Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом мотивує вимоги тим, що в березні 2012 року через свого знайомого [PERSON] познайомився з [PERSON], який повідомив його про продаж лозомеблевої фабрики в селищі Боромля Тростянецького району Сумської області, останній виступив як особа , яка представляла інтереси власника, який пояснив, що фабрика належить його сестрі, але він уповноважений вирішувати питання щодо продажу комплексу.13.03.2012 року в офісному приміщені по вул. Менжинського, 11 м. Суми позивач особисто передав [PERSON],в рахунок придбання даної фабрики 96 250 грн., авансу за комплекс, про що останній власноручно склав відповідну розписку. При передачі грошей були присутні [PERSON], [PERSON], [PERSON], про їх присутність було зазначено в розписці. 08.05.2012 року позивач передав [PERSON], на його вимогу ще 50 000 грн. в якості авансу, про що відповідач також склав розписку. Гроші передавались в офісі на Менжинського, 11 в присутності [PERSON] та [PERSON], до теперішнього часу договір купівлі продажу фабрики не оформлено, відповідач кошти за розписками не повернув, уникає зустрічі з ним, просить суд відповідно до вимог ст.625 ч.2 ЦК України в звязку з невиконанням відповідачем зобов'язання повернути грошові кошти. У судовому засіданні позивач і його представник вимоги підтримали. Відповідач і його представник з позовом не згодні, відповідач в обґрунтування своїх заперечень на позов зазначає, що дійсно гроші брав для своєї сестри яка є власником меблевої фабрики в селищі Боромля Тростянецького району Сумської області, тому він не повинен дані суми повертати. Представник відповідача обрав позицію яка полягає в тому, що грошові кошти в сумі 146250,00 грн., сторони визначили як аванс. Аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. У разі видачі авансу кредитор не може бути зобов'язаний до повернення авансу у подвійному розмірі і відповідно до відшкодування збитків.Ст. 657 ЦК України встановлена обов'язковість нотаріального посвідчення та державної реєстрації договорів купівлі - продажу об'єктів нерухомості, що між сторонами відсутнє. Крім того строк виконання зобов'язання відповідачем не закінчився, в звязку з чим і відсутні підстави для стягнення з відповідача інфляційних витрат і 3% за прострочення зобовязання. Суд заслухавши сторони по справі, дослідивши зібрані докази по справі в їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню згідно наступного: Як було встановлено під час судового розгляду, що в березні 2012 року через свого знайомого [PERSON] позивач [PERSON] познайомився з [PERSON] і дізнався в ході розмови, про продаж лозомеблевої фабрики в селищі Боромля Тростянецького району Сумської області. 13.03.2012 року в офісному приміщені по вул. Менжинського, 11 м. Суми позивач особисто передав [PERSON],в рахунок придбання даної фабрики 96 250 грн., авансу за комплекс, про що останній власноручно склав відповідну розписку. При передачі грошей були присутні [PERSON], [PERSON], [PERSON], про їх присутність було зазначено в розписці. 08.05.2012 року позивач передав [PERSON], на його вимогу ще 50 000 грн. в якості авансу, про що відповідач також склав розписку. Дані обставини під час судового розгляду підтверджуються поясненнями сторін, а також оригіналами розписок а.с.33,34. Також судом достовірно встановлено, що до теперішнього часу договір купівлі продажу лозомеблевої фабрики в селищі Боромля Тростянецького району Сумської області не оформлено, відповідач кошти за розписками не повернув. Дані правовідносини суд вважає витікають з зобов'язання укласти договір купівлі продажу лозомеблевої фабрики в селищі Боромля Тростянецького району Сумської області, однак укладення угоди не відбулось, хоча відповідач взяв не себе такі зобов'язання. В даному випадку відповідач незаконно користується чужим майном, а саме грішми позивача, не виконавши взяті зобов'язання згідно розписки а.с.33,34, а саме: "зобов'язуюсь предоставить к продаже до 30.11.2012 року АТ "Боромлянская лозомебельная фабрика". В звязку з чим суд вважає відповідно до вимог статті 625 ч. 2 ЦК України "Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом". Сума інфляційного збільшення заборгованості становить - 17550 грн. (146 250 грн.х 1,120 (сукупний індекс інфляції за січень-вересень 2014 року). Три проценти річних від суми прострочення складають 3618,18 грн. (146250грн.х3х301:365:100), дану суму слід стягнути з відповідача, до пояснень відповідача і його представника суд відноситься критично, оскільки сам відповідач не заперечував отримання коштів, не заперечував на які цілі.

Outcome: partial