Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів та стягнення коштів за депозитним договором у розмірі - 12 000,00 доларів США, 6 % річних за період з 17.03.2014 року по 07.08.2015 року в сумі - 940,93 долари США та моральної шкоди - 20 000,00 гривень, посилаючись на наступне. 16.05.2013 року між позивачем та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено договір № SAMDN80000735204602 (вклад «Стандарт»), відповідно до якого позивач поклав на депозитний рахунок до відповідача кошти у сумі - 12 000,00 доларів США на строк 30 днів, тобто до 16.06.2013 року включно, під 6 % річних з нарахуванням відсотків щомісячно. Відповідно п. 7 та 15 договору № SAMDN80000735204602, його дія щомісячно продовжувалась. Відповідач виконував свої зобов'язання з нарахування та виплати відсотків до лютого 2014 року включно на картку позивача, однак з березня 2014 року картка була заблокована та позивач безпідставно припинив виконання перед позивачем зобов'язань за депозитним договором. Позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення коштів з депозитного рахунку, відсотків, однак ПАТ КБ «ПРИВТБАНК» вимоги позивача не виконав, у зв'язку з чим [PERSON] змушений був звернутись до суду. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь кошти за депозитним договором у розмірі - 12 000,00 доларів США, 6 % річних за період з 17.03.2014 року по 07.08.2015 року в сумі - 940,93 долари США та моральної шкоди - 20 000,00 гривень [PERSON] кошти у розмірі - 2 000,00 гривень. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача надав суду письмові заперечення на позов [PERSON] та просив суд відмовити у задоволенні вимог, посилаючись на те, що позивачем не надано суду докази того, що він дійсно вніс кошти на рахунок банку, відповідно до договору № SAMDN80000735204602 від 16.05.2013 року, а також не на те, що позивачем не надано належних доказів, завдання йому ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» моральної шкоди. У судовому засіданні представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні вимог [PERSON] у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини та дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.05.2013 року між позивачем та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено договір № SAMDN80000735204602 (вклад «Стандарт»), відповідно до якого позивач поклав на депозитний рахунок відповідача кошти у сумі - 12 000,00 доларів США на строк 30 днів, тобто до 16.06.2013 року включно, під 6 % річних з нарахуванням відсотків щомісячно. Відповідно п. 7 та 15 договору № SAMDN80000735204602, дія вказаного договору щомісячно продовжувалась. Відповідач виконував свої зобов'язання з нарахування та виплати відсотків до лютого 2014 року включно, на картку позивача, про що свідчить копія виписки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», згідно якої 16.05.2013 року відповідач дійсно отримав від позивача кошти у розмірі - 12 000,00 доларів США та в подальшому відповідач здійснював нарахування відсотків та позивач отримував, нараховані відповідачем відсотки, як це передбачено умовами договору. Відповідно до ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Стаття 1060 ЦК України передбачає, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строкових вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний виплатити вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені довго ром. Умовами договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Частиною 3 ст. 1058 ЦК України передбачено, що до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесено вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку (глава 72 цього кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно ст. 1075 ЦК України, договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Пункт 20.7 постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» від 12.11.2003 року № 492, вкладні (депозитні) рахунки клієнтів у разі залучення строкових вкладів, закриваються після закінчення строку зберігання вкладу та повернення коштів вкладнику. У разі залучення вкладу на умовах його видачі на першу вимогу вкладний (депозитний) рахунок закривається після повернення коштів вкладнику. Враховуючи той факт, що позивачем було відкрито депозитний рахунок в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем, на вимогу позивача від 09.06.2015 року, не повернуто позивачу суму вкладу та нараховані відсотки, то суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача суми вкладу та нарахованих, але не виплачених відсотків за період з 17.03.2014 року по 07.08.2015 року, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо вимоги позивача про стягнення моральної (немайнової) шкоди у розмірі - 20 000,00 гривень, суд вважає, що вона є такою, що не підлягає задоволенню, так як позивачем не надано суду докази того, що як зазначав позивач, він змушений був позичати гроші, так як не міг отримати вклад, змушений був звертатись до чисельних інстанцій стосовно неправомірних дій відповідача. Крім того, [PERSON] не надав суду докази моральних страждань, нервових перенапружень, що призвело до втрат немайнового характеру. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушення нормальних життєвих зв'язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У відповідності до ст. 525, 526, ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином у встановлені строки, а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. У відповідності до ст. 610, 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, у відповідності до ст. 629 ЦК України. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає у рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмова у прийнятті. Стаття 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованими. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: partial