Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

Позивач - [PERSON] 29 травня 2018 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом, який під час розгляду справи уточнював та згідно з останньою редакцією, поданою до суду 27.03.2019 року, до Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЮЗ», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс України», третя особа - [PERSON] , про відшкодування матеріальної шкоди, просить суд: стягнути з ТОВ «СОЮЗ» на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 80175 гривень 56 копійок; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс України» на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 100000 гривень 00 копійок, а також витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог, з урахувань уточнень, позивач посилається на те, що постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 26.12.2016 року у справі №523/18492/16-п, яка набрала законної сили 06.01.2017 року, встановлені наступні обставини. 26 листопада 2016 року, приблизно о 13 годині 00 хвилин [PERSON] , рухаючись по автошляху Одеса-Білгород Дністровський 10 км., керуючи транспортним засобом марки «Мерседес Бенц», реєстраційний номер [NUMBER] , не втримав безпечну швидкість руху, не витримав безпечну дистанцію в наслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом марки «Мерседес Е 220», реєстраційний номер [NUMBER] , котрий зупинився попереду. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 12.1,13.1 ПДР. Вказаною постановою [PERSON] визнаний винний у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. [PERSON] є законним володільцем транспортного засобу марки «Мерседес Е 220», реєстраційний номер [NUMBER] , та управляв ним в момент ДТП. Законність управління транспортним засобом підтверджується свідоцтвом про реєстрації [NUMBER] , довіреністю від 15.11.2016 року. Відповідно до довідки №141 від 03.02.2017 року, [PERSON] працював в ТОВ «СОЮЗ» на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, та під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди виконував трудові обов`язки, а відтак ТОВ «СОЮЗ» несе відповідальність за вказаного працівника. Внаслідок ДТП за участю [PERSON] , автомобіль марки «Мерседес Е 220», реєстраційний номер [NUMBER] , отримав механічні ушкодження. Відповідно до висновку від 23.12.2016 року вартість майнового збитку, завданого т/з Мерседес Е 220», реєстраційний номер [NUMBER] станом на 23.12.2016 року становить 178575,76 гривень. Вартість складання висновку становить 1600 гривень, які сплатив [PERSON] . Також позивач стверджує, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «Mercedes-Benz 2628L», реєстраційний номер [NUMBER] , була за страхована ТОВ «СОЮЗ» в ПАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА», на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/9457450 від 10.07.2016 року, за умовами якого сума відшкодування за полісом складає 100000 гривень. Позивач зазначив, що звернувся до ПАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» з заявою про виплату страхового відшкодування, однак відповідач відмовив та виплату не здійснює. На підставі викладеного, позивач був вимушений звернутись до суду з цим позовом та просить стягнути з ПАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» суму страхового відшкодування в сумі страхового ліміту у розмірі 100000 гривень, та стягнути із ТОВ «СОЮЗ» 78575 гривень 76 копійок. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 30.05.2018 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. 15 лютого 2019 року позивачем надано до суду уточнену позовну заяву з вищевикладеними вимогами. В судовому засіданні 27 березня 2019 року судом було ухвалено прийняти до розгляду вказану уточнену позовну заяву. 24 квітня 2019 року представником позивача [PERSON] - [PERSON] та представником відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЮЗ» - Янковським Русланом Ярославовичем у підготовчому судовому засіданні надано до суду спільну заяву про затвердження мирової угоди та закриття провадження по справі в частині позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЮЗ» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 26.11.2016 року. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 24 квітня 2019 року затверджено мирову угоду між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «СОЮЗ», іменовані надалі за текстом, як «Сторони», щодо врегулювання спору по цивільній справі №520/6535/18, за умовами якої зокрема [PERSON] відмовляється від своїх вимог в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЮЗ» матеріальної шкоди, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 26.11.2016 року, а Товариство з обмеженою відповідальністю «СОЮЗ» зобов`язується виплатити позивачу - [PERSON] матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 26.11.2016 року, у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень та частини судових витрат у розмірі 900 (дев`ятсот) гривень судового збору протягом трьох днів з моменту з моменту укладання та затвердження судом мирової угоди. Решта матеріальної шкоди у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень та інша частина судових витрат, позивач - [PERSON] стягує зі страхової компанії шляхом залучення її до розгляду справи в якості належного відповідача, а саме з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс України». Вказаною ухвалою суду також закрито провадження по цивільній справі №520/6535/18 в частині вимог [PERSON] заявлених до Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЮЗ» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 26.11.2016 року.Продовжено розгляд цивільної справи №520/18880/18 за позовною заявою №520/6535/18 за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс України», третя особа - [PERSON] , про відшкодування матеріальної шкоди, в порядку цивільного судочинства. 20 червня 2019 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач або його представник у судове засідання 22.07.2019 року не з`явились, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, одна представник позивача надав до суду заяву про підтримання заявлених позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс України» у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 листопада 2016 року, приблизно о 13 годині 00 хвилин [PERSON] , рухаючись по автошляху Одеса-Білгород Дністровський 10 км., керуючи транспортним засобом марки «Мерседес Бенц», реєстраційний номер [NUMBER] , не втримав безпечну швидкість руху, не витримав безпечну дистанцію, в наслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом марки «Мерседес Е 220», реєстраційний номер [NUMBER] , котрий зупинився попереду. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, транспортні засоби отримали механічні пошкодження, у зв`язку з чим [PERSON] своїми діями порушив вимоги п. 12.1, 13.1 ПДР. Постановою Суворовського районного суду міста Одеси від 26 грудня 2016 року по справі №523/18492/16-п водія [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень 00 копійок. Постанова набрала законної сили 06.01.2017 року. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії, та чи вчинені вони цією особою. В силу ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, наявність вини в діях [PERSON] у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 26 листопада 2016 року, додатковому доказуванню не підлягає. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, у тому числі автомобіль марки «Мерседес Е 220», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував на час дорожньо-транспортної пригоди - [PERSON] , який на праві власності належить [PERSON] , на підставі свідоцтва про реєстрацію, виданого 31.10.2013 року в Придністровській Молдавській Республіці. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження зі встановлення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 23.12.2016 року, складеного СПД « [PERSON] », вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля марки «Мерседес Бенз», реєстраційний номер [NUMBER] , 2003 року випуску, станом на 23 грудня 2016 року, становить в сумі 178575 гривень 56 копійок. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Як вбачається з наданих до суду документів, власником транспортного засобу марки «Мерседес Бенз», реєстраційний номер [NUMBER] , яким на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 26.11.2016 року, керував [PERSON] , є Товариство з обмеженою відповідальністю «СОЮЗ». Також судом встановлено, що на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, [PERSON] виконував трудові обов`язки ТОВ «СОЮЗ». Також судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність перед третіми особами власником автомобіля марки «Мерседес Бенз», реєстраційний номер [NUMBER] , відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застрахована в ПрАТ «Страхова Компанія «Євроінс Україна», поліс АЕ/9457450 від 10.07.2016 року, який був дійсний на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 26.11.2016 року. Ліміт виплати матеріальної шкоди становить в сумі 100000 гривень 00 копійок. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Положення статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст. 9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. За ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі. У відповідності до п.3 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до п 36.2. ст. 36 Закону України № 1961-IV, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обгрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Відповідно до п.34.2 ст. 34 Закону України № 1961-IV, протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Відповідно до п.34.3 ст. 34 Закону України № 1961-IV, якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Судом встановлено, що 28.11.2016 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «Страхова Компанія «Єроінс Україна» у встановлений законом строк з заявою про виплату страхового відшкодування, у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 26.11.2016 року. Як зазначено позивачем, ПрАТ «Страхова Компанія «Єроінс Україна» не проведено експертне дослідження пошкодженого транспортного засобу, у зв`язку з чим таке дослідження, як вже встановлено, було проведено за замовленням позивача. Доказів в спростування вказаних обставин у відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України до суду не надано. Листом ПрАТ «Страхова Компанія «Єроінс Україна» від 12.01.2017 року за вих. №17, відмовлено [PERSON] у виплаті страхового відшкодування з посиланням на те, що останнім не надано до страхової компанії належного документа на підтвердження повноважень щодо отримання страхового відшкодування. Однак, суд з вказаними посиланнями відповідача щодо підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування не погоджується, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. До заяви додаються зокрема документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну. Документи, зазначені у підпунктах "а"-"ґ" цього пункту, надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів. Решта документів надаються в оригіналі або належним чином оформленій копії. Належно оформленою копією документа є копія, посвідчена органом, установою чи організацією, що його видала, або нотаріально посвідчена або посвідчена особою, якій подається заява про страхове відшкодування. Особа, якій подається заява про страхове відшкодування, зобов`язана надавати консультаційну допомогу заявнику під час складення заяви і на вимогу заявника зобов`язана ознайомити його з відповідними нормативно-правовими актами, порядком обчислення страхового відшкодування (регламентної виплати) та документами, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди. Як вже судом встановлювалось, власником транспортного засобу «Мерседес Е 220», реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 26.11.2016 року, була [PERSON] , на підставі свідоцтва про реєстрацію, виданого 31.10.2013 року в Придністровській Молдавській Республіці. 28.11.2016 року з листом до ПрАТ «Страхова Компанія «Єроінс Україна» про виплату страхового відшкодування, у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 26.11.2016 року, звернувся [PERSON] , як представник [PERSON] , на підставі довіреності від 15 листопада 2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Григоріопольського нотаріального округу Негруца А.Д., зареєстрованої в реєстрі за №5ч/3-2929, строк дії якої був встановлений до 15.11.2019 року, у відповідності до умов якої [PERSON] уповноважений бути представником [PERSON] у страхових установах, а також на отримання страхового відшкодування. Статтею 244 ЦК України передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Як вже зазначалось, довіреність на підтвердження повноважень позивача, була посвідчена і видана на території Придністровської молдавської республіки, яка є самопроголошеною державою, яку міжнародна спільнота визнає частиною Республіки Молдова, проте остання не має контролю над регіоном, що є загальновідомим фактом та додатковому доказуванню не підлягає. У той же час, під час вирішення питання щодо оцінки доказів, а саме надання оцінки довіреності виданої на ім`я позивача, яка посвідчена на території Придністровської молдавської республіки, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. На підставі викладеного, оцінивши усі докази в їх сукупності, з урахуванням того, що на підставі зазначених документів, а саме: свідоцтва про реєстрацію, виданого 31.10.2013 року в Придністровській Молдавській Республіці та довіреності від 15 листопада 2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Григоріопольського нотаріального округу Негруца А.Д., зареєстрованої в реєстрі за №5ч/3-2929, [PERSON] в`їхав на вказаному транспортному засобі на територію України, проходив прикордонну перевірку, надалі користувався зазначеним транспортним засобом на території України в законно-передбачений спосіб, з метою надання права позивачеві на доступ до правосуддя і судовий захист, суд доходить до висновку, що вказані документи є належними доказами, які підтверджують, що [PERSON] на відповідній правовій підставі, на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, володів транспортним засобом марки «Мерседес Бенз», реєстраційний номер [NUMBER] . Отже, позивач був уповноважений від імені [PERSON] бути її представником у страхових установах, а також на отримання страхового відшкодування, у зв`язку з чим, позивачем було подані належні документи до заяви від 28.11.2016 року про виплату страхового відшкодування, адресованої ПрАТ «Страхова Компанія «Єроінс Україна», на підтвердження своїх повноважень представляти інтереси власника пошкодженого транспортного засобу, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка виникла з вини забезпеченого в ПрАТ «Страхова Компанія «Єроінс Україна» транспортного засобу, та на отримання страхового відшкодування. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що відмова ПрАТ «Страхова Компанія «Єроінс Україна» позивачеві у виплаті страхового відшкодування, викладена в листі від 12.01.2017 року за вих. №17, є необґрунтованою, безпідставною, а відтак ПрАТ «Страхова Компанія «Єроінс Україна» у 90-ти денний термін, у відповідності до вимог ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не здійснило виплату позивачеві суми страхового відшкодування, як і не виплачено на момент ухвалення рішення суду. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення страхового відшкодування з ПрАТ «Страхова Компанія «Єроінс Україна» в сумі 100000 гривень 00 копійок, тобто в межах суми страхового ліміту, підлягають задоволенню, оскільки винною особою у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди визнано саме [PERSON] , який керував автомобілем, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована ПрАТ «Страхова Компанія «Єроінс Україна» та останньою страхове відшкодування позивачеві не виплачено. Щодо відшкодування решти суми завданої матеріальної шкоди позивачу, суд зазначає, що ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 24 квітня 2019 року затверджено мирову угоду між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «СОЮЗ», щодо врегулювання спору по цивільній справі №520/6535/18, за умовами якої зокрема [PERSON] відмовляється від своїх вимог в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЮЗ» матеріальної шкоди, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 26.11.2016 року, а Товариство з обмеженою відповідальністю «СОЮЗ» зобов`язується виплатити позивачу - [PERSON] матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 26.11.2016 року, у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень та частини судових витрат у розмірі 900 (дев`ятсот) гривень судового збору протягом трьох днів з моменту з моменту укладання та затвердження судом мирової угоди. Решта матеріальної шкоди у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень та інша частина судових витрат, позивач - [PERSON] стягує зі страхової компанії шляхом залучення її до розгляду справи в якості належного відповідача, а саме з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс України». Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Згідно з ч.1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09.11.2006 р. (Заява №33949/02), відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром. Отже, з урахуванням відшкодування ТОВ «СОЮЗ» на користь позивача частини розміру сплаченого останнім судового збору в сумі 900 гривень, на підставі ухвали суду від 24.04.2019 року, та задоволення позовних вимог позивача, суд доходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню, сплачений [PERSON] судовий збір в сумі 901 гривня 75 копійок.

Outcome: approved