Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом у якому зазначив, що 09 лютого 1988 року померла його мати, [PERSON], після смерті якої залишилась спадщина у вигляді ? частини будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Трипільська буд. 34. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] стали її діти, сторони у справі, які спадщину прийняли, проте позивач до цього часу спадщину не оформив. Посилаючись на неможливість оформлення спадщини у позасудовому порядку через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу та наявністю судових спорів між ним та [PERSON], позивач просив позов задовольнити. Відповідач проти позову заперечувала посилаючись на те, що у будинку має проживати син позивача. Треті особи: [PERSON], [PERSON] державна нотаріальна контора, до суду не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, заперечень на позов не надали. Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON] державна нотаріальна контора, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Якщо спадщина відкрилась у період чинності\~ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом та спадкування за заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР 1963 року часом (моментом) відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній\~\~конторі\~\~за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що «видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна». \~\~\~\~\~\~\~\~ Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" також роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" має місце роз'яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз'яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але відсутній оригінал правовстановлюючого документу або в силу об'єктивних причин спадкодавець не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна в БТІ. Судом встановлено, 09 лютого 1988 року померла [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді ? частини будинку за адресою: м. Запоріжжя вул. Трипільська буд. 34. Заповіту [PERSON] не залишила. Спадкоємцями за законом після смерті матері стали її діти: [PERSON] та [PERSON], які спадщину прийняли. Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи, що заведена після смерті [PERSON] у Другій [PERSON] Державній нотаріальній конторі. Відповідач, [PERSON], спадщину у вигляді ? частини будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Трипільська буд. 34 оформила, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом у Другій [PERSON] державній нотаріальній конторі від 20.12.1995 року, а позивач, [PERSON], спадщину прийняв, але не оформив. Факт прийняття позивачем спадщини не заперечується відповідачем, матеріалами спадкової справи та підтверджуються рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.08.2016 року по справі №334/1194/16-ц. У 1997 році [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду з позовом, у якому просила виділити належну їй спадщину [PERSON], визнавши за ним право власності на частину належної їй спадщини, стягнувши на її користь грошову компенсацію за спадкове майно у розмірі 1524 грн. Рішенням Ленінського районного суду від 29.05.1997 року у справі № 2-143/97 визнано право власності на ? частину домоволодіння за адресою: м. Запоріжжя вул. Трипільська, 34 за [PERSON], зобовязано його виплатити [PERSON] грошову компенсацію у розмірі 1524 грн. Рішення набрало законної сили 10.06.1997 року. Сторонами не заперечувалось виконання судового рішення. 28.05.2013 року [PERSON] зареєстрував в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, право власності на ? частину будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Трипільська буд. 34 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 2-143/97 грн. від 29.05.1997 року. [PERSON] після набрання рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 2-143/97 грн. від 29.05.1997 року законної сили повторно звернулась до нотаріальної контори і отримала дублікат раніше виданого їй свідоцтва про право на спадщину після смерті матері та зареєструвала право власності на раніше їй належну ? частину будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Трипільська буд. 34 на підставі отриманого дублікату. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.11.2015 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 14.01.2016 року припинено за [PERSON] право власності на 1/4 частину будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Трипільська буд. 34, що належить їй на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 09.02.1988 року [PERSON], скасовано, дублікат свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 09.02.1988 року [PERSON] виданий на ім`я [PERSON], скасовано за [PERSON] державну реєстрацію права власності на 1/4 частину будинку 34 по вул.Трипільська у м.Запоріжжя, проведену на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 09.02.1988 року [PERSON]. Отже, позивач успадкував після смерті матері в порядку ст. 529 ЦК УРСР 1963 року 1/4 частину будинку у м. Запоріжжя по вул. Трипільська буд. 34, проте оформити в позасудовому порядку спадщину не має можливості, про що свідчить постанова Другої [PERSON] державної нотаріальної контори від 03.11.2016 року, тому порушені права позивача підлягають судовому захисту. Дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на майно, що увійшло до складу спадщини не є перешкодою для задоволення позовних вимог. Беручи до уваги, наявність у позивача права на спадкування після смерті [PERSON], прийняття позивачем спадщини у встановленому законом порядку, належність майна, щодо якого заявлені позовні вимоги, спадкодавцю на день її смерті, наявність мотивованої відмови нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки вимоги позивача є законними і обґрунтованими, не порушують прав, свобод чи інтересів інших осіб, обраний позивачем спосіб захисту повністю узгоджується з передбаченим ст. 16 ЦК України та спрямований на захист спадкових прав позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved