Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивував тим, що сторони з 22 листопада 1997 року знаходилися у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Шлюбне життя не складається, кожен має протилежні погляди на життя. Просить розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву в якій просив слухати справу в його відсутність та наполягав на задоволенні позову. Відповідач в судове засідання не з"явилася, але надала до суду заяву в якій просила слухати справу у її відсутність, позовні вимоги визнала повністю. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 22 листопада 1997 року у Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 1548 (а.с.3). Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO].(а.с. 4). Шлюбні відносини припинені через постійні сварки, втрату взаємопорозуміння та поваги, на підставі цього виникнення неприязних відносин. Сторони спільно не проживають, не господарюють. Сім'я фактично розпалася і надалі спільне проживання і збереження сім'ї неможливо. У відповідності зі ст. 112 ч.2 Сімейного Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу , якщо буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка і жінки і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливим, оскільки тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, суперечок відносно місця проживання дітей немає, тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір немайнового характеру на користь позивача в сумі 551 грн. 20 коп. Враховуючи наведене та

Outcome: approved