Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

До суду з позовом звернулась представник [PERSON], [PERSON], яка вказала, що позивач є власником квартири [ADDRESS] загальною площею 46,1 кв.м., зареєстрував декларацію про початок виконання будівельних робіт з реконструкції квартири № 12 без зміни цільового призначення, після завершення виконання будівельних робіт було проведено технічну інвентаризацію закінченого будівництвом об'єкту та видано технічний паспорт й Інспекцією ДАБК в Одеській області зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації. Оскільки вимоги Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області надати документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку (у разі реконструкції об'єкта нерухомого майна із зміною зовнішніх геометричних розмірів його фундаментів у плані), неможливо, так як квартира, що належить позивачеві, знаходиться в багатоквартирному будинку, формування земельної ділянки під частиною якого не передбачено чинним законодавством України. У зв'язку з викладеним, а також тим, що здійснити державну реєстрацію права власності на квартиру позивач відповідно до Постанови КМ України «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно їх обтяжень» від 17.10.2013 р. № 868 не має можливості, так як цим порядком передбачене надання державному реєстраторові прав документу, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку, тож [PERSON] позбавлений права здійснити державну реєстрацію права власності належної йому квартири в порядку, передбаченому щодо державної реєстрації права ясності при реконструкції об'єкта нерухомого майна із зміною зовнішніх геометричних розмірів його фундаментів у плані, позовна заява містить вимогу: - визнати за [PERSON] право власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 100,1 кв.м, житловою площею 62,4 кв.м., яка складається з житлової кімнати площею 35,9 кв.м, житлової кімнати площею 19,2 кв.м., житлової кімнати площею 7,3 кв.м., кухні площею 26,3 кв.м., санвузла площею 3,4 кв.м., коридору площею 3,5 кв.м., коридору площею 3,4 кв.м., комори площею 1,1 кв.м. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] вимоги позову підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що земельна ділянка позивачу для будівництва не виділялась. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] загальною площею 46,1 кв.м на підставі договору дарування від 02.07.2012р. (а.с. 15-17). 18.03.2013р. інспекцією ДАБК в Одеській області було зареєстровано Декларацію про початок виконання будівельних робіт з реконструкції квартири № 12 без зміни цільового призначення за № ОД 082130770766 (а.с. 18-20). Після завершення виконання будівельних робіт було проведено технічну інвентаризацію закінченого будівництвом об'єкту та видано КП "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» технічний паспорт від 10.07.2013 року, відповідно до якого квартира [ADDRESS] є трикімнатною, загальною площею 100,1 кв.м., житловою площею 62,4 кв.м., та складається з житлової кімнати площею35,9 кв.м., житлової кімнати площею 19,2 кв.м., житлової кімнати площею 7,3 кв.м., кухні площею 26,3 кв.м., санвузла площею 3,4 кв.м., коридору площею 3,5 кв.м, коридору площею 3,4 кв.м., комори площею 1,1 кв.м. (а.с. 21-22). Інспекцією ДАБК в Одеській області 25.12.2013 зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації за № ОД 142133590783 реконструйованої квартири [ADDRESS] без зміни цільового призначення, загальною площею 100,1 кв.м. та житловою площею 62,4 кв.м. (а.с. 23-27). Рішенням державного реєстратора від 24.03.2014 року зупинено розгляд заяви позивача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 11866729, яким йому було повідомлено, що у зв'язку із набранням чинності Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМ України від 17.10.2013 р. № 868, відповідно до якого позивачу було казано на необхідність надати документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку (а.с. 30), а рішенням від 20.05.2014р. державним реєстратором відмовлено у державній реєстрації права власності через ненадання необхідних документів (а.с. 31). В правове обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача посилається на положення ст.ст. 316, 317, 325, 328, 331 ЦК України; в судовому засіданні представник позивача також вказала, що вказана нерухомість не є самовільною, оскільки позивач як власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі. Але відповідно до положень ч.1 ст. 376 ЦПК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети тощо. Як роз'яснює в своїй постанові № 6 від 30.03.2012р. Пленум ВССУ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» в п. 2 відповідно до статті 376 ЦК суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинне будівництво. Зокрема, згідно п. 9 вищезазначеної постанови ПВССУ № 6 від 30.03.2012р. визначає, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК, ч.1 ст. 3 ЦПК України). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Враховуючи наведене, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі за позовом про визнання права власності на самочинно збудовані об'єкти суд має звертати увагу чи зазначено у позовній заяві відповідно до вимог статті 119 ЦПК обставини щодо звернення позивача до інспекції державного будівельного архітектурного контролю про прийняття об'єкта до експлуатації та посилання на докази щодо зазначених обставин. Таким чином суд дійшов до висновку про те, що предметом спору є право власності на самочинне будівництво, оскільки, як встановлено судом та не заперечується представниками сторін, земельна ділянка позивачу для будівництва не виділялась. Судом не приймаються до уваги посилання представника позивача на те, що цього спору не може бути застосовано правила статті 376 ЦК так як його предметом є про визнання права власності на переобладнану квартиру в багатоквартирному будинку - оскільки, як вбачається з матеріалів справи, позивачем здійснено прибудову до квартиру на земельній ділянці, тобто новостворений об'єкт нерухомості пов'язаний фундаментом з землею (що виключає застосування ч.2 ст. 383 ЦК України). Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а тому не може самостійно змінювати правову підставу позову, у зв'язку з чим в задоволені позову з зазначених у ньому підстав має бути відмовлено.

Outcome: dismissed