Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В судовому засіданні представник позивача по справі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Аннюк В.В. позов підтримав повністю з мотивів, викладених в позовній заяві, який просить задоволити. Представник відповідача по справі [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав і просить в позові відмовити, оскільки вважає його безпідставним, а також просить застосувати позовну давність щодо стягнення заборгованості. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з»ясувавши фактичні обставини справи приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав: Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ч.2 ст.6 ЦК України передбачає, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства свої відносини, які не врегульовані цими актами. Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості(стаття 627 ЦК УКраїни). Згідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на уомвах встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити відсотки. У відповідності до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов"язків. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов"язковим для виконання сторонами. Із пункту 6.5 Умов та правил банківських послуг вбачається, що клієнт зобов"язується погашати заборгованість за кредитом та відсотками за користування ним, перевитратами платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених договором. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору № б/н від 22.05.2007 року [PERSON] отримав кредит в сумі 3100 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 19.20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом /а.с.3-8/. Відповідач по справі [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві. Відповідач по справі свої зобов'язання по кредитному договору належним чином не виконує і станом на 31.01.2014 року в останнього утворилася заборгованість по кредиту в сумі 9331, 38 доларів США, яка складається з: 2986,24 доларів США - заборгованість по кредиту; 5741,19 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом; 100 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи: 62, 58 доларів США штраф (фіксована частина); 441,37 доларів США - штраф (процентна складова) / а.с.9-11/. Даний факт ствердив в судовому засіданні представник позивача по справі. Із п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк. У матеріалах справи відсутні докази про закінчення строку дії кредитної картки і жодна з сторін кредитного договору не заявила про його припинення, не оспорювала кредитний договір, тому дія цього договору автоматично продовжується (пролонговується) на наступні 12 місяців. Пролонгація договору полягає у продовженні строку зі збереженням тих умов, на яких його було укладено (якщо інше не передбачено договором), зокрема щодо самої уомви про порядок пролонгації договору, які також залишаються чинними. В судовому засіданні з'ясовано також, що в порушення прийнятих на себе зобов'язань відповідач вчасно не сплачував щомісячних внесків на погашення заборгованості, крім того, не платив відсотки за користування кредитом, а тільки періодично згідно розрахунку заборгованості, а саме: 29-30. 09.2011 року(ас.5-10). Даний факт ствердив в судовому засіданні представник позивача по справі. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Стаття 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 2 ст. 1050, ч.2 ст. 1054 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язань є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню всіх обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки(ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Згідно з ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Згідно зі змістом ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені витрати і документально підтверджені витрати до суду першої та апеляційної інстанцій. А тому позов підлягає до задоволення. На підставі ст. ст. 526,527,530,554,610,1050,1054 ЦК України,

Outcome: approved