Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-06 00:00:00

в основу позовних вимог позивачка зіслалась на те, що є власником житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] . В цьому будинку зареєстрований, але фактично не проживає відповідач - [PERSON] , 1983 р.н. Відповідач не проживає в її будинку на протязі трьох років, добровільно виписатись з будинку відмовляється в зв`язку з чим позивач звернулась до суду та просить визнати відповідача - [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком у [ADDRESS] . Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет та ціну позову дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивачка не з`явилася, однак до суду подала заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному об`ємі. Справу просить розглянути у її відсутності, згідна на заочний розгляд справи. В судове засідання відповідач не з`явився з невідомих суду причин та не повідомив суд про причини неявки, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання та оголошенням на офіційному веб-сайті судової влади України. Суд, за згодою позивача та враховуючи вимоги ст.ст.280-281 ЦПК України, вважає, що справу слід розглянути заочно, у відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів, яких достатньо для вирішення позову по суті. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав: - встановлено, що позивачці належить житловий будинок, який розташований у [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності (а.с.5). Згідно довідки про склад сім`ї (а.с.8) та акту обстеження (а.с.7) у цьому будинку також зареєстрований відповідач [PERSON] , однак на протязі трьох років за адресою [ADDRESS] не проживає. Договором №1 підтверджено, що між [PERSON] , та [PERSON] , 15.06.2009 року було укладено договір найму житлового приміщення строком на 10 років. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Також ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно із ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи те, що відповідач понад три роки не проживає за місцем своєї реєстрації у будинку, який є власністю позивача, суд вважає, що він втратив право на користування цим житлом. На підставі ст.ст.64, 65, 71, 72, 156, 162 ЖК України, ст.ст. 317, 391, 405 ЦК України та

Outcome: approved