Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про позбавлення батьківських прав до відповідача [PERSON] , посилаючись на те, що відповідач є батьком їх малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Вказує, що відповідач як батько дитини безвідповідально відноситься до своїх батьківських обов`язків, ухиляється від виховання дитини, матеріально її не підтримує. Просить суд позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітньої дитини. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, однак подали до суду відзив, згідно якого позов не визнали, заперечували щодо його задоволення та зазначили, що відповідач не бажає втратити батьківський зв`язок із своєю рідною донькою, сплачує аліменти відповідно до рішення Вижницького районного суду Чернівецької області, однак навідувати доньку він не має можливості, оскільки позивач та її сім`я перешкоджають йому у спілкуванні з дитиною. Вважають заявлені вимоги надуманими та безпідставними, тому просили відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що у позові слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої дитини [PERSON] [INFO] , яка проживає разом із позивачем. Рішеннями Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 листопада 2018 року та 15 жовтня 2019 шлюб між сторонами розірваний та відповідачу присуджені аліменти на користь позивача на утримання дитини в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 % (п`ятдесят відсотків) прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які відповідачем сплачуються добровільно. З приводу участі у вихованні дитини між сторонами наявний спір. 01.08.2019 року позивач звернулась до Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області із заявою про надання висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до висновку Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області від 21 жовтня 2019 року. Вказують, що [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав щодо своєї дитини у зв`язку із тим, що він проживає окремо від дитини та не бере участі у її вихованні, матеріально не підтримує її, не цікавиться її здоров`ям. Згідно шостого принципу декларації ООН прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею дев`ятою Конвенції ООН про права дитини 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно правовим положенням, викладених у третьому розділі Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у тому разі, коли вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України викладених в п.п. 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" встановлено, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Досліджуваними судом доказами встановлено, що відповідач хоча і проживає окремо від свої доньки [PERSON] , однак добровільно сплачує аліменти на її утримання. Крім цього, з досліджених доказів вбачається, що позивач та її сім`я створює відповідачу перешкоди у спілкуванні із своєю дитиною. Приймаючи до уваги, що відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає недоведеними посилання позивачки на факти умисного неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків. Беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем, які б свідчили про ухилення ним від виховання своєї дитини і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, у матеріалах справи відсутні. Приймаючи до уваги, що відповідач виявляє бажання піклуватися про свою дитину та судом не встановлено фактів умисного його ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, вчинення ним будь-якого негативного психологічного тиску на свою дитину, спричинення їй будь-якої моральної чи фізичної шкоди, то суд не знаходить достатніх підстав, передбачених ст. 164 СК України для позбавлення його батьківських прав, у зв`язку із чим у задоволенні даних позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Тим самим, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування Вашківецької міської ради від 21 жовтня 2019 року, згідно якого [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав, оскільки даний висновок суперечить інтересам дитини та є недостатньо обґрунтованим, не враховано участь відповідача у вихованні дитини та її матеріальному утриманні. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Зважаючи, що в ході судового розгляду встановлено, що дійсно відповідач в силу обставин, які склалися, недостатньо приймає участь у вихованні своєї дитини, то суд приходить до висновку, що його необхідно попередити про зміну ставлення щодо виховання дитини. На підставі декларації ООН прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенції ООН про права дитини 1989 року, ст.ст. 11-14 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 164, 166, 185 СК України,

Outcome: dismissed