Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що відповідача 13.10.2012 року було засуджено Кагарлицьким районним судом за ч.1 ст. 121 КК України і призначено покарання у вигляді 5(п'яти) років позбавлення волі. Відповідно до вимог ст.75 КК України засудженого звільнено від відбування покарання, з випробування з іспитовим строком на 3 роки, а він являється потерпілим по даній кримінальній справі. Оскільки йому було завдано тяжких тілесних ушкоджень [PERSON], та він довгий час знаходився на лікуванні і не міг утримувати родину, то просить стягнути з відповідача матеріальну та моральну шкоду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач проти позову заперечив. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити частково з слідуючих підстав. В судовому засіданні встановлено, що вироком Кагарлицького районного суду від 13.10.2012 року [PERSON] було засуджено за ч.1 ст. 121 КК України і призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України засудженого звільнено від відбування покарання, з випробування з іспитовим строком на 3 роки. Згідно вироку [PERSON] 03.08.2012 року, близько 00 год.30 хв., знаходився на подвір'ї домогосподарства № 18 по вул. Першотравнева с. Стави, Кагарлицького району, яке належить [PERSON], де вживав спиртні напої під час святкування дня народження [PERSON] Між [PERSON] та потерпілим [PERSON], який також знаходився у вищезазначеному домогосподарстві в стані алкогольного сп"яніння та брав участь у святкуванні, виникли неприязні відносини з приводу поїздки [PERSON] за кермом власного мотоцикла в стані алкогольного сп'яніння, які спочатку супроводжувалися сваркою, а потім переросли в штовханину та боротьбу між останніми, в результаті якої вони впали на землю, поблизу криниці, на території домогосподарства. Сварка була припинена [PERSON] та [PERSON] Після цього [PERSON] пішов до будинку, а [PERSON], не припиняючи своїх злочинних дії та маючи намір помститися [PERSON], тримаючи злість на останнього, пішов до власного мотоцикла МТ «Днепр-16», реєстраційний номер [NUMBER], який стояв поблизу дерева на території вищезазначеного господарства, з коляски якого взяв металеву викрутку та повернувся до вхідних дверей будинку, в якому знаходився [PERSON] В цей час [PERSON] згадав, про те, що в колясці, що знаходилась в садку залишилась його донька, тому з метою її забрати одразу ж вибіг з будинку. В той час, коли [PERSON] знаходився поблизу вхідних дверей будинку, до нього одразу ж підбіг [PERSON]А, який тримаючи в правій руці металеву викрутку, яку він взяв в колясці власного мотоцикла МТ «Днепр-16», реєстраційний номер [NUMBER], на якому приїхав, умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень [PERSON], металевим вістрям викрутки, наніс один удар в ліву частину спини, спричинивши останньому ушкодження у вигляді колотого характеру проникаючого поранення грудної клітки зліва, яке згідно висновку експерта № 65/45 від 16.08.2012 року відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння та за звичайного перебігу. Відповідно до довідки Кагарлицької ЦРЛ, оглянутої в судовому засдіанні медичної карти стаціонарного хворого, [PERSON] знаходився в лікарні після операції з 03.08.2012 року по 06.08.2012 року. Внаслідок заподіяння Позивачу тілесних ушкоджень, останньому було заподіяно також моральну шкоду, яка полягає в душевних та психологічних страждань та фізичного болю у зв'язку з нанесеними [PERSON] тілесних ушкоджень. На протязі строку лікування позивач не міг забезпечувати свою сім'ю та реалізовувати себе в професійній сфері, від чого страждала його самооцінка, та посилювалися душевні переживання з приводу того, що сім'я лишилася без годувальника, та повинна була обмежувати свої звичайні витрати на сімейні потреби., так як на його утриманні була малолітня дитина, якій на момент скоєння проти нього злочину та отримання тяжких тілесних ушкоджень було лише п'ять місяців, а дружина перебувала у відпустці по догляду за дитиною, і не мала власного заробітку. Згідно ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних страж:даннях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч.1 ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Верховний суд України в п. 1 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов'язаних з відшкодуванням такої шкоди. Крім цього, в п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Частиною 3 ст.23 ЦК України\~передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи принцип розумності та справедливості суд вважає, що на відшкодування моральної шкоди на користь позивача слід стягнути з відповідача 10000 грн. В судовому засіданні представник позивача пояснила, що позивач довгий час лікувався після лікарні амбулаторно, не зміг ходити на роботу. Але доказів про перебування в трудових відносинах, розмір заробіної плати та перебування на амбулаторному лікуванні суду не надано. А тому в задоволенні позову щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за період тимчасової непрацездатності в розмірі мінімальної заробітної плати, слід відмовити. Враховуючи викладене,

Outcome: approved