Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з цивільним позовом до [PERSON], третьої особи Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, в якому просить постановити рішення яким визнати недійсним державний акт про право приватної власності серії ЛВ №19509 від 15.10.1998 року на земельну ділянку площею 0,25 га, на ім'я [PERSON] та державного акту серії ЛВ №605 на право постійного користування землею площею 0,0571 га від 15.10.1998 року, на ім'я [PERSON], виданих Давидівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області. Свої вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем є співвласниками житлового будинку [ADDRESS], реальний поділ якого не проведено, за цим будинковолодінням закріплена земельна ділянка площею 0,48 га. Стверджує, що відповідач чинить їй перешкоди в користуванні земельною ділянкою, зокрема у 1998 році Давидівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області відповідачу незаконно було видано оскаржувані державні акти на право власності на земельні ділянки. Позивач [PERSON] у судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеному, просить позов задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Окрім того, не заперечила проти продовження судового розгляду у відсутності її представника, відповідача та представника третьої особи, жодних клопотань у судовому засіданні не заявляла. Також пояснила, що оскільки житловий будинок [ADDRESS] не поділений в натурі між сторонами у справі та не виділено в два окремих будинковолодіння, а відповідачу уже надано земельну ділянку площею 0,25 га, їй неможливо передати у власність земельну ділянку для обслуговування цього ж домоволодіння. Відповідач [PERSON] проти позовних вимог заперечив, просив у задоволенні позову відмовити, а в подальшому у судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини своєї неявки. Представник третьої особи Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області в судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового засідання був належним чином повідомлений. Заслухавши пояснення позивача, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу у цій справи [PERSON] на праві приватної власності належить 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS]. Довідкою №826 від 08.04.2005 року, виданою виконавчим комітетом Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, підтверджено, що за [PERSON] рахується присадибна ділянка площею 0,24 га, а за [PERSON] присадибна ділянка 0,31 га. Рішенням №78 від 11.07.1996 року, виконавчим комітетом Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області [PERSON] було передано у власність земельну ділянку, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, площею 0,24 га. Ті обставини, що відповідачу [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка площею 0,25 га, для обслуговування житлового будинку та господарських споруд в с. Черепин Пустомитівського району Львівської області, згідно державного акту ЛВ №19509 від 15.10.1998 року, та на праві постійного користування земельна ділянка площею 0,571 га, для ведення особистого підсобного господарства, в с. Черепин Пустомитівського району Львівської області, на підставі державного акту серія ЛВ №605 від 15.10.1998 року, визнається сторонами у цій справі, а тому у відповідності до вимог ст. 61 ЦПК України, доказування не потребують. Положеннями ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Положеннями ст. 15 ч.1 ЦПК України, встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до вимог ст. ст. 57, 58, 59, 64 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Не зважаючи на це, позивачем на підтвердження описаних у матеріалах справи порушень при видачі державного акта на право приватної власності на землю доказів надано не було. Нею також не надано доказів того, що вона є власником або користувачем (на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою чи договору оренди) земельної ділянки, тобто, що вона на відповідній правовій підставі володіє суміжною із [PERSON] земельною ділянкою. Згідно повідомлення про неможливість надання висновку №4702 від 15.11.2012 року, судової будівельно-технічної експертизи у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ житлового будинку та земельної ділянки, планом топографо-геодезичної зйомки, наданої в якості додаткових матеріалів судовому експерту, [PERSON] користується земельною ділянкою площею 0,2769 га, а не 0,24 га, як про це вказано у погосподарських книгах органу місцевого самоврядування. Однак, наявність запису у погосподарській книзі про те, що за [PERSON] рахується присадибна ділянка, не дозволяє встановити межі, місце розташування та конфігурацію такої, а тому суд не взмозі встановити яким саме чином право позивача порушені з боку відповідача у цій справі. Окрім того суд не бере до уваги пояснення позивачки про те, що оскільки житловий будинок [ADDRESS] на поділений в натурі між сторонами у справі та не виділено в два окремих будинковолодіння, а відповідачу уже надано земельну ділянку площею 0,25 га, їй неможливо передати у власність земельну ділянку для обслуговування цього ж домоволодіння. Так, у відповідності до вимог ст. 118 ЗК України, якою встановлено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, норми площ таких земельних ділянок прив'язані до особи, а не до будинковолодіння, через що у позивача відсутні будь-які перешкоди для реалізації свого права та набуття права власності на земельну ділянку.

Outcome: dismissed