Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача, [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з 01.12.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Позов вмотивований тим, що відповідач відмовляється надавати допомогу на утримання малолітнього сина. До судового розгляду справи позивач через канцелярію суду подала письмове клопотання про розгляд справи буз її участі, наполягала на задоволенні позовних вимог, заявила клопотання про приєднання до матеріалів справи копії свідоцтва про шлюб між гр-кою [PERSON] та гр-ном [PERSON] та вказала ідентифікаційний номер платника податків відповідача. Дала згоду на заочний розгляд справи. Відповідач повідомлений про час та місце судового засідання, до суду не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно вимог ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач у судове засідання не з'явився, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність відповідача, на підставі наявних у справі даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінської районної ради м. Полтави 28.07.2000 року, [INFO] року народився [PERSON], про що в книзі записів актів громадянського стану зроблено відповідний запис за № 232 від 28.07.2000 року. Батьком записаний - [PERSON], матір - [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 20 квітня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва, 20 квітня 2006 року між гр-ном [PERSON] та гр-кою [PERSON] було укладено шлюб, про що в Книзі реєстрація шлюбів від 20 квітня 2006 року зроблено відповідний запис за № 221. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище „[PERSON]". (а.с.16). Відповідач своєї участі в матеріальному забезпеченні сина [PERSON] не довів. У відповідності до ч.1 ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, втановлених ст.184 цього кодексу. Враховуючи наведене, з урахуванням матеріального становища обох сторін, їх стану здоров'я, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.12.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі викладеного та

Outcome: approved