Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до Полтавського районного суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № 933411/071116 від 07.11.2016 р., [PERSON] - відповідач, 07.11.2016р. отримав кредит на картковий рахунок у розмірі 7000.00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 30 % річних. Проте позичальник свої договірні зобов'язання не виконав, в результаті чого виникла заборгованість станом на 25.05.2018 року на загальну суму 8502.33 грн., що стало підставою звернення до суду з вказаним позовом. Просили стягнути з відповідача [PERSON] на користь Публічного Акціонерного Товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором № 933411/071116 від 07.11.2016 р. у розмірі 8502.33 грн. та судовий збір в розмірі 1762.00 грн. Ухвалою суду від 15.08.2018р. за даною справою відкрито спрощене позовне провадження. У судове засідання представник позивача не з'явився, попередньо надавши до суду заяву в якій позов підтримав повністю та просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у ній доказів, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини неявки та її поважність, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, а також від якого не надійшов відзив на позов чи будь-які інші клопотання по справі. Враховуючи подану заяву позивача, неявку відповідача та від якого не надійшов відзив на позов чи будь-які інші клопотання по справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, за згодою позивача, суд ухвалив: проводиться заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено і підтверджується матеріалами, що 07.11.2016 року, між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», в особі керуючого ТВБВ №10016/0112 філії- Полтавське обласне управління AT «Ощадбанк» Колосковою Н.В. та відповідачем, - [PERSON] укладено договір № 933411/071116 про відкриття фізичній особі поточного рахунку для зарахування заробітної плати та здійснення платіжних операцій з використанням платіжної карти. Згідно умов вказаного Договору, Банк відкриває Клієнту Рахунок (далі - Картрахунок) [NUMBER] в гривні на умовах тарифного пакету «Зарплатний» та тарифів за КОРИСТУВАННЯ ПЛАТІЖНОЮ КАРТКОЮ (п. 3.4.1). Пунктом договору БАНК ПРИЙМАВ НА СЕБЕ ЗОБОВ'ЯЗАННЯ приймати і зараховувати на рахунок грошові кошти, які надходять Клієнту та забезпечує проведення розрахунків за операціями, в тому числі здійсненими з використанням платіжної картки в межах Витратного ліміту. Відповідно до п. 6.3-6.4, 6.5.1 - 6.5.2 Банк встановив клієнту кредит у сумі 500.00 грн., строк дії кредиту відповідає терміну дії картки, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 30 % річних, що сплачується щомісячно на залишок суми заборгованості. Також встановлено, що 22.02.2017р., заявою [PERSON], банк збільшив починальнику кредитну лінію до 7000.00 грн. Відповідач по справі взяв на себе зобов'язання здійснювати оплату послуг банку за проведення операцій за рахунком у розмірі, встановленому тарифами. Позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі - 700.00 грн. В квітні 2017 року у відповідача по справі виникла заборгованість по сплаті необхідних платежів згідно умов додаткового договору. Також встановлено, що 21.05.2018 року позивачем на адресу позичальника направлено письмову вимогу щодо повернення суми кредиту, яке боржником було отримано 25.05.2018 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.12). В порушення умов договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач [PERSON] свої зобов'язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. В зв"язку з не виконанням зобов'язань за кредитним договором відповідач - [PERSON], станом на 25.05.2018 р. має заборгованість перед позивачем на загальну суму - 8502.33, з них: - 6962.85 грн. - прострочена заборгованість по кредиту; - 297.59 грн. - строкова заборгованості по відсотками; - 1088.35 грн. - прострочена заборгованість по відсоткам; - 102.11 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків (а.с.8). Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 536 ЦК України, встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України , встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п.3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку, що позивач правомірно вимагає з відповідача повернення суми кредиту, а також сплату процентів та пені у примусовому порядку, посилаючись на кредитний договір та норми чинного законодавства України, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Судові витрати по справі на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved