Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

В серпні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» (надалі за текстом-позивач) звернулося з позовом до Зміївського районного суду Харківської області до [PERSON] (надалі за текстом [PERSON].) та [PERSON] (надалі за текстом - [PERSON].) - про звернення стягнення на предмет застави - транспортний засіб автомобіль марки HYUNDAI, модель ACCENT, номер кузова [NUMBER], 2013 року випуску, білого кольору, об'єм двигуна 1396, р.н.[NUMBER] (надалі за текстом - автомобіль), що належить на праві власності [PERSON] шляхом подальшого продажу на умовах, визначених у п. 5.3, 5.4 Договору застави транспортного засобу від 15.04.2014 року, в тому числі шляхом продажу з публічних торгів для задоволення вимог ПАТ «Кредобанк» за ціною, визначеною в процесі виконавчого провадження, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №3545.20.00.2293, укладеним 14.04.2014 р. між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 18.01.2018 р. вищезазначену цивільну справу передано на розгляд до Подільського районного суду м. Києва за підсудністю. 14.02.2018 р. протоколом автоматизованого авторозподілу судової справи між суддями, визначено головуючого суддю по справі: [PERSON] Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 15.02.2018 року справу прийнято до судового розгляду та було призначено підготовче судове засідання. Позовні вимоги обгрунтовувались порушенням [PERSON] своїх грошових зобов'язань за кредитним договором №3545.20.00.2293 від 14.04.2014 р., зобов'язання за яким забезпечено договором застави спірного автомобіля. [PERSON] в порушення своїх кредитних зобов'язань, продав [PERSON] заставлений автомобіль. Втім, відповідна угода купівлі-продажу заставного автомобіля не позбавляє права позивача, як заставодержателя. Позивач в судових засіданнях позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. [PERSON] проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що з [PERSON] у нього не було жодних цивільно-правових відносин щодо купівлі-продажу спірного автомобіля. Відповідний автомобіль [PERSON] продав [PERSON], при відчуженні транспортного засобу органами МРЕВ ДАІ не було підстав для відмови в проведення державної реєстрації права власності на спірний автомобіль. В свою чергу, [PERSON] придбав спірний автомобіль у [PERSON] На момент придбання останнім спірного автомобіля в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього автомобіля не було. Окрім того, позивачем не доведено та необґрунтовано дійсний розмір заборгованості за кредитним договором з огляду на те, що, наразі, вже існує Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 24.02.2015 у справі №621/123/15 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, а відтак, є підстави вважати про наявність виконавчого провадження щодо примусового стягнення відповідної заборгованості та можливого його повного чи часткового виконання; враховуючи неявки [PERSON] в судові засідання у даній справі, [PERSON] вважає за необхідне дослідити питання чи не є [PERSON] померлим, а від так і припинення зобов'язань за кредитним договором; звернувшись з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач втратив право на задоволення своїх кредиторських вимог шляхом звернення стягнення на заставлене майно. Окрім того, [PERSON] посилається на закінчення строку позовної давності у липні 2017 року. [PERSON] правом на участь в судових засідання не скористався, про причини неявки суд не повідомив, хоча про розгляд справи судом був повідомлений належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення. В судовому засідання залучено до участі у справі третьої особи: [PERSON], яка в подальшому повідомлялась про судові засідання належним чином, проте не з'являлась, та про причини явки суд не повідомила. Заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив нижче наведені обставини. 14.04.2014 р. між позивачем (як кредитором) та [PERSON] (як позичальником) було укладено кредитний договір №3545.20.00.2293, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредит - грошові кошти в сумі 161073,12 грн. для придбання транспортного засобу - спірного автомобіля (а.с. 8-9). Позивач стверджує, що [PERSON] неналежним чином виконує свої грошові зобов'язання за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 206352,96 грн., з яких: 158069,76 грн. - не повернута сума кредиту; 19926,13 грн. - прострочені відсотки; 28357,07 грн. - пеня. 15.04.2014 р. в забезпечення виконання грошових зобов'язань [PERSON] за вказаним кредитним договором між позивачем (як заставодержателем) та [PERSON] (як заставодавцем) було укладено договір застави спірного автомобіля, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], р.н. 1071 (а.с. 10-11). Відповідно до п. 4.1.4 [PERSON] зобов'язався не відчужувати предмет застави у будь-який спосіб. [PERSON] продав спірний автомобіль [PERSON] ([INFO].) та 22.05.2014 р. спірний автомобіль було зареєстровано за нею (а.с. 61). [PERSON] спірний автомобіль придбав у [PERSON] та 26.06.2014 здійснив реєстрацію відповідного транспортного засобу на своє ім'я (а.с. 67-68). Згідно довідки Регіонального сервісного центру в м. Києві Міністерства внутрішніх справ України №563/Д(ТСЦ8044) від 20.10.2017 р., станом на 27.05.2014 р. на час реєстрації спірного автомобіля за [PERSON] будь-які обтяження на транспортний засіб відсутні (а.с. 69). З Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна вбачається, що станом на 23.05.2014 р. інформація про обтяження спірного автомобіля відсутня (а.с. 66). Втім, позивач стверджує, що [PERSON] є недобросовісним набувачем спірного автомобіля та з огляду на наявну заборгованість [PERSON] за кредитним договором, позивач має право в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на спірний автомобіль, який станом на момент розгляду даної справи на праві приватної власності належить відповідачу [PERSON] Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наведеного нижче. Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1,2 ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно із ст. 388 ЦК України. Добросовісний набувач набуває права власності на таке рухоме майно без обтяжень". Відповідно до ч. 2 ст. 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором. Аналогічна за змістом норма міститься в ч. 2 ст. 17 Закону України «Про заставу». В п. 4.1.4 договору застави боржник за основним зобов'язанням - [PERSON], зобов'язався не відчужувати спірний автомобіль. Втім, фактичні обставини справи свідчать про порушення ним такого обов'язку та здійснення продажу автомобіля [PERSON], яка в подальшому продала цей автомобіль [PERSON] Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. За приписами ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом ч. 1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі ст. 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. В матеріалах справи відсутні докази будь-якого правового зв'язку між співвідповідачами, зокрема, щодо купівлі-продажу спірного автомобіля. За таких обставин, суд робить висновок про те, що [PERSON] не знав та не міг знати про наявність між позивачем та [PERSON] кредитних правовідносин, в тому числі, щодо застави спірного автомобіля. Отже, [PERSON] є добросовісним набувачем в розумінні ст. 388 ЦК України спірного автомобіля. В матеріалах справи відсутні докази існування в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження спірного автомобіля на момент його придбання [PERSON] Матеріали справи свідчать про відсутність таких відомостей станом на момент придбання спірного автомобіля [PERSON] За таких обставин, враховуючи, що визначених в ч. 1 ст. 388 ЦК України правових підстав для витребування у [PERSON] спірного автомобіля під час розгляду цієї справи не встановлено, суд приходить до висновку, що [PERSON] є добросовісним набувачем спірного автомобіля. Оскільки [PERSON] є належним власником спірного автомобіля та не має жодного правового відношення до боргових зобов'язань [PERSON] перед позивачем, позовні вимоги щодо звернення стягнення на спірний є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, вирішуючи питання про застосування строку позовної давності, суд виходить з наступного. Ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. За правилами ст. ст. 257, 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові - інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на позивача. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України, та враховуючи відмову в задоволенні позову, витрати по сплаті судового збору покладає на позивача. З огляду на наведене, відповідно до ст.ст.387, 388 ЦК України, ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст. ст. 28, 141, 206, 258, 259, 265, 280-283, 354 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed