Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

В січні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], який обгрунтовувався тим, що з 2014 року сторони проживали у фактичних шлюбних відносинах, від яких народилась донька [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, хоча офіційно працює, має дохід і може сплачувати кошти на утримання доньки, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON], в розмірі 1/4 частини його заробітку чи іншого доходу щомісячно, але не менше мінімального розміру передбаченого законом на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до її повноліття. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, додатково пояснила, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною, доходів не отримує, вказувала, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на дитину, однак матеріальної допомоги не надає. Відповідач в судовому засіданні вказував на те, що він працює викладачем Військової академії у м.Одеса та на даний час сплачує аліменти на сина [PERSON], має великі затрати на оренди житла, компенсацію за піднайм житла не отримує, а також зазначав, що він здійснював покупку певних речей першої необхідності для доньки, а тому вказував про можливість сплачувати аліменти до доньку у розмірі 1/5 частини від доходу, з моменту постановлення судового рішення. Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЖД №468999 від 10.03.2016 р. (а.с. 5). Дитина проживає разом з матір'ю [PERSON], що стверджується довідкою ЖБК «Космос» від 10.09.2016 року №866 (а.с. 6). Домовленості про утримання дитини в досудовому порядку сторони не досягли. Відповідно до положень ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (частина 2 ст. 182 СК України) З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] працює в Військовій академії м. Одеса, та отримує грошове забезпечення у розмірі близько 12 500 грн на місяць, з якого вираховуються аліменти близько 2 500 грн. щомісяця (а.с.28). Згідно ч.1 ст. 182 СК, розяснень, які містяться в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком визначення аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 2 ст. 182 СК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач хоча і має інші аліментні зобов"язання, однак є фізично здоровим, працездатним, офіційно працює, отримує регулярний дохід, та може надавати матеріальну допомогу на утримання доньки [PERSON], а позивач перебуває у декретній відпустці та самостійно не може утримувати малолітню доньку. Доводи відповідача про понесення ним витрат на оренду житла в м.Одесса за місцем проходження служби не впливають на обов"язки батька утримувати свою дитину до її повноліття та не можуть бути тією обставиною, що виправдовує погіршення рівня матеріальних умов дитини, що є необхідною умовою для забезпечення належного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. З огляду на викладене суд вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на малолітню доньку [PERSON], 20 березня 2016 року в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 20 січня 2017 року до повноліття доньки. При цьому, суд вважає безпідставними доводи відповідача про необхідність присудження аліментів з моменту ухвалення судового рішення, оскільки відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати в дохід держави, що складаються з судового збору розмірі 640 грн. 20 коп., оскільки позивач в силу закону звільнена від їх сплати.

Outcome: approved