Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, обґрунтовуючи, яку зазначив, що є вкладником ПАТ «ВіЕйБі Банк», що підтверджується депозитним договором, довідкою від 28.04.2015 року №15-9393 виданої уповноваженою особою [PERSON] та виписками по вкладним рахункам від 04.03.2015 року: депозитний рахунок [NUMBER] по договору банківського вкладу №480664/2012- 2903881,12 грн та відсотки 59281,56 грн. станом на 20.03.2015 р.; депозитний рахунок [NUMBER] по договору банківського №482486/2012 - 602000 грн та відсотки 11776,11 грн станом на 20.03.2015 р.; депозитний рахунок [NUMBER] по договору банківського вкладу №782573/2014 - 155000,03 грн та відсотки 13602,66 грн. 04.02.2015 року та 20.02.2015 року позивач отримав суму відшкодування від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у розмірі гарантованої ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у розмірі 200000 грн, що підтверджується платіжним документами. Під час розгляду справи позивач неодноразово збільшував заявлені позовні вимоги, 26.11.2018 року позивач звернувся до суду з остаточною заявою про збільшення заявлених позовних вимог, в якій він просить змінити ціну позову з 142141496,51 грн на 162379755,62 грн та стягнути вказані кошти з відповідача на його користь для відшкодування завданих збитків. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, з 21 листопада 2014 року в ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» введено тимчасову адміністрацію строком на три місяці та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк. Позивач є вкладником ПАТ «ВіЕйБ Банк», після виплати позивачу гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у розмірі 200 000,00 грн., залишились грошові кошти, які перевищують гарантовану суму відшкодування. Вказує на те, що на теперішній час коштів він не отримав, що обмежує його право розпоряджатися ними на власний розсуд, а також на те, що [PERSON], як власник істотної участі ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», є пов'язаним з банком особою у розумінні ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність», отже несе відповідальність перед ним за неповернення банком вкладу та нарахованих відсотків, просить задовольнити позов в заявлений спосіб. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечив через їх безпідставність та необґрунтованість. Представник третьої особи Національного банку України в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є вкладником ПАТ «ВіЕйБі Банк», що підтверджується депозитним договором, довідкою від 28.04.2015 року №15-9393 виданої уповноваженою особою [PERSON] та виписками по вкладним рахункам від 04.03.2015 року. 10 грудня 2012 року він уклав договір з відділенням 81 ПАТ «ВіЕйБі Банк» «Пенсійний» №480664/2012 від 10.12.2012 року. На підставі договору банк прийняв, а він передав в управління банку грошові кошти 110 грн. строком з 10.12.2012 р. по 10.12.2014 р. з можливістю поповнення коштів (п. 1.8. договору) та з щомісячною виплатою процентів по вкладу (п. 1.1.договору). За умовами договору банк зобов'язався повернути всю суму вкладу та нараховані проценти, що складають, 28% річних. 12 грудня 2012 року, він уклав договір з відділенням 81 ПАТ «ВіЕйБі Банк» «Пенсійний» №482486/2012 від 12.12.2012 року. На підставі договору банк прийняв, а він передав в управління банку грошові кошти 100 грн. строком з 12.12.2012 р. по 12.12.2014 р. з можливістю поповнення коштів (п.1.8. договору) та з щомісячною виплатою процентів по вкладу (п. 1.1. договору). За умовами договору банк зобов'язався повернути всю суму вкладу та нараховані проценти, що складають 28% річних, станом на 12.12.2014 року. 30 квітня 2014 року він уклав договір з відділенням 81 ПАТ «ВіЕйБі Банк» «Марафон лояльності «Он-лайн» № 782573/2014/від 30.04.2014 року. На підставі договору банк прийняв, а він передав в управління банку грошові кошти 2000 грн. строком з 28.04.2014 р. по 28.05.21015 р. з можливістю поповнення коштів (п.1.8. договору) та з щомісячною виплатою процентів по вкладу (п. 1.1. договору). За умовами договору банк зобов'язався повернути всю суму вкладу та нараховані проценти, що складають 27,5% річних, станом на 28.05.2015 року. Як встановлено судом позивачу під час здійснення тимчасової адміністрації банком за рахунок Фонду було виплачено 200 000,00 гривень, що передбачено ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». 03.10.2014 року Постановою Правління Національного банку України №631/БТ Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк» віднесено до категорії проблемних. Постановою Правління НБУ від 20.11.2014 року №733 Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк» віднесено до категорії неплатоспроможних. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.11.2014 року №123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський акціонерний банк», згідно з яким з 21.11.2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк». Згідно Постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ «ВіЕйБі Банк». Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №63 від 20.03.2015 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно якого розпочато процедуру ліквідації ПАТ та призначено уповноваженою особою Фонду на його ліквідацію. Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Зокрема, згідно з п. п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону установлено, що обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом. Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. З 21 листопада 2014 року Фонд запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «ВіЕйБі Банк» з ринку. Отже, введення у банку тимчасової адміністрації унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлює процедуру задоволення вимог кредиторів за рахунок майна банку. У частині четвертій статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги. Відповідно до частини третьої статті 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим з моменту внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Разом з тим лише після складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, затвердження реальної ліквідаційної маси банку, продажу майна банку та задоволення вимог кредиторів в процесі ліквідації банку в порядку черговості, визначеної статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», можна встановити розмір вимог кредиторів, що не покривається наявними активами банку, тобто конкретний розмір завданих кредиторам збитків. Фондом гарантування вкладів фізичних осіб позивачу була виплачена гарантована сума відшкодування у розмірі 200 000,00 грн. За змістом статті 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси Фонд розпочинає передпродажну підготовку та реалізацію майна банку у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами Фонду, за найвищою вартістю у найкоротший строк. Відповідно до листа Національного банку України від 10 квітня 2015 року № 24-00010/26253 одним із найбільших учасників ПАТ «ВіЕйБі Банк» є компанія Квікком Лімітед (Quickom Limited), відсоток у статутному капіталі банку якої складає 82,9402 %, в якій в свою чергу одноосібним власником є [PERSON]. Передбачене статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» покладення відповідальності на власників істотної участі банку у випадку визнання його неплатоспроможним не є автоматичним. Така відповідальність може бути застосована до власників істотної участі лише за наявності їх вини у настанні неплатоспроможності банку. Відповідальність особи у вигляді обов'язку відшкодувати шкоду наступає лише за наявності в сукупності таких умов, які утворюють склад цивільного правопорушення, а саме: наявність шкоди, протиправність поведінки, причинний зв'язок між поведінкою і шкодою, вина. Такий елемент, як наявність шкоди, полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється законом. Протиправна поведінка заподіювача шкоди полягає у порушенні правової норми, що виявляється у здійсненні заборонених правовою нормою дій або в утриманні в здійсненні наказів правової норми діяти певним чином. Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою, зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки. Вина є суб'єктивним елементом відповідальності і полягає у психічному ставленні особи до вчиненого нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності. Отже, вимагаючи відшкодування шкоди з відповідача як власника істотної участі банку, позивачу належало довести факт завдання йому шкоди завдавачем такої шкоди, її розмір, надати докази невиконання відповідачем зобов'язання або вчинення ним протиправних дій, вину та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань відповідачем та заподіяною шкодою. Настання факту неплатоспроможності банку не є достатнім доказом того, що власники істотної участі не вживали заходів для її уникнення. Відповідно ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до ст.58 Закону України «Про банки та банківську діяльність» власники істотної участі зобов'язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку. Пов"язана з банком особа, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку шкоди з її вини, несе відповідальність своїм майном. Істотна участь відповідно до положень ч.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) це пряме та/або опосередковане володіння однією особою самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного капіталу та/або права голосу акцій, паїв юридичної особи або незалежна від формального володіння можливість значного впливу на управління чи діяльність юридичної особи. Тобто, власник істотної участі банку особа (особи), яка (і) володіє (ють) прямо та/або опосередковано самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного капіталу банку. Відповідно до ч.1 ст.35 Закону банк та кожний власник істотної участі зобовязані підтримувати норматив достатності (адекватності) регулятивного капіталу банку на рівні, встановленому НБУ. Відповідно до ч.4 ст. 58 Закону власники істотної участі зобовязані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку. Відповідно ч.1 ст.1166 ЦК України, на яку посилається позивач в обгрунтування позовних вимог, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Враховуючи, що при ухвалені судового рішення суд повинен встановити, що майнова шкода заподіяна майну фізичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Позивачем не надано та в ході розгляду судом не встановлено належних та допустимих доказів підтверджуючих, наявність вини пов'язаних з банком осіб щодо неповернення позивачу грошових коштів, а також, що дії чи бездіяльність осіб призвели до завдання банку шкоди з їх вини. Таким чином, вимагаючи стягнення шкоди з власників істотної участі банку та/або їх керівників, потрібно насамперед довести факт заподіяння йому шкоди заподіювачами такої шкоди, розмір зазначеної шкоди, докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань власниками істотної участі та заподіяною шкодою. Посилання позивача на те, що факт заподіяння ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» шкоди через порушення [PERSON], як власником істотної участі ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», Закону України «Про банки і банківську діяльність» не підтверджені належним та допустимим доказами у справі, позивачем не було доведено заподіяння шкоди саме внаслідок неправомірних рішень, дій чи бездіяльності [PERSON], у зв'язку з чим, у задоволені позовних вимог необхідно відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed