Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звертаючись до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України, відповідно до заявлених позовних вимог просить визнати незаконним наказ Моторного (транспортного) страхового бюро України № 96-о від 22.08.2014 року; поновити його на посаді заступника генерального директора з питань інформаційних технологій Моторного (транспортного) страхового бюро України з 22.08.2014 року; стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 11 664,07 грн.; стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України моральну шкоду у розмірі 30000,00 грн. та судовий збір у розмірі 660,24 грн., крім того, просив допустити негайне виконання рішення суду в частині щодо поновлення позивача на роботі на посаді заступника генерального директора з питань інформаційних технологій Моторного (транспортного) страхового бюро України з 22.08.2014 року. 08.10.2014 року в судовому засіданні позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої, просив окрім заявлених позовних вимог, стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 50 897,76 грн. та судовий збір у розмірі 1052,58 грн., мотивуючи заяву тим, що станом на день подачі заяви його вимушений прогул склав 48 днів, а отже і збільшилась сума компенсації, яка підлягає стягненню з відповідача. (а.с. 27-28) Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що рішенням президії Моторного (транспортного) страхового бюро України від 19.06.2014 року він був призначений на посаду заступника генерального директора з питань інформаційних технологій з випробувальним терміном три місяці. По закінченню двох місяців, а саме 21.08.2014 року, позивача визнано таким, що не пройшов випробування на вказаній посаді та видано наказ про його звільнення із займаної посади з 22.08.2014 року. Проте, вважає, що рішення про визнання його таким, що не пройшов випробування було прийнято передчасно, адже він мав проходити випробування на цій посаді ще місяць. Трудовим договором, укладеним між сторонами, випробувальний термін становить три місяці, що становить 92 дня, однак він відпрацював лише 62 дня, а розірвання трудового договору у такий скорочений термін свідчить про упередженість з боку відповідача, адже за весь час покладені на нього функціональні обов'язки виконував сумлінно та вчасно, на підтвердження чого йому була виплачена заробітна плата у повному обсязі та премія. Також, відповідно до витягу з протоколу засідання президії МТСБУ, підставою для звільнення була інформація Генерального директора МТСБУ Гудими Н.В., проте жодних письмових та обґрунтованих висновків щодо невиконання ним основних завдань та функцій не розглядалося, жодних документально підтверджених обґрунтувань не надавалися. Також наказ №96-о 22.08.2014 року про його звільнення, видано за підписом президента МТСБУ Роменського Р., в той час як ці повноваження згідно статуту відповідача, належать виключно до компетенції генерального директора, в наказі також немає чітких посилань, визначених ст. 28 КЗпП України причин звільнення, крім того у наказі відсутня печатка відповідача, а тому він не відповідає вимогам закону. Вважає, що своїми діями відповідач порушив його право на працю та справедливі і сприятливі умови праці, наслідком яких стало незаконне звільнення із займаної посади, а тому за таких обставин, наказ про звільнення підлягає скасуванню, а він підлягає поновленню на посаді заступника генерального директора з питань інформаційних технологій МТСБУ з 22 серпня 2014 року, зважаючи, що його одноденний заробіток складає 1060,37 грн., а вимушений прогул склав 48 днів, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу складає 50 897,76 грн. з індексацією відповідно до діючого законодавства та з відрахуванням податку з доходів та інших обов'язкових платежів. На підставі вищевикладеного, позивач вважає, що своїми діями відповідач завдав йому моральну шкоду, яка полягає у тому, що через незаконне звільнення він змушений був приймати додаткові заходи для організації власного життя, був значно порушений його звичний режим життя, у зв'язку з чим він переживав, нервував, що призвело до погіршення стану здоров'я. Запис у його трудовій книжці про невідповідність посаді може перешкоджати працевлаштуванню та підривати його ділову репутацію, оскільки його можуть вважати професійно непридатним. До того ж, таке звільнення зробило його безробітним, внаслідок чого він позбавлений можливості оплачувати орендоване житло у м. Києві, так як сам з м. Миколаєва. Таким чином, позивач оцінює завдану йому моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, додатково пояснив, що він, з наказом про прийняття на роботу, де вказано про проходження ним випробувального терміну у три місяці погодився, однак працюючи у відповідача зробив вагомий внесок в удосконаленні роботи інформаційних технологій, а генеральний директор, якому він безпосередньо підпорядковувався, жодного разу не нарікав на його роботу, а навпаки був задоволений, що підтверджується отриманою ним заробітною платою з премією, зазначив, що посадової інструкції в нього не було, але він виконував всі покладені на нього обов'язки. Представник відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України - Патрик Г.Г. в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечувала, просила в позові відмовити в повному обсязі, з підстав, викладених у запереченнях на позов, долучених до матеріалів справи (а.с. 31-32), додатково пояснила, що позивач працював у Моторному (транспортному) страховому бюро України з випробувальним терміном у три місяці, про що сам надав свою згоду, та мав усвідомлювати наслідки роботи з випробувальним терміном, генеральним директором на засіданні президії МТСБУ було запропоновано розглянути питання щодо відповідності зайнятій посаді позивача, виходячи з того, що за час роботи, позивач не ініціював жодних нововведень, які б сприяли розвитку інформаційних технологій або їх удосконалення та реалізації нових проектів МТСБУ, у зв'язку з чим відповідачем проводилося залучення інших працівників для роботи в цьому напрямку та здійснювати їх фінансування, а тому на президії МТСБУ було колегіально вирішено про звільнення позивача. Вважає, що підстав для поновлення на роботі позивача, скасування наказу про його звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу немає. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника відповідача Патрик Г.Г., дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного. Статтею 43 Конституції України проголошено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та закріплено гарантії реалізації права на працю, що включає право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Відповідно до ст. 26 Кодексу законів про працю України при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу. В період випробування на працівників поширюється законодавство про працю. За нормою ст. 27 Кодексу законів про працю України строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, за погодженням з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації, - шести місяців. Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що за наказом Моторного (транспортного) страхового бюро України № 73-о від 19.06.2014 року прийнято з 19.06.2014 року [PERSON] на посаду заступника генерального директора МТСБУ з питань інформаційних технологій з оплатою праці відповідно до штатного розпису та випробувальним строком три місяці. (а.с. 42) З вказаним наказом [PERSON] був ознайомлений, про що свідчить його підпис в наказі та не заперечується самим позивачем при розгляді справи. Відповідно до ст. 28 Кодексу законів про працю України коли строк випробування закінчився, а працівник продовжує працювати, то він вважається таким, що витримав випробування, і наступне розірвання трудового договору допускається лише на загальних підставах. Якщо протягом строку випробування встановлено невідповідність працівника роботі, на яку його прийнято, власник або уповноважений ним орган протягом цього строку вправі розірвати трудовий договір. Розірвання трудового договору з цих підстав може бути оскаржене працівником в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів у питаннях звільнення. Згідно наказу № 96-0 від 22.08.2014 року [PERSON] звільнено з посади заступника генерального директора МТСБУ з питань інформаційних технологій за результатами випробування відповідно до статті 28 КЗпП України. (а.с. 9, 38) Також, 22.08.2014 року за підписом президента МТСБУ Р. Роменського, відповідального за службу безпеки К. Кошелєва та керівника Апарату Дирекції Г. Лохматової складено акт про відмову [PERSON] в ознайомленні, шляхом поставлення підпису в наказі щодо його звільнення та отримання трудової книжки. (а.с. 36) Стороною відповідача зазначалось, що 02.09.2014 року на адресу позивача направлено лист з проханням отримати трудову книжку або надати згоду на її пересилання поштою разом з копією наказу № 96-о від 22.09.2014 року «про звільнення [PERSON]», копією наказу № 97-о від 22.08.2014 року «про внесення змін до наказу № 96-о від 22.09.2014 року», витяг з протоколу президії МТСБУ № 322/2014 від 21.08.2014 року, про отримання якого свідчить особистий підпис позивача на зворотному повідомленні про вручення 05.09.2014 року. (а.с. 34) Позивач, при цьому не заперечував, що він ознайомлений з наказом про звільнення. Як роз'яснено у п.1 та п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 р. № 9 „Про практику розгляду судами трудових спорів" на суд покладено обов'язок охороняти конституційні права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується; при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язував звільнення. Так, позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зокрема зазначив, що він не пройшов весь строк випробування терміном в три місяці, а отже рішення відповідача про його звільнення є передчасним, вказав, що він належно виконував свої функціональні обов'язки та вводив вдосконалення в інформаційну систему відповідача, які на даний період часу працюють, а відповідач ними користується, в наказі про звільнення є невідповідності до ст. 28 КЗпПУ, а тому просить визнати незаконним та скасувати наказ про його звільнення, поновити на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Слід зазначити, що відповідач при прийняті позивача на роботу визначив граничний строк випробування - три місяці, з такими умовами позивач погодився. Статтею 28 Кодексу законів про працю України зокрема визначено, що якщо протягом строку випробування встановлено невідповідність працівника роботі, на яку його прийнято, власник або уповноважений ним орган протягом цього строку вправі розірвати трудовий договір. Враховуючи вищевикладене, можна зробити висновок, що в даному спорі граничний випробувальний термін для позивача склав три місяці, при цьому у роботодавця є право розірвати трудовий договір протягом цього строку, а отже посилання позивача про передчасність його звільнення є необґрунтованим та не відповідає нормам трудового законодавства. Підставою для звільнення за результатами випробування може бути невідповідність робітника посаді, на яку його прийнято, так як випробування встановлюється з метою перевірки відповідності робітника роботі, яка йому поручається. У відповідності зі ст. 139 КЗпП України працівник зобов'язаний працювати чесно і сумлінно, своєчасно точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, дбайливо ставитись до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Як убачається з матеріалів справи, 19.08.2014 року генеральним директором МТСБУ Гудимом Н.В. підготовлена інформація щодо діяльності [PERSON] при виконанні функцій заступника генерального директора МТСБУ з питань інформаційних технологій, де зокрема значиться, що «за час перебування [PERSON] на посаді заступника генерального директора МТСБУ з питань інформаційних технологій процеси в МТСБУ у частині розвитку програмного та апаратного забезпечення фактично не змінилися. Для вирішення питання співпраці з особами, які надають МТСБУ зовнішні послуги із удосконалення програмного забезпечення, як і раніше, залучалися працівники Департаменту інформаційного забезпечення, аналізу та методології страхування та інші працівники, які відповідальні за напрямки діяльності МТСБУ. Питання щодо оплати послуг чинним контрагентам МТСБУ у цій сфері здійснювалися без участі [PERSON] Генеральний директор МТСБУ поручав [PERSON] підготувати завдання для проведення незалежної перевірки наявних в МТСБУ програмного та апаратного забезпечення на відповідність достатності, ціни та якості. [PERSON] лише запропонував доручити проведення такої перевірки особі, яка надає послуг з інформаційно-технічного забезпечення Нацкомфінпослуг. Генеральним директором, враховуючи можливу співпрацю МТСБУ з означеним контрагентом Нацкомфінпослуг, запропоновано розглянути альтернативні варіанти для забезпечення об'єктивності. 16.08.2014 р. [PERSON] запрошувався Генеральним директором для надання звіту з питання організації та забезпечення проведення згаданої незалежної перевірки. Однак, будь-яких додаткових пропозицій від [PERSON] не надійшло. До Генерального директора також не надходило будь-яких пропозицій щодо виконання пунктів Плану роботи Дирекції МТСБУ на «» півріччя 2014 р. для реалізації Дорожньої карти та Плану заходів щодо удосконалення регламентних виплат з фонду захисту потерпілих. Таким чином, Генеральний директор МТСБУ ставить під сумнів відповідність [PERSON] роботі, на яку його прийнято». (а.с. 40-41) Враховуючи, що саме роботодавець визначає відповідність чи невідповідність займаній посаді робітника, йому й делеговано першочергове право на прийняття відповідного рішення стосовно випробувального терміну, зважаючи, що позивач в судовому засіданні пояснив, що безпосередньо в своїй роботі він підпорядкований генеральному директору МТСБУ. Як зазначено у витязі з протоколу №322/2014 засідання президії МТСБУ за результатами голосування щодо відповідності [PERSON] роботі, на яку його прийнято, членами президії шляхом голосування було ухвалено: визнати, що [PERSON] не пройшов випробування на посаді заступника генерального директора МТСБУ з питань інформаційних технологій. (а.с. 39) Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Посилання позивача на ту обставину, що ним були проведені розробки інформаційних технологій, що носять вагомий вклад в роботі МТСБУ та використовуються відповідачем не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, будь-які дані щодо офіційної реєстрації винаходів чи їх затвердження відсутні. Відповідно до ст. 116 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно з ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Як убачається з матеріалів справи та не заперечувалося сторонами по справі, в день звільнення з [PERSON] було проведено кінцевий розрахунок за весь період часу враховуючи компенсацію за п'ять календарних днів невикористаної відпустки. Посилання позивача про те, що наказ про його звільнення видано за підписом президента МТСБУ, а не генеральним директором, що в наказі немає чіткого формулювання підстав звільнення не береться до уваги судом, оскільки це не є порушенням трудового законодавства пов'язане зі звільненням позивача та в розрізі даного спору не носить наслідкового характеру підстав проведеного звільнення, крім того Наказом МТСБУ № 97-о від 22.08.2014 року були внесені зміни до наказу МТСБУ від 22.08.2014 року № 96-о «Про звільнення [PERSON]» в реквізиті «Підпис» слово «Президент» замінити словами: «Президент, т.в.о. Генерального директора». (а.с 37) Разом з тим, виходячи з предмету спору, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України середнього заробітку за 48 днів вимушеного прогулу, однак оскільки ці вимоги є похідними та безпосередньо пов'язані з вирішенням судом питання про поновлення позивача на роботі, які не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому підстав для задоволення вказаної вимоги немає. В частині стягнення моральної шкоди суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 2371 Кодексу законів про працю України передбачено підстави відшкодування роботодавцем моральної шкоди, яку він заподіяв працівнику. Виходячи з наведеної правової норми під моральною шкодою слід розуміти моральні страждання, втрату нормальних життєвих зв'язків, потребу у додаткових зусиллях для організації свого життя. Як роз'яснено у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяній фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Встановлені в судовому засіданні обставини свідчать про те, що при звільненні позивача із займаної посади відповідачем не порушувались норми чинного законодавства, враховуючи, що судом не було встановлено вини відповідача з приводу процедури звільнення позивача, отже не були порушені законні права позивача, тому вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення позивача, заперечення сторони відповідача,

Outcome: dismissed