Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право оренди згідно договору оренди землі № 939 щодо земельної ділянки площею 1,92 га (кадастровий номер 7120682100-03-002-0491), укладеного між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Зернова компанія «Хорс" та [PERSON] 28.12.2007 року, що зареєстрований в Черкаській регіональній Філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» 04.08.2008 року за № 04-08-781-00983, визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію договору оренди землі, укладеному між [PERSON] та Приватним підприємством «Ольвія» 26.03.2013 року, зареєстрованому у Реєстраційній службі Драбівського районного управління юстиції у Черкаській області. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала, просила суд позов задоволити, вказувала, що позивач 28 грудня 2007 року уклав договір оренди земельної ділянки площею 1,92 га в адмінмежах Бирлівської сільської ради з її власником - батьком відповідача [PERSON] - [PERSON] на період до 31 грудня 2017 року. Після його смерті відповідач [PERSON] прийняла та оформила спадщину на вказану ділянку, а потім уклала договір оренди цієї земельної ділянки із ПП «Ольвія». Згідно договору оренди від 29 грудня 2007 року, перехід права власності на орендовану земельної ділянки до другої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Згідно ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. В судовому засіданні представник також пояснила, що в 2012 і 2013 роках відповідач [PERSON] отримувала орендну плату і зверталась із заявою про розірвання договору, проте їй надали відповідь із посиланням на законодавство про відсутність підстав для розірвання договору. А в 2013 році на підприємстві дізнались про існування нового договору оренди цієї ж земельної ділянки. Представник відповідача - ПП «Ольвія» Закусило М.І. та відповідач [PERSON] в судовому засіданні 23.06.2014 року просили відкласти розгляд справи для ознайомлення із матеріалами справи та підготовки до судового засідання. В судове засідання 1.07.2014 року відповідачі, повідомлені про його час та місце, не з»явились, відповідач [PERSON] по телефону просила розглянути справу без її участі, оскільки всі належні документи є в розпорядженні суду. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Драбівського райуправління юстиції Шемігом С.Ф. пояснила, що державний реєстратор допустила помилку, оскільки в 2013 році вони керувались відомостями державного земельного кадастру, яких сторони могли і не надати. Лише в 2014 році службі було роз»яснено та рекомендовано при державній реєстрації договорів оренди землі самостійно надавати запити до органів ДЗК, після чого приймати рішення про їх реєстрацію. На думку представника третьої особи Дунайова А.В., позов підлягає задоволенню, оскільки смерть власника не є підставою для припинення договору, так як в договорі оренди, укладеному позивачем, така умова відсутня. Суд, вислухавши пояснення позивача та представників третіх осіб, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] був власником земельної ділянки площею 1, 92 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адмінмежах Бирлівської сільської ради. СТОВ «ЗК «Хорс» 28 грудня 2007 року був оформлений договір оренди землі з [PERSON] терміном до 31 грудня 2017 року, який був зареєстрований у Державному реєстрі земель, згідно якого [PERSON] як орендодавець надав орендарю - СТОВ ЗК «Хорс» належну йому земельну ділянку площею 1,92 га в користування для вирощування сільськогосподарської продукції. Відповідач [PERSON] після смерті [PERSON] успадкувала належну йому земельну ділянку площею 1,9241 га в адміністративних межах Бирлівської сільської ради (кадастровий номер 7120682100:03:002:0491) відповідно свідоцтва про право на спадщину законом від 3.07.2012 року та договору про поділ спадкового майна від 03.07.2012 року. 26 березня 2013 року вона уклала договір оренди землі з Приватним підприємством «Ольвія» с.Бирлівка Драбівського району Черкаської області, що зареєстрований у Реєстраційній службі Драбівського районного управління юстиції у Черкаській області 16.04.2013 року (реєстраційний номер 19493171206), предметом якого була та ж земельна ділянка. Згідно вказаного договору та додатків до нього, після його державної реєстрації земельна ділянка була передана в користування відповідачу ПП «Ольвія» на 49 років. Згідно ст. 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про оренду землі» до нового власника орендованої земельної ділянки переходять права та обов'язки орендодавця за договором оренди цієї земельної ділянки. Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, смерть фізичної особи - орендодавця за загальним правилом не є підставою для припинення договору, оскільки разом із правом власності на земельну ділянку до його спадкоємців переходять права та обов'язки за договором оренди, якщо інше прямо не передбачено в самому договорі. Тобто у відповідача [PERSON] не було жодних правових підстав для припинення договірних стосунків із позивачем щодо оспорюваної земельної ділянки, яку вона успадкувала, оскільки договір від 28.12.2007 року таких умов не передбачав. Відповідно ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5,6 ст.203 ЦК України. Відповідно ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За вказаних обставин, на думку суду, зміст укладеного між відповідачами правочину суперечить нормам законодавства, яке захищає стабільність договірної практики в цивільних правовідносинах і не допускає односторонньої зміни умов або розірвання договору оренди землі в разі зміни власника земельної ділянки, в тому числі внаслідок спадкування. Натомість позовна вимога про скасування державної реєстрації договору, який визнаний недійсним, заявлена передчасно, оскільки позивач із відповідною заявою до Реєстраційної служби не звертався. Сам факт визнання в судовому порядку недійсним договору, який пройшов процедуру державної реєстрації, означає втрату ним чинності, що є безумовною підставою для прийняття рішення Реєстраційною службою про скасування його державної реєстрації за рішенням суду. Згідно п.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. На підставі викладеного,

Outcome: partial