Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позову зазначала, що 20.03.2008 року між нею та Відповідачем було укладено трудову угоду № 1586, у відповідності до розділу 1 якої вона як «виконавець» зобов'язана проводити роботи, пов'язані з виконанням усних та письмових перекладів у термін з 21.03.2008 по 21.09.2008 року, а згідно з розділу 2 «Підприємство» зобов'язане проводити оплату праці у розмірі 2673грн. за повній відпрацьований місяць. Вказувала, що укладала аналогічні угоди з відповідачем декілька років, при цьому строк кожної наступної трудової угоди розпочинався в день, що слідував за днем, коли закінчувався термін дії попередньої трудової угоди. Таким чином, починаючи з 20.03.2008 року вона, безперервно працювала на ПАТ «АМКР» у протокольному (на теперішній час організаційному) відділі, виконуючи усні та письмові технічні переклади, мала постійне робоче місце, забезпечене комп'ютером, на якому перебувала щоденно на протязі 8-ми годин. Робота виконувалася нею з понеділка по п'ятницю, згідно з графіком роботи організаційного відділу з 8.00 до 16.45, тобто мала систематичний характер. Під час виконання робіт вона підпорядковувалась правилам внутрішнього трудового розпорядку, що діє в організаційному відділі ПАТ «АМКР», отримувала заробітну плату за фактично відпрацьований час на підставі даних Акту-довідки, яка складалася в кінці кожного місяця з зазначенням фактично відпрацьованого часу. Трудові угоди, між нею та Відповідачем переукладалися десять разів, і починаючи з 20.03.2008 року вона надавала Відповідачу послуги перекладача і працювала без відпустки, що є порушенням ст. 45 Конституції України, ст. 75 КЗпП України. Вважає, що оскільки вона працювала ненормований робочий день, то фактично виконувала роботу інженера-перекладача та на підставі п.3.2.7 Додатку № 2 до Колективного договору, має право на 7 днів додаткової відпустки. 30.05.2012 року за згодою сторін достроково припинена дія трудової угоди № 243 від 16.01.2012 року на стадії фактичного виконання з 01.06.2012 року. Тому, згідно наведеному у позовній заяві розрахунку, позивач вважає, що відповідач повинен їй виплатити компенсацію за невикористанні нею відпустки у розмірі 20011,74 грн., а з урахуванням індексу інфляції - у розмірі 24337,81 грн. Крім того, вважає, що ухилившись від укладення трудового договору, Відповідач тим самим позбавив її зарахування відпрацьованого терміну до трудового стажу, підмінивши фактичні трудові відносини цивільно-правовими. Також вважає, що своїми діями Відповідач заподіяв їй значної моральної шкоди, оскільки відповідач позбавив її права на відпочинок, що не могло не позначитись на її відносинах у сім'ї, вона не могла забезпечити належного відпочинку своєму синові. Моральна шкода обґрунтована й тим, що трудові угоди, фактично позбавили її права на користування листами непрацездатності. Розмір моральної шкоди вона оцінює у розмірі 15000 гривень. На підставі викладеного позивач просить суд: визнати трудові угоди, укладені між нею, [PERSON] та ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» трудовим договором; зобов'язати ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» видати наказ про прийняття її на посаду інженера-перекладача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з 20.03.2008 року; зобов'язати ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» внести запис до трудової книжки [PERSON] про прийняття на роботу інженером- перекладачем ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з 20.03.2008 року; зобов'язати ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» видати наказ про звільнення з роботи [PERSON], з посади інженера-перекладача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з 01.06.2012 року; зобов'язати ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» внести запис до трудової книжки [PERSON].про звільнення з посади інженера- перекладача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з 01.06.2012 року; стягнути з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь [PERSON] компенсацію за невикористані відпустки з урахуванням індексу інфляції в розмірі 24337,81 грн.; стягнути з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди у розмірі 15000грн.; стягнути з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь [PERSON] відшкодування судового збору у розмірі 393,81грн. У судовому засіданні позивач та її представник, кожен окремо, підтримали позовні вимоги з мотивів та підстав викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав повністю, мотивуючи тим, що позовні вимоги позивача вважає необґрунтованими та недоведеними і такими, що не підлягають задоволенню оскільки позивач самостійно погодилась на виконання запропонованих відповідачем робіт. Позивач вільно, без примусу, у відповідності з її внутрішньою волею самостійно уклала з відповідачем угоду на виконання робіт, які за своєю правовою природою відповідають вимогам договору підряду. При цьому, позивачу була відома природа правочину, чим він відрізняється від трудового договору і, що він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що були обумовлені ним, при цьому позивач в подальшому декілька разів переукладала трудову угоду, тим самим погоджуючись на виконання робіт передбачених нею. Правовідносини, які виникли в даному випадку між позивачем та відповідачем регулюються главою 61 ЦК України. Аналіз трудових угод свідчить про те, що всі зазначені умови є в трудових угодах, і саме цими умовами сторони керувались, виконуючи зазначені трудові угоди. Крім того, звертаючись до суду з вимогами визнати трудові угоди трудовим договором, позивач не ставить питання про недійсність трудових угод та їх скасування. Крім того, за змістом ст. 204 ЦК України укладені з позивачем трудові угоди (правочин) є дійсними. Посилання позивача на періодичність укладення трудових угод як підставу для визнання їх трудовим договором є безпідставним, оскільки Цивільним законодавством не встановлено обмежень на кількість укладених цивільно-правових договорів. Вважає, що посилання позивача та його представника на порушення норм КЗпП України є безпідставними, оскільки КЗпПУ не регулює цивільно-правові відносини, тому позивач завчасно робить висновки стосовно існування трудового договору. Крім того, акт виконаних робіт є уніфікованим, застосовується на підприємстві до робіт, оплата яких визначається згідно до відпрацьованих годин. У відносинах з позивачем розмір оплати послуг не залежав від кількості відпрацьованих годин і не змінювався на протязі дії трудової угоди, тобто був обумовлений сторонами розмір оплати, який є однією з ознак цивільно-правових договорів. При цьому трудова угода, яка укладена з позивачем, не є трудовим договором оскільки Позивач заяву про прийняття на роботу не писала; наказ про призначення її на ту чи іншу посаду не видався; трудову книжку у відділ кадрів позивач не здавала; запис до трудової книжки не вносився; на позивача не вівся табель обліку робочого часу; позивач не підпорядковувалась посадовій інструкції та правилам внутрішнього трудового розпорядку, діючим на підприємстві; не підпадала під дію вимог законодавства стосовно матеріальної та дисциплінарної відповідальності; режим роботи позивач визначався самостійно, трудовому розпорядку та режиму робочого дня не підпорядковувалась. В трудовій угоді зазначена конкретна робота, тобто предметом трудової угоди був визначений результат праці, а не процес, виконувалися індивідуальні завдання, доручення і оплата робіт здійснювалась не за процес праці, а за результат, який визначався актом-справкою виконаних робіт. Винагорода за роботу була в твердій фіксованій сумі та встановлена за згодою сторін, на відміну від трудового договору, де заробітна плата визначається з розрахунку мінімальної заробітної плати і формується за рахунок основної, додаткової зарплати та компенсаційних виплат. Підставами для укладання трудових угод були обґрунтування посадових осіб про необхідність виконання робіт, які, зокрема, неможливо було передбачити наперед, стосувалися виконання робіт по окремим проектам або під конкретні зустрічі з іноземцями. При цьому в них зазначався передбачаємий строк виконання цих робіт. У зв'язку з чим просить у позові відмовити в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення позивача, доводи представників сторін, покази свідка позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.. Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Згідно ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути:1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Відповідно до ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Забороняється укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров'я. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.7 постанови від 06.11.92 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів, що згідно зі ст.24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу. При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, пологах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв'язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт). Контракт є особливою формою трудового договору і укладається він, коли його застосування відповідає законодавству (ст.21 КЗпП). Власник або уповноважений ним орган може вимагати від працівника, який працює за трудовим договором, укладення контракту тільки в тому разі, коли він відноситься до категорії працівників, які згідно з законодавством працюють за контрактом (наприклад, керівники підприємств). Порушення цих вимог може бути підставою для визнання відповідно до ст.9 КЗпП недійсними умов праці за контрактом, які погіршують становище порівняно з законодавством України. Таким чином, трудовий контракт, який є особливою формою трудового договору - це вольовий двосторонній акт, угода двох суб'єктів, спрямована на виникнення трудових відносин. Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП сторонами трудового договору, а отже, і контракту є працівник і роботодавець. В той же час, трудова угода за своєю суттю є цивільно-правовим договором, тобто договором підряду чи договором про надання послуг, і регулюється Цивільним кодексом України . За договором підряду, відповідно до статті 837 ЦК, одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти і оплатити виконану роботу. Відповідно укладення, виконання та припинення (розірвання) трудової угоди регулюється цивільно-правовим законодавством, а трудового договору - законодавством про працю. Судом встановлено, що 20.03.2008 року між позивачем [PERSON] та Відповідачем було укладено трудову угоду № 1586. У відповідності до розділу 1 зазначеної угоди позивач зобов'язана проводити роботи, пов'язані з виконанням усних та письмових перекладів у термін з 21.03.2008 по 21.09.2008 року. Згідно до розділу 2 «Підприємство» зобов'язане проводити оплату праці у розмірі 2673грн. за повній відпрацьований місяць. Позивач, укладала аналогічні угоди з відповідачем декілька років, а саме: 13.05.2008 року між Позивачем та Відповідачем була укладена трудова угода № 2579, яка аналогічна попередній угоді з підвищенням оплати праці до 3209 грн. (а.с.10). У подальшому, 19.09.2008 року між позивачем та Відповідачем була укладена трудова угода № 4469, яка аналогічна попереднім терміном до 21.03.2009 року (а.с.12). Також 23.03.2009 року між позивачем та Відповідачем була укладена трудова угода № 674, яка аналогічна попереднім терміном до 22.09.2009 року (а.с.13). Крім того 16.09.2009 року між позивачем та Відповідачем була укладена трудова угода № 3246, яка аналогічна попереднім терміном до 31.12.2009 року (а.с.14). У подальшому, 31.12.2009 року між позивачем та Відповідачем була укладена трудова угода № 99, яка аналогічна попереднім терміном до 01.07.2010 року (а.с.15). Встановлено, що 25.06.2010 року між позивачем та Відповідачем знову була укладена трудова угода № 3492, яка аналогічна попереднім з підвищенням оплати праці до 3741 грн. терміном до 31.12.2010 року (а.с.16). 04.01.2011року між позивачем та Відповідачем було укладено дещо змінену за своїм змістом трудову угоду №79, але не змінену по своїй суті, терміном до 30.06.2011 року (а.с.17). Потім 20.07.2011 року між позивачем та Відповідачем була укладена трудова угода № 3269, яка аналогічна попередній з підвищенням оплати праці до 4380 грн. терміном до 30.12.2011 року (а.с.19). 16.01.2012 року між позивачем та Відповідачем була укладена трудова угода № 243, яка аналогічна попередній терміном до 30.06.2012 року (а.с.21). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 30.05.2012 року за згодою сторін достроково припинена дія трудової угоди №243 від 16.01.2012 року на стадії фактичного виконання з 01.06.2012 року (а.с. 10-23). Відповідно до умов названих трудових угод позивач зобов'язувалась виконувати роботи, пов'язані з виконанням усних та письмових технічних перекладів із дотриманням діючих нормативних актів та стандартів на підприємстві. Завдання, у якому зазначались строк та обсяг виконання робіт, мала отримувати від замовника, узгоджувати та підписувати його, вказані завдання позивач мала виконувати на свій ризик, самостійно організовувати виконання роботи, при цьому не підлягала під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, режим роботи визначався нею самостійно, але з дотриманням норм охорони праці, санітарії та техніки безпеки, а відповідач повинен забезпечити позивача усім необхідним для виконання роботи, передбаченої в угоді, своєчасно прийняти та оплатити виконану позивачем роботу, період виконання роботи узгоджувався, встановлювалась орієнтовна сума оплати роботи, оплата за виконану роботу виконувалась щомісяця за фактично виконані об'єми робіт в розмірах згідно Акту виконаних робіт. Період виконання робіт сторонами узгоджувався та відображався в угоді. Зі змісту укладених договорів випливає, що вони укладені між підприємством (замовником) та підрядником [PERSON], а не роботодавцем і працівником і за умовами договорів позивач брала на себе зобов'язання виконувати певну роботу на свій ризик, самостійно організовувати її виконання у певний термін і режим роботи визначати самостійно, при цьому не підпадаючи під дію правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства. Слід зазначити, що під час оформлення на роботу за трудовим договором працівник зобов'язаний надати документи, зазначені у статті 24 КЗпП: паспорт, трудову книжку (за наявності), у визначених законодавством випадках - документ про освіту, довідку про стан здоров'я та інші документи. Також надається довідка про присвоєння ідентифікаційного номера та свідоцтво про загальнообов'язкове державне соціальне страхування. На підставі наданих документів та заяви працівника власник видає наказ чи розпорядження про прийняття на роботу До трудової книжки вноситься запис про прийняття на роботу, а весь час роботи зараховується до трудового стажу. Підписання сторонами контракту є правовою підставою для видання наказу (розпорядження ) про прийняття працівника на роботу з дати установленої в контракті за згодою сторін . Разом з тим, з матеріалів справи вбачається і зазначена обставина не заперечувалася сторонами, що позивач заяву про прийняття на роботу не писала, трудову книжку на підприємство не надавала, і наказ про прийняття на роботу відповідачем не видавався. Також з матеріалів справи та з пояснень сторін випливає, що позивач протягом дії укладених з нею угод письмово не зверталась до адміністрації підприємства із письмовими заявами про прийняття її на роботу згідно норм КЗпП України, навпаки, позивач протягом тривалого часу укладала аналогічні угоди з відповідачем, погоджувалась на їх умови, що свідчить про те, що вона за власним волевиявленням не заперечували проти співпраці з ПАТ «АМКР» в рамках цивільно-правового договору. Окремим пунктом вказаних угод у розділі угоди «Розмір і порядок оплати» передбачено, що заробітна плата позивачу повинна виплачуватися щомісячно за рахунок коштів підприємства - Замовника в строк до 5 числа місяця, наступного за місяцем підписання Акту виконаних робіт. Переукладаючи трудові угоди, та підписуючи акти виконаних робіт позивач жодного разу не зверталась до відповідача з питанням щодо працевлаштування її на постійну роботу. З акту перевірки Територіальної державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області Державної інспекції України з питань праці за № 04-05-46/267 випливає, що з 06.12.2014р. по 12.12.2012 року державним інспектором праці проведено перевірку додержання законодавства про працю на ПАТ «АМКР» за зверненням [PERSON], під час якої встановлено порушення КЗпП України у взаємовідносинах з позивачем (а.с. 212-214). Слід зазначити, що акт перевірки, в якому відображено узагальнений опис виявлених перевіркою порушень законодавства не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб'єкта господарювання (Постанова ВСУ від 10 вересня 2013 року у справі №21-237а13). Тобто, акт лише фіксує обставини, встановлені під час проведення перевірки, факти виявлених порушень законодавства та не є остаточним документом, зобов'язуючим до вчинення будь-яких дій, він не є юридичною формою рішення і сам по собі не породжує певних правових наслідків для суб'єкта господарювання, не є актом індивідуальної дії. Він є лише документом, що фіксує певні обставини так, як їх бачить працівник органу, який проводить перевірку. Під час судового розгляду не здобуто доказів накладання адміністративних чи будь-яких інших штрафних санкцій за порушення трудового законодавства відносно [PERSON], так само і не встановлено фактів притягнення посадових осіб ПАТ «АМКР» до адміністративної чи то кримінальної відповідальності за порушення трудового законодавства взаємовідносинах з [PERSON]. Таким чином, належних та допустимих доказів порушення прав позивача на працю судом не здобуто. Допитаний в судовому засіданні за клопотанням представника позивача свідок [PERSON] пояснив, що він, як і [PERSON] працював з ПАТ «АМКР» на підставі таких же угод, також здійснював переклади, ходив на роботу у визначений час, мав пропуск, отримував винагороду, тощо. Покази свідка, з урахуванням матеріалів справи свідчать лише про те, що він, як і позивач самостійно на власний розсуд обрав спосіб організації своєї роботи, спосіб реалізації своїх вмінь та знань, здобутої спеціальності та наявні навички та вміння. Однак, його покази не є беззаперечним доказом того, що позивач працювала за трудовим договором на підприємстві відповідача. Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має вищу юридичну силу. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до вимог ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Слід зазначити, що позивач погодилась на виконання запропонованих відповідачем робіт. На підставі цього, а також зважаючи на вимоги ст. 203 ЦК України, позивач вільно, без примусу, у відповідності з її внутрішньою волею самостійно укладала з відповідачем угоди на виконання робіт, які за своєю правовою природою відповідають вимогам договору підряду. При цьому, позивачу було відомо на що вказаний договір був спрямований і які реальні правові наслідки, що обумовлені ним, але не відмовлялася від запропонованої роботи на умовах договору підряду і в подальшому декілька разів переукладала трудові угоди, тим самим погоджуючись на виконання робіт передбачених ними. Правовідносини, які виникли в даному випадку між позивачем та відповідачем регулюються главою 61 ЦК України, а положення укладених угод містить ознаки договору підряду, за яким одна сторона зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони, а остання зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (ст. 837 ЦК України). Також положення укладених між сторонами у справі містять положення щодо ціни роботи, яка включає плату за виконану роботу (843 ЦК України); щодо строку виконання роботи (ст. 846 ЦК України); а також щодо взаємних прав та обов'язків [PERSON] та ПАТ «АМКР» щодо виконання перекладів та їх прийняття й оплати підприємством, що кореспондується з ст. 847 ЦК України, ст. 850 ЦК України, ст. 853 ЦК України; ст. 854 ЦК України. З актів виконаних робіт також вбачається що розмір оплати послуг не залежав від кількості відпрацьованих годин і не змінювався протягом дії трудової угоди, тобто був обумовлений сторонами розмір оплати, який є однією з ознак цивільно-правових договорів (а.с. 43, 107-157). Аналіз трудової угоди свідчить про те, що всі зазначені умови є в трудовій угоді, якими сторони керувались виконуючи її. Слід зазначити, що звертаючись до суду з вимогами визнати трудові угоди трудовим договором, позивач не ставить питання про недійсність трудових угод та їх скасування. З огляду на зміст ст. 204 ЦК України правочин є правомірний, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, тобто на теперішній час трудові угоди (правочин) є дійсними. Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України. Порушень вимог зазначених норм не було, що підтверджується фактом неоднарозового переукладання трудових угод позивачем. Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків , встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно вимог ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи, що позивач заяву про прийняття на роботу не писала і з такою заявою до відповідача не зверталась, наказ про призначення її на ту чи іншу посаду відповідачем не видавався, трудова книжка позивача ніколи не зберігалась у відділ кадрів відповідача і відповідні записи про прийом позивача на постійну роботу на підприємство відповідачем до її трудової книжки не вносилось, позивач не підпадала під дію вимог законодавства стосовно матеріальної та дисциплінарної відповідальності, режим роботи визначала самостійно, в трудовій угоді зазначена конкретна робота, тобто предметом трудової угоди був визначений результат праці, а не процес, виконувалися індивідуальні завдання, доручення, оплата робіт здійснювалась не за процес праці, а за результат, який визначався актом-справкою виконаних робіт, винагорода за роботу була в твердій фіксованій сумі та встановлена за згодою сторін, на відміну від трудового договору, де заробітна плата визначається з розрахунку мінімальної заробітної плати і формується за рахунок основної, додаткової зарплати та компенсаційних виплат, підставами для укладання трудових угод була необхідність виконання робіт, які, зокрема, неможливо було передбачити, доводи позивача про наявність трудового договору та трудових відносин з відповідачем не заслуговують на увагу. З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку, що жодного належного та допустимого доказу на підтвердження постійного працевлаштування, не отримання зарплатні за період праці у відповідача позивачем та її представником до суду не було надано, а від так і підстав задовольняти позов у суду не має. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed