Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

В серпні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (надалі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди у якому вказав, що він протягом тривалого часу працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Висновком МСЕК від 08.06.2021 року йому первинно встановлено 65 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, з яких: 30% по радикулопатії, 20 % - вібраційна хвороба та 15% - ХОЗЛ з 31 травня 2021 року по 01 червня 2022 року з наступним переоглядом 01.05.2022 року, та третю групу інвалідності. Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, відчуває фізичні страждання та біль, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів та кашлі, що спричиняє дискомфорт та задуху, навіть незначні фізичні навантаження не дають позивачеві вільно дихати. Негативні зміни у житті позивача є незворотними, а постійні курси лікування лише тимчасово полегшують його стан. У зв`язку із отриманими професійними захворюваннями йому заподіяна моральна шкода, розмір якої позивач оцінює в 390 000 грн., яку просив стягнути з відповідача. Ухвалою від 10 серпня 2021 року судом відкрито провадження у справі з призначенням судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі доказами. Ухвалою суду від 13 вересня 2021 року задоволено клопотання представника відповідача, призначено розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач скористався правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, що відсутні правові підстави для задоволення позову, оскільки вина підприємства у виникненні профеійних захворювань у позивача відсутня, відповідач не порушував законодавство про працю, забезпечував безпечні умови праці. Посилання позивача в позовній заяві на те, що шкода, викликана ушкодженням здоров`я, завдана джерелом підвищеної небезпеки, не обґрунтована, оскільки ст.1187 Цивільного кодексу України, яка містить перелік таких джерел, не вказує на наявність останніх в нашому випадку. В Акті відсутні відомості про наявність на робочому місці позивача небезпечних факторів, машин та механізмів, а отже посилання на ст.1187 ЦК України є безпідставними. Розмір моральної шкоди є недоведеним належними доказами, твердження позивача про тривалі моральні страждання спростовуються висновком МСЕК, яким вперше встановлено втрату працездатності позивачу лише в червні 2021 року. Вважають, що наявна провина самого позивача, оскільки він не подбав про власну безпеку та здоров`я, свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я та його наслідки. 09 вересня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивач, з посиланням на обставини, викладені у позовній заяві, висловив свою незгоду із позицією відповідача, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, вважаючи, що довів факт наявності моральної шкоди у зв`язку з отриманим професійним захворюванням і стійкої втрати працездатності у зв`язку з роботою на підприємстві відповідача, і саме відповідач має зобов`язання щодо відшкодування такої моральної шкоди, а виникло в нього таке зобов`язання у квітні 2021 року. Суд, відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності доч. 2 ст. 247 ЦПК Українифіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] з працював з 06.07.1999 р. по 05.04.2001 р - підземним гірником дільниці №11 шахти «Родіна»; з 05.04.2001 р. по 02.06.2008 р. - підземнм прохідником дільниці №11, шахти «Родіна»; з 02.06.2008 р. по 29.09.2020 р. - підземним прохідником дільниці №12 на шахті «Родіна», ПАТ "Кривбасзалізрудком". Звільнений 29.09.2020 року за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію згідно ст.. 38 ЗпПУ (копія трудової книжки а.с.10-11). Актом розслідування професійного захворювання від 21.04.2021 року проведеного на ПАТ «Кривбасзалізрудком», встановлено обставини виникнення професійного захворювання [PERSON] , а саме: працюючи підземним прохідником на шахті «Родіна» ПАТ «Кривбасзалізрудком» у період з 05.04.2001 р. по 29.09.2020 р. [PERSON] в підземних умовах виконував комплекс прохідницьких робіт з проходки гірничих виробок різної конфігурації за допомогою прохідницького обладнання, а саме: буріння шрупів ручними перфораторами, агрегатами та комплексами; проходка висхідних виробок ручним способом; прибирання та навантаження гірничої маси. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення вантажів з причини технологічного обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосуванню, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичним перевантаженням. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавши місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, позивач підпадав під вплив параметрів аерозолів фіброгенної дії та локальної вібрації, що перевищували нормативні.( а.с.12-14). Причинами виникнення професійного захворювання [PERSON] є важкість праці: маса вантажу, що підіймається постійно та переміщується вручну, перевищувала на 10 кг і складала 40 кг при допустимій до 30 кг.; періодичне перебування у робочій позі стоячи 80,6% при допустимому до 60 % згідно з вимогами Державних санітарних норм та правил Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та незабезпеченості факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджених наказом МОЗ України №248 від 08.04.2014 р.; вібрація локальна: Еквівалентний корегований рівень віброшвидкості на 2 дБ перевищував юпустимий рівень згідно ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації» та складав 114дБ при ГДР-112дБ; пил переважно фіброгенної дії: Концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксину кремнію від 10 до 70 % в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму в !,95 рази і складала 3,9 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3 згідно вимог ГОСТ 12.1.005-88 «Общие санитарно- гигиенические требования к воздуху рабочей зоны». ( а.с.12-14). Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 23.03.2021 №617, позивачу були встановлені професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова L4, L5, з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, з нейродистрофічними проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня); вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії локальної вібрації з синдромом вегетативно-сенсорної полінейропатії верхніх кінцівок, двобічним плечолопатковим перарітрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня), остеоартрозом дрібних суглобів кистей та трофічними розладами на кистях; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. Легенева недостатність першого - другого ступеня.( а.с.20-21). Висновком МСЕК від 08.06.2021 року йому первинно встановлено 65 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, з яких 30% по радикулопатії та 20 % - вібраційна хвороба, 15% - ХОЗЛ з 31 травня 2021 року по 01 червня 22 року з наступним переоглядом 01.05.2022 року, та третю групу інвалідності (а.с.17.18). Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Так, відповідно до ч. 2ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Виходячи з наведених вимог закону, позицію представника відповідача щодо відсутності підстав для покладення на підприємство відповідальності за завдану шкоду, оскільки відсутня вина підприємства в її заподіянні, суд вважає такою, що не відповідає вимогам закону, оскільки між сторонами склалися трудові правовідносини, а професійне захворювання отримане позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим всі підстави, передбачені ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Стаття 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Отже, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Частиною третьою статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання полягає, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я та травмуванням внаслідок нещасного випадку. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійних захворювань та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 65 %, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманих професійних захворювань у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, які не дають покращення в стані здоров`я. Крім того, відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів та кашлі, що спричиняє дискомфорт та задуху, навіть незначні фізичні навантаження не дають позивачеві вільно дихати. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України '' Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує період роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість та невідворотність вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, стаж роботи позивача, встановлену групу інвалідності, і вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 150 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмір 390 000 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 1500 грн.

Outcome: partial