Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Вимоги заявленого позову мотивовано тим, що 02.10.1989 року помер тесть позивачки-Ракущинець [PERSON], а 02.02.2010 року померла моя теща позивачки-Ракущинець [PERSON]. Після смерті [PERSON], відкрилася спадщина в тому числі на спадкове майно, що складається із земельної ділянки, площею 0,92 га, яка розташована на території Фанчиківської сільської ради Виногадівського району, за цільовим призначенням-«для ведення товарного сільськогосподарського призначення», згідно до Державного акту на право приватної власності, серії ІІ-ЗК №018723. Вказану спадкову земельну ділянку, було успадковано чоловіком позивачки-Ракущинець [PERSON], про що Виноградівською державною нотаріальною конторою, 04.12.2010 року було видано відповідне свідоцтво про право на спадщину. На основі вищезазначеного, чоловіком позивачки [PERSON], з метою проведення державної реєстрації Свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.12.2010 року, було розпочато виготовлення технічної документації на вищезазначену земельну ділянку, для проведення відповідної державної реєстрації в Реєстрі речових прав на нерухоме майно, однак вказані роботи чоловіком позивачки проведені до кінця не були, поскільки 04.05.2017 року її чоловік [PERSON]-помер. На випадок своєї смерті чоловіком позивачки [PERSON], заповідального розпорядження залишено не було. Позивачкою [PERSON], було подано відповідну заяву до Виноградівської державної нотаріальної контори про видачу Свідоцтва про право на спадщину, однак було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом по тій причині, що спадкодавець [PERSON], не було проведено державної реєстрації права власності на спадкову земельну ділянку, у зв»язку з чим позивачка не змогла представити нотаріусу Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, як того вимагає Положення про порядок вчинення нотаріальних дій, поскільки для цього необхідна присутність в Реєстраційній службі власника майначоловіка позивачки [PERSON], який 04.05.2017 року - помер. В звязку з вище викладеним, позивачка не може у встановленому законом порядку подати нотаріусу належний та зареєстрований за спадкодавцем правовстановлюючий документ на спадкову земельну ділянку. Тому, у зв»язку із відсутністю вищезазначеного Витягу з реєстру прав власності на спадкове майно спадкодавця, державним нотаріусом позивачці було розяснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду. Позивач [PERSON], про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлена своєчасно, в судове засідання не зявилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та про те, що вимоги позову підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Відповідач [PERSON], про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлений своєчасно, в судове засідання не зявився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про те, що вимоги позову підтримує повністю та просять суд такі задоволити. Відповідач [PERSON], про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлений своєчасно, в судове засідання не зявився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про те, що вимоги позову підтримує повністю та просять суд такі задоволити. Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При здійсненні правосуддя (ст.5 ЦПК) суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.89 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.76-88 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.12, 13, 78, 81, 82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В судовому засіданні встановлено, що 02.10.1989 року помер тесть позивачки-Ракущинець [PERSON], а 02.02.2010 року померла моя теща позивачки-Ракущинець [PERSON]. Після смерті [PERSON], відкрилася спадщина в тому числі на спадкове майно, що складається із земельної ділянки, площею 0,92 га, яка розташована на території Фанчиківської сільської ради Виногадівського району, за цільовим призначенням-«для ведення товарного сільськогосподарського призначення», згідно до Державного акту на право приватної власності, серії ІІ-ЗК №018723. Вказану спадкову земельну ділянку, було успадковано чоловіком позивачки-Ракущинець [PERSON], про що Виноградівською державною нотаріальною конторою, 04.12.2010 року було видано відповідне свідоцтво про право на спадщину. У відповідності до ч.1 ст.182 ЦК України- право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. На основі вищезазначеного, чоловіком позивачки [PERSON], з метою проведення державної реєстрації Свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.12.2010 року, було розпочато виготовлення технічної документації на вищезазначену земельну ділянку, для проведення відповідної державної реєстрації в Реєстрі речових прав на нерухоме майно, однак вказані роботи чоловіком позивачки проведені до кінця не були, поскільки 04.05.2017 року її чоловік [PERSON]-помер. На випадок своєї смерті чоловіком позивачки [PERSON], заповідального розпорядження залишено не було. У порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, позивачкою [PERSON]спадщину після смерті чоловіка прийнято. Позивачкою [PERSON], було подано відповідну заяву до Виноградівської державної нотаріальної контори про видачу Свідоцтва про право на спадщину, однак було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом по тій причині, що спадкодавцем [PERSON], не було проведено державної реєстрації права власності на спадкову земельну ділянку, у зв»язку з чим позивачка не змогла представити нотаріусу Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, як того вимагає Положення про порядок вчинення нотаріальних дій, поскільки для цього необхідна присутність в Реєстраційній службі власника майна чоловіка позивачки [PERSON], який 04.05.2017 року - помер. В звязку з вище викладеним, позивачка не може у встановленому законом порядку подати нотаріусу належний та зареєстрований за спадкодавцем правовстановлюючий документ на спадкову земельну ділянку. Відповідачі по справі- діти позивачки-Ракущинець М.М. та [PERSON], не заперечують проти визнання за позивачкою права власності в цілому на вищезазначене спадкове майно. Інших спадкоємців, які мають право на обов»язкову частку, передбачених ст.1241 ЦК України немає. Згідно ст.ст. 1216 - 1222 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Стаття 86 Земельного Кодексу України передбачає, що земельна ділянка може знаходитися у спільній сумісній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності або без визначення часток учасників спільної власності. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересів (ст. 16 ЦК України). Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності на майно, витребування його із чужого незаконного володіння чи від добросовісного набувача у передбачених законом випадках, про визнання правочину недійсним, про визнання незаконним правового акта, що порушує право власності, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, про заборону вчинення дій, які можуть порушити право власності, або про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, про визначення порядку володіння та користування спільним майном, про поділ спільного майна або виділ з нього частки, про виключення майна з опису, про відшкодування шкоди, заподіяної майну, або збитків, завданих порушенням права власності і подібне. Постановою пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» п.10. визначено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. В ст. 131 Земельного кодексу України зазначено, що громадяни України, мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування. Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Пленум ВСУ у Постанові N 20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказав, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання права власності на майно. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Так, дійсно у відповідності до п. п. 4.15, 4.18 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року за № 295/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, Витяг з Реєстру прав власності з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Тому, у зв»язку із відсутністю вищезазначеного Витягу з реєстру прав власності на спадкове майно спадкодавця, державним нотаріусом позивачці було розяснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду та надано відповідну відмову нотаріуса від 20.02.2018 року за №22/01-16. Так дійсно, згідно із вимогами статей 2, 3, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно є речовим правом, яке підлягає реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та виникає з моменту такої реєстрації. З огляду на положення зазначеного Закону, особа вважається власником обєкта нерухомості лише тоді, коли у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься відповідний запис про реєстрацію права власності особи на це майно. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації обєкта нерухомості за спадкодавцем (на імя спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути предявлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невідємною частиною правовстановлюючого документа. В свою чергу право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна.(ч.2 ст.1299 ЦК України). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Outcome: approved