Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з нещасним випадком на виробництві. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з 02.08.2017 року по 22.12.2017 року він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Шахтобудівельна компанія», працював гірничоробочим підземним з ремонту гірничих виробок четвертого розряду з повним робочим днем у шахті. 02 вересня 2017 року при виконання трудових обов'язків з ним стався нещасний випадок на виробництві - з висоти приблизно 0,6-1,3 метра на нього впала та придавила насосна станція вагою в декілька тонн. В результаті нещасного випадку він отримав ушкодження: тупа травма живота з відривом 3,5 метрів тонкої кишки від кореня брохи, кровотеча в черевину, закритий двобічний перелом лонних та седаліщних кісток тазу без зміщення, комбінований травматичний шок 2-3 ступеня, множинні забої та садни тулуба, ніг, рвана рана калитки, спайкова хвороба. Висновком МСЕК від 21.12.2017 року йому була встановлена друга група інвалідності та стійка втрата працездатності в розмірі сімдесяти відсотків. Після встановлення стійкої втрати працездатності і групи інвалідності йому були встановлені страхові виплати: втрачений заробіток та одноразова допомога. Внаслідок нещасного випадку на виробництві йому також заподіяна моральна шкода, яка полягає у наступному. Відповідач порушив його право на належні, безпечні і здорові умови праці. Він відчував фізичний біль та страждання. У зв'язку з отриманою травмою він пережив комбінований травматичний шок 2-3 ступеня. Його лікування не дає повного одужування, а лише тимчасове незначне полегшення. З цих обставин він до теперішнього часу зазнає фізичний біль та страждання. Він ще не старий чоловік, а вже втратив здоров'я, лікарі не обнадіюють його з приводу його виздоровлення. Його було звільнено за п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров'я. В зв'язку з трудовим каліцтвом він не має можливості працювати у шахті, іншої професії або спеціальності він не має. Це вимагає додаткових зусиль для організації його життя, він змушений перебувати у центрі зайнятості для працевлаштування на роботу дозволену йому за станом здоров'я. На його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей 2004 року та 2010 року народження, він як батько дітей зобов'язаний їх утримувати до повноліття, допомогти їм отримати освіту. Все це потребує значних витрат, але за станом здоров'я він немає можливості працювати і отримувати гідну заробітну плату. Ці обставини пригнічують його та завдають йому додаткових душевних переживань. Заподіяну моральну шкоду він оцінює у розмірі 50000 грн. Просить суд стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 50000 грн. Позивач до судового засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивача та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що визнає позовні вимоги частково. В пункті 6 Акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку з позивачем від 22.09.2017 року за формою Н-5 та пункті 10 Акту про нещасний випадок від 22.09.2017 року за формою Н-1 зазначено, що комісія зі спеціального розслідування нещасного випадку дійшла висновку про те, що позивач також винен у нещасному випадку, а саме не виконав вимоги заводської інструкції для ручної талі: доставка насосної установки велася ручною таллю як підйомно-тяговим пристроєм, знаходження потерпілого у небезпечній зоні; порушення пункту 1.11 «Інструкції з охорони праці, безпечного виконання робіт та поводженню в шахті гірника підземного по ремонту гірничих виробок», порушення пункту 1 глави 5 розділу 4 «Правила безпеки у вугільних шахтах». Законом «Про охорону праці» передбачено, що у разі незгоди потерпілого зі змістом акту про нещасний випадок, питання вирішується посадовцем органу державного нагляду по охороні праці, рішення якого може бути оскаржене в судовому порядку. Проте позивач не виразив своєї незгоди з висновком комісії про обставини, причини нещасного випадку, і змістом «акту розслідування нещасного випадку відносно встановлення і його провини в нещасному випадку, що стався, і не звертався в орган державного нагляду по охороні праці згідно законодавства». Посилаючись на наявність провини і самого позивача в ушкодженні здоров'я, надання позивачу матеріальної допомоги, встановлення втрати працездатності до 01.01.2019 року, що не виключає можливості відновленні працездатності, просив суд задовольнити позовні вимоги частково у розмірі двомісячної середньої заробітної плати позивача - 18889 грн., в задоволенні інших позовних вимог відмовити. Позивачем було заявлено клопотання про призначення по справі судової психологічної експертизи для визначення питань: чи спричиненні йому страждання (моральна шкода) внаслідок нещасного випадку на виробництві і трудового каліцтва та, якщо йому завдані страждання (моральна шкода), який можливий розмір становить грошова компенсація за завдані страждання (моральну шкоду)? Судом було відмовлено в задоволенні цього клопотання, оскільки відповідно до п.1 ч.1 ст.103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі, зокрема, якщо для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. В даному ж випадку суд не ввжає неможливим встановити факт заподіяння позивачу моральної шкоди без експертного висновку, оскільки у статті 23 ЦК України наведений перелік проявів моральної шкоди, а також обставин які мають враховуватись судом при вирішенні питання шодо відшкодування моральної шкоди, тому суд вважає, що для встановлення судом факту заподіяння моральної шкоди не потрібно якихось спеціальних знань у сфері іншій, ніж право. Також і питання щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди належить до компетенції суду, а не відповідної експертизи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» з 02.08.2017 року по 22.12.2017 року, де працював гірничоробочим підземним з ремонту гірничих виробок четвертого розряду з повним робочим днем у шахті. Був звільнений 22.12.2017 за п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров'я (а.с.11-18). 02.09.2017 року з позивачем під час виконання ним трудових обов'язків стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого позивач отримав травму і йому був встановлений наступний діагноз: тупа травма живота з відривом 3,5 метрів тонкої кишки від кореня брохи, кровотеча в черевину, закритий двобічний перелом лонних та седаліщних кісток тазу без зміщення, комбінований травматичний шок 2-3 ступеня, множинні забої та садни тулуба, ніг, рвана рана калитки, спайкова хвороба, що підтверджується актом № 10 від 22.09.2018 форми Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, а також актом від 22.09.2018 форми Н-5 розслідування нещасного випадку на виробництві. Особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, зазначені сам постраждалий [PERSON], начальник дільниці ПГПД № 2 [PERSON], механік дільниці [PERSON], гірничий майстер [PERSON], прохідник [PERSON] (а.с.19-39). У зв'язку з порушенням [PERSON] правил безпеки комісією з питань охорони праці ТОВ «Шахтобудівельна компанія» 30.01.2018 вирішено зменшити розмір одноразової допомоги позивачу на 5% (а.с. 46-50). 21.12.2018 року МСЕК позивачу було встановлено первинно 70% втрати професійної працездатності та другу групу інвалідності до 01.01.2019 року. Йому рекомендовано медикаментозне, оперативне та санаторно-курортне лікування, палиця. Встановлено, що працездатен у спеціально створених умовах, може працювати вдома (а.с.9, 10). Позивач у зв'язку з травмою, отриманою на виробництві, неодноразово знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні в медичних закладах (а.с. 40-42). Відповідно до ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Про наявність права на відшкодування моральної шкоди потерпілій особі внаслідок нещасного випадку на виробництві зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту „б" підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про страхові виплати), де в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини зазначено, що: «положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону N 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону N 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця)». Враховуючи надані суду докази, суд вважає, що внаслідок нещасного випадку на виробництві позивачеві заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнав у зв'язку з каліцтвом, внаслідок якого його визнано інвалідом 2 групи та встановлено 70 відсотків втрати професійної працездатності, у душевних стражданнях, пов'язаних з наслідками цього каліцтва, у зміні звичного перебігу життя, зокрема необхідності тривалий час лікуватися, у суттєвому обмеженні його фізичних можливостей. Але сума, в яку позивач оцінив заподіяну моральну шкоду і яка за його оцінкою становить 50000 гривень, є завищеною і не відповідає отриманим ним моральним стражданням. При визначенні суми відшкодування заподіяної позивачеві моральної шкоди суд враховує наявність встановленої також і вини позивача у нещасному випадку. З урахуванням вини позивача у нещасному випадку, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним у відшкодування позивачеві заподіяної йому моральної шкоди стягнути з відповідача на користь позивача 35000 гривень. Крім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що заявлено позов немайнового характеру, суд вважає необхідним стягнути з відповідача в доход держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 493,36 грн. (35000грн. х 704,80грн. : 50000грн. = 493,36грн.), оскільки позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від вказаних витрат при подачі позову до суду. На підставі ст.2371 КЗпП України,

Outcome: partial