Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що він перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 31 серпня 2013 року. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 09.11.2015 року їх шлюб було розірвано. Вказаним рішенням суду питання про визначення місця проживання дитини при цьому не вирішувалося, оскільки не ставилось. Позивач та відповідач не мають наміру спільно проживати як сім`я. На даний час малолітній [PERSON] постійно проживає разом зі своїм батьком в [ADDRESS] та знаходиться на його повному утриманні з 21 квітня 2017 року і по даний час. Дитина виховується у Вітівському НВК з 22.02.2018 року, дошкільний заклад відвідує регулярно. Позивач цікавиться життям сина, відвідує батьківські збори, виховні заходи, свята, а відповідач в освітньому закладі за період з лютого 2018 року по вересень 2019 року не була, що підтверджується довідкою від 29.05.2018 року № 39 та характеристикою від 19.09.2019 року № 48, виданими Вітівським НВК «Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів». Позивач одноособово купує сину необхідні речі, іграшки, дитячі приладдя, продукти харчування, одяг, ліки, гігієнічні засоби, оплачує лікування та оздоровлення, водить сина на прийом до сімейного лікаря чи на маніпуляції в амбулаторію. Він вважає, що за таких умов, дитині буде краще проживати разом з ним, а не з матір`ю. Відповідач не хоче забрати дитину до себе та проживати з сином за місцем свого проживання і жодної участі у вихованні та утриманні сина не приймає, його не навідує, не цікавиться його життям, будь-якої матеріальної допомоги не надає. Відповідно до Висновку служби у справах дітей Чигиринської РДА від 06.11.2019 року № 409 комісія з питань захисту прав дітей ухвалила рішення про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] в сім`ї батька [PERSON] за адресою [ADDRESS] та рекомендувала звернутись до суду з позовом про визначення місця проживання дитини з батьком. Як вбачається з відповіді на адвокатський запит відділу освіти, молоді та спорту Чигиринської РДА від 21.10.2019 року № 418/04 психологом було проведено психологічне вивчення потреб дитини та проведено бесіду з батьком дитини [PERSON] , за результатами якої зроблено висновок, що відносини батька з дитиною будуються на теплій, доброзичливій основі, батько приділяє належну увагу дитині, в сім`ї панують злагода, взаєморозуміння, повага. Позивач має офіційну роботу та отримує регулярно заробітну плату, за місцем роботи характеризується позитивно, за своїм станом здоров`я - здоровий. Відповідно до рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 09 листопада 2015 року № 547/1093/15-ц з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18 вересня 2015 року і до повноліття дитини. Враховуючи, що з 21.04.2017 року малолітній [PERSON] проживає разом з позивачем та перебуває на його повному утриманні, тому підстави для стягнення з нього аліментів на користь відповідача відсутні. Беручи до уваги положення ст. 181 СК України, відповідно до якої аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина, позивач просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з ним, припинити стягнення з нього аліментів на користь відповідача на утримання дитини та стягувати з відповідача аліменти на його користь на утримання сина у розмірі 1/4 частки її заробітку (доходу) щомісячно, до повноліття дитини, починаючи з дня подання позовної заяви до суду, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав, зазначених в позовній заяві, та просили їх задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, не повідомивши про причини неявки, надіславши відзив на позовну заяву, згідно з яким позов не визнає в повному обсязі. за його безпідставністю. Представник третьої особи в судове засідання не з"явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Як встановлено судом, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 31 серпня 2013 року, який відповідно до рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 09.11.2015 року розірвано. При цьому, у зазначеному рішенні суду питання про визначення місця проживання дитини не вирішувалося (а.с. 13). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , де обидва записані його батьками, що випливає зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 12). Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Судом встановлено, що син сторін проживає разом зі своїм батьком в [ADDRESS] та знаходиться на його повному утриманні з 21 квітня 2017 року і по даний час, що підтверджується Актом обстеження матеріально-побутових умов життя сім`ї від 09.10.2019 року, Актом обстеження житлових, матеріальних і моральних умов від 19.09.2019 року та Актом обстеження фактичного проживання громадян від 20.09.2019 року (а.с. 19,20,27). Малолітній [PERSON] виховується у Вітівському НВК з 22.02.2018 року, дошкільний заклад відвідує регулярно, позивач цікавиться життям дитини, відвідує батьківські збори, виховні заходи, свята, а відповідач [PERSON] в освітньому закладі за період з лютого 2018 року по вересень 2019 року не була, що підтверджується довідкою від 29.05.2018 року № 39 та характеристикою від 19.09.2019 року № 48, виданими Вітівським НВК «Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» (а.с. 18, 21). Також судом встановлено, що позивач оплачує перебування дитини в дитячому дошкільному закладі, одноособово водить сина на прийом до сімейного лікаря, що підтверджується відповідними квитанціями про оплату за дитсадок та довідкою № 148 від 19.09.2019 року амбулаторії загальної практики сімейної медицини (а.с. 24-26). Відповідно до Висновку служби у справах дітей Чигиринської РДА від 06.11.2019 року № 409 комісія з питань захисту прав дітей ухвалила рішення про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] в сім`ї батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та рекомендувала звернутись до суду з позовом про визначення місця проживання дитини з батьком (а.с. 28-29). Судячи з відповіді на адвокатський запит відділу освіти, молоді та спорту Чигиринської РДА від 21.10.2019 року № 418/04 практичним психологом відділу освіти, молоді та спорту Чигиринської РДА було проведено психологічне вивчення потреб дитини та проведено бесіду з батьком дитини [PERSON] , за результатами якої зроблено висновок, що відносини батька з дитиною будуються на теплій, доброзичливій основі, батько приділяє належну увагу дитині, в сім`ї панують злагода, взаєморозуміння, повага (а.с. 31-33). Як встановлено судом та вбачається з довідки-характеристики та довідки про заробітну плату й інші доходи позивач офіційно працевлаштований в Центрі забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України з 02.02.2019 року по теперішній час, де отримує заробітну плату, за місцем роботи характеризується позитивно (а.с. 35-36), по стану здоров`я позивач здоровий, судимостей не має (а.с. 34, 37). Як встановлено з заяви [PERSON] від 06.12.2019 року, яка, судячи з письмових пояснень останньої, приходиться відповідачу бабою, її онука [PERSON] відповідач перебуває за межами території України, а саме в республіці Польща (а.с. 50). Вказане свідчить про те, що відповідач не займається утриманням і вихованням малолітнього сина, оскільки, перебуваючи за кордоном, не підтримує з ним жодних відносин. З урахуванням цього, суд вбачає підстави для визначення місця проживання малолітнього сина сторін саме з батьком, оскільки це відповідатиме інтересам дитини, беручи при цьому до уваги ставлення позивача і відповідача до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини та його особисту прихильність до кожного з батьків Разом з тим, суд вважає, що проживання дитини з батьком не призведе до істотного порушення прав відповідача як матері, оскільки відповідно до закону той з батьків, хто проживає окремо від дитини, має право на безперешкодне спілкування з дитиною і зобов`язаний брати участь у її вихованні. Також судом встановлено, що відповідно до заочного рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 09 листопада 2015 року у справі № 547/1093/15-ц з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18 вересня 2015 року і до повноліття дитини (а.с. 14-16). На підставі вказаного рішення суду державним виконавцем відділу ДВС Семенівського районного управління юстиції Полтавської області 18 грудня 2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з позивача аліментів. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Ст. 179 СК України передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Абзацом 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. З урахуванням викладеного та беручи до уваги, що дитина сторін на даний час проживає з позивачем і суд вважає необхідним і в подальшому визначити місце проживання малолітнього [PERSON] з батьком, оскільки доцільність цього доведена позивачем належними і допустимими доказами, то позовні вимоги в частині припинення стягнення з позивача аліментів на користь відповідача також підлягають до задоволення. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, суд виходить з принципу розумності та враховує загальноприйняту практику визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу), а також потреби дитини, майновий стан сторін. Разом з тим суд погоджується з визначеним позивачем розміром аліментів у розмірі однієї чверті від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і враховує загальноприйняту практику стягнення аліментів в частці від доходу відповідача, що узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 182 СК України, враховуючи при цьому визначений ч. 5 ст. 183 СК України розмір аліментів на утримання 1 дитини у вигляді 1/4 частки заробітку чи доходу платника аліментів. З врахуванням того, що відповідач, будучи працездатною як за віком, так і за станом здоров`я, оскільки доказів протилежного вона суду не надала, має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина, суд вважає можливим стягнути з неї аліменти в розмірі однієї чверті від її заробітку (доходу), але не менше встановленого мінімального розміру аліментів, щомісячно до повноліття дитини, беручи до уваги, що законом чітко встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України), а тому позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Крім того відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн. та на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1536,80 грн. На підставі викладеного та,

Outcome: approved