Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за розписками від 25 вересня 2014 року на суму 10000 доларів США та 15000 доларів США, загалом 25000 доларів США. В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, предметом якого було передання у власність відповідача грошових коштів в сумі 25000 доларів США. На підтвердження даного факту [PERSON] видав на імя позивача дві розписки на суму 10000 доларів США та на суму 15000 доларів США. Він неодноразово протягом 2015 - 2017 років звертався до Відповідача з вимогою виконати належно свої грошові зобовязання. Однак, [PERSON] ігнорує усні вимоги Позивача, щодо повернення суми позики при особистих зустрічах так і за письмовими вимогами про повернення коштів, що були скеровані через приватного нотаріуса [PERSON] Відповідач всіма можливими способами ухиляється від виконання своїх зобовязань і до теперішнього часу не виконав їх. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав наведених в позовній заяві, позов просить задоволити , проти заочного розгляду справи не заперечує. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не зявився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не надав, у звязку з чим суд вважає за можливе проводити заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. 02 березня 2017 року Позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру № 16 в будинку № 76 В по вул. Стрийська, у м. Львові загальною площею 58.3 кв.м, Що на праві приватної власності належить [PERSON]. Ухвалою Франкіського районного суду м.Львова від 03 березня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Ухвалою Франкіського районного суду м.Львова від 03 березня 2017 року заяву Позивача про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на квартиру № 16 в будинку № 76 В по вул. Стрийська, у м. Львові, що на праві приватної власності належить [PERSON]. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.17р.у зв"язку із закінченням повноважень судді Марків Ю.С.,справу розподілено судді Гулієвій М.І. Ухвалою від 4.01.18р.справу прийнято до провадження та призначено судове засідання. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи,суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до розписок від 25 вересня 2014 року Відповідач - [PERSON] позичив у Позивача - [PERSON] 10000 доларів США та 15000 доларів США. Грошові кошти на вимоги Позивача Відповідач не повернув по даний час. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як вбачається з розписок,у них не визначено строку повернення позики,однак, позивачем через приватного нотаріуса [PERSON]М .надсилалась вимога відповідачу щодо погашення боргу. протягом 30 днів з дня одержання вимоги.Однак, відповідач позику не повернув. В правових позиціях Верховного Суду України викладених у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. А тому проаналізувавши всі надані по справі докази, суд приходить до висновку, що між сторонами, дійсно, мав місце договір позики на загальну суму 25000 доларів США. Жодних достовірних доказів, які б спростовували висновок про відсутність зобовязання за договором, суду не було надано. За наведених обставин, суд вважає ,що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення та з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу відповідно до розписок, загальною сумою 25000 доларів США та сплачений судовий збір.

Outcome: approved