Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON], третьої особи без самотійних вимог: Шевченківський районний відділ управління ДМС в Чернівецькій області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації, мотивуючи позовні вимоги тим, що він є власником житлового будинку по вулиці Казанській, 3 в м.Чернівці. В будинку крім нього також зареєстрована його колишня дружина - відповідач [PERSON], яка після розірвання шлюбу з 2013 року не проживає в будинку, комунальні платежі не сплачує. Станом на день подачі позовної заяви, відповідач не проживає в спірній квартирі більше одного року. Посилаючись на вимоги чинного законодавства, просить визнати відповідача [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком по вулиці Казанській, 3 в м. Чернівці та зобовязати Шевченківський районний відділ управління ДМС у Чернівецькій області зняти з реєстрації місця проживання [PERSON], [INFO] в житловому будинку по вулиці Казанській, 3 в м. Чернівці. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про дату та час судового засідання був належним чином повідомлений, в його інтересах [PERSON], який в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявилася, будучи повідомленою про день, час і місце розгляду справи, відомостей про поважність причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи без самостійних вимог: Шевченківський районний відділ управління ДМС в Чернівецькій області в судове засідання повторно не зявився, будучи повідомленими про день, час і місце розгляду справи, відомостей про поважність причини неявки суд не повідомили. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до наступних висновків. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв»язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів ; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом належними і допустимими доказами, встановлено, що власником житлового будинку по вулиці Казанській, 3 в м. Чернівці є позивач [PERSON], що належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, спадкове майно складається з Ѕ частини житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, посвідченого державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори [PERSON] 17.06.2002 року та зареєстровано в реєстрі за №2-2500 і зареєстровано в Чернівецькому комунальному обласному бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу №26 стор.№232 (а.с.8). Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок (а.с.7) позивачу [PERSON] належить житловий будинок по вулиці Казанській, 3 в м. Чернівці на праві приватної власності, яке видане згідно рішення виконкому Чернівецької міської ради №248/8 від 02.04.2002 року взамін договору дарування від 04.04.1995 року, Ѕ житлового будинку по вулиці Казанській, 3 в м.Чернівці зареєстровано в Чернівецькому комунальному обласному бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу №26 за реєстровим №3142 стор.№232. У відповідності до довідки КЖРЕП-6 від 25.01.2016 року зареєстрованими в будинку по вулиці Казанській, 3 в м.Чернівці є власник - позивач [PERSON], відповідач [PERSON], як дружина, [PERSON], [INFO] як дочка та [PERSON], [INFO], як син (а.с.10). Згідно акту №14 КЖРЕП-6 від 28.01.2016 року відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою в [INFO], але за вказаною адресою не проживає з 2013 року зі слів сусідів Григорєва О.В., [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.11). З копії свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що шлюб позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] розірвано 24.03.2009 року (а.с.9), що підтверджується також копією паспорта позивача [PERSON] (серія КР №172816) (а.с.14). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 317 ч. 1 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Вимогами ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Згідно акту №14 КЖРЕП-6 від 28.01.2016 року відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою в [INFO], але за вказаною адресою не проживає з 2013 року зі слів сусідів Григорєва О.В., [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.11), що підтверджує відсутність відповідача за місцем своєї реєстрації у будинку позивача. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] не є родичем позивача, в будинку по вулиці Казанській, 3 в м. Чернівці належних відповідачу речей не має, жодних обовязків наймача не виконує. Таким чином суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність достатніх обставин вважати обставини, на яких наполягає позивач, доведеними. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Нормами статей ст., ст. 9, 156 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Члени сім»ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім»ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім»ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно із ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04.09.2017 року, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімю без шлюбу та поділ майна задоволено частково, поділено спільне майно [PERSON] та [PERSON], в іншій частині позовних вимог [PERSON] відмовлено, яке постановою апеляційного суду Чернівецької області залишено без змін. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином судом встановлено, що відповідач фактично не проживає за місцем своєї реєстрації, чим обмежує право позивача на власність та вільне розпорядження нею, а тому суд вважає що позов в частині визнання особи такою, яка втратила право на користування жилим приміщенням необхідно задовольнити. Разом з тим, суд звертає увагу, що в постанові від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс 11, Верховний суд України виклав правову позицію, якою чітко встановлено, який порядок повинен бути застосований до правовідносин щодо вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку особи, яка не являється членом сім'ї власника або ж наймача. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання пред'явивши разом з тим одну з таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Згідно із ст. 7 Закону України „Про свободу пресування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням задоволені, то відповідно до ч. 1 ст. 7 вказаного Закону це і є підставою для зняття уповноваженим органом з реєстрації місця проживання відповідача, тому позовні вимоги щодо зняття з реєстрації місця проживання заявлені передчасно, позивач фактично просить вирішити питання, що відносяться до компетенції органів державної влади - виконавчого органу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної ради. Окрім того, визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням є підставою для зняття відповідачів з реєстраційного обліку в позасудовому порядку, оскільки позивачеві не було відмовлено у задоволенні вказаної вимоги в позасудовому порядку, вказана вимога є недоведеною. У зв'язку з цим, у суду не має законних підстав для задоволення позовних вимог в частині примусового зняття з реєстрації відповідача. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно положень ст. 12,13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з'ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до часткового задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: partial