Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

В лютому 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолимнаська» (далі ДП «ВК «Краснолимнаська») про відшкодування моральної шкоди, завданої нещасним випадком на виробництві та його наслідками, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. В обґрунтування позову позивач послався на те, що періодично перебував у трудових відносинах з відповідачем, а саме з 05.09.2000 року по 16.10.2008 року, з 03.11.2008 року по 17.09.2013 року та з 07.10.2014 року по 07.12.2017 року. Під час виконання трудових обовязків з ним 30.08.2017 року стався нещасний випадок, повязаний з виробництвом, він отримав перелом верхньої щелепи зліва, вбитий перелом лівої вилицевої кістки, перелом нижньої щелепи зліва в області вилицевого відростка без зміщення, ЗЧМТ, струс головного мозку. Після отриманої травми він тривалий час знаходився на лікуванні. Згідно висновку МСЕК йому встановлено третю групу інвалідності на строк до 01.01.2019 року та визначено 55% втрати професійної працездатності. Оскільки втрата працездатності спричинила йому фізичні та моральні страждання, призвела до порушення нормальних соціальних звязків, необхідності додавання додаткових зусиль для організації життя, заподіяну моральну шкоду, яку просив відшкодувати йому за рахунок відповідача шляхом стягнення одноразової грошової компенсації в розмірі 80000 грн. Позивач та його представник [PERSON] в судове засідання не зявились, надали заяви, в яких підтримали позовні вимоги, просили справу розглянути без їх участі. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала відзив в якому зазначила, що заявлені позовні вимоги відповідач не визнає і вважає їх такими, що не відповідають діючому законодавству України та порушують права та законні інтереси відповідача. В якості підстав для стягнення моральної шкоди позивачем зазначено той факт, що внаслідок нещасного випадку на виробництві 30.08.2017 p., щодо якого складені відповідні акти за формою Н-5 та акт Н-1 від 05.09.2017року, він був травмований і внаслідок чого йому заподіяна моральна шкода, а також той факт, що згідно довідки МСЕК від 07.12.2017 року № 0875491 йому встановлено 55% втрати професійної працездатності, 3 група інвалідності до 01.01.2019р. Згідно норм п.2 ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. У відповідності до норм ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Таким чином, однією з підстав настання відповідальності за причинену моральну шкоду є наявність протиправних дій з боку відповідача, та його вини. Позивач не надав доказів, у чому саме полягає протиправність поведінки відповідача, яка призвела до втрати ним 40% професійної працездатності та у зв'язку з цим до моральних страждань . Згідно п. 7 Акту Н-1 визначеного причинами настання нещасного випадку є невиконання вимог інструкцій з охорони праці та невиконання посадових обовязків зі сторони самого позивача. Згідно ст. 14 Правил безпеки у вугільних шахтах працівник зобов'язаний дбати про особисту безпеку і здоровя в процесі виконання будь - яких робіт чи під час перебування на території підприємства,проходити попередні та періодичні медогляди. Працівник безпосередньо несе відповідальність за порушення зазначених вимог. Згідно п. 10 Акту Н-1 зазначено, що [PERSON] - машиніст виїмкових машин дільниці № 5 ДП «ВК «Краснолиманська» під час пересування виїмковим комбайном по лаві потерпілий не відрегулював положення виконавчого органу по потужності пласту, в результаті чого стався наїзд виконавчим органом на арматуру штангового кріплення: порушення п.1.11., Інструкції охорони праці, безпечному виконанню робіт і поведінки в шахті машиніста гірничих виїмкових машин, п. І ,гл. 5 р. 4 Правил безпеки у вугільних шахтах». Ці ж факти підтверджені в складеному відповідно акті за формою Н-5 від 05.09.2017 року, де в п. 6 висновку комісії зазначено, що «...комісія прийшла до висновку, що особами, дії яких так чи інакше привели до нещасного випадку є.... в тому числі [PERSON]В.». Також комісія запропонувала, притягти до дисциплінарної відповідальності позивача після виходу з лікарняного листка. Позивач ці акти не оскаржував. Згідно ст. 41 Гірничого закону робітники зобовязані знати і виконувати правила поведінки в небезпечних умовах, не створювати небезпеку своїми діями. Укладаючи з позивачем трудовий договір, відповідно до ст. 29 КЗпП України, йому було роз'яснено під розпис його права та обовязки, про умови праці, наявність на робочому місті, де він буде працювати, небезпечних та шкідливих виробничих факторів та можливість їх впливу на здоровя, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. При цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоровя та його наслідки. Зі сторони відповідача проводились найважливіші профілактичні заходи з охорони праці та профілактика професійних хвороб: попередній ( при вступі на роботі) та періодичні медогляди позивача в процесі виробничої діяльності, ніяких скарг чи заяв при початку робіт 30.08.2017 року позивачем не було заявлено. Виходячи з положення статті 23 ЦК України, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди Відповідач зазначає, що слід обовязково зясувати настання негативних змін вперше у житті позивача, можливість відновлення стану, який мав Позивач до настання професійного захворювання. Позивач не довів, що саме які дії стали причиною заподіяння йому моральної шкоди ДП «ВК «Краснолиманська». Згідно стаття 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За рахунок Фонду соцстраху моральна шкода відшкодувалась позивачеві згідно рішення суду Димитровського міського суду від 2- 861/06 від 12.02.2007 року. Цей доказ, згідно ст. 95 ЦПК України, містить дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Таким чином, однією з підстав настання відповідальності за причинену моральну шкоду є наявність протиправних дій з боку відповідача, та його вини. Позивач не надав доказів у чому саме полягає протиправність поведінки відповідача, яка призвела до втрати ним професійної працездатності. Позивач, в предявленому позові посилається на те, що внаслідок нещасного випадку з боку відповідача була заподіяна моральна шкода у розмірі 80000 грн. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно стані 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Однак, звертаю увагу суд на те, що в матеріалах цивільної справи відсутні розрахункові документи (касові чеки, квитанції) чи інші документи, які б свідчили про витрачення коштів на придбання в період лікування лікарських препаратів, зазначених в довідках лікаря, що є єдиними належними та допустимими доказами, які можуть свідчити про понесення позивачами витрат на медичне лікування та придбання медичних ліків, оскільки розрахунковий документ свідчить про укладання договору роздрібної купівлі-продажу товару, яким є лікарські засоби, або оплатити за санаторну путівку. Висновком медичних органів як підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичної установи, або медично-консультаційної або медично-соціальної експертної комісії про стрес, що зазнав потерпілий в результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, або їх наслідків, про депресію чи інші негативні прояви стану постраждалого. Позивачем в якості факту спричинення моральних страждань помилково прийнятий висновок МСЕК № 0875491 від 07.12.2017 року про встановлення йому ступеня втрати професійної працездатності в розмірі 55% по травмі (50 % - первинне трудове каліцтво 28.03.2005 року, повторне 30.08.2017 року). Однак, висновок МСЕК про відсоток відшкодування професійної працездатності не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди. Однак відповідного висновку МСЕК або інших медичних органів про спричинення Позивачу моральної шкоди, її глибини та негативних наслідків, які мали б бути підставою для відшкодування моральної шкоди позивачем суду не надано. Згідно норм ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Однак у чому саме полягає порушення законних прав Позивача з боку Відповідача Позивачем у позові не зазначено. Згідно норм ст.12 ЗУ „Про охорону праці" відшкодування моральної шкоди можливе лише за умови настання моральних втрат Як передбачено ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодуванню, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В рахунок вказаних вище обставин, в абз.1 п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Крім того, в п. 9 вказаної вище Постанови Пленуму Верховного суду України передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно стаття 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Таким чином, Позивач обґрунтував заподіяну йому моральну шкоди виключно словами, що містяться в позові, не надавши належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди та відповідно її розмір компенсації в сумі, яка становить саме 80 000 грн. відповідно. Всі досліджені матеріали підтверджують, що позивач не має доказових фактів, на підставі яких предявлено позов, бо не довів наявність субєктивного права, за захистом якого він звернувся, не довів, що воно дійсно порушено, не надав доказів, що підтверджують позов,а особливо не доказав, який є дійсно можливий вплив тих чи інших негативних емоцій (душевних переживань), що виникли у позивача до події, на характер дій чи стан Позивача, щоб такий спосіб захисту цивільних прав як компенсація моральної (немайнової) шкоди, не став засобом безпідставного збагачення Позивача. Виходячи з доданої до позовної заяви довідки МСЕК від 07.12.2017 року у позивача встановлено З групу інвалідності, яка виражається помірними або незначними розладами різноманітних функцій організму. Люди, яким встановлена 3 група інвалідності залишаються повноправними членами нашого суспільства. Таким чином інвалідність є робочою, та може бути відновлена під впливом лікування та реабілітаційних заходів. Таким чином, посилання позивача на зміну режиму та стану життя є безпідставними та не відповідають обставинам справи. Приймаючи до уваги той факт, що позивачем не доведено існування на час розгляду справи невідновного ушкодження його здоров'я та повної втрати ним у зв'язку з цим працездатності, що спричиняють йому моральну шкоду та перешкоджають звичайній організації його життя, на думку відповідача відсутні жодні правові підстави для задоволення позову, оскільки відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди. Представник третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суду надані письмові пояснення, я яких третя особа зазначає, що Мирноградське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з Донецькій області (далі - Мирноградське відділення) 27.02.2007 року на підставі рішення Апеляційного суду Донецької області від 16.02.2007 року винесло постанову про призначення грошової суми за моральну шкоду потерпілому на виробництві [PERSON] у розмірі 8000 грн. у звязку з травмою на виробництві 28.03.2005 року та перерахувало на його особистий рахунок вище вказану суму. 07.12.2017 року Міжрайонна травматологічна МСЕК м. Покровськ встановила позивачу сукупний відсоток втрати професійної працездатності 55%, у тому числі 5% по трудовому каліцтву (дата акту 28.02.2005), 50% по трудовому каліцтву (дата акту 30.08.2017 №30) та 3 групу інвалідності з повторним переоглядом 07.12.2018 року. На підставі чого [PERSON] 1960 р/н. звернувся до Мирноградського відділення з заявою про продовження йому призначених страхових виплат у звязку з нещасним випадком на виробництві. Мирноградським відділення 19.01.2018 року було винесено Постанову № 0509/15607/15607/3 про призначення одноразової допомоги у разі встановлення іншого вищого ступеня втрати стійкої професійної працездатності, з урахуванням іншого страхового випадку та постанову від 19.01.2018 року 0509/15607/15607/4 про призначення щомісячної страхової виплати позивачу. Мирноградське відділення продовжує виплачувати призначену щомісячну страхову виплату [PERSON] Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Позивач працював на ДП ВК «Краснолиманська» з 05.09.2000 року по 16.10.2008 року, з 03.11.2008 року по 17.09.2013 року та з 07.10.2014 року по 07.12.2017 року в якості машиніста гірничих виїмкових машин 5, 6 розряду з повним підземним робочим днем в шахті, звільнений з роботи у зв'язку з невідповідністю роботи, що виконується, за станом здоров'я за п.2 ст.40 КЗпП України. 30 серпня 2017 року о 19 годині 00 хвилин під час виконання трудових обовязків з позивачем стався нещасний випадок, повязаний з виробництвом, в результаті якого він отримав перелом верхньої щелепи зліва, вбитий перелом лівої вилицевої кістки, перелом нижньої щелепи зліва в області вилицевого відростка без зміщення, ЗЧМТ, струс головного мозку, про що було складено акт розслідування нещасного випадку, що стався 30 серпня 2017 р. о 19 годині 00 хвилин, затверджений в.о. генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська» 05.09.2017 р., та акт № 10 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, затверджений в.о. генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська» 05.09.2017 р. Згідно довідки МСЕК АБ № 0047694 від 07.12.2017 року позивачу вперше встановлено 50% втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом 30.08.2017р., встановлено третю групу інвалідності строком до 01.01.2019 року, визначено потребу у медикаментозному, оперативному лікуванні, санаторно-курортному лікуванні за відсутності протипоказань. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих звязків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного звязку між попередніми умовами. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Згідно з розясненнями, даними в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.273-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 указаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. Судом установлено, що позивач працював у ДП ВК «Краснолиманська», яке створене для підземного видобутку вугілля, і умови праці під землею є небезпечними та шкідливими. Втрата професійної працездатності позивача настала внаслідок нещасного випадку на виробництві, отже роботодавець не забезпечив створення нешкідливих не небезпечних умов праці. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у звязку з ушкодженням здоровя, повязаним із виконанням трудових обовязків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих звязків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, актами розслідування нещасних випадків, актів про нещасні випадки, пов'язані з виробництвом, довідок МСЕК, витягами з історії хвороби та амбулаторної карти. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоровя, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, потребу у медичній та соціальній допомозі, вік позивача, а також невиконання самим позивачем вимог інструкції з охорони праці, що призвело до нещасного випадку на виробництві. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду в 23000 грн. Згідно ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. Відповідно до ст.23 ЦК України, ст. ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial