Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-14 00:00:00

В червні 2018 р. позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування позовних вимог позивач вказала, що з відповідачем [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який 05.02.2015 р. було розірвано. Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO] Дитина залишилась на проживанні та вихованні з позивачем. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість, так як працює за кордоном. При визначенні розміру аліментів позивач враховує потребу в належному матеріальному забезпеченні дитини. Оскільки добровільно про сплату аліментів домовитись не вдалось позивач змушена звертатись з даним позовом до суду. Ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін, у якій роз'яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Відзив на позов від відповідача до Коростишівського районного суду Житомирської області не надійшов. Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про наступне. Сторони є батьками дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про зміну імені позивач змінила прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с.4). Відповідач добровільно матеріальну допомогу не надає, тому [PERSON] бажає отримувати аліменти за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно частин 8, 9 ст.7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 2,3 ст. 181 СК України). Відповідно до роз'яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно вимог ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Ч.2 вищевказаної статті передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За вимогами ч.3 ст.181 СК України оскільки дитина проживає з позивачем, остання має право на стягнення аліментів та просить їх стягувати в твердій грошовій сумі (ч.1 ст.184). При визначенні розміру аліментів суд враховує наступне. Позивач здійснює догляд за дитиною, відповідач за віком є працездатним, інвалідом не являється, законом на відповідача покладено обов'язок утримувати дитину до досягнення повноліття, проте відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини добровільно, що ставить позивача, з яким проживаює дитина в скрутне матеріальне становище. При цьому, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне до того, щоб одержувач аліментів, у разі їх сплати, перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами дитини та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання малолітньої дитини. При вирішенні питання щодо розміру аліментів, які мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача на утримання сина, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача в частині розміру аліментів в сумі 2000,00 грн., які остання просить стягнути з відповідача на утримання дитини щомісячно, оскільки позивач не надала суду доказів про розмір витрат, які вона несе на утримання сина, а також даних про свої доходи. Крім того, суду не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідач може надавати грошову допомогу на утримання сина в такому розмірі. Доводи позивача про те, що відповідач може надавати щомісяця матеріальну допомогу на утримання сина в розмірі 2000 грн., не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Будь - яких клопотань про витребування доказів до суду не надходило. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про можливість визначення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття. Суд вважає, що саме цей розмір аліментів на дитину відповідає вимогам виваженості та справедливості. Відповідно до частини 1 пункту 3 статті 5 Закону України від 08.07.2011 року „Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч.6 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, вони стягуються з відповідача в дохід держави . В зв'язку з вищенаведеним підлягають стягненню з відповідача на користь держави 704 гривень 80 коп. судового збору, від сплати якого був звільнений позивач при зверненні до суду. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду підлягає до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. Згідно ч.1 ст.191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову - з 05.06.2018 р. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав неповнолітніх дітей, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з вищевикладених мотивів. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial