Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом, посилаючись на те, що він був призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період відповідно до Указу Президента України від 06 травня 2014 року №454 «Про часткову мобілізацію». Проходив службу у військовій частині ПП [NUMBER] з квітня 2012 року по 15 травня 2015 року. На момент проходження служби, а саме 07 травня 2017 року він отримав травму вуха та захворювання з діагнозом: «Посттравматична нейросенсорна туговухість». Травма та захворювання визнано такими, що пов`язані із захистом Батьківщини. Оглядом МСЕК від 23 грудня 2015 року встановлено 15% втрати професійної працездатності. Також довідкою огляду МСЕК встановлено, що втрата професійної працездатності пов`язана з захистом Батьківщини. Йому була завдана моральна шкода внаслідок ушкодження здоров`я. Позивач змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування. Було порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Не може повернутись до повноцінного образу життя, відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обумовлену важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалось і позначається сьогодні на душевному та фізичному стані. Просить стягнути з Міністерства Оборони України моральну шкоду у розмірі 14\~298,00 грн. без утримання податку на доходи фізичних осіб. Позивач у судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином та своєчасно. Суд вважає за можливе розглянути справу без його участі, за участі його представника. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить задовольнити позов. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити. Надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що військовослужбовцям та членам їх сімей надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації, та моральні страждання вже враховані чинним законодавством. Негативні наслідки проходження військової служби компенсує держава. Законом не встановлено, що моральну шкоду за виконання конституційного обов`язку компенсує Міністерство оборони України. Також зазначає, що документальних доказів моральних страждань позивачем надано не було. Представник третьої особи проти задоволення позову заперечував, надав письмові заперечення на позовну заяву в якому вказав наступне. Указом Президента України №454 від 06 травня 2014 року «Про часткову мобілізацію» та наказом військового комісара Інгулецького ОРВК №7 від 17 травня 2014 року [PERSON] 17 травня 2014 року був призваний на військову службу під час мобілізації до лав Збройних Сил України. З моменту мобілізації до 25 квітня 2015 року військову службу проходив у військовій частині [NUMBER] , з квітня 2015 року по 15 травня 2015 року у військовій частині ПП [NUMBER] . Указом Президента України №254/2015 від 06 травня 2015 року «Про звільнення в запас військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації на особливий період відповідно до Указу Президента України від 06 травня 2014 року №454 «Про часткову мобілізацію» та наказом командира військової частини ПП [NUMBER] військовослужбовець [PERSON] звільнений з лав Збройних Сил України в запас (за закінченням терміну служби). Відповідно до витягу з протоколу Військово-лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №232 від 07 серпня 2015 року, травма та захворювання солдата запасу [PERSON] «посттравматична нейросенсорна туговухість справа, різко виражений стійкий посттравматичний стресовий розлад» пов`язані із захистом Батьківщини. Відповідно до довідки МСЕК від 23 грудня 2015 року [PERSON] встановлено 15% втрати професійної працездатності від травми, пов`язаної із захистом Батьківщини. Також зазначив, що військовослужбовцям та членам їх сімей надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Позивачем не було надано доказів завдання йому моральної шкоди. Ухвалою від 11 січня 2018 року явку позивача [PERSON] в судове засідання визнано обов"язковою. Ухвалою від 21 березня 2018 року залучено до участі у справі третю особу без самостійних вимог щодо предмета спору\~ Державну казначейську службу України. Вислухав сторони, дослідив письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини. Відповідно до Витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] від 15 травня 2015 року №78 позивача звільнено з військової служби у запас (а.с.99). Довідкою про обставини травми військової частини ПП [NUMBER] від 13 липня 2015 року №1536 підтверджується отримання позивачем 07 травня 2015 року травми під час навчальної стрільби з гранатомета РПГ-7 (а.с. 12). Згідно витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Південного регіону про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №232 від 07 серпня 2015 року травму та захворювання солдата запасу [PERSON] , 1985 року народження, «Посттравматична нейросенсорна туговухість справа. Різко виражений стійкий посттравматичний стресовий розлад» визнано такими, що пов`язані із захистом Батьківщини (а.с.8). Відповідно до довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 23 грудня 2015 року позивачу встановлено 15% втрати професійної працездатності, причиною втрати професійної працездатності зазначено, що травма пов`язана із захистом Батьківщини (а.с.98). Відповідно до медичної документації [PERSON] має діагноз «Посттравматична нейросенсорна туговухість» та періодично проходить лікування (а.с. 14-21, 104-108). Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають зі ст. ст. 23, 1167 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.\~\~ Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Відповідно до\~ ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: в інших випадках, встановлених законом. Згідно з\~ п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями),\~ під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивачем зазначено, що завдана йому моральна шкода полягає у фізичному болі і стражданнях, обумовлених важкістю самопочуття, психологічному дискомфорті, порушенням душевної рівноваги, вираженою у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, страху, поганому сні на фоні больових відчуттів, порушенні нормальних життєвих зв`язків. Статтею 170 ЦК України\~передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України» Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Пунктом 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України № 671 від 26 листопада 2014 року\~(далі\~Положення) встановлено, що Міністерство оборони України (Міноборони) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міноборони є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили та є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. До повноважень Міністерства оборони України підпунктами 81, 82 пункту 4 Положення віднесено здійснення заходів, спрямованих на реалізацію соціально-економічних і правових гарантій військовослужбовцям, членам їх сімей та працівникам Збройних Сил, особам, звільненим у запас або відставку, а також членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час проходження військової служби або потрапили в полон у ході бойових дій (війни) чи під час участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки; здійснення відповідно до законодавства правового і соціального захисту військовослужбовців, резервістів Збройних Сил, військовозобов`язаних, призваних на збори, членів їх сімей та працівників Збройних Сил. Отже, обов`язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України, як на уповноважений орган державного управління. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України по справі № 3-86гс14 від 21 жовтня 2014 року. Таким чином, доводи представника Міністерства оборони України, що останнє є неналежним відповідачем, суд відхиляє. Відповідно до п.1 п.п. 1.1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 року №402 (із змінами та доповненнями), \~встановлено, що військово-лікарська експертиза установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям. Пунктом 21.5 вказаного Положення визначено, що\~ Постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях: підпункт а) "Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини" - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угруповань. підпункт ґ) "Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини", якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, що входять до складу діючої армії, або коли захворювання, яке виникло до цього, у період служби у військових частинах і установах, які входять до складу діючої армії, досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби. Судом встановлено, що протокол №232 від 07 серпня 2015 року засідання Військово-лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв стосовно солдата запасу [PERSON] містить такі формулювання: травма та захворювання «Посттравматична нейросенсорна туговухість справа (07.05.2015). Різко виражений стійкий посттравматичний стресовий розлад - ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини (а.с.8). Таким чином, оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення відповідачем позивачу шкоди здоров`ю, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв`язок між винною поведінкою відповідача та настанням у позивача негативних наслідків, а звідси й завдання йому моральної шкоди. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням встановлених судом обставин характеру спричиненої шкоди, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним стягнути на його користь з відповідача 9 000,00 гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час. Згідно вимог п.6 ч. 3 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: partial