Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 30.11.2017 року звернувся до суду з позовною заявою до об'єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 08.08.2016 року керуючим справами виконавчого комітету Святогірської міської ради, Донецької області від імені [PERSON] за реєстровим № 59 було посвідчено заповіт, яким [PERSON] зробив розпорядження про те, що все своє майно, він заповідає його синові [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті батька позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем. [PERSON] спадщину прийняв у встановленому законом порядку. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок «А-1» загальною площею 61,1 кв.м., житловою площею 36.6 кв.м, з відповідними господарськими спорудами та будівлями: сарай «Б», сарай «В», сарай «Г», льох «Д», сарай «В», вбиральня «Ж», колодязь «К», розташовані за адресою: [ADDRESS]. Крім того спадщина відкрилася на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2500 га. кадастровий номер [NUMBER]. що знаходиться за вищевказаною адресою. Для оформлення спадщини позивач звернувся до Лиманської державної нотаріальної контри, де отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 18.10.2017 року р-р № 3372 на вищезгадану земельну ділянку. Однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.10.2017 року № 1362/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], а саме на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказаний будинок на ім'я спадкодавця. Згідно технічної документації спірний будинок був побудований у 1966 році. Зважаючи на викладене, позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок «А-1» загальною площею 61,1 кв.м., житловою площею 36.6 кв.м., з відповідними господарськими спорудами та будівлями: сарай «Б», сарай «В», сарай «Г», льох «Д», сарай «В», вбиральня «Ж», колодязь «К», розташовані за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання позивач до суду не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити (а.с. 11). Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, представник відповідача об'єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради, в судове засідання не прибув, надав заяву в якій просить розглянути справу в його відсутність, рішення винести на розсуд суду (а.с. 60). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно п. 9 Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до частини 3 ст. 3 цієї редакції ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм спадкові правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 22 листопада 1958 року [PERSON], [INFO], є сином [PERSON] (а.с. 49). 08 серпня 2016 року [PERSON] склав заповіт, який посвідчений керуючим справами виконавчого комітету Святогірської міської ради, Донецької області від імені [PERSON] за реєстровим № 59, в якому заповів все своє майно синові, [PERSON] (а.с.47). Відповідно до довідки, виданої Лиманською міською радою 30.10.2017 року № 05/05-07-06 згідно з записами в погосподарських книгах с. Вовчий Яр Рубцівської сільської ради за період з 1964 року по 2015 рік за адресою: [ADDRESS], головою домогосподарства є [PERSON], [INFO], який помер [INFO] (а.с.50). Згідно даних Технічного паспорту, на житловий будинок індивідуального житлового фонду, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], домоволодіння складається з: житловий будинок «А-1» загальною площею 61,1 кв.м., житловою площею 36.6 кв.м, з відповідними господарськими спорудами та будівлями: сарай «Б», сарай «В», сарай «Г», льох «Д», сарай «В», вбиральня «Ж», колодязь «К» (а.с.16-18). Зазначений рік побудови будинку - 1966 рік, дані про те, що будинок побудований самочинно відсутні (а.с.18). Згідно звіту № 284/02 від 30 жовтня 2017 року, виготовленого КП «БТІ», вартість зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами складає 18061,00 грн. (а.с.22-42). Відповідно інформації КП «БТІ м. Слов'янськ» від 24.10.2017 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] в бюро ні за ким не зареєстровано (а.с.45). [PERSON] помер [INFO], про що виконавчим комітетом Святогірської міської ради м. Слов'янськ Донецької області зроблено відповідний актовий запис № 46 (а.с. 46) Позивач [PERSON] в Лиманській державній нотаріальній конторі отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 18.10.2017 року р-р № 3372 на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: [ADDRESS], площею 0,2500 га. кадастровий номер [NUMBER] (а.с.19). У видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] постановою державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори від 18.10.2017 року позивачу відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа, який підтверджує право власності на житловий будинок на ім'я померлого [PERSON] (а.с.44). Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. В інформаційному листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Виший Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» звернув увагу на те, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Вирішуючи питання чи входить спірний будинок до складу спадщини після смерті [PERSON], суд виходить із того, що право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. З 1948 року питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" та постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків". Згідно зі статтею 1 Указу кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Як встановлено судом згідно з відомостями з погосподарських книг [PERSON] був головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS]. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги [PERSON] своє право власності в БТІ не зареєстрував (не оформив). Причиною звернення позивача з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцем, який прийняв спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такий випадок є характерним для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Спірний житловий будинок був збудований в 1966 році, що підтверджується даними по господарської книги та технічною документацією, виготовленою БТІ. Оцінивши вказані записи у погосподарських книгах у сукупності з іншими доказами, а саме: технічним паспортом на житловий будинок, суд вважає, що позивачем доведено, що [PERSON] мав статус власника житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст. 1258 та 1261 ЦК України позивачі як спадкоємці по закону та по заповіту звернулися до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав. Відповідно ч. 1 п. 11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника та ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] Проте позивач як спадкоємиць не може оформити належне йому право власності на вказаний будинок в порядку спадкування відповідно до вимог закону з тих підстав, що реєстрація права власності на будинок відсутня. Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів закріплений в ст. 16 ЦК України. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Якщо спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів або у зв'язку із наявністю в них неточностей, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку. Оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернутися з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування, захистити своє порушене право не може, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог з вищевказаних підстав. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

Outcome: approved