі змісту мотивувальних частин вищезазначених постанов вбачається, що постанови відповідача скасовувались з підстав проведення неповної перевірки за заявами позивача, попередні вказівки суду не повністю виконувались, або не виконувались взагалі. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб"єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Таким чином при розгляді даної справи застосуванню підлягають ст. ст. 1173, 1174 ЦК України. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов*язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до роз*яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими правомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Викладені позивачем обставини узгоджуються з Правово позицією висловленою Верховним Судом України в постанові від 25.05.2016 року у справі № 6-440цс16, де зазначено, що шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За постановою Пленуму Верхованого Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Судом встановлено, що Червонозаводським районним судом м. Харкова та Київським районним судом м. Харкова неодноразово скасовувались постанови прокуратури Харковської області про закриття кримінального провадження № 42012220080000024 від 07.12.2012 року за ч. 1 ст. 366, ч.1 ст. 367 КК України. З постанов та ухвал суду вбачається, вказівки які в них містилися під час проведенного розслідування не виконані. Аналізуючи зазначені обставини, суд вважає, що є підтвердження завдання позивачу моральних страждань, втрат немайнового характеру та вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 10 000 гривень, виходячи із принципу розумності і виваженості, з огляду на конкретні обставини справи. При визначенні розміру моральної шкоди суд врахував важливість для позивача питань з якими він звертався до відповідача для вирішення. При визначенні важливості суд виходив з загальнолюдських принципів та суспільної моралі. Враховано також таку обставину як тривалість , майже 9 років, негативного впливу на морально-фізичний стан позивача, що призвело до морально-психологічних перевантажень на нього. Обгрунтування позову [PERSON] щодо посилання на постанови слідчих Київської районної прокуратури м. Харкова, які скасовувались судом - безпідставні, оскільки позов до Київської районної прокуратури м. Харкова пред*явлений не був. Відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь [PERSON] 10 000,00 гривень. Оскільки [PERSON] позовних вимог до прокуратури Харківської області не заявлено, суд відмовляє в задоволенні позову до цього відповідача. Враховуючи викладене та

Outcome: partial