Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] в липні 2014 року звернувся до суду з позовом до ДП «Експрес Позика» ТОВ «Б.А.Н.К. Кредит Партнер» про захист прав споживача, застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.04.2013 року між [PERSON] та ДП «Експрес Позика» TOB «Б.А.Н.К. Кредит Партнер» був укладений договір №107350 про надання послуг із оформлення Договору та включення Клієнтів до фінансової пропозиції «Кредит-партнер», відповідно до якого позивач доручив, а відповідач ДП «Експрес Позика» TOB «Б.А.Н.К. Кредит Партнер» прийняв на себе зобов'язання здійснити наступні дії, спрямовані на отримання позики, на умовах Фінансової пропозиції «Кредит-Партнер», а саме: забезпечити оформлення Угоди про участь в Пропозиції «Кредит-партнер» між Компанією та Клієнтом; надавати інформаційно-консультаційні, довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі Клієнта в Пропозиції «Кредит-партнер». 12.04.2013 року сторони уклали угоду №207350, відповідно до, якої відповідач TOB «Б.А.Н.К. Кредит Партнер» повинен був надати позивачу систему послуг, спрямованих на отримання позики (придбання товару) на суму, яка зазначена в додатку №1 до угоди, на умовах Фінансової Пропозиції «Кредит-партнер» (Додаток №2 до Угоди), а саме де означається, що сума позики складає 25000,00 грн., гарантійний платіж, який позивач має сплатити -1800,00 грн., чистий платіж - 138,89 грн., адміністративні витрати - 75,00 грн. За Додатком №2 до Угоди №207350 від 12.04.2013 року фінансова пропозиція - це пропозиція, що базується на створенні Товариств Клієнтів, метою яких є отримання Позики (придбання товару) у порядку і на Умовах, передбачених даною угодою та Додатками до неї. Однак, коли [PERSON] звернувся у серпні 2013 року із заявою до відповідача з приводу неотримання кредиту, то дізнався, що в першу чергу на видачу кредиту розглядаються клієнти з найбільшою сумарною кількістю фактично здійснених платежів з врахуванням дотримання платіжної дисципліни, а при наявності однакової кількості платежів різними клієнтами, першому право на отримання надається клієнту, який підписав угоду раніше (п.2.1. умов Додатків № 2 до угоди № 207350 від 12.04.2013р.). Позивач наголошує, що сплачував кошти не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару, і відповідач без залучення власних коштів формував групи клієнтів, за рахунок яких здійснювалась передача права на купівлю товару одному з групи клієнтів (товариства клієнтів), що є компенсацією за рахунок коштів інших клієнтів, залучених на умовах фінансової пропозиції «Кредит -Партнер». Вказана угода з додатками не відповідає вимогам чинного законодавства з ознак нікчемності правочину, так як порушує свободу та зміст договору, а діяльність товариства є такою, що вводить споживача в оману. А тому просить суд застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та стягнути сплачені за договором кошти у сумі 3083,68 грн. Пояснює, що наприкінці вересня 2013 року у відповідь на його заяву з проханням про отримання кредиту [PERSON] отримав лист із відповіддю TOB «Б.А.Н.К. Кредит Партнер» (від 12.09.2013р. за вих. № 1151), що кредит він не отримає, а виплачена сума платежів повертається йому тільки після закриття спілки, та після того як всі клієнти що уклали угоди - одержали грошові доручення і здійснять повні розрахунки. Після такого листа позивач зрозумів що його гроші йому не повернуть у зв»язку із чим останньому стало погано, він звернувся за медичною допомогою 30.09.2013 року до лікаря та пройшов призначений мені курс лікування. Вважає, що такими діями позивача, йому завдано моральну шкоду, яку оцінює в 6000,00 грн. Також просить суд стягнути понесені судові втрати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позові, просив суд їх задовольнити, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач до судового засідання не з"явився з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, тому суд розглядає справу за відсутності відповідача на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 12.04.2013 року між [PERSON] та ДП «Експрес Позика» TOB «Б.А.Н.К. Кредит Партнер» був укладений договір №107350 про надання послуг із оформлення Договору та включення Клієнтів до фінансової пропозиції «Кредит-партнер», відповідно до якого позивач доручив, а відповідач ДП «Експрес Позика» TOB «Б.А.Н.К. Кредит Партнер» прийняв на себе зобов'язання здійснити наступні дії, спрямовані на отримання позики, на умовах Фінансової пропозиції «Кредит-Партнер», а саме: забезпечити оформлення Угоди про участь в Пропозиції «Кредит-партнер» між Компанією та Клієнтом; надавати інформаційно-консультаційні, довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі Клієнта в Пропозиції «Кредит-партнер». У відповідності до п.2.1. гарантійна сума - оплата послуг Клієнтом, яка здійснюється тільки через банківські установи, на користь Компанії, є договірною, що визначається у % відношенні у розмірі 7,2% від суми Позики, зазначеної в Додатку №1 до Угоди і сплачується шляхом перерахування 100% попередньої оплати на банківський рахунок Компанії одночасно з підписанням сторонами даного Договору, що становить 1800,00 грн. 12.04.2013 року сторони уклали угоду №207350, відповідно до, якої відповідач TOB «Б.А.Н.К. Кредит Партнер» повинен був надати позивачу систему послуг, спрямованих на отримання позики (придбання товару) на суму, яка зазначена в додатку №1 до угоди, на умовах Фінансової Пропозиції «Кредит-партнер» (Додаток №2 до Угоди), а саме де зазначається, що сума позики складає 25 000 грн., гарантійний платіж, який [PERSON] має сплатити -1800,00 грн., чистий платіж - 138,89 грн., адміністративні витрати - 75,00 грн. За Додатком №2 до Угоди №207350 від 12.04.2013 р. фінансова пропозиція - це пропозиція, що базується на створенні Товариств Клієнтів, метою яких є отримання Позики (придбання товару) у порядку і на Умовах, передбачених даною угодою та Додатками до неї. Згідно ст. 3 Угоди клієнт зобов'язується дотримуватися умов фінансової пропозиції «Кредит Партнер», сплатити гарантійний платіж, сплачувати загальні платежі згідно умов визначених в додатку № 1 до даної угоди, укласти з компанією відповідні договори з метою забезпечення своїх платіжних зобов'язань за цією угодою, надати на вимогу компанії будь - які документи, необхідні для здійснення дій та правочинів вказаних в угоді та додатках до неї, тому на виконання умов угоди позивач сплатив на рахунок ДП «Експрес Позика» TOB «Б.А.Н.К. Кредит Партнер» 3083,68 грн., з яких 1800,00 грн. - одноразовий внесок, решта грошей - це загальні місячні платежі. Таким чином, між сторонами були укладені угоди №107350, №207350 від 12.04.2013 року, кінцевою метою яких є отримання кредиту в сумі 25000,00 грн. З відповіді TOB «Б.А.Н.К. Кредит Партнер» від 12.09.2013 року вих. №1151 вбачається, що в першу чергу на видачу кредиту розглядаються клієнти з найбільшою сумарною кількістю фактично здійснених платежів з врахуванням дотримання платіжної дисципліни, а при наявності однакової кількості платежів різними клієнтами, першому право на отримання надається клієнту, який підписав угоду раніше та після того, як всі клієнти, що уклали угоди та отримали грошові доручення, здійснять повні розрахунки позивачу будуть повернути його кошти. Ч.5 ст.203 ЦК України передбачає, що угода повинна бути спрямована на реальне настання правових наслідків, обумовлених нею. Судом встановлено, що при підписанні угод та договору позивачу було пояснено, що він оплативши перший внесок в розмірі 1800,00 грн. по кожному з підписаних договорів та на протязі семи днів отримає грошову суму 25000,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Пункт 1 та п. 6 ч. 2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають, якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; права споживача або небезпеки, що йому загрожує. Крім того, ч. 2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» містить положення про те, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Всупереч ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні договору [PERSON] не отримав необхідну, доступну та достовірну інформацію про послуги, що мали забезпечити можливість його свідомого і правильного вибору. Даний Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів із метою реалізації діяльності пірамідальних схем. [PERSON] сплачував кошти не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару, і відповідач без залучення власних коштів формував групи клієнтів, за рахунок яких здійснювалась передача права на купівлю товару одному з групи клієнтів (товариства клієнтів), що є компенсацією за рахунок коштів інших клієнтів, залучених на умовах фінансової пропозиції «Кредит -Партнер». Згідно загальних засад зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв»язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути предявлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. У такому випадку договір та угода, укладені між сторонами є нікчемними, а всі кошти, сплачені за цими угодами, підлягають поверненню у відповідності до вимог ст. 216 ЦК України. Крім того позивач наполягає на стягненні моральної шкоди, так як через неправомірні дії відповідача він змушений був звернутись до лікаря та пройти курс лікування. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, завдана особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. П. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, Суд, зокрема повинен з'ясувати, чим підтверджується факти заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору». Щодо заявлених вимог позивача по стягненню з відповідача на його користь завданої моральної шкоди, то суд вважає, що в задоволенні необхідно відмовити, оскільки суд виходить з того, що між сторонами було укладено правочин у відповідності до чинного законодавства України та умов, передбачених договором, а обставини, що потягли підстави для звернення позивача до суду, як особи, яка є стороною правочину, інтереси та право, якої істотно порушені умовами договору, суд ніяк не може віднести до поняття завдання моральної шкоди відповідачем, оскільки судом не встановлено, що відповідачем неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю було завдано моральну шкоду позивачу, так як між ними виникли правовідносини у відповідності до правочину, тобто позивачем було здійснено вільний вияв волі на вступ у договірні відносини. Також позивачем при розгляді справи не було надано доказів, які б свідчили про те, що діями відповідача йому завдано будь-яку моральну шкоду. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Згідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами, які беруть участь в справі і інших осіб, доказів. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати; якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено; якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial