Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

В суд звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ майна спільної сумісної власності сторін. Судом в частині позовних вимог щодо поділу нерухомого майна - гаражного боксу, відмовлено у відкритті провадження через непідсудність Кузнецовському міському суду Рівненської області. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що з 27.08.1995р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано відповідно до рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 20.06.2011р. Згоди про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, між сторонами не досягнуто. [PERSON] просить поділити спільнонажите майно, виділивши у його власність: диван - вартістю 6300грн., холодильник марки «Мінськ» - 2000грн., стіл кухонний - 1500грн., телевізор марки «LG»- 2000грн., кімнатні меблі - 3000грн., електроплиту марки «Ардо» - 3000грн., журнальний стіл - 1000грн. У власність [PERSON] позивач пропонує виділити: шафу-купе - вартістю 6500грн., холодильник марки «Самсунг» - 4000грн., кухонні меблі - 3000грн., телевізор марки «SVS» - 1500грн., ліжко - 2000грн., меблі в прихожу кімнату - 2000грн. [PERSON] заклала в суд зустрічний позов до [PERSON], в якому просить поділити між сторонами автомобіль марки «Dacia-Logan» вартістю 56000грн., виділивши даний автомобіль у власність [PERSON] та присудити для неї компенсацію взамін належної ? частки у праві власності на автомобіль, стягнувши із [PERSON] 28000грн. 22.01.2014р. від [PERSON] надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить про стягнення у її користь із [PERSON] 30658, 44 грн. компенсації вартості ? частки у праві власності на автомобіль. Зустрічний позов обґрунтовується тим, що в період шлюбу в жовтні 2008р. [PERSON] разом із [PERSON] спільно придбали автомобіль марки «Dacia-Logan», 2008р.в. Після розірвання шлюбу сторони не можуть досягнути згоди щодо розподілу між ними вказаного автомобіля, який належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Сторони проживають окремо. Спірний автомобіль залишився у володінні та користуванні [PERSON] і він постійно ним користується. [PERSON] автомобілем керувати не вміє і не має посвідчення водія. Тому й заявлено такий зустрічний позов. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав повністю. Зазначав про невизнання зустрічних позовних вимог, хоча висловлювався про те, що не проти залишення спільного автомобіля йому та стягнення в користь [PERSON] половини вартості автомобіля. В своїх поясненнях підтримував обставини, викладені у позовній заяві. Пояснив, що все майно, вказане у позові було придбане разом із відповідачем у період шлюбу. Автомобіль марки "Dacia-Logan" 2008 року випуску держномер [NUMBER] теж був придбаний у період шлюбу із [PERSON] Відповідач позовні вимоги [PERSON] визнала частково. Свій зустрічний позов підтримала повністю. З письмових заперечень та пояснень [PERSON] видно, що вона визнає придбання у шлюбі із позивачем стола кухонного (вартість 300грн.), телевізора «LG» (вартість 1000грн.), електричної плити «Ардо» (вартість 1300 грн.). Шафа-купе і кухонні меблі придбані відповідачем після розірвання шлюбу, а решта майна, вказаного в позовній заяві - набуте було [PERSON] до укладення шлюбу із позивачем. Також просила присудити для неї компенсацію вартості ? частки у праві власності на спільний автомобіль, не наполягаючи на попередньому внесенні суми такої компенсації на депозитний рахунок суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши інші докази у справі, приходить до висновку про задоволення частково позову про поділ спільнонажитого подружжям майна та повне задоволення зустрічного позову. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.08.1995р. до 20.06.2011р. Сторони не оспорюють набуття спільно у період шлюбу: телевізора марки «LG» (вартістю 1000грн.), стола кухонного, легкового автомобіля марки "Dacia-Logan" 2008 року випуску держномер [NUMBER] та електроплити марки «Ардо». Вартість вказаного телевізора погоджена. При вирішенні питання вартості стола кухонного, електроплити суд виходить із того, що позивачем зазначається більша вартість цих речей, ніж визнається відповідачем. Тому, при ненаданні суду позивачем доказів зазначеної ним вартості речей, суд вирішує спір, виходячи із вартості, на яку погоджується сторона відповідача, тобто, яку не оспорює (стіл кухонний - 300 грн., електроплита «Ардо» - 1300 грн.). Вартість спірного автомобіля доводиться не спростованим у суді висновком експерта №13-е від 23.12.2013р. і становить 61316, 88 грн. Крім того, суд також визнає доведеним придбання сторонами у період шлюбу телевізора марки «SVS» (вартістю 1000грн.) та кімнатних меблів (стінки) - вартістю 3000грн. Такий висновок суду ґрунтується на показаннях свідків [PERSON], [PERSON], які підтверджували придбання цих речей сторонами під час шлюбу, та з урахуванням того, що показання цих свідків щодо таких речей підтверджені показаннями свідків з боку відповідача. Зокрема, показаннями свідка [PERSON] засвідчено, що малого телевізора (марки «SVS») у відповідача до шлюбу не було. Цей же свідок підтвердила наявність у квартирі сторін меблевої стінки, яку бачила приблизно місяць назад і свідок не довела придбання цих меблів [PERSON] до шлюбу. Тому, заперечення відповідача проти позову в цій частині не підтверджені доказами. Щодо шафи-купе та кухонних меблів, до суду відповідачем надані письмові докази, що свідчать про їх придбання [PERSON] після припинення шлюбу сторін (копії товарного чеку від 11.12.2011р. та кредитного договору від 23.08.2012р.) і ці обставини підтвердили свідки [PERSON], [PERSON] Відносно інших речей: дивана, холодильника марки «Мінськ», журнального стола, холодильника марки «Самсунг», ліжка, меблів у прихожу кімнату позивачем не подано до суду достатніх доказів та не доведено безсумнівно набуття такого майна подружжям [PERSON] в період шлюбу. Показання свідків з боку позивача - [PERSON], [PERSON] в цій частині заперечуються показаннями свідків [PERSON], [PERSON] Тому, докази позивача у виді показань свідків (які є його родичем та своячкою і можуть бути заінтересованими у результатах вирішення спору), щодо набуття цих речей під час шлюбу не є переконливими, оскільки не підтверджуються іншими доказами та спростовуються показаннями свідків [PERSON] і [PERSON] Показання свідка [PERSON] про те, що років три-чотири назад він доставляв холодильник марки «Самсунг», належний сторонам, у ремонт та забирав з ремонту, не змінюють висновку суду про неможливість поділу цієї речі. У цьому випадку суд керується тим, що нормами сімейного законодавства (ст.71 ч.1, 2 СК) передбачено поділ майна між подружжям в натурі, неподільна річ присуджується одному з подружжя. Позивач не зміг довести у суді доказами, що холодильник марки «Самсунг» є в сторін на час вирішення спору. У суду є підстави для застосування при вирішенні спору відповідних положень КпШС України та СК України щодо права спільної сумісної власності подружжя, так як щодо окремих речей таке право виникало у момент дії різних кодексів, що регулюють спірні відносини. За ст.22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Ст.70 СК встановлено, що у разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Отже, відповідно до проаналізованих доказів та обставин, суд вбачає підстави для поділу в рівних частках майна, щодо якого в суді доведеного його набуття сторонами в період шлюбу. У задоволенні позову про поділ решти майна, яке суд визнав таким, що немає підстав віднести до спільної сумісної власності сторін та існування якого на час вирішення справи не доведено, необхідно відмовити. Вирішуючи питання про присудження конкретного майна сторонам, суд враховує частково бажання сторін. Суд зважає, що відповідач в теперішній час проживає у квартирі, де встановлене спірне майно, а також, що позивач користується спірним автомобілем і має бажання залишити його у себе. Тому суд, виходячи із засад рівності часток подружжя в спільному майні, вбачає підстави для присудження [PERSON] майна на загальну суму 62616, 88грн., а [PERSON] - на суму 5300грн. Одночасно слід стягнути із [PERSON] різницю у вартості часток в сумі 28658, 44грн. ((62616, 88 - 5300) : 2 =28658, 44). Судові витрати сторін суд теж розподіляє, пропорційно до задоволених вимог кожного з них. Судові витрати (необхідні та підтверджені документально) [PERSON] склали 1006, 58 грн. (700 грн. + 306, 58 грн.). Суд не включає до таких витрат оплату семи гривень за банківські послуги з перерахування коштів за проведення експертизи та зайво внесений судовий збір. Судові витрати [PERSON] (необхідні і документально підтверджені, за мінусом оплати частини судового збору за присудження нерухомого майна, спір щодо якого не вирішувався) склали 377, 98 грн. (804, 70грн. - 426, 72грн.). Позов [PERSON] задоволений повністю, а позов [PERSON] задоволено на 6, 9%. Отже, в користь [PERSON] належить 26 грн. судових витрат, а відповідачу - 1006, 58грн. судових витрат. У підсумку, із [PERSON] необхідно стягнути 980, 58 грн. судових витрат (1006, 58 грн. - 26 грн.).

Outcome: partial