Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось з позовом Публічне акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовну заяву мотивовано тим, що відповідно до нової редакції Статуту Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», погодженої Національним Банком України 04.11.2009 р. та зареєстрованої Печерською районною державною адміністрацією м. Києва 05.11.2009р.. відбулася зміна найменування Банку. Відповідно до п.1.3. Статуту Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» є правонаступником за всіма правами та обов'язками Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль». 04 червня 2008 р. між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції і [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/035-44/50203, згідно якого Відповідачеві був наданий кредит в сумі 43 343,00 доларів США, строком по 03.06.2013 року із сплатою 13,00 % відсотків річних. Але взяті зобов'язання Відповідач в повній мірі не виконав. Так, станом на 02.12.2013 року у відповідача є заборгованість 43 856,24 доларів США, що еквівалентно 350 542,92 гривень. Невиконання відповідачем своїх зобов'язань змусило позивача звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача дав пояснення аналогічні до позовної заяви та уточнив позовні вимоги та просив суд позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість по кредиту у сумі 8 079,31 дол. США (еквівалент в гривнях станом на 02.12.2013 р. -64 577,92 гривень), заборгованість по відсотках за користування кредитом у сумі 1 525,52 дол. США (еквівалент в гривнях станом на 02.12.2013 р. - 12 193,48 гривень), пеню за несвоєчасне повернення кредиту у сумі 14 740,92 дод. США (еквівалент в гривнях станом на 02.12.2013 р. - 117 824,17 гривень), а всього на суму 24 345,74 доларів США (Двадцять чотири тисячі триста сорок н'ять доларів США) 74 центів (в еквіваленті станом на 02.02.2013р. за курсом НБУ -194 595,50 гривень (Сто дев'яносто чотири тисячі п'ятсот дев'яносто п'ять гривень) 50 коп., а також судовий збір. Представник відповідача позов визнав частково та просив суд застосувати до позовних вимог наслідки спливу строку позовної давності, відмовити Публічному акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль» в задоволенні позовних вимог в сумі 2980,21 доларів США в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, на підставі пропуску строку позовної давності та стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 5099,1 доларів США тіла кредиту; відмовити Публічному акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль» в задоволенні позовних вимог в сумі 1 552,52 доларів США в частині стягнення процентів за користування кредитом, на підставі пропуску строку позовної давності, зменшити розмір неустойки у формі пені до суми фактично завданих матеріальних збитків (упущеної вигоди) та стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» пеню в сумі 11 526,47 гривень. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до нової редакції Статуту Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», погодженої Національним Банком України 04.11.2009 р. та зареєстрованої Печерською районною державною адміністрацією м. Києва 05.11.2009р.. відбулася зміна найменування Банку. Відповідно до п.1.3. Статуту Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» є правонаступником за всіма правами та обов'язками Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль». 04 червня 2008 р. між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції і [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/035-44/50203, згідно якого Відповідачеві був наданий кредит в сумі 43 343,00 доларів США, строком по 03.06.2013 року із сплатою 13,00 % відсотків річних. Згідно ст. 530 ЦК України зобов'язання підлягає виконанню у строк встановлений договором . Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно ч.2 ст. 1054 ЦК України - наслідками порушення позичальником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позикодавця достроково вимагати повернення усієї суми кредиту. Згідно ч.3, 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування наслідків якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Згідно ст.257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку з цим Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.31 Постанови Пленуму №5 від 30.03.2012 року визначив, що позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Пунктом 2, та 3 розділу 1 Кредитного договору зазначено, що кредит надається на строк по 03 червня 2013 року. Погашення кредиту здійснюється згідно Графіку погашення кредиту (додаток 2 до Договору). Відповідно до п.5.1. Кредитного договору, позичальник зобов'язується щомісячно до 15 числа здійснювати часткове погашення кредиту та сплачувати проценти за фактичне використання коштів. До позовної заяви додано Плановий графік погашення кредиту до кредитного договору, в якому визначено суму, яка має щомісячно сплачуватись позичальником до 15 числа. Таким чином перебіг строку позовної давності по кожному із щомісячних платежів має свій окремий початок перебігу. Такий висновок узгоджується також з позицією Верховного суду України, оскільки на спільному засіданні Судових палат у цивільних і господарський справах 06 листопада 2013 року Верховний суд України розглянув справу № 6-116 цс 13, предметом якої був спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором і зробив правовий висновок, згідно з яким початок перебігу строку позовної давності відповідно до ст.261 ЦК України співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Оскільки позовна заява подана 11.12.2013 року, а відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 11.12.2010 року прострочена заборгованість по тілу кредиту становила 2980, 21 доларів США. Даний платіж є таким, строк сплати якого настав поза межами трирічного терміну до дати звернення до суду з позовом, а тому стосовно стягнення цієї суми строки позовної давності сплинули, як наслідок підстав для їх задоволення не має . Таким чином сума заборгованості за тілом кредиту яка підлягає стягненню складає 8079,31 - 2980,21 = 5099,10 доларів США., що еквівалентно 40757,10 гривень відповідно до курсу долара США до гривені 799,3 гривень за 100 доларів США які застосував позивач. Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік. З розрахунку заборгованості, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що пеня за неналежне виконання умов договору почала нараховуватись з 03.12.2010 року і не підлягає стягненню в повному розмірі. За період з 11.12.2012 по 02.12.2013 року нараховано пеню в сумі 14 489,62 доларів США. При цьому Позивач обраховує пеню, виходячи з п.10.1. кредитного договору, в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Якщо таку ставку пені розрахувати у відсотках річних, то виходить 0,5% * 365 днів у році = 182,5 % річних - ставка пені згідно умов договору. Відповідно до ст.2 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 року, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня. Облікова ставка НБУ відповідно до Постанов Правління Нацбанку мала таку динаміку: з 13.08.2013 року - 6,5; з 10.06.2013 року - 7,0; з 23.03.2012 року - 7,5; з 10.08.2010 року - 7,75; з 08.07.2010 року - 8,5; з 08.06.2010 року - 9,5. Згідно ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимоги справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражаються у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних правовідносинах, закріпленні можливості адекватного захисту порушених цивільних прав або інтересів. Отже, нарахування неустойки Відповідачеві у розмірі, передбаченому договором є порушенням одного з принципів цивільно-правових відносин, закріплених у ст.3 ЦК України - принципу справедливості. Такі умови кредитного договору є несправедливими, так як, всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду Відповідача, як споживача кредитних послуг. Відповідно до п.3.2. рішення Конституційного суду України від 10 листопада 2010 року, держава має забезпечувати особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін цивільно-правових відносин шляхом обмеження дії принципу свободи договору. Пунктом 3.4. рішення Конституційного суду України від 10 листопада 2010 року одним із прав споживача, що виникає під час укладення кредитного договору є право не бути примушеним під час виконання кредитного договору сплачувати платежі, встановлені на незаконних засадах. Таким чином, маються підстави для зменшення розміру пені. Окрім зазначеного, ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин. Збитками відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України передбачено, що збитками, які підлягають відшкодуванню у повному обсязі, є доходи, які особа могла реально одержати за звичайних, якби її право не було порушене (упущена вигода)". Таким чином , виходячи з положень цивільного законодавства та умов кредитного договору є підстави стверджувати, що розмір збитків фактично дорівнює розміру заборгованості за процентами, так як проценти це є плата за користування кредитним коштами у відповідності до 1054, 1056-1 ЦК України та п. 4. розділу 4 Кредитного договору від 04 червня 2007 року. Сума заборгованості по відсоткам за користування кредитом, яку суд визнав обґрунтованою складає 12 193,48 гривень, а тому враховуючи положення ст..ст. 22, 551, 1054, 1056-1 ЦК України, суд вважає, що пеню слід стягнути у розмірі, що не перевищує розмір заборгованості за відсотками, тобто 12 193,48 гривень. Враховуючи те, що позивач сплатив судовий збір його, згідно ст. 88 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного ,

Outcome: partial