Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом щодо стягнення на його користь з відповідача заборгованості за договором позики всього у сумі 619653 грн. 09 коп. При цьому, судом враховано, що в силу вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов»язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції (параграф 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Вказаний розумний строк для справи даної категорії визначено згідно з національним законодавством, а саме у ч.1 ст.157 ЦПК України, згідно з імперативними вимогами якої - суд розглядає цивільні справи вказаної категорії протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження по справі (яке було відкрито згідно з ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Парамонова М.Л. ще 17 лютого 2017 року - а.с.21, при цьому, справу було передано в провадження судді Вовка Є.І. 07.08.2017 року а.с.2 №1235). В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначив, що Відповідно до договору позики від 26 жовтня 2016 року відповідач [PERSON] отримав від [PERSON], в якості позики, грошові кошти в розмірі 10000 доларів США, що підтверджується розпискою, які був зобов"язаний повернути до 20 листопада 2014 року, проте, всупереч вимогам діючого законодавства, зокрема ст.ст.526, 530, 1046, 1049 ЦК України, відповідач не повернув вказану позику в установлений строк. Крім того, вказану суму відповідач не повернув позивачу і у наступний період - зокрема з 21.11.2014 року по 29.12.2016 року, у зв»язку з чим сума боргу відповідача перед позивачем за вказаним договором з урахуванням індексу інфляції (115,5%) збільшилася та становить 424105 грн. 77 коп. Крім того, сума боргу відповідача перед позивачем за вказаним договором збільшилася на суму штрафу в розмірі 50% (5000 доларів США, що складає 134466 грн. за курсом НБУ) від суми позики, оскільки саме такий розмір процентів був встановлений згідно з договором (згідно з розпискою). Крім того, розмір трьох процентів річних, як відповідач має сплатити позивачу відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України за період 21.11.2014 року по 29.12.2016 року становить 16997,98 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача суму пені за вказаний період у розмірі 44083 грн. 34 коп. У письмовій заяві позивач просила позов задовольнити. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З положень ст.ст.526, 530 ЦК України вбачається, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, в тому числі, у встановлений в ньому строк. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1046 ЦК України: за договором позики одна сторона - позикодавець передає у власність другій стороні - позичальникові грошові кошти, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики); договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до положень ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором, а якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно з положеннями ч.1 та ч.2 ст.533 ЦК України: грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Проаналізувавши наведені дані, положення ч.2 ст.64, ст.61 ЦПК України, всі матеріали справи, копію розписки (а.с.8), а також розрахунки заборгованості, суд встановив наступні факти, та відповідні ним правовідносини. Відповідно до договору позики від 26 жовтня 2016 року відповідач [PERSON] отримав від [PERSON], в якості позики, грошові кошти в розмірі 10000 доларів США, що підтверджується розпискою, які був зобов"язаний повернути до 20 листопада 2014 року, проте, всупереч вимогам діючого законодавства, зокрема ст.ст.526, 530, 1046, 1049 ЦК України, відповідач не повернув вказану позику. Крім того, судом встановлено, що оскільки вказану суму - 10000 доларів США (що станом на 03 жовтня 2017 року складає 266546 грн. за курсом НБУ) відповідач не повернув позивачу до 20 листопада 2014 року, то сума боргу відповідача перед позивачем за вказаним договором збільшилася на суму штрафу в розмірі 50% (5000 доларів США, що станом на 03 жовтня 2017 року складає 133273 грн. за курсом НБУ) від суми позики, оскільки саме такий розмір процентів був встановлений згідно з вищевказаним договором позики (розпискою). Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме належить: стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] заборгованість за позикою в сумі 266546 грн. (враховуючи, що станом на 03 жовтня 2017 року 10000 доларів США складає саме цю суму у гривнях - за курсом НБУ 1 долар США = 26,6546 грн.) та суму штрафу в розмірі 133273 грн., а всього суму 399819 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовити як у недоведених та безпідставних. Так, суд вважає, що оскільки вказана сума основного боргу за Договором нарахована у еквіваленті до доларів США - за курсом НБУ, при цьому, обгрунтування та доказів щодо інфляції долару США позивачем не наведено (навпаки - позивач наполягає на інфляції гривні), то вимога щодо стягнення вказаних інфляційних нарахувань є необгрунтованою та безпідставною. Крім того, судом враховано, що згідно з вказаною розпискою не визначено конкретних умов застосування пені, в тому числі, відсутнє обгрунтування щодо застосування її як подвійної відповідальності (крім штрафу). Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України належить: судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 3998 грн. 19 коп. стягнути на користь [PERSON] з [PERSON]; решту судового збору зарахувати в доход держави. На підставі викладеного, враховуючи положення зокрема ст.ст.1046-1050 ЦК України,

Outcome: partial