Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-02 00:00:00

Позивачем заявлені вимоги про визнання права власності на буд.66 по вул.Гоголя с.Мала Кошелівка Ніжинського району: на 1 / 2 частку даного будинку, як за колишнім членом колгоспного двору,\~ на 1 / 2 частку в порядку спадкування після свого чоловіка [PERSON], який помер 27 липня 2015 року. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що даний будинок мав статус колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року у якому проживали і були прописані позивач [PERSON] та її чоловік [PERSON], спадщину після [PERSON] прийнята його дружиною [PERSON], у зв»язку з віднесенням будинку до суспільної групи колгоспного двору та відсутності правовстановлюючих документів на нього із визначенням часток співвласників, позивач позбавлені можливості в позасудовому порядку оформити належне право власності на нерухоме майно. Відповідно до заяви від 03 січня 2019 року представник позивача адвокат [PERSON] підтримує заявлені вимоги, просить розглянути справу за відсутності. Згідно заяви від 05 грудня 2018 року Вертіївський сільський голова [PERSON] проти позову не заперечує, просить розглянути справу за відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. \~ \~ \~ \~ Із врахуванням поданих сторонами доказів суд приходить до слідуючих висновків. Згідно копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 20 лютого 1992 року житловий будинок №66 по вул.Гоголя в с.Мала Кошелівка Ніжинського району належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON], що підтверджується також копією довідки КП «Ніжинське МБТІ» №01981 від 13 липня 2018 року. Відповідно до довідки Вертіївської сільської ради Ніжинського району від 26 червня 2018 року у вищезазначеному будинку, який мав статус колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року проживали [PERSON] та [PERSON]. Приписами ст.ст.120, 123 ЦК Української РСР (в ред. від 18 липня 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні, розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Із врахуванням викладеного [PERSON] та [PERSON] станом на 15 квітня 1991 року не втратили права на даний будинок, їх частки є рівними - по 1 / 2. [PERSON] помер 27 липня 2015 року в с.Мала Кошелівка Ніжинського району, спадщина останнього прийнята його дружиною-позивачем [PERSON], оскільки вона проживала разом із спадкодавцем на час відкриття його спадщини, що підтверджується довідкою Вертіївської сільської ради від 27 червня 2018 року, та подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, що підтверджується копіями матеріалів спадкової справи після [PERSON]. Докази на підтвердження інших осіб, які здійснили дії по прийняттю спадщини [PERSON], станом на час розгляду справи відсутні. Постановою приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області [PERSON] від 27 червня 2018 року відмовлено позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на законом у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на частку будинку, належну спадкодавцеві [PERSON]. Спадкодавець [PERSON], як член колгоспного двору, не втратив права на належну 1 / 2 частку вищезазначеного будинку, яка входить до складу його спадщини, цивільна правоздатність спадкодавця, як фізичної особи, відповідно до ст.25 ЦК України припинилась у момент його смерті, відсутність правовстановлюючих документів на дану частку перешкоджає позивачу [PERSON] оформити прийняту спадщину, що є підставою для визнання права власності за позивачем [PERSON] в порядку спадкування із врахуванням заявлених вимог. Позивач [PERSON], як член колгоспного двору, не втратила права на даний будинок на 1 / 2 частку, у зв"язку з чим наявні правові підстави для визнання цього права в порядку цивільного судочинства, що є підставою для задоволення позову в цій частині. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що є також підставою в порядку ст.ст.200, 206 ЦПК України для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні.

Outcome: approved