Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про стягнення\~матеріальної та\~моральної шкоди,\~заподіяної джерелом\~підвищеної небезпеки. Свої вимоги позивач мотивує тим, що постановою Лановецького районного суду від 27.11.2017 року [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Внаслідок вказаної ДТП, яка сталася з вини відповідача, позивач [PERSON] та її син [PERSON] отримали тілесні ушкодження, після чого були госпіталізовані до Лановецької КЦРЛ, в подальшому проходили курс лікування в Шумській ЦРЛ, а потім позивач лікувалася амбулаторно. Після ДТП вона проходила курс лікування з діагнозом «струс головного мозку», забій потиличної ділянки та обох кінцівок (забій мяких тканин тімяної ділянки голови справа, синець з забоєм мяких тканин ліктьового суглоба, синець із забоєм мяких тканин лівої кисті), в результаті чого понесла матеріальні витрати на проходження курсів лікування в медичних закладах. Крім того, внаслідок вказаної ДТП їй було завдано моральну шкоду, що полягає в пережиті нервового стресу, зверненні до медичних та правоохоронних органів, порушенні її нормального життєвого укладу, позбавлені хорошого та радісного настрою, душевної рівноваги, значному погіршенні стану здоровя, втрати сну, постійних головних болях. В звязку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача майнову шкоду розмірі 1224,74 грн. та моральну шкоду в розмірі 23000 грн.. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача адвокат [PERSON] позов підтримали та просили суд його задовольнити, пославшись при цьому на обставини, вказані в позовній заяві.. В судовому засіданні представник відповідача адвокат [PERSON] позовні вимоги визнав частково, пояснив, що відповідач погоджується сплатити майнову шкоду у розмірі 1224,74 грн., однак, на його думку, позивачем не наведено жодних доказів того, що моральна шкода становить 23000 грн., а тому позовних вимог в даній частині вони не визнають. Крім того, матеріалами справи доведено лише незначні тілесні ушкодження позивача внаслідок ДТП, а тому твердження позивача про сильне емоційне потрясіння і втрату здоровя не відповідають дійсності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, хоча про день, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення\~позивача,\~представника позивача,\~представника відповідача,\~дослідивши матеріали\~справи,\~оцінивши наявні\~докази,\~суд вважає,\~що позов\~ підлягає\~задоволенню частково\~з наступних\~підстав. Суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках (частина 1 ст.13 ЦПК України). Згідно ч.ч. 1,5,6 ст.81 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до копії постанови Лановецького ВП Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області про закриття кримінального провадження від 25 вересня 2017 року, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12017210130000196 від 06.08.2017 року за фактом ДТП, яке відбулося 06 серпня 2017 року приблизно о 12 годині 40 хвилин за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON], та мопеда VIPER, д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], закрите у звязку з відсутністю за даним фактом складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (а.с.2). Постановою Лановецького районного суду Тернопільської області від 27 листопада 2017 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.. Як встановлено в мотивувальній частині вказаної постанови 06 серпня 2017 року близько 12 години 40 хвилин [PERSON] в м.Ланівці по вул.Вишнівецька, керуючи автомобілем [NUMBER], була неуважна, не стежила за дорожньою обстановкою, під час здійснення обгону транспортного засобу, який рухався попереду з включеним поворотом ліворуч допустила ДТП (а.с.3-4). Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно матеріалів справи позивач [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в Лановецькій КЦРЛ з 06 серпня 2017 року по 08 серпня 2017 року, в Шумській ЦРЛ з 08 серпня 2017 року по 12 серпня 2017 року (а.с.71-74). Факт перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні підтверджується також копією медичної карти стаціонарного хворого №3121/561, оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні (а.с.58-64). Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1323 від 19 вересня 2017 року у [PERSON] за період її стаціонарного лікування з 06.08.2017 року по 08.08.2017 року у Лановецькій КЦРЛ було виявлено забій мяких тканин тімяної ділянки голови справа, синець із забоєм мяких тканин лівого ліктьового суглоба та синець із забоєм мяких тканин правої кисті. Вказані вище ушкодження виникли від дії тупих предметів незадовго до поступлення на лікування, що підтверджується їх характером та відсутністю даних про загоєння. Виявлені у [PERSON] тілесні ушкодження за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень. Зазначений в медичній картці діагноз «Закрита ЧМП. Струс головного мозку» не може підлягати експертній оцінці, оскільки був виставлений на підставі субєктивних даних і не підтверджений обєктивними відомостями. В позовній заяві та в судовому засіданні позивач [PERSON] просила суд стягнути з відповідача в її користь 1224 гривні 74 копійки матеріальної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У відповідності до ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. У відповідності до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч.3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до п.4 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього буди неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та\~є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга\~статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано лише внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята\~статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої\~статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду по справі №753/7281/15-ц. від 23 січня 2018 року. В силу вимог ч. 1 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. На підтвердження понесення матеріальних витрат на лікування позивачем надано суду довідку №40 від 12.02.2019 року, видану Лановецькою комунальною центральною районною лікарнею (а.с.71-72), довідку №147 від 11.02.2019 року, видану Шумською центральною районною лікарнею (а.с.73-75) та копії фіскальних чеків про покупку медичних препаратів, оригінал яких було оглянуто в судовому засіданні (а.с.5). Враховуючи те, що матеріальні витрати позивача на придбання медичних препаратів для лікування повністю підтверджуються матеріалами справи, то суд вважає за необхідне позовні вимоги в даній частині задовольнити в повному обсязі та стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] 1224 гривні 74 копійки матеріальної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки. Вирішую позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд виходив з наступного. Відповідно до частини третьої\~статті 23 ЦК України\~розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Таким чином, під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода полягає: а) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; б) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; в) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; г) у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст.23 ЦК). З наведених положень можна зробити висновок, що моральна шкода - це фізичні або душевні страждання, завдані фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю (ч. 1 ст.1167 ЦК), якими порушуються її особисті немайнові права або які посягають на належне фізичній особі майно, а також приниження честі, гідності, ділової репутації фізичної або юридичної особи. Крім цього,\~\~\~відповідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Проте в будь-якому випадку при встановленні факту моральної шкоди потрібно керуватись критеріями загальнолюдських цінностей. Згідно з роз'ясненнями, що містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачу завдано моральної шкоди, яку вона зазнала через душевні страждання, у зв'язку із спричиненими розладами здоров'я і яка підлягає стягненню з відповідача. Оцінюючи розмір компенсації завданої позивачу моральної шкоди, суд враховує характер завданої шкоди, їх тривалість та надані докази в обґрунтування посилань позивача на ті наслідки, що виникли після завданої шкоди. Так, з урахуванням встановлених судом порушень законних прав позивача з вини відповідача, що призвели до моральних страждань у вигляді душевного хвилювання з цього приводу, незручностях, втрати нормальних життєвих зв'язків, що вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому відповідно до вимог\~ст.1167 ЦК України,\~\~ на користь позивача підлягає стягненню з відповідача компенсація за спричинену моральну шкоду, яку суд визначає в розмірі 3000 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовити. При цьому, суд виходить з того, що медичними документами не підтверджено інших травм позивача, крім забою мяких тканин тімяної ділянки голови справа, синця із забоєм мяких тканин лівого ліктьового суглоба та синця із забоєм мяких тканин правої кисті, а тому її посилання, як на підставу відшкодування моральної шкоди в сумі 23\~000 гривень, на значне погіршення стану здоровя, позбавлення хорошого та радісного настрою, душевної рівноваги, втрату сну, прийом лікарств від головних болей, суд не приймає до уваги, оскільки дані обставини не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Також, позивачем не надано суду жодних доказів того, що внаслідок вчиненого ДТП вона продовжує лікування і в звязку з зазначеним в неї порушився її нормальний життєвий уклад, а тому суд не приймає до уваги дану обставину, як причину для стягнення моральної шкоди. Згідно ст. 141 ЦПК України, суд, також вважає за необхідне стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] 1409 грн. 60 коп. сплаченого судового збору. При цьому суд бере до уваги квитанції про сплату судового збору 0.0.968196279.1 та 0.0.968198010.1 від 19.02.2018 року (а.с.12-13). На підставі наведеного та

Outcome: partial