Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

Позивач в інтересах недієздатної [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними, а в ході судового розгляду справи збільшив позовні вимоги вимогою про визнання заяви [PERSON] від 02.09.2008 року про відмову від спадщини на користь [PERSON] недійсною посилаючись на те, що 20.11.2012 року рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області [PERSON], [INFO] визнано недієздатною і позивача призначено її опікуном. При цьому, відповідно до посвідчення серії [NUMBER] виданого 30.07.2012 року, [PERSON] є інвалідом дитинства 2 групи довічно. З 2012 року здійснюючи опіку над недієздатною [PERSON], він здійснює захист її прав та інтересів, які регламентовані законодавством України. Так, з народження й до моменту смерті свого батька, [PERSON], [PERSON] проживала разом з ним в одному будинку по [ADDRESS]. Даний будинок відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, до 22.07.2013 року належав [PERSON] згідно свідоцтва про право власності № 2097 від 06.04.1989 року виданого Монастирищенською міською радою. [INFO] року [PERSON] помер, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану зроблений відповідний запис за № 24, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 22.10.2015 року виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Монастирищенського РУЮ у Черкаській області. З моменту смерті [PERSON] відкрилась спадщина на його майно, а саме житловий будинок загальною площею 65,4 кв.м. та самочинне будівництво кухні та хліва загальною площею 30,8 кв.м., що розташовані по [ADDRESS]. [PERSON], як єдиний спадкоємець першої черги на спадкове майно, яка весь час до смерті спадкодавця проживала в одному будинку з останнім, так як він здійснював за нею догляд, та як особа, яка на момент відкриття спадщини була інвалідом 2-ї групи і визнана судом недієздатною, вважається такою, що автоматично прийняла спадщину на вказане спадкове майно. Проте, відповідно до інформаційної довідки виданої державним реєстратором прав на нерухоме майно Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, державним нотаріусом Жашківської державної нотаріальної контори, [PERSON], 22.07.2013 року були видані свідоцтва про право на спадщину, за законом серії та номер 377 та 379 на ім'я [PERSON] та [PERSON] відповідно. Згідно яких [PERSON] та [PERSON] перейшло у приватну, спільну часткову власність по ? вказаного спадкового майна. В той же день державний нотаріус [PERSON] здійснив державну реєстрацію прав власності [PERSON] та [PERSON] на дане майно, що підтверджується номерами записів про право власності № [NUMBER] та № [NUMBER] відповідно, згідно інформаційної довідки. У відповідності до п.1.2. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого Наказом МЮ України № 296/5 від 22.02.2012 року, при зверненні спадкоємця у зв'язку з відкриттям спадщини нотаріус з'ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Тобто, нотаріус в супереч даній нормі, не вжив заходів, щодо встановлення кола спадкоємців або неналежним чином перевірив даний факт, і у зв'язку з цим фактично позбавив [PERSON] належного їй спадкового майна. Навіть при наявності заповіту на користь певної особи, відповідно до ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половини частки, яка належала б кожному, з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Більше того, [PERSON] та [PERSON] є усиновленими дітьми [PERSON], який є племінником [PERSON] і внуком спадкодавця [PERSON] Дані діти набули статусу дітей [PERSON] лише в травні 2012 року після їх усиновлення. Тобто, вони не мали права на спадкове майно [PERSON], так як на момент відкриття спадщини були сторонніми людьми не тільки спадкодавцю, а й [PERSON] Тому, з метою усунення порушених прав недієздатної [PERSON], виключно в її інтересах, виникає необхідність у скасуванні свідоцтв про право на спадщину за законом № 377 та № 379 від 22.07.2013 року, а також скасуванні державної реєстрації про перехід спадкового майна у приватну, спільну часткову власність [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, а саме ? будинку з надвірними спорудами розташованого по [ADDRESS] відповідно кожній. Після ознайомлення з матеріалам цивільної справи та спадкової справи № 554, копії документів якої містяться в цивільній справі, ним було виявлено заяву [PERSON], про відмову від прийняття спадщини від свого померлого батька [PERSON] на користь свого племінника, [PERSON], яка написана 02.09.2008 року та зареєстрована секретарем Аврамівської сільської ради [PERSON] 10.09.2008 року. У зв'язку з тим, що [PERSON] на момент вчинення даного правочину була недієздатною, що підтверджується рішенням Монастирищенського районного суду від 18.09.2015 року по цивільній справі № 702/888/15-ц, в рамках якої судом було призначено та витребувано висновок судово-психіатричної експертизи № 393 від 14.08.2015 року, відповідно до якого [PERSON] станом на 23.04.2007 року вже не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Зазначає, що [PERSON] відповідно до вказаного рішення, з 10.04.1981 року перебуває на диспансерному обліку в психоневрологічному кабінеті з відповідним діагнозом. 20.11.2012 року рішенням Монастирищенського районного суду [PERSON] визнана недієздатною. Вказані факти підтверджують, що в періоди з 2007 року по 2012 рік, та по даний час, покращення психічного здоров'я в [PERSON] не вбачається, а це свідчить, що станом на 02.09.2008 року [PERSON] вже була недієздатною. У зв'язку з викладеним, виникає необхідність під час розгляду даної справи по суті поставити перед судом на вирішення питання, про визнання відмови [PERSON] від прийняття спадщини, яка викладена в заяві від 02.09.2008 року, недійсною. В обґрунтування позову та збільшення позовних вимог посилається на ст. ст. 39-41, 61, 67, 225, 229-231, 233 1261, 1268, 1270, 1273, 1274, 1301 ЦК України. Просить суд визнати свідоцтва про право на спадщину, видані [PERSON], [PERSON] [PERSON] державною нотаріальною конторою за реєстром № 377, № 379 недійсними, скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON], [PERSON] вчинену за номером запису про право власності: [NUMBER], [NUMBER], визнати недійсною відмову [PERSON] від прийняття спадщини свого батька, [PERSON], на користь свого племінника, [PERSON], яка викладена в заяві від 02.09.2008 року, що міститься в спадковій справі № 554. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав повністю, просить його задоволити та пояснив, що [PERSON] інвалід ІІ групи з дитинства, причиною встановлення 2 групи інвалідності є її психічне захворювання. З 2006 по 2012 роки [PERSON] потребувала стороннього догляду в зв'язку з тим що вона психічно хвора. [PERSON] одразу видно, що людина психічно хвора. Якщо з нею починаєш розмовляти то вона починає розмовляти про богів, про те, що на небеса її хочуть забрати, що її хочуть в залог взяти і вбити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав повністю просить його задоволити. В судовому засіданні відповідач [PERSON], як законний представник малолітніх [PERSON] та [PERSON] позов не визнав повністю підтримав подане ним заперечення проти позову, відповідно до якого як законний представник його неповнолітніх дочок [PERSON], [PERSON] в їх інтересах заперечує проти задоволення даного позову з наступних підстав. [PERSON] не проживала постійно до дня смерті із спадкодавцем [PERSON]. [PERSON] був зареєстрований та проживав в будинку за адресою [ADDRESS], а [PERSON], проживала та була зареєстрована в іншому будинку, за адресою [ADDRESS], а отже відсутні підстави вважати [PERSON] такою, що набула права на спадкування після [PERSON] на підставі п. 3 ст. 1268 ЦК України. [PERSON] та [PERSON] є його рідними біологічними дочками, а отже і правнучками померлого [PERSON]. Крім того, на день смерті [PERSON] вони були постійно прописані та проживали в будинку [ADDRESS], та моють право на спадкування крім інших підстав і як спадкоємці четвертої черги спадкування. [PERSON] визнана недієздатною рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 20.11.2012 року. До дня набрання рішення суду законної сили [PERSON] була дієздатною. Позивач набув повноважень опікуна відповідно до вказаного рішення, а тому набув повноважень звертатись до суду в інтересах підопічної від дати судового рішення. Але, на день звернення до суду із позовом про визнання свідоцтв про право на спадщину опікуном пропущено загальний строк позовної давності, що є однією із підстав для відмови в задоволенні позову, в разі якщо суд встановить підстави для визнання спірного свідоцтва про спадщину недійсним. З огляду на викладене заявляє про застосування судом загального строку позовної давності та просить в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні представник малолітніх [PERSON] та [PERSON] [PERSON] позов не визнав повністю, заперечував проти його задоволення, підтримав підстави для відмови в задоволенні позову, які викладені в запереченні відповідача [PERSON], як законного представника малолітніх [PERSON] та [PERSON], від 02.03.2016 року. Просить в задоволенні позову відмовити повністю. Представники третьої особи без самостійних вимог на предмет спору служби в справах дітей Монастирищенської районної державної адміністрації в судове засідання не з»явилися. На адресу суду надали заяву від 12.07.2016 року, відповідно до якої просять справу розглядати у відсутності їх представника. При постановленні рішення покладаються на думку суду. Представники третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Жашківської державної нотаріальної контори Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області в судове засідання не з»явилися. На адресу суду надали клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника згідно чинного законодавства. Допитана в якості свідка [PERSON] показала, що [PERSON] вона знає давно. Раніше вона вела себе більш спокійно, нормально, спілкувалася з людьми та нікого не боялася. В даний час поведінка [PERSON] змінилася, вона почала боятися людей, розмовляє про Богів, про те, що її хочуть вбити. Розповідає, що більше не хоче пити чай тому, що їй заборонили Боги пити чай та їсти карамельки. [PERSON] нервова, в неї очі та зуби бігають з одного боку в інший. Коли вона її запитує, що з нею сталося та те, що їй потрібно змінити брудний одяг, вона повідомляє, що Боги забороняють. Вважає, що вона дуже змінилася і їй потрібно вживати ліки. По перше вона дуже замислюється, починає говорити, а потім в неї як прогалини в пам»яті, що вже є ненормально. Потім вона знову починає зовсім друге говорити. Вона вважає, що психіка в [PERSON] порушена, тому, що нормальна людина буде нормально себе вести, а цю людину видно. Агресію вона не проявляє, вона дуже спокійна. В 2007-2008 роках вона була також знайома з [PERSON] і вона себе так не поводила, з нею було все нормально, вона спілкувалася з людьми і тоді вона не помічала, що [PERSON] має психічні розлади. В 2007-2008-2009 роках її дивувало в поведінці [PERSON] те, що коли вона чай купила і взяла його то вона згинається і йде задом до дверей зігнутою. В розмові були підозрілі слова такі, що навіть дивувалася з неї. Коли [PERSON] йшла по дорозі вона лякалася трохи людей, ну на той період не було так сильно видно, зараз може вже пройшли роки, вона стала старша та змінилася. Відхилення у [PERSON] були і в 2007-2009 роках, але не такі як на даний час. Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] показала суду, що вона є дружиною позивача. [PERSON] вона знає близько 10 років. При спілкуванні з [PERSON] було видно, що людина не при своєму розумі. На даний час в неї з»явися страх, що її вб»ють. [PERSON] розмовляє як хвора людина, але вона не агресивна. [PERSON] розповідає про долари, про Бога і вона психічно хвора. Допитаний в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] показав, що він добре знайомий з [PERSON]. Він запрошував його на святкування Дня міліції, але він не приходив та пояснював це тим, що в нього психічно хвора донька і вона потребує догляду. В чому саме прояви хвороби доньки [PERSON] йому не розповідав. Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] показала, що вона являється тещею законному представнику малолітніх [PERSON] та [PERSON], а вони її онучки. [PERSON] вона знає з 2004 року. Поруч з [PERSON] проживають її діти і вона їх провідує. З 2012 року [PERSON] зробив з [PERSON] недієздатну. [PERSON] адекватно себе поводить, завжди розмовляє з ними. Їй відомо, що [PERSON] має психічну хворобу, але вона всіх знає, спілкується, розмовляє нормально, читає Біблію, оскільки хоче щоб їй повернули пенсію. Вона хвора, але не настільки щоб не розуміти свої дії. В даний час вона винна всім сусідам кошти і саме через це в такому тривожному стані. Допитана в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні показала, що знайома з [PERSON] багато років. Вона добра, спокійна, приходила часто до них в гості, довіряла їй. [PERSON] їй допомагала, а вона їй також. Після смерті батьків [PERSON] сама давала собі раду. Зараз її стан змінився, вона не розмовляє з людьми, боїться, обережна. На вигляд по [PERSON] видно, що вона не така як всі, має порушення розумового розвитку, що мало місце і 10 років тому. З мови [PERSON] також можна зрозуміти, що в неї відсталий розумовий розвиток. Однак, [PERSON] розуміє де вона була, що робила. [PERSON] лікувалася в неврологічному відділенні. Останні роки по [PERSON] вже дуже видно, що вона хвора. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що вона знайома з [PERSON] з самого дитинства, вони разом росли, ходили до школи. [PERSON] в школі дуже гарно навчалася, потім закінчила медичне училище та працювала медсестрою. Маючи доступ до медичних препаратів та ситуацію в житті вона прийнявши ці препарати деякий час була без свідомості. Після цього випадку [PERSON] залишилася нормальною, але трішки з відхиленнями. Батьки її постійно лікували. [PERSON] хвора на психічну хворобу «шизофренію», але на її думку в легкій формі. Внаслідок хвороби у [PERSON] порушилося мислення та мова. Людина, яка раніше знайома була з [PERSON] може визначити, що вона хвора, а якщо незнайомий з [PERSON] то визначити, що вона хвора не можливо. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, як законного представника малолітніх, їх представників, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі і виходить з наступного. Відповідно до вимог ч. 3. ст. 11, ч. ч. 1, 3, 4 ст. 60, ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом було роз'яснено право позивача, відповідача заявляти клопотання про витребування судом доказів, якщо у сторін існують складності в їх отриманні, подавати відповідні докази, заявляти клопотання про витребування документів та призначення експертиз по справі. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. [PERSON] помер [INFO] року в с. Летичівка Монастирищенського району Черкаської області, актовий запис № 24 від 22.06.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 22.06.2006 року, серії [NUMBER], виданого Аврамівською сільською радою Монастирищенського району Черкаської області ( а.с. 43). Після його смерті залишилось спадкове майно. Живою на день смерті у померлого залишилась дочка [PERSON], інвалід другої групи та онук [PERSON], який поховав померлого за свій рахунок. Інших рідних, дітей, братів, сестер, дядьків, тіток, членів сім»ї та інших родичів покійної до шостого ступеня споріднення, які б претендували на спадщину і прийняли її протягом вказаних у законів строків немає, що підтверджується довідкою, що видається у зв»язку з оформленням спадкових прав, виданої виконавчим комітетом Аврамівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області ( а.с. 47). Ззаначене в довідці також підтверджується свідоцтвом про народження, свідоцтвом про одруження, свідоцтвом про смерть [PERSON], актовим записом про народження [PERSON], актовим записом про шлюб, актовим записом про розірвання шлюбу ( а.с. 48-52), свідоцтвом про право власності на будинковолодіння ( а.с. 60). Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 67 ЦК України, опікун вчиняє правочини від імені та в інтересах підопічного та зобов'язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Згідно рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 20.11.2012 року опікуном [PERSON] призначено [PERSON] ( а.с. 7-8). Згідно Правил опіки та піклування затверджених Наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26.05.99 N 34/166/131/88 ( далі Правила), опіка (піклування) встановлюється також для захисту особистих і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати свої обов'язки. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі діти зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Той факт, що [PERSON] є дочкою спадкодавця [PERSON], підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26.10.2015 року ( а.с. 10). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно посвідчення серії [NUMBER] від 30.07.2012 року [PERSON] є інвалідом дитинства 2 групи ( довічно) ( а.с. 6). Посилання відповідача, як законного представника малолітніх [PERSON] на той факт, що [PERSON] не є особою, яка проживала разом з спадкодавцем на момент його смерті та не може вважатися такою, що набула права на спадкування після [PERSON] на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України спростовується показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які відповідачем не спростовані, рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 20.11.2012 року ( справа № 2-о-35/11) ( а.с. 7-8), рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 18 вересня 2015 року ( справа № 702/888/15-ц) ( а.с. 122-123), які в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України, відповідно до якої обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини,не потребують доказування, а тому суд вважає, що [PERSON] прийняла спадщину після померлого [PERSON] у встановленому законом порядку. Судом встановлено, що згідно заяви [PERSON] від 02 вересня 2008 року, яка посвідчена секретарем Аврамівської сільської ради Монастирищенського району, [PERSON] відмовилася від спадщини після померлого [PERSON] на користь племінника, онука померлого [PERSON], який поховав померлого за свій рахунок ( а.с. 42). Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Відповідно до ч. 5 ст. 202 ЦК України до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) ( ст. 215 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до ч. 5 ст. 1274 ЦК України, відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього кодексу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун. Судом встановлено, що згідно висновку судово-психіатричного експерта № 224 від 03.06.2016 року ( далі висновок експерта) [PERSON], [INFO], станом на 02 вересня 2008 року, коли вона підписала відмову від спадщини, виявляла прояви хронічного, стійкого психічного розладу у формі шизофренії параноїчної форми з безперервно-прогредієнтним перебігом і вираженим дефектом- через що вона не могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними ( а.с. 193-196). Суд визнає даний висновок експерта як належний та допустимий доказ та виходить з наступного. Висновок відповідає вимогам Інструкції, зокрема п. 4.14 Інструкції відповідно до якого висновок експерта складається з обов»язковим зазначенням його реквізитів (найменування документа, дати та номера складання висновку, категорії експертизи (додаткова, повторна, комісійна, комплексна), виду експертизи (за галуззю знань) та трьох частин: вступної (Вступ), дослідницької (Дослідження) та заключної (Висновки). Будь-яких клопотань від експерта про надання додаткових матеріалів, повідомлень про неналежне оформлення матеріалів, які надані на проведення експертизи до суду не надходило. Тому, суд вважає, що експертам судом надано достатньо матеріалів, для проведення експертизи. Крім цього, згідно ухвали суду про призначення експертизи та змісту самого висновку експертів, експерти попереджені про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України. Висновок експерта повністю узгоджується з іншими матеріалами справи, як письмовими так і показами допитаних свідків, не суперечить їм, а тому підстав сумніватися у правильності та достовірності даного висновку експерта у суду немає. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов в частині визнання відмови від спадщини недійсною, обґрунтований підтверджений доказами та підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. [PERSON], є онуком померлого спадкодавця [PERSON] ( а.с. 50-53) та має право на спадкування за правом представлення, як онук, оскільки його мати, дочка спадкодавця [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 22.11.2003 року ( а.с.49). [PERSON], спадщину після померлого [PERSON] прийняв в зв»язку з чим звернувся до нотаріуса з відповідною заявою ( а.с. 40). В подальшому згідно заяви від 16.12.2006 року [PERSON] відмовився від належної йому частини спадщини після померлого [PERSON] на користь правнучок спадкодавця [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 41). [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом № 379 від 22 липня 2013 року майна [PERSON]. Спадкове майно на яке видане це свідоцтво складається з ? частини житлового будинку [ADDRESS] ( а.с.75). [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом № 377 від 22 липня 2013 року майна [PERSON]. Спадкове майно на яке видане це свідоцтво складається з ? частини житлового будинку [ADDRESS] ( а.с.76). Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про визнання недійсною відмови від спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] на користь [PERSON], суд вважає, що права на спадкове майно спадкодавця [PERSON] - [PERSON] поновлено, а тому підстав для видачі свідоцтв про право на спадщину по ? частині [PERSON] та [PERSON], оскільки особа, яка відмовилася від спадщини на їх користь [PERSON] не мав права спадкувати всю частину майна померлого [PERSON], а тому суд визнає їх недійсними. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна № [NUMBER] від 04.12.2015 року вчинено запис про право власності № [NUMBER] від 22.07.2013 року на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] за [PERSON] та № [NUMBER] від 22.07.2013 року на ? частину житлового будинку [ADDRESS] за [PERSON] ( а.с. 12). Підставою виникнення права власності згідно вказаних записів є свідоцтва про право на спадщину за законом, які судом визнані недійсними. Відповідно до п. 2.6 «Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 3502/05 від 12.12.2011 року, для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу. Оскільки, суд визнав свідоцтва про право на спадщину за законом, які видані [PERSON] та [PERSON], від 22.07.2013 року №№ 377 та 379 недійсними, тобто фактично судом скасована підстава виникнення права власності, а тому суд вважає, що позов в частині скасування державної реєстрації права власності[PERSON] та [PERSON], від 22.07.2013 року за №№ [NUMBER], [NUMBER] також підлягає до задоволення. Посилання відповідача, як законного представника [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] на пропуск позивачем строків позовної давності спростовується наступним. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до п. 4.3 Правил опікуни (піклувальники) над неповнолітніми зобов'язані виховувати підопічних у дусі загальноприйнятих моральних норм, піклуватися про їх здоров'я, духовний і фізичний розвиток, навчання, готувати їх до праці та самостійного життя, захищати їх права та інтереси. Відповідно до п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач в судовому засіданні пояснив, що про порушення прав особи, опікуном якої його призначено, він дізнався лише в 2015 році при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та про скасування заповіту. Відповідач [PERSON], як законний представник [PERSON] та [PERSON] протилежного не довів. Крім цього, одними із загальних засад цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та Законом, та справедливість і добросовісність, чого, як було встановлено в судовому засіданні, не дотримався відповідач по справі [PERSON], якому було відомо про наявність оспорюваної заяви про відмову від спадщини на його користь, оскільки даний факт він в судовому засіданні не спростував та проти нього не заперечував і який не повідомив позивача, після призначення його опікуном недієздатної, в розрізі поняття добросовісності, а не обов"язку повідомити, про наявність такої заяви, а тому суд вважає, що підстави застосування строку позовної давності та відмови з цієї підстави в задоволенні позову з урахуванням також дати видачі свідоцтв про право на спадщину за законом ( 22.07.2013 року), відсутні, оскільки строк позовної давності позивачем не пропущено. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 88 ЦПК України, а саме стягненню з відповідача за 5 вимог по 551 грн. 20 коп., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору. На підставі викладеного ст. ст. 67, 202, 203, 215, 225, 256, 257, 261, 1220, 1261, 1266, 1268, 1274, 1301 ЦК України, «Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 3502/05 від 12.12.2011 року, Правил опіки та піклування затверджених Наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26.05.99 N 34/166/131/88, Постанови Пленуму Верховного Суду України про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року та

Outcome: approved