Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами про зобов'язання відповідачів усунути перешкоди в користуванні належними їй на підставі державних актів серії ЯБ № 231266-49521 та № 231267-49520 від 30 серпня 2005 року земельними ділянками, що знаходяться по [ADDRESS] площею, відповідно, 0,2500 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий № 3221485401:01:010:0005, та 0,3500 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий № 3221485401:01:010:0006, шляхом демонтування паркану навколо ділянок. В судовому засіданні позивач та її представник вимоги позову підтримали в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] вимоги позову не визнав, вважаючи вимоги позову безпідставними та необґрунтованими, та такими, що є доведеними. Представник відповідача ТОВ «Туран» та його директор - співвідповідач [PERSON], в судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. У відповідності до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з положеннями ст.ст. 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. З положень ст.ст.57 і 58 ЦПК України вбачається поняття доказів в цивільному процесі та їх допустимість. У відповідності до положень ч.1 ст.22 та ч.1 ст.23 ЗК України, право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі і одержання документа, що посвідчує це право, яким є державний акт, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими та районними радами. Використання земельної ділянки до встановлення меж цієї ділянки в натурі і одержання документа, що посвідчує право власності або користування землею, забороняється. Відповідно до положень ч.1 ст.116, ч.1 ст.125 та ч.1 ст.126 ЗК України, громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, та право на них підтверджується державними актами. Право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності земельної ділянкою, та його державної реєстрації. Як вбачається з положень ст.ст.152 і 155 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельної ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У разі видання органом виконавчої влади акта, яким порушуються права особи щодо користування належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Положення ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України „Про міжнародні договори України" є частиною національного законодавства, та ст.41 Конституції України та ст.ст. 321, 328 ЦК України, зазначають, що кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до державних актів серії ЯБ № 231266-49521 та № 231267-49520 від 30 серпня 2005 року позивач є власником земельних ділянок по [ADDRESS] площею, відповідно, 0,2500 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий № 3221485401:01:010:0005, та 0,3500 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий № 3221485401:01:010:0006. Як вбачається з висновку експерта № 0855 від 29.05.2014 року, зазначені земельні ділянки позивача знаходяться за металевою огорожею на бетонному фундаменті по [ADDRESS], де поряд з ними знаходяться земельні ділянки померлого [PERSON] та громадянки [PERSON] Згідно з матеріалами Васильківського МВ ГУ МВС України ЖРЗПЗ № 5017 від 23.07.2012 року, в порушені кримінальної справи за фактом недопущення [PERSON] до належних їй земельних ділянок за ознаками злочинів, передбачених ст.ст.129, 194 і 296 КК України, 25.07.2012 року було відмовлено за відсутністю складу злочину. З них також вбачається, що між відповідачем ТОВ «Туран», що здійснювало господарювання на земельних ділянках померлого [PERSON], позивача [PERSON] та [PERSON] з метою вирощування грибів, та приватним підприємством «Байкал-Інвест» (ідентифікаційний код № 37237804) був укладений договір надання послуг з охорони власності та громадян. Саме працівники останнього підприємства чинили перешкоди у допуску позивача до її нерухомого майна. Суд також звертає увагу, що доказів успадкування відповідачем частини саме установчого внеску ТОВ «Туран» та клопотання про залучення ПП «Байкал-Інвест» як сторони у справі позивачем та її представником не надано та не заявлялося. Крім того, жодних вимог про усунення перешкод у користуванні майном від іншого співвласника земельних ділянок - громадянки [PERSON], до суду не пред'являлося, а рівно як і доказів належності відповідачам відповідного паркану навколо спірних земельних ділянок, демонтування якого вимагала заявниця. Таким чином, суд, з огляду зібраних у справі доказів приходить до висновку, що вимоги позову щодо нібито створення саме відповідачем [PERSON] перешкод у користуванні заявниці її майном, суду не надано, а тому підстав для задоволення вимог в цій частині суд не вбачає. Разом з тим суд вважає, що саме діями відповідача ТОВ «Туран», в особі її директора - співвідповідача [PERSON], через укладення договору на надання послуг з охорони земельних ділянок, що знаходяться за металевою огорожею на бетонному фундаменті по [ADDRESS], в тому числі, належних позивачеві, створені перешкоди в користуванні позивачем належним їй нерухомим майном, які підлягають усуненню шляхом зобов'язання відповідача - підприємства забезпечити вільний доступ заявниці до її земельних ділянок та проїзду до них. На підставі наведеного та

Outcome: partial