Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 26 листопада 2011 року, в якому у них народився син [PERSON], [INFO], який на даний час проживає разом з матір»ю та перебуває на її утриманні. Поряд з тим, зазначила, що за час спільного проживання сторони не змогли створити міцної сім»ї, протягом останніх років, їхні відносини поступово почали погіршуватися, стали носити вкрай напружений характер через розбіжність поглядів на спільне сімейне життя, що призвело до втрати почуття поваги та любові один до одного. Більше півтора року проживають окремо, подружніх відносин не підтримують. Шлюб набрав формальних рис, що суперечить її інтересам. Вважає, що за таких обставин подальше збереження шлюбу є неможливим в зв»язку з чим просила суд шлюб між ними розірвати, а також, після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]». Сторони в судове засідання не з»явилися. Позивач [PERSON] подала до суду заяву, згідно якої розгляд справи просила провести без її участі, позов підтримала, а також зазначила, що не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі.. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у визначеному законом порядку. Причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності, чи відкладення розгляду справи до суду не подав. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, відповідно до якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого 26 листопада 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Борщівського районного управління юстиції Тернопільської області, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 26 листопада 2011 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 119. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище - чоловікові та дружині «[PERSON]». В шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO], який на даний час проживає разом з матір»ю. Також судом встановлено, що сторонни фактично припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, тривалий час проживають окремо. Взаєморозуміння та примирення досягти неможуть. Позивач наміру зберегти шлюб не має. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, а його розірвання не суперечить будь-чиїм законним правам та інтересам. Поряд з тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати по справі. Тому, враховуючи викладене, на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved