Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

В обґрунтування\~ вимог позивач посилається на те, що згідно договору дарування від 12 березня 2002 року, [PERSON] подарувала, а Релігійна громада Християн віри євангельської села Носовиця Дубенського району, в особі пресвітера [PERSON], прийняла у дар житловий будинок № 78-А з господарськими будівлями, що знаходиться по вул. Кременецька в селі Стара Носовиця Дубенського району Рівненської області. На даний час єдиним власником зазначеного об'єкта нерухомого майна є Релігійна громада Християн віри євангельської села Носовиця Дубенського району Рівненської області. Після оформлення договору дарування колишня власниця будинку - [PERSON] разом з членами своєї сім'ї, що були зареєстровані у даному будинку ([PERSON], [PERSON], [PERSON]) виїхали за межі Дубенського району на постійне проживання в інше місце. На даний час точне місце проживання вказаних осіб не відоме. Реалізуючи власне конституційне право на свободу віросповідання, релігійна організація має намір пристосувати належний їм житловий будинок під Дім молитви, однак для зняття з будинку статусу житлового необхідно спершу зняти з реєстраційного обліку за даною адресою всіх тих осіб, які там зареєстровані. Протягом багатьох років відповідачі не проживають у будинку, в якому вони досі залишаються зареєстрованими. Даний факт підтверджується Актами про непроживання, що складалися комісією Птицької сільської ради в присутності свідків 26 січня 2017 року, 9 лютого 2017 року, 23 лютого 2017 року. За результатами відповідних перевірок було встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не проживають у даному будинку, хоча формально там зареєстровані. У зв'язку з тим, що відповідачі не знялися з реєстраційного обліку за місцем знаходження будинку, позивачу створюються перешкоди як у розпорядженні майном, так і в повноцінній реалізації права на свободу віросповідання. Релігійна організація позбавлена можливості повною мірою розпоряджатися належним об'єктом нерухомого майна. У зв'язку з тим, що колишні мешканці будинку втратили свої зв'язки з відповідною територіальною громадою, вони змушені вирішувати питання про зняття їх з реєстрації за колишнім місцем проживання у судовому порядку. Представник позивача [PERSON], згідно поданої заяви, просить розглянути справу у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.108). Відповідачі в судове засідання не з"явились, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку через засоби масової інформації,\~ а саме: газету «Вісті Рівненщини» №21 від 26 травня 2017 року (а.с. 109). Заяв, клопотань до суду не надходило. Представник третьої особи, згідно поданої заяви, просить розглянути справу у відсутності представника Птицької сільської ради, не заперечують проти задоволення позовних вимог (а.с. 107). Враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи та вирішує позов по суті на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає\~ до часткового задоволення. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» релігійні організації володіють, користуються і розпоряджаються майном, яке належить їм на праві власності. У власності релігійних організацій можуть бути будівлі, предмети культу, об'єкти виробничого, соціального і добродійного призначення, транспорт, кошти та інше майно, необхідне для забезпечення їх діяльності. Згідно із ч. 1 ст. 21 даного Закону релігійні організації мають право засновувати і утримувати вільно доступні місця богослужінь або релігійних зібрань. За змістом ч. 2 ст. 21 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» богослужіння, релігійні обряди, церемонії та процесії безперешкодно проводяться в культових будівлях і на прилеглій території. Матеріали справи свідчать про те, що Релігійна громада Християн віри євангельської села Носовиця Дубенського району Рівненської області є власником житлового будинку № 78-А з господарськими будівлями, що знаходиться по вул. Кременецька в селі Стара Носовиця Дубенського району Рівненської області на підставі договору дарування від 12 березня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу [PERSON] і зареєстрованого в реєстрі за № 438 (а.с.10). Про це ж свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 70107172 від 10.10.2016 (а.с.11). У вищевказаному будинку зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується довідкою Птицької сільської ради Дубенського району Рівненської області № 210 від 09.03.2017 (а.с. 12). Проте, згідно повідомлення Дубенського районного відділу управління державної міграційної служби ДМС України в Рівненській області, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [INFO], а за адресою: вул.Кременецька, 78А с. Стара Носовиця Дубенського району Рівненської області зареєстрованими значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с.21). Тому предмет спору відносно [PERSON] та [PERSON] відсутній. Згідно актів, складених комісією Птицької сільської ради 26 січня 2017 року, 9 лютого 2017 року та 23 лютого 2017 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в будинку № 78-А по вул. Кременецька в селі Стара Носовиця Дубенського району Рівненської області не проживають (а.с. 13-15). Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України\~ власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно зі ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Конституційний принцип непорушності права власності означає неможливість втручання інших осіб у здійснення власником своїх повноважень, неможливість прояву свавілля відносно власника та відносно його прав, недопустимість будь-яких порушень його влади над своїм майном, а також недопустимість дій інших осіб всупереч інтересам власника та його волі. Непорушність права власності задекларована також статтею 321 Цивільного кодексу України. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються житловим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно правової позиції ВСУ у справі № 6-709цс16, аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Враховуючи, що власник будинку (релігійна громада), будучи юридичною особою, не становить і не може становити з відповідачами однієї сім'ї; між сторонами не існує ніяких домовленостей, не укладалося жодного договору щодо користування відповідним житловим будинком; відповідачі [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані за адресою: [INFO], не проживають у вказаному житловому будинку з 2012 року, тобто відсутні за місцем реєстрації більше року, а тому мають бути визнані такими, що втратили право на користування житлом позивача. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені нею та документально підтвердженні витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Ч.1 ст.79 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1600 грн. (а.с.1).

Outcome: approved