Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

В провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовною заявою представника позивача [PERSON] , - адвоката Панас Юрія Андрійовича до [PERSON] , третя особа Шевченківський районний відділ у м. Львові ГУ ДМС України у Львівській області про визнання за особою права користування житловим приміщенням. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача: 06 лютого 2019 року позивача [PERSON] , - адвоката Панас Юрія Андрійовича звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова із позовною заявою до [PERSON] , третя особа Шевченківський районний відділ у м. Львові ГУ ДМС України у Львівській області про визнання за особою права користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі розпорядження № 607 від 24 жовтня 1995 року Міською адміністрацією - Львівської міської ради її батьку - [PERSON] видано ордер на житлове приміщення ГО № 025502. Відповідним ордером [PERSON] надано право зайняття квартири [ADDRESS] . Після одержання [PERSON] ордеру на квартиру [ADDRESS] , позивач, разом зі своєю донькою - [PERSON] переїхали, за згоди основного квартиронаймача, на постійне місце проживання у вищезазначену квартиру, де досі постійно продовжують проживати. Це підтверджується документами долученими до позовної заяви. Ha момент вселення у спірну квартиру між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди щодо встановлення порядку користування житловою площею. 3 1995 року позивач постійно проживала в спірній квартирі, тут знаходяться її меблі та інші речі. Після поселення позивача в спірну квартиру, вона разом 3 відповідачем та основним квартиронаймачем проживали як одна сім`я, спільно вели господарство, прибирали. несли витрати по оплаті комунальних послуг. Позивач поселилася у спірну квартиру зі згоди основного квартиронаймача, та відповідача (також наймача). Однак, більше 10 років відповідач не проявляє жодної зацікавленості щодо спірної квартири, відтак, останні 10 років виключно позивач проживає в ній, підписує договори про надання комунальних послуг, оплачує такі послуги. При заселенні позивача в спірну квартиру, ніхто з квартиронаймачів не заперечував -щодо реєстрації в ній. Однак, позивач. зареєстрована в будинку, який не є її власністю і власники вимагають, щоб позивач знялася з реєстрації. Позивач звернулася з відповідною заявою до відповідача про реєстрацію її місця проживання у спірній квартирі, однак відповіді не одержала. Відповідна обставина порушує права позивача, як особи, яка є членом сім`ї основного квартиронаймача, поселилася в квартиру за його згоди та постійно, з 1995 року, проживаю у ній. Тому змушена звернутись до суду за захистом свого права. Відзив на позовну заяву відповідачем у встановлений судом термін до суду не подано. Заяви (клопотання) учасників справи: представник позивача [PERSON] - адвокат Панас Ю.А. подав заяву про розгляд справи у відсутності позивача, в заяві також зазначив, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 59,70). Процесуальні дії суду по справі: Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 14.03.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання по справі на 12.04.2019 року (а.с.54 -55); підготовче засідання 12.04.2019 р. відколадено (а.с.61); підготовче засідання 28.05.2019 р. відколадено (а.с.72); Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 01.07.2019 року справу призначено до судового розгляду по суті на 06.08.2019 року (а.с.79-80); В судове засідання 06.08.2019 року: позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить інформація вихідної кореспонденції суду (а.с.81). На адресу суду позивачем подно заяву про розгляд справи у її відсутності , в якій зазначає, що проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 70). представник позивача адвокат Панас Ю.А.в судовезасідання нез?явився, продату,час тамісце розглядусправи повідомленийналежним чином,про щосвідчитьрозпискапро повідомленняосіб усправі продату,час,місце судовогозасідання (а.с.74),та рекомендованеповідомлення провручення поштовоговідправлення (а.с.85). Заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Причини неявки невідомі. відповідач [PERSON] повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить інформація вихідної кореспонденції суду (а.с.81). До суду повернувся конверт на ім"я [PERSON] , без вручення останньому, без зазначення причин невручення (а.с. 83). Крмі того виклик відповідача [PERSON] здійснювався через оголощення на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с 82). Причини не явки суду не відомі. Відзив на позовну заяву відповідачем у встановлений судом термін до суду подано не було. Будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. представник третьої особи -Шевченківського районноговідділу ум.Львові ГУДМС Україниу Львівськійобласті у судовезасідання не з?явився, про дату,час тамісце розглядусправи повідомленийналежним чином,про щосвідчитьрекомендованеповідомлення провручення поштовоговідправлення (а.с.86). Заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Причини неявки невідомі. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин: Судом встановлено що: відповідно до ордера на житлове приміщення ГО № 025502 виданого 03.11.1995 року Львівською міською радою народних депутатів [PERSON] як основному наймачу та його сину [PERSON] як наймачу надано право зайняти квартиру [ADDRESS] (а.с.15); відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 04.09.1965 року [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.16); відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 26.05.1985 року про що Старосільською сільською радою народних депутатів Пустомитівського району зроблено актовий запис № 6, після укладення шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище - « [PERSON] »(а.с.17); відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] від 08.08.1996 року, виданого відділом записів актів громадського стану Львівської міської ради народних депутатів, [PERSON] помер [INFO] (а.с.20); відповідно до довідки N 409 від 30 травня 2018 року виданої виконавчим комітетом Старосільської сільської ради Пустомитівського району Львівської області [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована на території Старосільської сільської ради в селі [ADDRESS] фактично з 1995 року за місцем реєстрації не проживає. Відповідна довідка сформована на основі акту, складеного в складі депутатів, працівників Старосільської сільської ради та сусідів (а.с.18,21-22,23-24);. відповідно акту від 11.07.2018 року складеного ЛКП «Рясне-402» встановлено, що [PERSON] ,більше 10 років проживає за адресою [ADDRESS] без реєстрації (а.с.25). Позиція суду та оцінка доводів учасників справи: Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Під час розгляду цивільної справи № 6-60цс12 Верховний Суд України сформулював правову позицію, згідно з якою роз`яснив, що у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Одночасно, в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вказано про те, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. При розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Згідно положень ст. 310 ЦК України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Із зазначеного слідує висновок про те, що визначальним при вирішенні питання про право користування житловим приміщенням є не лише сам по собі факт реєстрації особи в цьому приміщенні, а й факт проживання цієї особи в цьому приміщенні та характер проживання як член сім`ї чи як інша особа, порядок вселення, наявність встановленого порядку користування житловим приміщенням, а також тривалість проживання. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 106 ЖК УРСР, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Європейський суд з прав людини у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (№8863/06) від 02.12.2010 року зазначено, що згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства» (Connors v. the United Kingdom). Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу До її житла, Суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення (рішення у справі «Зехентнер проти Австрії», п. 60). Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Рішенням Європейський суд з прав людини у справі «Прокопович проти Росії» № 58255/00 встановлено, що тривалий час проживання особи в житлі незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати, відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення» від 26 грудня 2009 року №14 доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, а також з урахуванням абз. 4 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Вказане в сукупності свідчить про те, що позивач, яка є членом сім`ї основного квартиронаймача і які вселились у спірне приміщення у встановленому законом порядку набула права користування ним, адже за наведених вище обставин це житло слід вважати постійним місцем проживання останньої. Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України Обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи із вищенаведеного, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, викладені позивачем у позовній заяві, обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, такі доводи в частині доведеності позовних вимог є достовірними, обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, та сумніву у суду не викликають. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України Фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного та

Outcome: approved