Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство ОТП Банк" звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за Кредитним договором № ML-705/129/2008 в загальній сумі 10916,29 швейцарських франків, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 10.04.2017 дорівнює 294455,96 грн., у тому числі: 8978,49 швейцарських франків заборгованості по сплаті кредиту, 1937,80 швейцарських франків заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.02.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є [PERSON] акціонерне товариство «ОТП Банк», та [PERSON] укладено Кредитний договір № ML-705/129/2008, за умовами якого останні отримала кредитні кошти в розмірі 11100,00 швейцарських франків, та зобовязалась повернути наданий кредит у повному обсязі та в терміни, встановлені графіком погашення кредиту. Відповідач не виконала належним чином свої зобов'язання, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка до цього часу не погашена. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. 27.10.2017 року через канцелярію суду надійшла заява представника позивача за довіреністю [PERSON] про розгляд справи без участі представника банку, в якій вона позовні вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. 19.10.2017 року від відповідача через канцелярію суду надійшли заперечення на позовну заяву, згідно яких, відповідач вказує, що відповідно до умов кредитного договору строк повернення кредиту 26.02.2030 року. Звертаючись з позовом до суду в 2017 році, ПАТ «ОТП Банк» посилається на неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору в частині своєчасного повернення суми отриманих кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в порядку та на умовах кредитного договору відповідно до встановленого графіку сплати кредиту, у звязку із чим Банк скористався своїм правом вимоги дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів, та штрафних санкцій. Проте, відповідач вказує, що відповідно до п. 1.9.1.1. частини 2 укладеного між сторонами Кредитним договором № ML-705/129/2008 від 26.02.2008 року, Банк має право вимагати дострокового виконання Боргових зобовязань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання Позичальником/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобовязань за цим Договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п. 2.3.7 та ст. 3 цього Договору) чи іншими укладеними з Банком договорами та/або умов Документів забезпечення (надалі «Вимога»). При цьому, зобовязання Позичальника щодо дострокового виконання Боргових зобовязань в цілому настає з дати відправлення Банком на адресу Позичальника відповідної Вимоги та повинно бути проведено Позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання Позичальником відповідної вимоги. Відповідач вказує, що в порушення виконання п. 1.9.1. Кредитного договору Банком не надсилалась позичальнику вимога про дострокове повернення всієї суми кредиту, не надано доказів надсилання і до матеріалів справи. Вказане на думку відповідача свідчить про те, що встановлена договором умова дострокового повернення кредиту не настала, тобто у позичальника не виникло зобовязання дострокового повернення кредиту, та звернення Банку до суду є передчасним. Також, відповідач зазначив, що позивачем не доведено факт видачі кредиту, не доведена сума заборгованості за кредитним договором та сума відсотків заявлені ним у позові. Відсутність належного розрахунку суми позову не дозволяє перевірити правильність розрахунків банку, в тому числі не дозволяє зробити висновки щодо строків позовної давності. Крім того, позивачем не надано доказів укладення кредитного договору, зокрема підписаного сторонами Графіку платежів та підписаного сторонами Детального розпису сукупної вартості кредиту. Враховуючи що позовні вимоги є передчасними, необґрунтованими, недоведеними, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність представника позивача та відповідачів, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд вважає що даний позов не підлягає задоволенню із наступних підстав. Відповідно до статей 57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з частиною 3 статті 10, частинами 1-4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 131 ЦПК України встановлено, що сторони зобовязані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин. Відтак у даній справі доведенню підлягала наявність між сторонами кредитних правовідносин, зміст конкретних зобовязань сторін, що випливають з укладеного договору, зокрема, виконання кредитором зобов'язань щодо надання коштів та боржником щодо повернення коштів в обумовлені сторонами порядку і терміни, факт порушення позичальником взятих на себе зобовязань, розмір заборгованості, яка виникла внаслідок цього порушення, виконання кредитором зобов'язань щодо дотримання порядку дострокового виконання зобовязань. З матеріалів справи встановлено, що 26.02.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є [PERSON] акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі Банк), та [PERSON] (далі Позичальник) укладено Кредитний договір № ML-705/129/2008 (далі Кредитний договір), відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 11100,00 швейцарських франків на придбання нерухомого майна до 26.02.2030 року. Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит у розмірі та валюті, визначених у Договорі, а позичальник приймає кредит, зобовязується належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування Кредитом і виконати всі інші зобовязання, як вони визначені у цьому Договорі. Позивач вказує, що ним були виконані зобов'язання за Кредитним договором № ML-705/129/2008 від 26.02.2008 року в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти в сумі 11100,00 швейцарських франків. Позивач вказує, що у звязку із неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобовязань станом 10.04.2017 року утворилась заборгованість за кредитом в загальній сумі 10916,29 швейцарських франків, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 10.04.2017 дорівнює 294455,96 грн., у тому числі: 8978,49 швейцарських франків заборгованості по сплаті кредиту, 1937,80 швейцарських франків заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом, яка до цього часу не погашена. Проте, в позовній заяві та в наданому позивачем розрахунку заборгованості відсутні відомості про початок виникнення заборгованості зі сплати по тілу кредиту, вказаний розрахунок по суті є довідкою, яка не містить детального розрахунку із зазначенням конкретних сум, які були сплачені, періоду, коли ці суми були сплачені, часу виникнення заборгованості, розрахунку нарахованих сум. Відповідач в своїх запереченнях вказує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості констатує наявність недоведеного розміру всієї суми непогашеного кредиту та не є доказом безспірного розміру грошових вимог позивача до відповідача. З метою зясування розміру заборгованості, відповідачем направлено листи на адресу ПАТ «ОТП Банк» та Національного Банку України, що підтверджується повідомленнями про вручення та квитанціями. Проте, відповідач зазначає, що не отримав відповіді від позивача. Згідно копії листа на адресу відповідача з Національного банку України від 18.09.2017 року № 20-0009/64143, згідно якого НБУ на заяву [PERSON] повідомив, що станом на 15.09.2017 року в ЄІС «Реєстр позичальників» відсутня інформація щодо простроченої заборгованості [PERSON] перед АТ «ОТП Банк» за кредитним договором № ML-705/129/2008. При цьому НБУ повідомив, що АТ «ОТП Банк» договір на надання послуг через ЄІС «Реєстр позичальників» з НБУ уклав, але інформацію не надав. Додатково НБУ повідомив, що відповідно до пункту 3.1. Положення про єдину інформаційну систему «Реєстр позичальників», затвердженого постановою Правління НБУ від 27.06.2001 № 245 (зі змінами) (далі Положення), банк надає ЄІС «Реєстр позичальників» інформацію про тих позичальників, які на дату її надання мають прострочену заборгованість (з урахуванням прострочених нарахованих доходів) у національній та іноземній валюті у сумі, що в гривневому еквіваленті перевищує 10 тис. грн. Згідно пункту 1.2 Положення ЄІС «Реєстр позичальників» функціонує на добровільних (договірних) засадах. Згідно п. 3.1 Положення, банк несе повну відповідальність згідно чинного законодавства за достовірність наданої інформації. З розрахунку заборгованості вбачається, що банком нарахована заборгованість станом на 10.04.2017 року, сума несплачених відсотків за користування кредитом за період з 26.01.2015 року по 09.04.2017 року. Докази наявності підстав для нарахування сум, зазначених в розрахунку та періоду їх нарахування матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 1-2, 6 ст. 9 Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобовязане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законом. Позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, засвідчена відповідною посадовою особою і печаткою виписка з карткового рахунку, тощо), а тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача 1 перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку, є правильними. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Враховуючи викладене, суд позбавлений можливості самостійно встановити розмір дійсної заборгованості. Крім того, звертаючись до суду 20.04.2017 р., позивач посилався на неналежне виконання відповідачами умов договору кредиту в частин своєчасного повернення суми отриманих кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами у порядку та на умовах кредитного договору, відповідно до встановленого Графіку платежів. У зв'язку з чим, позивач скористався своїм правом вимоги дострокового повернення кредиту Пунктом 30 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, передбачено, що вимогу про дострокове виконання кредитного договору може бути заявлено лише в чітко визначених законом або договором випадках. Так, пп. 1.9.1 п. 1.9. частини № 2 до Кредитного договору № ML-705/129/2008 від 29.02.2008 року передбачено, що незважаючи на інші положення цього Договору, Банк має право вимагати дострокового виконання Боргових зобовязань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання Позичальником та/або Поручителем, та/або Майновим поручителем своїх Боргових та інших зобовязань за цим Договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п. 2.3.7. та ст. 3 цього Договору) та/або умов Договору іпотеки, та/або умов Договору іпотеки (майнової поруки), та/чи Договору поруки (надалі «Вимога»). При цьому, виконання Боргових зобовязань повинно бути проведено Позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання Позичальником відповідної вимоги. Пунктом 7.2. розділу 7 Кредитного договору № ML-705/129/2008 від 29.02.2008 року, сторони погодили, що підписанням цього Договору Сторони підтверджують, що будь-які умови цього Договору є істотними і підлягають виконанню в порядку передбаченому цим Договором. Таким чином, сторони самостійно погодили порядок здійснення дострокового виконання зобовязань. Частиною 1 ст. 627 ЦК України закріплено, що відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору та врегульовують свої відносини на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Враховуючи, що до позовної заяви не додано та в матеріалах справи відсутні будь-які докази як надсилання такої вимоги, так і отримання її відповідачем 1, суд вважає, що на час звернення позивача до суду він не мав права вимоги дострокового повернення кредиту. Позивач, в порушення вимог Кредитного договору, не дотримався процедури реалізації права на дострокове повернення грошових коштів за Кредитним договором, у звязку з чим, суд вважає звернення позивача до суду із позовом, без дотримання вимог, встановлених пп. 1.9.1 п. 1.9. частини № 2 до Кредитного договору № ML-705/129/2008 від 29.02.2008 року передчасним. У відповідності з вимогами ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2, виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Сторони, подаючи докази, реалізують своє право по доказуванню і одночасно виконують обов'язок по доказуванню, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок по доказуванню покладається також на третіх осіб, прокурора, органи державного управління й інших осіб, які беруть участь у справі і в правовому становищі прирівнюються до сторін. Отже, обов'язок по доказуванню покладається на того, хто звернувся за допомогою до суду. Принцип змагальності в загальному вигляді закріплений у Конституції України, ст. 129 якої передбачає, що однією з основних засад судочинства є змагальність сторін, свобода в наданні ними доказів та в доведенні перед судом їх переконливості. У контексті зазначених положень вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це обов'язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Отже, сторони виконують функцію суб'єктів доказування при встановленні юридично значущих фактів, що відповідає вимогам змагального цивільного процесу. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що в ході судового розгляду цієї справи не знайшли свого підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами обставини, на які позивач посилався в обґрунтування своїх позовних вимог. Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним своїх зобовязань. Однак, слід зазначити, що згідно з положеннями цієї самої статті поручитель відповідає перед кредитором тільки в разі порушення зобовязання боржником. Відповідальність поручителя настає лише тоді, коли настає відповідальність основного боржника. У будь-якому випадку вимоги до поручителя не можуть бути заявлені раніше, ніж настане термін вимоги до основного боржника і буде встановлено, що останній не виконав свого зобовязання або виконав його неналежним чином. Враховуючи, що обставини викладені в позовній заяві не знайшли свого підтвердження, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки відмова в задоволенні позовних вимог до основного боржника, у звязку із недоведеністю, є підставою для відмови в задоволенні позову і до поручителя. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. У зв'язку із відмовою в задоволенні позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір йому не відшкодовується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed