Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення режиму окремого проживання подружжя мотивуючи свої вимоги тим, що 18.09.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб від якого мають малолітніх синів [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та малолітню доньку [PERSON][INFO]. За час перебування у шлюбі було придбане нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 25.04.2013 року. В квартирі зареєстровані та проживають всі члени сім'ї. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося шлюбно-сімейні відносини припинено. Відповідач почав виявляти агресію щодо неї та дітей. 28.11.2017 року сталося побиття відповідачем позивачки, що підтверджується висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 30.11.2017 року № 1859/Ж щодо завдання [PERSON] легких тілесних ушкоджень. 05.12.2017 року за вказаним фактом були внесенні відомості до ЄРДР. Відповідачем були змінені замки на вхідних дверях квартири, внаслідок чого позивач з дітьми тимчасово проживає в будинку матері в селищі Пісківка Бородянського району Київської області. Згідно листа Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації служби у справах дітей від 01.03.2018 року позивача [PERSON] повідомлено щодо розгляду питання про дарування ? частини квартири [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Представник позивача - [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позовних вимог заперечив. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що 18.09.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві між сторонами було зареєстровано шлюб від якого мають малолітніх синів [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та малолітню доньку [PERSON][INFO]. За час перебування у шлюбі сторонами було придбане нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 25.04.2013 року. Спільне життя позивачки з відповідачем не склалося, шлюбно-сімейні відносини припинено. 28.11.2017року сталося побиття відповідачем [PERSON] позивачки, що підтверджується висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 30.11.2017 року № 1859/Ж щодо завдання [PERSON] легких тілесних ушкоджень. 05.12.2017 року за вказаним фактом були внесенні відомості до ЄРДР. Позивач з дітьми тимчасово проживає в будинку в селищі Пісківка Бородянського району Київської області, що підтверджується листом від 19.03.2018 року депутата селищної ради об'єднаної територіальної громади смт. Пісківка № 21, Петрова Олександра Євгенійовича. Згідно ст.119 СК України за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. У відповідності до ст.120 СК України встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов'язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов'язків, які встановлені шлюбним договором. У разі встановлення режиму окремого проживання - майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка. Як роз'яснює п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"при застосуванні положень статей 119, 120 СК судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим. Режим окремого проживання може встановлюватися судом не тільки за позовом одного з подружжя, а й за заявою подружжя, яке досягло спільної згоди. Вирішуючи заяву в порядку ст.119 СК, суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань. Аналізуючи зміст диспозиції ст.119 СК України, суд вважає, що для встановлення для подружжю режиму окремого проживання необхідна наявність двох умов: неможливість або небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно і припинення сімейних відносин між подружжям. За таких обставин, оскільки підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно; обидва подружжя (сторони) проживають за різними адресами і сімейні відносини між подружжям припинені, тому підстав для відмови в задоволенні позову в судовому засіданні не встановлено, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved