Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

До суду надійшла заява в.о. завідуючого 8-м відділенням КЗ СОР «Першої обласної спеціалізованої лікарні м.Ромни» Слуцького А.В. про продовження госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку без його згоди. Свою заяву обґрунтовує тим, що [PERSON] 02.06.2008 року був визнаний судом недієздатним, 10.05.2016 року поступив на лікування до КЗ СОР «Першої ОСЛ м. Ромни». Рішенням Роменського міськрайонного суду від 15.03.2017 року було продовжено госпіталізацію [PERSON] до шести місяців. З метою визначення психічного стану [PERSON] був оглянутий комісією лікарів - психіатрів. Комісією винесено рішення про необхідність продовження лікування пацієнта в психіатричному стаціонарі. Комісія прийшла до висновку, що на теперішній час [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, внаслідок якого невзмозі задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, виявляє реальні наміри вчинити дії, що є небезпечними для нього і оточуючих. Тому просив ухвалити рішення про продовження госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу в психіатричному стаціонарі КЗ «Перша ОСЛ м.Ромни» на строк до шести місяців. У судовому засіданні лікар-психіатр КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м.Ромни» Слуцький А.В. заяву підтримав, просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній обставини. [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти заяви, вів себе адекватно та заперечував прояви агресивності. Особа, що надає правову допомогу покладалася на розсуд суду. Прокурор заперечувала проти задоволення даної заяви. Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи вважає, що заява про продовження госпіталізації [PERSON] задоволенню не підлягає Судом встановлено, що рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 червня 2008 року [PERSON] визнаний недієздатним, опікуном призначено [PERSON] (а.с.4). Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 березня 2017 року [PERSON] продовжувалися примусові заходи медичного характеру на строк до шести місяців (а.с.5). Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів лікувального закладу від 28.08.2017 року вбачається, що [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді: «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу з вираженим дефектом». На момент огляду виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у вигляді параноїдного синдрому, який позбавляє його можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними. Пацієнт вчиняє і виявляє реальні наміри вчинити дії, що є небезпечними для нього і оточуючих (а.с.3). Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» , особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно ч.3 ст.17 Закону України „Про психіатричну допомогу", у разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричного закладу повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обгрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. В подальшому продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. У висновку комісії лікарів-психіатрів від 31.08.2017 року зазначено, що [PERSON] вчиняє і виявляє реальні наміри вчинити дії, що є небезпечними для нього та оточуючих. В той же час сам [PERSON] в судовому засіданні проти цього заперечував та заперечував прояви агресивності. Лікар-психіатр Слуцький А.В. в судовому засіданні не зміг пояснити в чому полягає небезпечність [PERSON] для нього самого та оточуючих , а також не зміг привести приклади та вказати дати коли [PERSON] виявляв агресію. В порушення ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником спецлікарні в судовому засіданні не було доведено та не надано доказів , що [PERSON] вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих. Згідно частини першої статті 29 Конституції України,- кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Суд вважає, що примусова госпіталізація [PERSON] при таких обставинах призведе до порушення ст. 29 Конституції України та порушення прав [PERSON] на свободу та особисту недоторканність. Тому заяву в.о. завідуючого 8-м відділенням Комунального закладу «Першої обласної спеціалізованої лікарні м.Ромни» Слуцького Андрія Володимировича, заінтересована особа: [PERSON], про продовження госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку, суд вважає необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed