Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, по якому просить суд установити, що лист ПФУ № 2189/А-11 від 30.10.12 року - є фактичним твердженням; визнати поширення інформації про законність встановлення посадового окладу ПО=1600 такою, що є недостовірною; визнати, що підготовка та відправлення офіційним листом недостовірної інформації - є приниженням честі та гідності; встановити, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди; зобов'язати Яворську Т.П. спростувати недостовірну інформацію, та принести письмове вибачення; стягнути судові витрати. В подальшому позивач, уточнив заявлені вимоги та доводив їх тим, що просить суд сятгнути з Яворської Т.П. на користь позивача у зв'язку з ушкодженням здоров'я на закупку необхідних ліків -3000 грн.; суму моральної шкоди в розмірі 7000 грн.. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідати за позовом повинна саме Яворська Т.П., оскільки вона, як заступник начальника ГУПФ України в Одеській області, підписала, на його думку, неправдивий документ. Позивач є військовим пенсіонером та одержує пенсію, його посадовий оклад з 01.01.2008 року встановлений у розмірі ПО = 2070 грн. В жовтні 2012 року пенсію позивача було зменшено на 1200 грн., враховуючи розмір посадового окладу у розмірі ПО = 1600 грн. Зазначає, що ця довідка була оформлена неналежним чином, без встановлення відповідної посади. У зв'язку із чим розмір пенсії позивача було зменшено. Позивач також посилається на те, що перевірка перерахунку пенсії не проводилась, а зміст листа містить неправдиву інформацію. Згодом [PERSON] звернувся до начальника ГУПФ України в Одеській області з проханням зробити повторну перевірку правильності перерахунку його пенсії, але одержав відмову. В позові також зазначено, що фахівцями ГУПФ України в Одеській області визнано зроблену помилку, стосовно встановлення позивачу з 01.10.2012 року ПО=1600 грн. Позивач вважає, що діями заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області Яворської Тетяни Павлівни було порушено його права та вважає за необхідне звернутись до суду з заявою про захист часті та гідності. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Наполягав на тому, що відповідачем по справі має бути саме заступник начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області Яворська Тетяна Павлівна. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала. Надала до суду заперечення, в яких зазначила, що вона не згодна з пред'явленим позовом до неї, оскільки у випадках поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових ( службових) обов'язків відповідачем є юридична особа, в якій вона працює також зазначає, що позивачем до суду не надано доказів, що маральні страждання йому було завдано саме в результаті протиправних дій відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. Відповідно до ст. 34 Конституції України кожен має право на свободу думки і слова, межею якої є право іншої особи на повагу до її гідності та честі. Гідність і честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, це передбачено ст. 297 ЦК України. Відповідно до ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації . Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації (ст. 277 ЦК України). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення цією особою, зокрема норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) та яка порушує право позивача на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням іншого засобу масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Згідно до ст. 277 ЦК України, об'єктивна сторона складу даного цивільного правопорушення передбачає одночасну наявність двох складових елементів -недостовірність поширеної інформації та її направленість на порушення особистих немайнових прав потерпілої особи (негативний зміст). Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи"суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Позивач в позові вказав, що вважає відповідачем Яворську Т.П. та керується постановою Пленуму Верховного суду України від 28.09.1990 року № 7 « Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій» однак дана постанова втратила чинність на підставі Постанови Верховного суду України №1 від 27.02.2009 року « Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи». Як зазначено п.11 вищезазначеної постанови, у випадках поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконання своїх посадових ( службових) обов'язків відповідачем є юридична особа, в якій вона працює. Враховуючи, що розгляд справи може вплинути на права та обов'язки цієї особи, остання може бути залучена до участі у справі в порядку, передбаченому ст.. 36 ЦПК України. У разі поширення такої інформації посадовою чи службовою особою для визначення належного відповідача судам необхідно з'ясувати, від імені кого ця особа виступає. Якщо посадова чи службова особа виступає не від імені юридичної особи і не при виконанні посадових ( службових) обов'язків, то належним видповідачем є саме вона. Судом звертається увага на те, що лист ГУПФ України в Одеській області від 30.10.2012 року № 2189/А -11 підписано Яворською Т.П. при виконання посадових обов'язків, покладених на неї наказом ГУПФ України в Одеській області про функціональні повноваження начальника головного управління та заступників начальника ГУ ПФУ в Одеській області. Як зазначено в п.15 постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності ( неповні або перекручені). Позивач просить суд визнати поширення інформації про законність встановлення посадового окладу в розмірі 1600 грн. такою, що є недостовірною. Відповідно до п. 9 Порядку проведення перерахунку пенсій призначених відповідно до Закону України « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби,та деяких інших осіб», та внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 13.02.2008 року, перевіряти правильність складання довідок є правом Пенсійного фонду України та його головних відділень, а не обов'язком. Відповідальність за довідки, що надаються до органів Пенсійного фонду повинні нести органи, які їх видають. Відповідно до ч.2 ст. 101 Закону України « Про пенсійне забезпечення», підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду заподіяну громадянам або державні внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її. Відповідно до ст.. 59 Закону України « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», відрахування з пенсії військовослужбовців, осіб які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей провадиться в порядку, встановленому ч.2 ст.50 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV. На підставі ч.1 ст.23, п.4, ч.2ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Позивач звернувся до суду за компенсацією моральної шкоди ,яка була йому на його думку завдана діями відповідача в розмірі 7 000 грню Згідно до ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової або моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Більш того, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За змістом ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушені внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на судовий захист своїх прав, на відповідь та спростування цієї інформації, а також на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої поширенням недостовірної інформації. Як зазначено в п. 9 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості,можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди не зазначено, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, не надав ніяких доказів причино- наслідкового зв'язку між поведінкою відповідача та його моральними стражданнями. Таким чином, позивач не надав доказів на підтвердження факту заподіяння йому відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не обгрунтував, з чого він виходив, визначаючи розмір заподіяної йому шкоди. Позивач пред'явив позов, до особи яка не повинна відповідати за даним позовом, це є підставою для відмови в позові. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed