Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення про стягнення суми боргу з врахуванням процентів за користування коштами в розмірі 73031 гривень, неустойку в розмірі 7217,91 гривня, проценти за неналежне виконання грошового зобов»язання в розмірі 31789,24 гривні, а також судові витрати у справі. 29.08.2014 р. Голосіївським районним судом м,Києва було ухвалено заочне рішення у даній справі, яке в подальшому за заявою відповідача було скасовано, про що постановлена відповідна ухвала і розгляд справи призначений в загальному порядку. В ході розгляду справи позивач подав заяву про зміну розміру позовних вимог, відповідно до якої [PERSON] просить стягнути з відповідача суму боргу з врахуванням процентів за користування коштами в розмірі 73031 гривня, проценти за несвоєчасне виконання грошового зобов»язання в розмірі 45186,82 гривні, інфляційні втрати в розмірі 14237 гривень та судові витрати у справі. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 23.03.2010 р. між сторонами був укладений Договір позики, відповідно до умов якого Позикодавець передав Позичальнику грошові кошти у розмірі 98 000 гривень, а Позичальник зобов»язався повернути позику в порядку, визначеному Договором до 20.05.2012 р. Договір позики є процентним і передбачав сплату 2% щомісяця від суми позики. Позивач посилається на те, що відповідач виконав свої зобов»язання частково, а саме на суму 55500 гривень, з яких 48629 гривень повернуто в рахунок безпосередньо суми позики, а 6871 гривня в рахунок повернення відсотків за користування коштами. Оскільки відповідач не виконав свої зобов»язання за Договором позики та у визначені строки не повернув в повному обсязі кошти, позивач просить стягнути з [PERSON] частину неповернутої позики в розмірі 49371 гривня, відсотки за користування коштами в розмірі 23660 гривень, за неналежне виконання зобов»язань, та на підставі ст.625 ЦК України стягнути з відповідача 24% річних за невиконання грошового зобов»язання та інфляційні збитки. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги і обгрунтування позову в повному обсязі та просив його задовольнити, посилаючись на те, що відповідач не виконав належним чином свої зобов»язання за Договором позики і у визначені строки не повернув суму боргу в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти стягнення з нього суми боргу та процентів за користування коштами, однак зазначив, що фактично кошти він в борг не отримував, а вони були вкладені за згодою сторін у спільний бізнес, який в подальшому залишився йому, а позивач попросив повернути вкладені ним кошти. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 23.03.2010 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір позики, відповідно до умов якого позивач, як Позикодавець, передав у власність відповідачу, як Позичальнику, грошові кошти в розмірі 98000 гривень. Згідно з умовами Договору факт підписання даної угоди свідчить про отримання грошових коштів. Відповідно до п.2 Договору позики даний договір є процентним і Позичальник зобов»язався сплачувати 2% щомісячно від залишкової суми позики. Позика надана строком на 27 місяців з дати підписання Договору, а саме до 20.05.2012 р. Позичальник зобов»язався повертати позику з 01.06.2010 р. щомісячно рівними частками в розмірі 4083 гривні, до дванадцятого числа кожного місяця або однією сумою, яка може бути передана з урахування процентної ставки не пізніше 20.05.2012 р. Сторони домовились, що факт одержання повернутої позики підтверджується власноручною розпискою Позикодавця. Без цієї розписки борг вважається таким, що не повернутий. Відповідно до п.3 Договору позики, позика вважається повернутою у випадку наявності на примірнику договору відмітки Позикодавця про одержання грошей, або наявності розписки Позикодавця про повний розрахунок. На підставі ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На час розгляду справи оригінал Договору позики знаходився у позивача і не містив будь-яких відміток про повернення позики в повному обсязі. Суду надані розписки позичальника від 15.06.2010 р., 15.07.2010 р., 15.08.2010 р., 15.09.2010 р. про часткове повернення коштів в розмірі 48629 гривень. Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що відповідач у визначені Договором позики строки не повернув в повному обсязі суму позики, вимоги позивача щодо повернення суму позики та процентів за користування коштами є обгрунтованими і підлягають задоволенню. Також, на думку суду, є обґрунтованими вимоги позивача щодо застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Договором позики встановлено, що він є процентним, а саме 2% щомісячно від залишкової суми позики, в зв»язку з чим відповідач має сплатити 24% річних від простроченої суми за весь час прострочення, що становить 45186,82 гривні, що не є за своєю природою неустойкою, а є ступенем відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов»язання. Крім того, підлягають стягненню з відповідача інфляційні збитки, які відповідно до поданого розрахунку за період січень-листопад 2014 р. становлять 14237 гривень. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду. Вимоги щодо відшкодування позивачу витрат на правову допомогу підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 86 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 2000 гривень, які були ним сплачені на підставі Договору № 01\\12\\13 від 11.12.2013 р. про юридичні послуги за підготовку позовної заяви та участь в судовому засіданні. Зазначені вимоги є обґрунтованими, витрати на надання правової допомоги підтвердженими, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved