Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогою про визнання відповідача таким, який втратив право користування квартирою [ADDRESS], посилаючись на такі обставини. Позивач є власником зазначеної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 вересня 2010 року. [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою разом із відповідачем - [PERSON], яка є дочкою позивача, та яка зареєстрована у спірній квартирі з 30 травня 1989 року. Однак, починаючи з 1995 року, відповідач за адресою спірної квартири не проживає, жодних її речей немає. Наявність зареєстрованого за адресою спірної квартири відповідача порушує права позивача як власника, у зв'язку із чим останній змушений звернутися до суду із вказаним позовом. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином шляхом опублікування оголошення в пресі про виклик до суду, поважних причини неявки в судове засідання суду не представив. Суд у зв'язку з його неявкою та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не з'явився, у порядку заочного розгляду справи. Позивач надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних причин. Судом установлені такі фактичні обставини на підставі представлених сторонами письмових доказів. Як вбачається з свідоцтва про право власності на житло від 30 вересня 2010 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Зазначене свідоцтво видане на підставі розпорядження № 215795 від 30 вересня 2010 року, зареєстроване і записано у реєстрову книгу за № 8-23225. Відповідно до витягу з домової книги про склад сім'ї, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: позивачка [PERSON] з 26.05.1964 року, [PERSON] з 30 травня 1989 року. Втім, відповідач, починаючи з 1995 року за адресою спірної квартири не проживав, жодних речей відповідача в квартирі немає. Зазначене підтверджується актом, що складений у присутності сусідів позивачки від 27 липня 2015 року, та який завірено начальником КП «ЖКС «Порто-Франківський» І.Г. Костенко. Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд враховує, що позивач щомісячно вносить платежі за обслуговування квартири, комунальні та інші послуги, реєстрація місця проживання відповідача створює йому перешкоди у користуванні нею. Оскільки розрахунок частини експлуатаційних платежів і платежів за надання комунальних послуг здійснюється, виходячи з кількості зареєстрованих осіб за адресою спірної квартири, це створює перешкоди для позивача в здійснені ним права користування щодо неї. Відповідач на вказаній житловій площі не проживає, втім факт його реєстрації за вказаною адресою порушує права та законні інтереси позивача. Згідно із правовою позицією, викладеною у п. 34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно до ст. 72 Житлового кодексу УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За правилом ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, враховуючи, що відповідач не проживає за адресою спірної квартири понад десять років, суд вважає за необхідне визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується. розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує право. Також суд враховує, що відповідно до ст. 3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Оскільки відповідач за адресою спірної квартири не проживає, ця квартира не є його місцем проживання або місцем перебування, він має бути знятий з реєстрації за цією адресою. За ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є самостійною підставою для зняття особи з реєстраційного обліку. Згідно ст.217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: approved