Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача аліменти на його користь на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісяця, до повноліття сина [PERSON], тобто до 24.06.2021 року, починаючи з дня подачі позову до суду. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 12.02.2010 року шлюб між ним та відповідачем було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який з квітня 2015 року знаходиться на його утриманні, матеріальну допомогу відповідач не надає та ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків, у справах сімї участі не приймає. Позивач у\~підготовче судове\~засідання не\~зявився,\~надав заяву\~про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити (а.с. 9, 22). \~ \~ \~ \~Відповідач у\~підготовче засідання\~не зявилася,\~надала заяву\~про розгляд\~справи без\~її участі, позов визнала в повному обсязі, згодна сплачувати на користь позивача аліменти на його користь на утримання неповнолітньої дитини (а.с. 20). Згідно ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності\~та справедливості, оцінивши докази по справі в їх сукупності, враховуючи, що відповідач не заперечує проти задоволення вимог позивача, таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе розглянути дану цивільну справу у підготовчому судовому засіданні, за наслідками чого винести рішення про задоволення позовних вимог, оскільки вони є обґрунтовані та не суперечать законодавству, яке регулює сімейні правовідносини. У судовому\~засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія 1-ОЛ № 068727 від 12.09.2018 року, виданого Олександрівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 9, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с. 6). З свідоцтва про народження встановлено, що сторони мають спільну дитину сина [PERSON], [INFO] (а.с. 4-5). Відповідно до довідки, виданої Олександрівською селищною радою Олександрівського району Кіровоградської області, [PERSON] проживає разом з батьком та знаходиться повністю на його утриманні (а.с. 7). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 10.09.2018 року, відповідач у вихованні сина ніякої участі не приймає, матеріальної допомоги не надає, не цікавиться його життям (а.с. 8). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.\~Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім?я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).\~Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від\~\~20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до роз?яснень, які містяться у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. За змістом статті 180 Сімейного кодексу (далі СК) України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні батьків від цього обовязку кошти на утримання дітей стягуються з них в судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, оскільки на його утриманні знаходиться неповнолітня дитина від їх шлюбу з відповідачем, остання відмовляється від виконання своїх обовязків щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини, згодна сплачувати аліменти на підставі рішення суду, тобто не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред?явлення позову. Згідно з ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір.

Outcome: approved