overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначив, що з 21.11.2001 року перебуває в шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки між ними постійно виникають непорозуміння і сварки, що призвело до припинення шлюбних відносин. Вважає подальше сумісне життя і збереження сім"ї неможливим, тому просить шлюб розірвати. Сторони письмово повідомили про можливість розгляду справи у їх відсутність. За таких обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 21.11.2001 року , який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коростеню реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції в Житомирській області, актовий запис №439. Від подружнього життя сторони дітей не мають. Причиною розірвання шлюбу є втрата кохання та взаємопорозуміння, внаслідок чого позивач не бажає підтримувати подружніх стосунків. Відповідно до ч. 1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Аналогічне положення закріплено в ст.24 Сімейного кодексу України. \~\~\~\~\~\~ Положеннями ч. ч. 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити\~\~шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначив, що з 23.08.2008 року перебуває в шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки між ними втрачено почуття кохання та взаємоповаги, також вони мають різні погляди на життя та ведення спільного господарства, внаслідок чого проживають окремо один від одного. Шлюб фактично існує формально, тому просить його розірвати, неповнолітнього сина залишити на вихованні матері. Сторони письмово повідомили про розгляд справи у їх відсутність, у звязку з чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 23.08.2008 року, який був зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану Коростенського міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 319. Від подружнього життя сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є втрата кохання та взаємопорозуміння, внаслідок чого позивач не бажає підтримувати подружніх стосунків. Відповідно до ч. 1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Аналогічне положення закріплено в ст.24 Сімейного кодексу України. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача. Визначаючи місце проживання неповнолітніх дітей сторін \~суд керується положеннями ст.160 Сімейного Кодексу України та \~роз"ясненнями \~п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року з яких слідує, що місце проживання \~дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років визначається нею самою. Судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача , відповідно до положень ст.88 ЦПК України. Позивачем сплачено судовий збір при подачі позовної заяви в розмірі 551 гривня 20 копійок. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому зазначив, що постановою державної виконавчої служби серії АА №066446 від 24.06.2009 року накладено арешт на належне йому нерухоме майно. Для з"ясування причин накладення даного арешту він звернувся до відповідача на що йому 12.06.2018 року було видано довідку про те, що ніяких відкритих несплачених виконавчих документів, згідно бази АСВП, відносно нього не перебуває. Однак, зняти арешт відповідач не має можливості оскільки виконавче провадження, в рамках якого даний арешт було накладено, знищено за терміном зберігання. На виконанні у відділі ДВС перебуває два виконавчих листа за яким він є боржником зі сплати аліментів, однак заборгованості по вказаним платежам за ним не має. Наявність заборони порушує його права, як власника майна, тому просить рішенням суду зняти арешт та зняти заборону на відчуження майна, накладений за реєстраційним №24648441 постановою державного виконавця відділу ДВС Коростенського міськрайонного управління юстиції серії АА №066446 від 24.06.2009 року. 13.06.2018 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком отримана відповідачем 22.06.2018 року. У встановлений строк відповідач відзив на позов не подав. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно наявне обтяження на нерухоме майно [PERSON], накладене постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА №066446 від 24.06.2009 року. З довідок, наявних в справі слідує, що у відділі ДВС перебуває 2 виконавчі провадження про стягнення з [PERSON] аліментів, заборгованість по сплаті з яких відсутня. Згідно статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Враховуючи те, що виконавчі провадження в яких за [PERSON] наявна заборгованість відсутні, що є підставою для задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між ними зареєстрований 03.01.2009 року у Градизькій селищній раді Глобинського району Полтавської області, актовий запис № 1. З позовної заяви вбачається, що спільне життя у сторін не склалось, з грудня 2014 року сторони не підтримують подружні стосунки, проживають окремо, тому що за час спільного проживання переконався, що не має спільних інтересів окрім сина. Сторони не мають бажання бути разом, живуть кожен своїм життям і не переймаються проблемами іншого. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу розглядати за його відсутності, судові витрати по справі залишити за ним. Відповідач [PERSON] також до суду не з"явилась, до суду надійшла заява про те, що позовні вимоги відповідач визнає в повному обсязі та просить справу розглядати за її відсутності. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище «[PERSON]». Вивчивши письмовідокази та матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Шлюб між сторонами в справі зареєстрований 03.01.2009 року у Градизькій селищній раді Глобинського району Полтавської області, актовий запис № 1, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] /а.с. 6/. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження /а.с. 7/. Судом встановлено, що продовжувати подальше спільне життя подружжя не бажає, збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Подружжя фактично розірвали шлюбні стосунки, спільне життя сторін не склалося, почуття любові між ними втрачено. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив шлюб зареєстрований з [PERSON] розірвати та стягнути з нього на користь відповідача аліменти на утримання їх спільної дитини у розмірі по 1 000 грн. щомісячно до повноліття дитини . В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, зазначив про те , що збереження сім"ї є неможливим , аліменти просить стягнути з нього на користь позивача з метою матеріального забезпечення дитини . Відповідач в судовому засіданні проти розірвання шлюбу та стягнення на її користь аліментів на утримання дитини до її повнолітння у зазнченому позивачем розмірі не заперечувала, . Вислухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07.07.2005 року. Мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . З пояснень сторін у судовому засіданні вбачається, що спільне життя останніх не склалося через несумісність характерів, взаємне непорозуміння та відсутність спільних поглядів на життя та сім'ю, що призвело до припинення між сторонами шлюбниї стосунків . Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що подальше збереження сім'ї за викладених обставин буде носити формальний характер та суперечити інтересам сторін. Оскільки відповідач бажає сплачувати аліменти на утримання сина до його повнолітння та відповідач проти цього не заперечує і згодна із вказаним позивачем розміром аліментів ., суд вважає можливим також задовольнити позовні вимоги позивача в цій частині позову . На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Обгрунтовує вимоги тим, що вона є власницею вищевказаної квартири з 1993року. В квартирі був зареєстрований та фактично разом з нею проживав її син [PERSON], [INFO]. 18 березня 2016року син виїхав за межі України і з вказаного часу проживає на території Російської Федерації, в квартирі не перебував, витрати на комунальні послуги не сплачував. Фактично за вказаною адресою вона мешкає сама. Вона є пенсіонером, інших джерел доходу не має, але змушена сплачувати комунальні послуги за двох осіб. В судове засідання позивач не з"явилася. Надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність. На позові наполягає, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з"явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений. Суд прийняв рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.12-15) Відповідач [PERSON] зареєстрований і проживав в зазначеній квартирі, як член сім"ї позивача, що зазначається позивачем і підтверджується копією домової книжки, довідкою виконавчого комітету (а.с.16--22,29) . Судом встановлено, що відповідач в квартирі не проживає з березня 2016року, оскільки змінив місце проживання, виїхавши до Росії, що підтверджується Актом голови територіального комітету мікрорайону №5 "Міський"від 12.04.2017року, копією дозволу на проживання [PERSON] на території Росії Калінінградської області (а.с.7,24-26). Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вважає, що відповідач [PERSON] втратив право користування житлом в квартирі [ADDRESS], оскільки за вказаною адресою він відсутній без поважних причин більше терміну, визначеного ч. 2 ст. 405 ЦК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати останнього таким, що втратив право користування житлом в будинку [ADDRESS]. Обґрунтовує вимоги таким. Вона є власницею вказаного будинку. Крім неї, в будинку з 1994року зареєстрований її син, відповідач у справі. З 2002року до теперішнього часу він у будинку не мешкає. С 2010року син отримав статус мешканця Російської Федерації. В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги. Пояснила, що в 1997році син повернувся з армії, і приблизно через рік поїхав на заробітки до Росії. Спочатку він приїздив періодично до дому. А з 2002року він ні разу не приїздив. Точне місце проживання в Росії їй не відомо. В нього там є сім'я, робота. Наміру повертатися він не має. Вважає, що він втратив право на користування житлом в її будинку. Крім того вона бажає продавати будинок, а його реєстрація в будинку чинить перешкоди. Просить позов задовольнити. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився. До суду надана судова повістка з позначкою виконавчого комітету про неможливість вручити повістку відповідачеві через його відсутність за місцем реєстрації - [ADDRESS]. Інше місце проживання відповідача суду не відоме. Суд прийняв рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши докази по справі, суд вважає що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд встановив, що позивач [PERSON] є власником будинку, який розташований по [ADDRESS], (а.с.9-11). Домовою книжкою підтверджується реєстрація відповідача [PERSON] в даному будинку з 2002 року (а.с.15-16). Судом встановлено, що відповідач був зареєстрований в будинку позивача, як член сім"ї, оскільки є її сином. Фактично, в зазначеному будинку відповідач не мешкає з 2002року, що підтверджується Актом, який складено головою територіального комітету від 25 березня 2017 року, і поясненнями свідків [PERSON], [PERSON] , які є сусідами позивача і підтвердили в судовому засіданні, що син позивачки вже близько восьми років взагалі не приїжджає до матері. Проживає зі своєю сім'єю в Росії. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вважає, що відповідач [PERSON] втратив право користування житлом в будинку, який розташований по [ADDRESS], оскільки за вказаною адресою він відсутній без поважних причин більше терміну, визначеного ч. 2 ст. 405 ЦК України. Суд вважає, що реєстрація відповідача в зазначеному будинку, створює перешкоди в користуванні позивачем власністю. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним усунути позивачу перешкоди в користуванні власністю, визнавши [PERSON] таким, що втратив право користування будинком позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 09.02.2008 року у відділі РАЦС реєстраційної служби Дружківського МУЮ, актовий запис № 41. Обґрунтовує свої вимоги тим, що в них відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Ухвалою суду від 26.01.2021 року відкрито провадження у данній справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. призначено судове засідання (а.с.14). В судове засідання сторони не з`явилися. про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на позові наполягає. Відповідачка в судове засідання не з"явилася. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Заяву про розгляд справи у її відсутність суду не надала. Суд прийняв рішення про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. В силу ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Як регламентує ст. 1 ч.2 СК України, регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Згідно же ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 09.02.2008 року (а.с.3). В шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Судом встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини , спільне господарство не ведеться, проживають окремо. Суд приходить до висновку, що шлюб між подружжям [PERSON] підлягає розірванню, так як вважає, що подальше їх спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їх неповнолітньому сину. Сторони припинили шлюбні відносини і не проживають однією сім`єю. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Суд не може примусити їх зберігати шлюб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором № DN81AR19420347 від 31.03.2008 року в розмірі 46854 грн. 82 коп., судовий збір в розмірі 468 грн. 55 коп. Представник позивача в судове засідання не з"явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином та своєчасно, причини неявки до суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст..224 ЦПК України. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини: Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Стаття 611 ЦК України передбачає правові наслідки у разі порушення зобов'язань, встановлені договором або законом, а ст.625 ЦК України - відповідальність за порушення грошового зобов'язання, згідно якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст..1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до укладеного договору № DN81AR19420347 від 31.03.2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 64093,40 грн. на термін до 30.03.2015 року та зобов»язався погашення заборгованості здійснювати в наступному порядку: щомісяця в період сплати повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов»язань за кредитним договором відповідач сплачує відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. У порушення умов договору відповідач зобов»язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв»язку із зазначеними порушеннями зобов»язань за кредитним договором відповідач станом на 05.02.2015 року має заборгованість- 46854 грн. 82 коп. /а.с. 4-6/, яка складається з : · 19232,69 грн. - заборгованість за кредитом; · 4,48 грн. -заборгованість по процентам за користування кредитом; - 25148,37 грн.- пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором; · 250 грн. - штраф (фіксована частина); · 2219,28 грн.- штраф (процентна складова). На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані, підтверджені доказами, тому їх необхідно задовольнити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь стягувача стягуються судові витрати - в розмірі 468,55 грн.

Outcome: approved