Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Онуфріївського районного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] , відповідно до якого просить суд винести рішення, яким визнати [PERSON] , [INFO] , таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , із подальшим його зняттям з реєстраційного обліку за зазначеною адресою. Позов обґрунтовує тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу виданого Онуфріївською державною нотаріальною конторою за реєстром 1339, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 102982235246. У вказаному будинку зареєстрований [PERSON] 2007 року, але в житловому будинку не проживає більше дев`яти років. За комунальні послуги не сплачує, не бере участі в утриманні будинку. Також дана обставина суттєво впливає на її право вільно розпоряджатись та користуватись її майном. Ухвалою судді Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 20.12.2019 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 09.01.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та справу призначено до розгляду. Ухвалою судді Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 06.02.2020 року судове засідання відкладено в зв`язку з неявкою відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час, місце і дату судового засідання повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток за останнім відомим місцем реєстрації, а також шляхом публікації оголошення на веб-сайті Онуфріївського районного суду Кіровоградської області на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Проте [PERSON] не повідомив причини неявки, не звертався із заявою про відкладення розгляду справи до суду, не подав відзив на позов. В установлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, тому відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надав. Будь яких інших клопотань від учасників справи не надходило. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. В зв`язку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки відповідача, який був повідомлений належним чином, і який про причини своєї неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав, суд відповідно до ч.4ст.223 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), так як вважає, що є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, і потреба дачі особистих пояснень відповідачем відсутня. Позивач не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положеннямст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 4 ст. 9 ЖК України). Відповідно до ст.ст.150, 155 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру (будинок), мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не є власником зазначеної квартири, є членом сім`ї позивача, зареєстрований за вказаною адресою, але з 1998 року не проживає за адресою реєстрації. Як розтлумачив Пленум Верховного Суду України, у абз. 1 п. 10 нормативно-правовий акт № 2 від 12.04.1985 "постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Згідно з ст. 72 Житлового кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За наведених обставин, відповідач на підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 Житлового кодексу, як такий, що був відсутній за місцем реєстрації понад встановлені строки, підлягає визнанню таким, що втратив право користування жилим приміщенням, в судовому порядку. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, виданого 23 грудня 2006 року Онуфріївською державною нотаріальною конторою Кіровоградської області, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 1827062 та договором купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, виданого Онуфріївською державною нотаріальною конторою за реєстром 1339, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 102982235246. Згідно довідки №2603 виданою Павлиською селищною радою Онуфріївського району Кіровоградської області вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак не проживає з 2010 року. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , без поважних причин не проживає в будинку [ADDRESS] , можливість збереження жилого приміщення за відповідачем судом не встановлено, тому суд вважає, що реєстрація відповідача в будинку за вищевказаною адресою фактично перешкоджає позивачу в реалізації її прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved