Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , 1951р.н., [PERSON] ,1963р.н., [PERSON] ,1978р.н., та [PERSON] , 1963р.н., про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] . Позов мотивує тим, що він є власником згаданого житлового будинку, в якому значаться зареєстрованими відповідачі, хоча такі не проживають в ньому з 2005 року. Позивач вважає, що дана обставина слугує підставою для визнання відповідачів такими, що втратили право користування даним жилим приміщенням, оскільки позивач повноцінно користуватися та розпоряджатися своєю власністю не має можливості. Позивач у судове засідання не з"явився, в матеріалах справи мається заява позивача про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з"явилися, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, відзиву на позов не надали, причини неявки не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи не подали. За викладених обставин, суд провів розгляд справи на підставі наявних в ній доказів, в порядку, передбаченому ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить до наступного висновку. Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово ч.1 ст.29 ЦК України. Ст.47 Конституції України визначає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Свалявської держноконтори від 21.06.2008року за реєстром №1574 та зареєстрованого в КУП «Свалявське РБТІ 27.06.2008року, номер витягу:19344587 (а.с.7,8). В житловому будинку [ADDRESS] значаться зареєстрованими відповідачі: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що стверджується інформацією в.о.сільського голови Полянської сільської ради Петрус Н.І. за №345/02-19 від 15.03.2021року щодо зареєстрованого місця проживання таких (а.с.11), хоча за даною адресою відповідачі не проживають з 2005року, що стверджується актом обстеження від 04.10.2019року, складеного комісією Голубинської сільської ради (а.с.6). Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З набуттям позивачем по даній справі права власності на будинок, останній має право на власний розсуд розпоряджатися своєю власністю, в тому числі і щодо вирішення питань стосовно можливості проживання в будинку інших осіб. Згідно ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі …судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Окрім того, суд керується нормами міжнародного законодавства, які регулюють дану сферу правовідносин, п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. В судовому засіданні позовні вимоги знайшли своє підтвердження, так як наявна реєстрація відповідачів фактично перешкоджає позивачу в реалізації її прав як власника вищевказаного жилого приміщення і враховуючи, що відповідачі фактично не проживають у даному помешканні, позов є обгрун тованим та його слід задовольнити. Також з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір, що відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved