Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

Заявниця звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті, в якій зазначає, що вона є племінницею [PERSON], який помер [INFO] року в м. Лутугине за таких обставин: набряк тканини головного мозку, крововилив у головний мозок. Отримати свідоцтво про смерть у відділі ДРАЦС неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій не можливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом ДРАЦС для здійснення реєстрації смерті відповідно до статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Зазначене місце смерті є тимчасово окупованою територією України, визначеною Верховною Радою України Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VІІ. Заявниця зверталася до Тернівського міського відділу ДРАЦС ГТУ юстиції у Дніпропетровській області та отримала відмову у проведенні державної реєстрації смерті. Встановлення факту смерті необхідно їй для отримання грошей на поховання. На підставі викладеного, заявниця просить суд встановити факт смерті [PERSON], місце смерті - м. Лутугине, яка настала [INFO] року та допустити негайне виконання рішення у справі, а також звернути судове рішення до виконання. Заявниця [PERSON] у судове засідання не з'явилася, однак надала до суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, наполягає на задоволенні заяви. Представник заінтересованої особи - Тернівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, але надав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності та винести рішення на розсуд суду. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників судового процесу, які належним чином повідомлені про день та час розгляду справи та подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, згідно вимог ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, заявниця [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON]), [INFO], народилася в м. Тернівка, Дніпропетровської області, громадянка України, паспорт серії [NUMBER], виданий Тернівським МВ УМВС України в Дніпропетровській області, на даний час проживає за адресою: [ADDRESS], про що свідчить копія паспорта та її заява, які містяться в матеріалах справи. З копії свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], виданого 09 серпня 1970 року серії [NUMBER] вбачається, що батьком [PERSON] є [PERSON], який помер [INFO] року у віці 74 років, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернівського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 22 липня 2015 року, актовий запис № 236. 23 листопада 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Тернівської міської ради Дніпропетровської області було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу було зроблено актовий запис № 134, після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] залишилося [PERSON], даний факт підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого 23 листопада 1999 року. 18 лютого 2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області 18 лютого 2005 року, серії [NUMBER], актовий запис № 23, після реєстрації шлюбу [PERSON] отримала прізвище - [PERSON]. Згідно наданої заявником копії свідоцтва про смерть від 21 лютого 2017 року, серії [NUMBER], виданого відділом запису актів цивільного стану Лутугинського районного управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки, актовий запис № 207, [PERSON], [INFO], помер [INFO] року в м. Лутугине, Лутугинського району, Луганської Народної Республіки. Відповідно до копії довідки про причину смерті виданої «Лутугинською центральною районною багатопрофільною лікарнею" Луганської Народної Республіки від [INFO] року, [PERSON] помер [INFO] року у віці 70 років, причиною смерті став набряк тканини головного мозку, крововилив у головний мозок. Заявниця зверталася до Тернівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області із заявою про видачу свідоцтва про смерть [PERSON], який помер [INFO] року. Листом начальника Тернівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області № 50/14.25-143 від 24 квітня 2017 року, заявниці було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть [PERSON], оскільки заявницею для підтвердження факту смерті [PERSON] пред'явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно ч. 1 ст. 234 Цивільного процесуального кодексу України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 ч. 2 ст. 234 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. З правових позицій Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вбачається, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 8 ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це. Державна реєстрація смерті фізичної особи передбачена статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», відповідно до якої державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до п. 1 постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17 березня 2015 року № 254-УІІІ, визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014р. № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення». Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Отже, свідоцтво про смерть [PERSON] видане відділом запису актів цивільного стану Лутугинського районного управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки 21 лютого 2017 року, серії [NUMBER], актовий запис № 207, що встановлює факт смерті, є недійсним і не створює правових наслідків в Україні. Натомість суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки вона є громадянкою України, її родинні відносини з померлим [PERSON] підтверджені копією свідоцтва про народження, де батьком заявниці вказаний рідний брат [PERSON], документ про підтвердження факту смерті [PERSON] є недійсним, що унеможливлює отримання заявницею свідоцтва про смерть в органах державної реєстрації актів цивільного стану України. Оскільки м. Лутугине Луганської області відноситься до тимчасово окупованою території України, то суд вважає за необхідне встановити факт смерті з метою забезпечення реалізації прав заявника. Відповідно до положень ч. 2 ст. 259 Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. На підставі ст. 14 Цивільного процесуального кодексу України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформляють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту цивільного стану орган реєстрації актів цивільного стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

Outcome: approved