Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивує тим, що є власником житлового будинку [ADDRESS] . [PERSON] вказала, що окрім неї, у зазначеному будинку зареєстровано також коло осіб, однією із яких є її донька [PERSON] - відповідач по справі. Позивач зазначив, що відповідач не проживає у вказаному будинку з 2010 року. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав судові пояснення, аналогічні, викладеним у позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Тому суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, вважає за можливим провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши представника позивача, свідка, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, вважає позов підлягаючим задоволенню з огляду на таке. Встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 24 лютого 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Каракуловим Д.Л. за реєстровим № 268, належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується витягом про Державну реєстрацію прав № 36200904 від 12.11.2012 р., виданим Комунальним підприємством з технічної інвентаризації Бердянської міської ради, копія якого наявна в матеріалах справи. З`ясовано, що у вказаному житловому будинку, окрім позивача зареєстровані особи, разом з тим і відповідач по справі, донька позивача - [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 6260 від 10.08.2020р., виданою відділом реєстрам місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради. В ході судового розгляду встановлено, що з 2010 року відповідач у зазначеному будинку не проживає. Факт не проживання відповідача у вищевказаному будинку також підтверджений показаннями свідка, який був опитаний судом в ході судового розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (постанова Верховного Суду України від 16.01.2012 р. №6-57цс11). Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Судом з"ясовано, що відповідач з 2010 року, тобто більше року в будинку без поважних причин не проживає. Відповідач не спростував обставини, викладені у позовній заяві. За таких обставин суд вважає за можливе визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням - будинком, належним [PERSON] . Суд, оцінивши усі докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги законими та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved