Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа орган опіки і піклування Бершадської районної державної адміністрації про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] .. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 2017 року вона та відповідач [PERSON] проживали однією сім`єю в незареєстрованому шлюбі, вели спільне господарство. [INFO] у них народилася дочка [PERSON] . Згідно актовому запису про народження № 10 від 27.08.2019 року батьком [PERSON] є та записаний відділом ДРАЦС [PERSON] .. Запис про батька дитини в актовому записі про народження здійснено відповідно до ч. 2 п.1 ст.125 Сімейного кодексу України. Їхня сім`я не склалася і у березні 2019 року вони припинили сімейні стосунки, по даний час разом не проживають. Після розпаду сім"ї дочка залишилася проживати з нею і з цього часу відповідач перестав цікавитися життям дитини та їхнім з дочкою матеріальним становищем. Дочка знаходиться на повному її утриманні, вона займається її вихованням, здійснює над нею опіку, піклується про стан її здоров`я та всебічний розвиток. В 2019 році рішенням Бершадського районного суду було стягнуто аліменти з відповідача на її користь на утримання дитини. Згідно довідок відділу державної виконавчої служби № 11, 12 від 12.01.2021 року, вона не отримувала аліменти від відповідача з 01.07.2020 року по 01.01.2021 року, за весь період [PERSON] сплатив аліменти в розмірі 237 грн. і до даного часу він не надає дитині ніякої матеріальної допомоги. Відповідач, як батько малолітньої дочки, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не відвідує її за місцем постійного проживання, не цікавиться станом здоров`я, не надає будь-якої матеріальної допомоги, не приймає участі в придбанні необхідного для дитини одягу, взагалі не спілкується і не цікавиться дочкою, її життям та розвитком. У зв`язку з тим, що відповідач, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, вона змушена звернутися з позовом до суду про позбавлення [PERSON] щодо дочки [PERSON] батьківських прав. Позивач [PERSON] в судове засідання не явилася, надала заяву про підтримання позовних вимог, просила слухати справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не явився, хоча про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзиву на позов не надав. Представник третьої особи органу опіки та піклування Бершадської міської ради - Гронська О.А., в судове засідання не явилася, надала заяву про визнання позовних вимог, просила слухати справу у її відсутність. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що з 2017 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали однією сім`єю в незареєстрованому шлюбі, вели спільне господарство. [INFO] у сторін народилася дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Війтівської сільської ради Бершадського району Вінницької області. Згідно актового запису про народження № 10 від 27.08.2019 року батьком [PERSON] є та записаний відділом ДРАЦС [PERSON] .. Запис про батька дитини в актовому записі про народження здійснено відповідно до ч. 2 п.1 ст.125 Сімейного кодексу України. Сім`я сторін не склалася і, як стверджує позивачка, у березні 2019 року вони припинили сімейні стосунки, по даний час разом не проживають. Після розпаду сім`ї дочка залишилася проживати з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні, що підтверджується довідкою виданою Війтівською сільською радою Бершадського району Вінницької області № 03 від 05.01.2021 року. Судом встановлено, що з часу припинення проживання однією сім`єю, відповідач перестав цікавитися життям дитини та її з позивачкою матеріальним становищем. Рішенням Бершадського районного суду від 11.02.2020 року, було стягнуто з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання дитини. Згідно довідок відділу державної виконавчої служби № 11, 12 від 12.01.2021 року, [PERSON] не отримувала аліменти з 01.07.2020 року по 01.01.2021 року і за весь період [PERSON] сплатив аліменти в розмірі 237 грн.. Відповідач, як батько малолітньої дочки, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не відвідує її за місцем постійного проживання, не цікавиться станом здоров`я, не надає будь-якої матеріальної допомоги, не приймає участі в придбанні необхідного для дитини одягу, взагалі не спілкується і не цікавиться дочкою, її життям та розвитком. Дане підтверджується довідкою Війтівської сільської ради від 05.01.2021 року за № 03, письмовими поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] .. Згідно висновку органу опіки та піклування Бершадської міської ради від 09.09.2021 року за № 01-18/3205, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав гр. [PERSON] відносно його неповнолітньої дочки [PERSON] .. Висновок обґрунтовано тим, що [PERSON] не належно виконує батьківські обов`язки. Він не займається вихованням дочки, не піклується про її стан здоров`я, не забезпечує усім необхідним для її зростання та розвитку, не турбується про утримання дитини, не надає матеріальної допомоги, не сплачує аліменти. Неповнолітня [PERSON] постійно виховується та проживає разом з матір`ю [PERSON] в будинку бабусі. Дитина перебуває на повному утримання матері. Згідно акту обстеження, житлово-побутові умови визнано добрими та придатними для проживання дитини, задовольняють її потреби та інтереси. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, дійшов наступних висновків. Відповідно положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст.4 ЦПК України). Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Дослідивши усі докази, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні сімейні правовідносини щодо здійснення батьківських прав та обов`язків відповідача відносно їх неповнолітньої дочки. Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, які не суперечать один одному та підтверджують доводи позивача, суд вважає встановленим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню своєї дитини, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст.164 ч.1 п. 2 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтуванням ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст.164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». За змістом роз`яснень п.15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Під час розгляду справи судом встановлено саме свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками та винну поведінку відповідача по відношенню до неповнолітньої дочки, яка проявляється в небажанні відповідача виконувати свій батьківський обов`язок щодо утримання та виховання дитини, про що свідчить відсутність інтересу до життя дочки, її здоров`я та розвитку, не забезпечення будь-якими продуктами харчування, одягом, засобами гігієни, тощо. У діях відповідача проявляється саме винна та пасивна поведінка по відношенню до дочки [PERSON] , не приймається будь-яких дій щодо спілкування із дочкою, незважаючи на територіальну близькість їх місць проживання. Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. ВС в постанові від 24.10.2018 по справі № 761/2855/17 вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Враховуючи вище зазначене, суд не вбачає підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дочки, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останньому положення ст.169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд повно, всебічно та об`єктивно оцінивши обставини справи, дійшов висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують свідоме ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків та його небажання виховувати дочку, його свідому винну поведінку, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, законними, а тому відповідача належить позбавити батьківських прав відносно неповнолітньої дочки.

Outcome: approved