Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В ході судового розгляду справи позивач, [PERSON] позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що 30 листопада 2012 року в присутності адвоката [PERSON] між ним, [PERSON] та відповідачем в справі [PERSON] було укладено Договір позики. На підтвердження укладеного договору, відповідачем було написано власноручно розписку про отримання коштів. Відповідно до розписки та договору позики [PERSON] отримав від нього в борг гроші в сумі 30000 доларів США (тридцять тисяч доларів США) та 14 760 гривень, які зобов»язувався повернути в строк до 01.03.2013 року. До 30.04.2014 року [PERSON] було сплачено 14382 гривні, що було еквівалентом 1800 доларів США (на дату повернення цих коштів). Таким чином у визначений договором позики термін відповідач свого зобов»язання по поверненню коштів не виконав та взагалі уникає із ним зустрічей. Загальний розмір заборгованості відповідача складає 486 154,66 грн . Просить позов задоволити. Відповідач в справі [PERSON] в судове засідання не з»являвся будучи неодноразово повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи по суті. Представник відповідача, [PERSON] в судове засідання не з»явилась будучи повідомленою про час та місце розгляду справи по суті належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає судові підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, та вивчивши матеріали справи, вважає позов підставним та таким, що підлягає частково до задоволення із наступних підстав: Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст.57 ЦПК України, зазначає, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експерта. Згідно із ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Крім того, відповідно до положень ст.218 ЦК України, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитись письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків. Таким чином, ураховуючи вищенаведені положення закону не може доводитися свідченням свідків, а також поясненнями сторін не лише заперечення факту вчинення або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Із укладеного між сторонами в справі письмового договору позики від 30.11.2012 року (а.с.5-6), оригінал якого оглянуто в судовому засіданні, вбачається, що [PERSON] надав [PERSON] позику в сумі 30000 доларів США та 14760 грн. Факт передачі позивачем зазначеної суми засвідчується власноруч написаною розпискою [PERSON], оригінал якої оглянуто в судовому засіданні. Сторонами визначено термін повернення позики до 01.03.2013 року. При цьому, в ході судового розгляду а ні відповідачем, а ні його представником не заперечувався факт написання та підпису боргової розписки від 30.11.2012 року (а.с.7) а також підпису сторонами самого договору позики від 30.11.2012 року (а.с.5-6) . Представник відповідача, в часткове заперечення вимог позивача, надала суду розписки написані ніби-то від імені позивача в справі, про отримання ним 1200 доларів США від 25.03.2013 року та 2000 доларів США від 12.02.2013 року (а.с.59-60) при чому заявила клопотання про призначення почеркознавчої експертизи в підтвердження факту написання та підпису позивачем вказаних розписок. З метою сприяння всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, та на задоволення письмового клопотання представника відповідача [PERSON] (а.с.57-58) судом 24.06.2014 року (а.с.68) винесено ухвалу про призначення в даній справі судової почеркознавчої експертизи. Проведення експертизи доручено експертам Івано-Франківського НДЕКЦ із попередженням експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України. Оплату за проведення експертизи покладено на відповідача в справі: [PERSON] та встановлено експерту термін виконання ухвали суду в частині проведення експертизи - 1 місяць . На виконання клопотання експерта від 14.07.2014 року № 23/4369 судом направлено 22.07.2014 р на адресу відповідача [PERSON], для відома та виконання рахунок - фактуру № 93-П від 14.07.2014 року в частині оплати за проведення експертизи в сумі 2250,24 грн. Такий рахунок - фактуру відповідачем отримано особисто, що підтверджується повідомленням про вручення від 28.07.2014 року, однак а ні квитанції, а ні відомостей про оплату за проведення експертизи до суду так і не поступило. Івано-Франківським НДЕКЦ 21.08.2014 року суду повернуто матеріали вказаної справи без виконання саме по причині ненадання підтверджуючого документа про здійснення оплати за проведення експертизи. Згідно з вимогами ст.146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто з цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза призначена, або відмовити в його визнанні. Оскільки відповідач не провів оплату за проведення експертизи, про виконання якої заявляв саме його представник, суд розцінює такий факт як ухилення від проведення експертизи й відповідно його поведінка на думку суду свідчить про свідоме та навмисне затягування розгляду справи, і як наслідок суд відмовляє у визнанні факту написання та підпису позивачем в справі розписок про отримання ним 1200 доларів США від 25.03.2013 року та 2000 доларів США від 12.02.2013 року (а.с.59-60) та вказані розписки не бере до уваги. Відповідачем та його представником не надано суду жодного доказу в підтвердження виконання [PERSON] із його сторони свого боргового зобов"язання, повернення позивачу грошей. Таким чином судом встановлено, що фактично відповідно до договору позики від 30.11.2012 року (а.с.5-6) [PERSON] надав [PERSON] позику в сумі 30000 доларів США та 14760 грн. Із слів самого позивача в справі та запису на борговій розписці відповідача (а.с.7 зв.) вбачається, що останній в рахунок погашення суми заборгованості за позикою повернув позивачу кошти в сумі 1800 доларів США. Таким чином, на час розгляду справи, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем складає : 30000-1800 =28200 доларів США та 14760 грн . Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно вимог ст. ст. 526, 525 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За змістом ч. 1 ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Також, згідно ч. 2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З довідки НБУ вбачається, що станом на день ухвалення рішення, 03.09.2014 року офіційний курс гривні щодо американського долара становить 1253,1031 за 100 одиниць. Таким чином, за договором позики та розписки від 30.11.2012 року борг [PERSON] перед [PERSON] становить: 30 000 - 1800 = 28200 доларів США х 1253,1031 = 353 375,07 грн. + 14760 грн = 368 135,07 грн. Кількість днів, що прострочені відповідачем на день ухвалення рішення за договором позики від 30.11.2012 року ( з 01.03.2013 р по 03.09.2014 р ) становить 1 рік 6 місяців 2 дні, що становить 548 днів. Отже, три відсотки річних від простроченої суми за договором позики від 30.11.2012 року становить (368135,07 грн * 3% *548 днів: 365:100) = 16581,20 грн. Відповідно до проведеного розрахунку розмір пені за прострочену суму заборгованості складає 42834,78 грн, яку і слід стягнути із відповідача . Таким чином загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить : 427551.05 грн. яка складається із 368135,07 грн. - основної суми заборгованості ; 16581,20 грн - трьох процентів річних та 42834,78 грн. - пені. За вищенаведених підстав суд вважає підставними та доведеними в судовому засіданні вимоги позивача. Окрім цього, суд вважає за необхідне, відповідно до ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача в користь держави судовий збір в сумі 3654 грн. На підставі наведеного ст. ст. 23, 625, 1046, 1047, 1050, 1167 ЦК України,

Outcome: approved