Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримали в повному обсязі з підстав викладених у заяві про зміну предмета позову, просять суд змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] з твердої грошової суми в розмірі 800 гривень щомісячно на стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнали, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, в якому вказали, що заборгованості по сплаті аліментів відповідач не має, позивачем не надано суду жодних доказів зміни її матеріального або сімейного стану, погіршення здоров'я, просять суд відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши позивача [PERSON], представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного: Як було встановлено в судовому засіданні, відповідач є батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], що видане Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Рівненській області 04 жовтня 2016 року. Рішенням Рівненського міського суду по цивільній справі №569/14191/16-ц від 02 березня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, неповнолітню дитину [PERSON] залишено проживати з матір'ю та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн., щомісячно, починаючи з 02 листопада 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зі змісту наведених законодавчих приписів суд приходить до висновку, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження, стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Саме такий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року, винесеній за результатами розгляду справи №6-143цс13 за заявою про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах. Як з'ясовано в судовому засіданні, розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання їхньої спільної з позивачем дитини визначено судом у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. При вирішенні питання про зміну розміру аліментів суд враховує, що на даний час розмір раніше стягнутих аліментів з відповідача є недостатнім, оскільки в силу свого віку дитина, природньо, потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері. Крім того, з часу присудження аліментів зріс і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. В той же час, відповідач не заперечив, що має дохід, є здоровою, працездатною особою, а тому на переконання суду, спроможний сплачувати аліменти на дитину щомісячно. З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов"язок обох батьків утримувати дитину, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, не погіршать її матеріального становища і визначення указаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до дотримання прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону. На підставі викладеного,

Outcome: approved