Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

В липні 2020 р. позивач Управління праці та соціального захисту населення Подільської районної в місті Києва державної адміністрації звернувся до Подільського районного суду із позовом до відповідача про стягнення надмірно виплачених коштів внутрішньо переміщеній особі у розмірі 7973,11 коп. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] , як внутрішньо переміщена особа, 30.10.2014 р. звернулася до Управління праці та соціального захисту населення із заявою про призначення їй щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - щомісячна адресна допомога/допомога). [PERSON] було призначено грошову допомогу на підставі заяв:від 30.10.2014 - в розмірі 442,00 грн. щомісячно на період з 30.10.2014 по 29.04.2015;від 09.06.2015 - в розмірі 442,00 грн. щомісячно на період з 09.06.2015 по 08.12.2015;від 16.12.2015 - в розмірі 442,00 грн. щомісячно на період з 16.12.2015 по 14.06.2016. [PERSON] в період з 30.10.2014 по 16.06.2016 призначено та виплачено грошову допомогу на загальну суму 7973,11 грн. (сім тисяч дев`ятсот сімдесят три грн. 11 коп.).При оформленні грошової допомоги на наступний шестимісячний період [PERSON] надала копію трудової книжки [NUMBER] ). Згідно з записами у трудовій книжці, [PERSON] з 07.09.2012 по 07.02.2013 мала офіційне працевлаштування у ФОП [PERSON] за місцезнаходженням: м. Київ, з 25.09.2013 по 28.08.2014 мала офіційне працевлаштування у ФОП [PERSON] за місцезнаходженням: м. Київ.Під час подання заяви про взяття на облік [PERSON] зазначила дату переміщення з м. Брянка Луганської області 27.06.2014, чим подала завідомо недостовірні відомості, які впливають на отримання статусу ВПО, оскільки на дату початку проведення антитерористичної операції в Луганській області (14.04.2014) [PERSON] працювала у м. Києві.У поясненнях від 01.02.2017 на зауваження відділу контролю Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат № 3847 від 15.08.2016 [PERSON] зазначила, що дійсно працювала у м. Києві з 2012 року.Крім того, 03 квітня 2020 року [PERSON] під час подання заяви про видачу довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної власноруч зазначила, що перемістилася з м. Брянка Луганської області до м. Києва у 2007 році та проживає у м. Києві по теперішній час. На підставі поданої заява [PERSON] видана довідка № 19/106-51-08 від 03.04.2020 про те, що згідно зі статтями 1 і 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», пп. 1 п. 8 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 (із змінами та доповненнями), [PERSON] не є внутрішньо переміщеною особою.Оскільки [PERSON] при отриманні довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи подала недостовірні відомості, то, як наслідок, безпідставно отримала щомісячну адресну допомогу в сумі 7973,11 грн. (сім тисяч дев`ятсот сімдесят три грн. 11 коп.), чим завдано матеріальну шкоду (збитки) державному бюджету на зазначену суму. Провадження у справі відкрито ухвалою від 13.10.2020 р. призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві зазначив, що вимоги позову підтримує в повному обсязі і не заперечує проти заочного розгляду справи. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена відповідно до вимог закону, відзив на позов не подала, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлена відповідно до вимог закону, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. В зв`язку з наведеним, на підставі ст.ст.223 ч.4, 280 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Згідно п.п. 2, 3 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи. Як вбачається зі змісту ч.ч. 1-4 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Підставами для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення. Для отримання довідки внутрішньо переміщена особа має звернутися до структурного підрозділу місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення за місцем фактичного проживання із заявою про отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Заява внутрішньо переміщеною особою подається особисто, а дітьми - через законного представника. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщена особа зобов`язана повідомляти про фактичне місце проживання внутрішньо переміщеної особи найближчий територіальний підрозділ центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), протягом 10 днів. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про забезпечення прав та свобод внутрішньо переміщених осіб» особи, винні в порушенні цього Закону, несуть відповідальність згідно з законом. Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - грошова допомога) визначений Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 01 жовтня 2014 року № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» (Порядок № 505). Відповідно до п. 2 Порядку № 505 грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців. Для отримання грошової допомоги (у тому числі у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку) уповноважений представник сім`ї звертається за фактичним місцем проживання (перебування) сім`ї до установи уповноваженого банку для відкриття в установленому порядку поточного рахунка, пред`являє паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу, та подає на адресу уповноваженого органу відповідну заяву про надання грошової допомоги (для призначення грошової допомоги вперше) або заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги (у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку). З метою визначення дати, часу та адреси подання заяви уповноважений представник сім`ї звертається у контакт-центр уповноваженого банку (п. 5 Порядку № 505). У цьому ж пункті наведений перелік документів та процедура їх оформлення уповноваженим органом. Відповідно до п. 10 Порядку № 505 уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання. Отже, питання щодо призначення особі грошової допомоги, передбаченої Порядком № 505, вирішується уповноваженим органом, який зобов`язаний перевірити надані такою особою документи та на їх підставі прийняти відповідне рішення. Як вбачається з матеріалів справи 30.10.2014 р. відповідач, як внутрішньо переміщена особа, звернулася до Управління праці та соціального захисту населення із заявою про призначення їй щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Позивачем було призначено грошову допомогу відповідачу на підставі заяв:від 30.10.2014 - в розмірі 442,00 грн. щомісячно на період з 30.10.2014 по 29.04.2015;від 09.06.2015 - в розмірі 442,00 грн. щомісячно на період з 09.06.2015 по 08.12.2015;від 16.12.2015 - в розмірі 442,00 грн. щомісячно на період з 16.12.2015 по 14.06.2016. [PERSON] в період з 30.10.2014 по 16.06.2016 призначено та виплачено грошову допомогу на загальну суму 7973,11 грн. (сім тисяч дев`ятсот сімдесят три грн. 11 коп.). При оформленні грошової допомоги на наступний шестимісячний період [PERSON] надала копію трудової книжки [NUMBER] ). Згідно з записами у трудовій книжці, [PERSON] з 07.09.2012 по 07.02.2013 мала офіційне працевлаштування у ФОП [PERSON] за місцезнаходженням: м. Київ, з 25.09.2013 по 28.08.2014 мала офіційне працевлаштування у ФОП [PERSON] за місцезнаходженням: м. Київ. Під час подання заяви про взяття на облік [PERSON] зазначила дату переміщення з м. Брянка Луганської області 27.06.2014, чим подала завідомо недостовірні відомості, які впливають на отримання статусу ВПО, оскільки на дату початку проведення антитерористичної операції в Луганській області (14.04.2014) [PERSON] працювала у м. Києві. У поясненнях від 01.02.2017 на зауваження відділу контролю Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат № 3847 від 15.08.2016 [PERSON] зазначила, що дійсно працювала у м. Києві з 2012 року. Крім того, 03 квітня 2020 року [PERSON] під час подання заяви про видачу довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної власноруч зазначила, що перемістилася з м. Брянка Луганської області до м. Києва у 2007 році та проживає у м. Києві по теперішній час. На підставі поданої заява [PERSON] видана довідка № 19/106-51-08 від 03.04.2020 про те, що згідно зі статтями 1 і 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», пп. 1 п. 8 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 (із змінами та доповненнями), [PERSON] не є внутрішньо переміщеною особою. Таким чином, відповідач при отриманні довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи подала недостовірні відомості, то, як наслідок, безпідставно отримала щомісячну адресну допомогу в сумі 7973,11 грн. (сім тисяч дев`ятсот сімдесят три грн. 11 коп.) Пунктом 3 Порядку № 505 передбачено, що грошова допомога внутрішньо переміщеним особам призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди у довільній формі про виплату йому грошової допомоги від інших членів сім`ї (далі - уповноважений представник сім`ї) у таких розмірах: для осіб, які отримують пенсію, та інших осіб, які досягли пенсійного віку (крім осіб з інвалідністю), дітей, осіб, які досягли 18-річного віку та продовжують навчання за денною формою в закладах освіти, що забезпечують здобуття повної загальної середньої, професійної (професійно-технічної) або вищої освіти, до закінчення таких закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, - 1000 гривень на одну особу (члена сім`ї); для осіб з інвалідністю І групи та дітей з інвалідністю - 130 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; для осіб з інвалідністю II групи - 115 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; для осіб з інвалідністю III групи - прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність; для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім`ї). Згідно п. 6 Порядку № 505 визначено, що грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто членів сім"ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупованої території України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення; будь-хто з членів сімї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 25-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Відповідно до п. 7 Порядку 505, якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за особами з інвалідністю I групи або дітьми з інвалідністю віком до 18 років, або особами з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім`ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється. Питання про повернення безпідставно сплачених коштів вирішується відповідно до пункту 11 Порядку № 505, згідно з яким уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин. Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку. Наведений у пункті 11 Порядку № 505 перелік підстав, за яких допускається стягнення надміру виплачених коштів, є вичерпним. Інших підстав, за яких можливе таке стягнення, Порядком № 505 не передбачено. Згідно частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. У статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-91цс14. Судом встановлено, що відповідач була повідомлена про її обов`язок повідомляти органи соціального захисту про зміну обставин, які впливають на виплату державної допомоги, однак, матеріали справи не містять доказів, що відповідач у визначений спосіб повідомила щодо зміни обставин, які впливають на призначення грошової допомоги. Враховуючи наведене, суд прийшов переконання, оскільки встановлено факт отримання відповідачем щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, наявність подання завідомо недостовірні відомості, що підтверджено достовірними доказами, відсутність доказів добровільного повернення надміру виплачених коштів, які набуті без достатньої правової підстави, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути спірні кошти, а позов задовольнити повністю. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Будь-яких фактичних даних, які мають значення для правильного вирішення справи, однак сторони не посилались, суд не встановив. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що позов є обґрунтованим, його вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим підлягає задоволенню у повному обсязі. Такі грошові кошти підлягають стягненню з відповідача на рахунок третьої особи, якою за розпорядженням позивача проводилися виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі, на оплату житлово-комунальних послуг. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, то відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачений позивачем при подачі позову судовий збір в розмірі 2 102 грн., сплата якого підтверджена платіжним дорученням від 29.07.2020 р. №212. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 3, 8, 21, 22, 24, 55, 57, 61, 129, 129-1 Конституції України, ст.ст. 1-16, 1212, 1215 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved