Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

В лютому 2016 року позивач звернувся в суд із вищезазначеним позовом, в якому, з урахуванням поданих уточнень, просить суд позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітніх синів, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], оскільки остання ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. А також просив стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі ? частини від усіх її доходів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення синами повноліття. Так, позивач зазначає, що шлюб між сторонами розірвано 02.03.2010 року рішенням Солом?янського районного суду м. Києва. Від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO]. Відповідач самоусунулась від виховання дітей і наразі її місцеперебування взагалі невідоме. [PERSON] вже понад п?ять років проживає лише з позивачем, а [PERSON] наразі проживає з матір?ю відповідача. Вихованням дітей позивач займається саме разом з матір?ю відповідача, їхньою бабусею. Намагаючись з?ясувати місцезнаходження відповідача, позивач звертався з письмовими заявами до Солом?янського районного управління головного управління МВС України в місті Києві, однак будь-якої інформації, щодо місцезнаходження останньої не надходило. Сторони в судове засідання не з?явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, відповідно до вимог ст.74 ЦПК України (а.с. 57, 59, 60) Разом з тим, позивач направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, а також зазначив, що позов в частині щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] підтримує в повному обсязі, а також просить стягнути з неї аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/3 частини від усіх її доходів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення синами повноліття. Проти винесення заочного рішення по справі не заперечує (а.с. 65) Третя особа в судове засідання не з`явилася, направила заяву про розгляд справи за відсутності свого представника та зауважила, що підтримує висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача щодо його малолітніх синів (а.с. 62) Враховуючи вік малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], рівень їх розвитку щодо можливості висловити свою думку з приводу спору та те, що особиста їх участь в розгляді справи може завдати дітям душевного болю, надмірну емоційність та хвилювання, суд вважає, що особиста участь дітей в розгляді даної справи недоцільна. Зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення дійсних правовідносин сторін, відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе постановити рішення в порядку заочного провадження, з урахуванням думки позивача, яка проти цього не заперечує у відповідності до положень ст. ст. 224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судовим розглядом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 24 жовтня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] від 13.08.2015 року виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 11) [INFO] народився [PERSON], батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 36) [INFO] народився [PERSON], батьками якого записані [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 10) Як вбачається з психолого-педагогічної характеристики Спеціалізованої школи № 52 з поглибленим вивченням інформаційних технологій від 18.11.2015 року, вбачається, що [PERSON], 2005 року народження, навчається в 4-А класі, проживає за адресою: [ADDRESS], склад родини: батько та син (а.с. 15) Згідно з актом від 07.09.2015 року складеного комісією ЖЕД № 905 та затвердженого Начальником ЖЕД № 905 від 07.09.2015 року в квартирі [ADDRESS] проживає [PERSON], [INFO] з сином [PERSON], [INFO]. Квартира знаходиться в задовільному санітарно-технічному стані (а.с. 16) Позивач сам матеріально забезпечує синів та працює на посаді механіка з ремонту транспорту в Обслуговуючому кооперативу «Севастопольський», що підтверджується довідкою № 1-22 від 22.09.2015 року (а.с. 17) Згідно висновку органу опіки та піклування Солом?янської районної в місті Києві державної адміністрації № 108-10680 від 07.07.2016 року вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітніх [PERSON], 2005 року народження, та [PERSON], 2003 року народження, виходячи з наявних матеріалів справи та інтересів дітей, враховуючи думку дітей та рішення комісії з питань захисту прав дитини при Солом?янській районній в місті Києві державної адміністрації (а.с. 63-64) Крім того, як зазначено у висновку органу опіки та піклування між позивачем - [PERSON] та [PERSON] - бабусею дітей з боку матері, існує домовленість про місце проживання малолітнього [PERSON], 2003 року народження, за адресою останньої, а саме: [ADDRESS]. Таким чином, матеріалами справи підтверджена відсутність інтересу матері до навчання синів і здобуття ними освіти. Будь-яких доказів того, що відповідач надає матеріальну допомогу позивачу на утримання спільних дітей матеріали справи не містять. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Підставою позову про позбавлення [PERSON] батьківських прав визначено п.2 ч.1 ст.164 СК України, а саме - ухилення матері від виконання свої батьківських обов`язків по вихованню дітей. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Дитині повинні бути надані всі можливості та сприятливі умови для фізичного, розумового, духовного, морального розвитку, дитина повинна зростати під піклуванням та відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення, дитина має право на освіту, яка має бути обов`язковою, сприяти її загальнокультурному розвитку, відповідальність за освіту та навчання дитини лежить перш за все на її батьках. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, серед іншого, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. За викладених обставин, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], оскільки відповідач як мати повністю самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, що полягає у свідомому нехтуванні відповідачем своїх обов`язків по утриманню та вихованню дітей, піклування про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створення належних умов для розвитку їх природних здібностей та готування їх до самостійного життя та праці. Щодо стягнення аліментів. Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи, що відповідач не надає належної матеріальної допомоги на утримання малолітніх синів, всі витрати несе позивач та відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття та створювати для них необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації їх життя, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітніх синів 1/3 частину з усіх видів доходів щомісячно до досягнення дитьми повноліття від дня звернення до суду. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць згідно ст. 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати - сплачений судовий збір за вимогу про позбавлення батьківських прав та на користь держави - судовий збір за вимогу про стягнення аліментів. На підставі викладеного та

Outcome: approved