Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме на житловий будинок [ADDRESS] та на земельну ділянку № [NUMBER] площею 2,2166 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Нехворощанської сільської ради. 10.12.2015 року мати склала заповіт яким вказаний будинок заповіла в рівних частках [PERSON] та позивачу, а земельну ділянку заповіла позивачу. 11.11.2020 року під час розгляду Андрушівським районним судом справи за позовом [PERSON] позивачу стало відомо про наявність вказаного заповіту. Позивач не може реалізувати свої спадкові права, оскільки в нотаріальну контору в шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини не звернувся, оскільки не був обізнаний щодо заповіту, а тому не подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Позивач вважає вказану причину поважною, а тому просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини - два місяці з часу набрання рішенням суду законної сили. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали з вище зазначених підстав та просили його задовольнити. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що якби брат хотів приймати спадщину він прийняв би її незалежно від наявності заповіту, оскільки є спадкоємцем за законом першої черги і перешкод у реалізації спадкових прав він не мав, тим паче що документи на земельну ділянку знаходились в брата. . В судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що брат ще за життя матері знав про наявність заповіту. Приблизно через сім місяців після смерті матері вони разом ходили до нотаріуса, однак брат не захотів писати заяви. Відповідач визнає право позивача на оформлення земельної ділянк. Однак щодо оформлення будинку по Ѕ частині за кожним він заперечує. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.8). Позивач, син померлої та спадкоємець за заповітом від 10.12.2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією заповіту (а.с.7,10). Відповідно до довідки Нехворощанської сільської ради № 496 від 05.06.2020 року [PERSON] до дня смерті була зареєстрована в [ADDRESS] , одиноко (а.с.12).Згідно довідок Андрушівської міської ради від 17.03.2021 року [PERSON] проживав без реєстрації разом з мітір"ю по [ADDRESS] , доглянув її до смерті, здійснив поховання та протягом червня - листопада доглядав за будинком та земельними ділянками. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельну ділянку № [NUMBER] площею 2,2166 га., що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Згідно копії спадкової справи № 206/2016 року із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся [PERSON] (а.с.30-41). 10.12.2015 року [PERSON] склала заповіт, відповідного до якого належний їй житловий будинок [ADDRESS] заповіла в рівних частках [PERSON] та [PERSON] , а земельну ділянку № [NUMBER] площею 2,2166 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Нехворощанської сільської ради заповіла позивачу. Вказаний заповіт посвідчений секретарем Нехворощанської сільської ради Андрушівського району Житомирської області та зареєстрований в реєстрі за №132. Долучена до матеріалів справи довідка Андрушівської міської ради Житомирської області від 18 березня 2021 року №40 свідчить про те, що цей заповіт було складено у двох примірниках, один з яких залишився на зберіганні у справах виконавчого комітету Нехворощанської сільської ради, а другий виданий заповідачу [PERSON] . Як пояснив в судовому засіданні відповідач, після смерті матері він знайшов в її будинку заповіт, який в подальшому знаходився в нього. Досліджена судом копія спадкової справи свідчить про те, що 07 грудня 2020 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Андрушівського районного нотаріального округу Житомирської області Чистякова А.О. із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Однак постановою приватного нотаріуса від 07 грудня 2020 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском ним шестимісячного терміну для подачі заяви про прийняття спадщини. Із постанови Житомирського апеляційного суду від 26.01.2021 року, якою скасовано рішення суду першої інстанції в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, вбачається що після ухвалення оскаржуваного рішення [PERSON] стало відомо про існування заповіту на його користь, що й зумовило написання ним апеляційної скарги. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала показання про те, що позивач є її чоловіком. Їй нічого не було відомо про наявність заповіту на користь [PERSON] . Про наявність заповіту їм не повідомляв ні нотаріус ні сільська рада. Вже після розгляду справи за позовом [PERSON] вона разом з чоловіком звернулись до нотаріуса, який порекомендував їм звернутись до Нехворощанської сільської ради, після чого вони поїхали до с. Нехворощ і чоловік отримав дублікат заповіту. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона є дочкою відповідача. Їй відомо що після смерті бабушки її батько [PERSON] по телефону говорив позивачу про наявність заповіту, однак ні на похороні, ні при цій розмові, вона присутня не була. На прохання батька вона у травні 2020 року забирала документи, які передавав позивач, так як батько мав намір оформити на позивача земельну ділянку. Відповідно до статті 63 Закону України « Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Згідно з підпунктами 2.2, 2.3 пункту 2 та підпунктом 3.2 пункту 3 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи спадкового договору, заповіту. У разі наявності заповіту нотаріусу подається його оригінал чи дублікат. Повна інформація про заповіт, який було посвідчено іншим нотаріусом, витребовується нотаріусом шляхом направлення запиту. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Згідно ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Досліджена судом копія спадкової справи не містить інформації про те, що нотаріус у відповідності до вимог ст. 63 Закону України « Про нотаріат» повідомив позивача по відкриття спадщини за заповітом. Хоча в спадковій справі наявна інформаційна довідка про наявність заповітів, однак нотаріус не вчинив жодних дій для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, не зробив виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у газеті. Дублікат заповіту [PERSON] отримав 11 листопада 2020 року (а.с.7). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Посилання відповідача на показання свідка [PERSON] про обізнаність позивача про наявність заповіту та особисті твердження відповідача про таку обізнаність протягом шести місяців після смерті матері, не спростовують наданих позивачем доказів щодо поважності причин пропуску строку прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] . Отже, відповідачем належних, допустимих та достатніх доказів на спростування обставин необізнаності [PERSON] про наявність складеного на його ім`я заповіту суду не надано. Тому суд, встановивши, що позивач був необізнаний про наявність заповіту, складеного на його користь, нотаріусом не були здійснені повідомлення та виклик спадкоємця за заповітом, приходить до висновку про поважність причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України є підставою для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved