Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-27 00:00:00

Позивач\~ звернувся до\~ суду\~ з позовом до Прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України, треті особи: Голова Вищої ради правосуддя [PERSON], Народний депутат України [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, в якому з урахуванням уточненої позовної заяви просить стягнути з Державного бюджету України на його користь 512000,00 грн. як компенсацію за моральну шкоду, завдану йому внаслідок злочинної бездіяльності посадових осіб прокуратури Харківської області при проведенні перевірки в рамках кримінального провадження № 42012220030000010 за період з 26.12.2012 року по 12.04.2017 року; Зобовязати Державну казначейську службу України перерахувати 512000,00 грн. як компенсацію за моральну шкоду нанесену [PERSON] внаслідок злочинної бездіяльності посадових осіб прокуратури Харківської області при проведенні перевірки в рамках кримінального провадження № 42012220030000010 за період з 26.12.2012 року по 12.04.2017 року на рахунок громади Ікони Ієрусалимської Божої Матері для використання їх в будівництві храму на честь Ікони Різдва Пресвятої Богородиці та [PERSON], який будується за адресою: м. Харків, вул.. С.Грицевця, 40, надати йому на руки оригінал платіжної квитанції, яка буде свідчити про виконання даної позовної вимоги. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що листом прокуратури Харківської області від 25.11.2016 року № 15/1-299-16 його інформують про те, що кримінальні провадження № 4201220030000010, № 42015220000000495, № 52016000000000170 об*єднані в одне провадження, розслідування по ним проводить старший слідчий першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області [PERSON] До цих подій по кожному із кримінальних проваджень прокуратурою Харківської області неодноразово виновились постанови про закриття кримінального провадження, які були скасовані судами. 06.12.2007 року Харківський апеляційний адміністративний суд частково задовольнив його позовні вимоги до Харківського національного університету внутрішніх справ в частині поновлення на роботі, стягнення суми, перерахунку вислуги років. Постановою суду встановлено, що дії відповідача не відповідали дисциплінарному уставу. 23.04.2008 року він звернувся до прокуратури Харківської області з заявою, яка стосується його незаконного звільнення з роботи, невиконання постанови суду, невиплати заробітної плати. Матеріали були перенаправлені до прокуратури Комінтернівського району м. Харкова, яка неоднократно виносила необгрунтовані постанови про відмову в прорушенні кримінальної справи, які були скасовані судами першої інстанції, а суди апеляційної інстанції залишали їх в силі. На даний час набрало законної сили 14 рішень про неправомірні дії прокуратури Комінтернівського району м. Харкова. Після зазначених подій матеріали були передані до прокуратури Харківської області та 26.12.2012 року була відкрита кримінальна справа № 4201220030000010. 26.09.2014, 21.11.2014, 27.08.2015, 30.10.2015, 24.12.2015, 28.03.2016 року слідчий по ОВС першого слідчого відділу прокуратури Харківської області [PERSON] виносив постанови про закриття кримінального провадження, які були скасовані постановами суду. В ухвалах суду було зазначено, що слідчим не проведено жодної слідчої дії, постанови слідчого є ідентичними за змістом. 20.11.2015 року Червонозаводський районний суд м. Харкова скасував постанову прокуратури Харківської області від 30.10.2015 року про закриття кримінального провадження. В мотивувальній частині ухвали зазначив, що працівниками прокуратури не була надана правова оцінка діям посадових осіб ХНУВС з урахуванням того, що 13.02.2014 року Європейський суд з захисту прав людини частково задовольнив його звернення та зазначив на порушення параграфа 1, ст. 6,13 Конвенції з захисту прав людини, а також протоколу Конвенції. Нічого не змінилось і в наступних постановах слідчого. Слідчий не проводив необхідних слідчих дій, а судові ухвали про зобов*язання провести слідчі дії повністю ігнорував. Коли 06.07.2015 року він знайомився з матеріалами кримінального провадження в суді, він побачив, що зникло процесуальне рішення, а саме постанова прокурора про скасування винесеної [PERSON] постанови від 26.09.2014 року, таким чином [PERSON] знищує процесуальні документи. Також в своїх заявах від 17.07.2014 року та від 02.09.2014 року йшла мова про злочини скоєнні працівниками ХНУВС, прокуратури Комінтернівського району м. Харкова, прокуратури Харківської області, ГПУ та інших. Постановами Печерського районного суду м. Києва були задоволені його скарги та визнана неправомірною дездіяльність ГПУ відносно невиконання постанови суду. ГПУ надсилала матеріали не перевірку до прокуратури Харківської області, яка в свою чергу надсилала матеріали до прокуратури Комінтернівського району м. Харкова та нічого не змінювалось. Через неправомірну бездіяльність посадових осіб прокуратури Харківської області яка виражається у нереагуванні на правопорушення, які були зазначені у його зверненнях не відновлені його права, винні в цьому особи не притягнуті до відповідальності, а тому вказує, що вимушений звернутись до суду захистом своїх порушених прав. Завдану йому моральну шкоду позивач оцінює у 512000,00 грн., яка виразилась в наступному: з вини відповідача на протязі 9 років він був вимушений викривати відповідача у прийнятті незаконних рішень та неправомірній бездіяльності у звязку з чим переносив глибокі моральні страждання від криміналізації правоохоронних органів України, з вини відповідача применшений авторитет правоохоронних органів, позбавлений відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства права, порушено його психічне благополуччя, з вини відповідача протягом тривалого часу він змушений витрачати свій особистий час і звертатися за захистом своїх прав, гарантованих йому Конституцією України, навмисне грубо, цинічно і нахабно порушених відповідачем, що призвело до погіршення і позбавлення можливості реалізації своїх звичок і бажань, неможливості продовжувати активну особисту і суспільну життя, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя; прийняттям незаконних рішень і допущеної протиправної бездіяльністю відповідач незаконно позбавив його конституційного права на доступ до правосуддя. Позивач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача - Прокуратури Харківської області заперечував проти задоволення позову, посилаюсь на те, що у правовідносинах, що склалися між [PERSON] та прокуратурою Харківської області взагалі відсутня моральна шкода, оскільки законодавець обовязковою умовою для відшкодування моральної шкоди встановлює саме наявність вини особи, що її заподіяла. Оскільки згідно Конституції України органи прокуратури не є органами державної влади або місцевого самоврядування, та у спірних правовідносинах посадові особи прокуратури Харківської області з огляду на положення КПК України виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції, то ст. 1174 ЦК України не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах. В даному випадку саме на позивача покладається обовязок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний звязок такої поведінки із заподіяною шкодою. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У своєму позові [PERSON], як на підставу відшкодування моральної шкоди, окрім іншого, вказує на те, що він бачив безкарність працівників органів прокуратури і начебто втратив довіру до правосуддя, порушено його психологічне благополуччя, на його думку, знижено авторитет правоохоронних органів, тощо, є безпідставними, оскільки це будь-якими доказами не підтверджено та не є моральною шкодою у розумінні ст.23 ЦК України. Разом із цим, посадовими особами органів прокуратури будь-яких протиправних дій стосовно [PERSON] не вчинено, доказів протиправності їх дій під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, що проведено у відповідності до вимог КПК України, позивачем не надано. Так, відсутні будь-які судові рішення або висновки компетентних органів, окрім іншого, прокурора вищого рівня до компетенції якого згідно ст.308 КПК України відноситься розгляд скарг щодо недотримання слідчим (прокурором) розумних строків, якими було б встановлено факт невиконання або неналежного виконання своїх службових обовязків уповноваженими особами прокуратури під час досудового розслідування у вказаному вище кримінальному провадженні. Жодну посадову особу не притягнуто до відповідальності (дисциплінарної\\ адміністративної чи кримінальної) за доводами позивача. Зважаючи на здобуті докази та те, що доводи [PERSON], під час досудового розслідування не знайшли свого обєктивного підтвердження та відсутні ознаки складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 364 КК України, прокуратурою Харківської області прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, порушень розумних строків під час досудового розслідування не допущено. Одночасно, не дивлячись на обґрунтованість прийнятих процесуальних рішень про закриття кримінального провадження, очевидну відсутність складу злочину, недоцільність проведення подальшого досудового розслідування, слідчими суддями вони скасовувались лише з одних формальних міркувань. [PERSON] має безперешкодний доступ до правосуддя, про що свідчать його звернення зі скаргами на рішення слідчих (прокурорів) до слідчих суддів місцевого суду в порядку ст.ст.303-307 КПК України. Прийняття процесуальних рішень органом досудового розслідування (прокурором), оскарження їх [PERSON] до суду у порядку КПК України, скасування судом певних процесуальних рішень, не може свідчити про спричинення позивачу будь-якої шкоди, а лише вказує на їх правову позицію, яка в силу особливостей кримінального процесуального законодавства, не може бути перевірена в апеляційному порядку. Будь-яких обмежень свобод або особистих прав [PERSON] при проведенні досудового розслідування не допущено, а ним не надано доказів спричинення йому будь-якої шкоди, оскільки лише сам факт звернення позивача з заявами до правоохоронних органів чи до суду не може свідчити про порушення його прав, а не погоджуючись з процесуальними рішеннями, він реалізує своє конституційне право на доступ до правосуддя. Крім того, необхідно зауважити, що тривалий час матеріали кримінального провадження перебували у слідчого судді, хоча остаточне процесуальне рішення у ньому вже прийнято та процесуальні строки не спливали, З огляду на викладене, позивачем не зазначено як саме уповноважені особи прокуратури спричинили йому страждання, що призвели до погіршення стану його здоровя, взаємин з родичами, позбавили можливості реалізації своїх звичок та бажань, та яким чином вони повязані з їх службовою діяльністю, його позовні вимоги зводяться лите по незгоди з процесуальними рішеннями. Просив в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача Державної Казначейської служби України в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження обставин на ікі він посилається, передбачених ст.. 57 ЦПК України. Крім того посилається на те, що не зрозуміло в чому полягає завдана моральна шкода - професійній діяльності, професійним здібностям та управлінському досвіду [PERSON] так як позивач не надав відповідних доказів. Також вказує, що позивачем не надано належних доказів які б свідчили про наявність нанесеної здоровю шкоди. Зазначає, що жодним судовим рішенням не встановлено протиправної бездіяльності органу прокуратури. В той же час , по даній категорії справ позивачам необхідно довести всі складові елементи цивільного правопорушення, а саме наявність моральної шкоди, протиправної поведінки, а також причинно-наслідковий звязок між шкодою та протиправною поведінкою. Представник третьої особи Вищої ради правосуддя надала письмові пояснення в яких зазначила, що з позовної заяви вбачається, що питання порушені [PERSON] не відносяться до повноважень Голови Вищої ради правосуддя. Просили розглядати справу за їх відсутності. Третя особа народний депутат України [PERSON] в судове засідання не з*явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача прокуратури Харківської області, представника відповідача - Державної казначейської служби України дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. 06.03.2012 року постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова задоволена скарга [PERSON], постанова прокуратури Комінтернівського району м. Харкова від 19.01.2012 року про відмову в порушенні кримінальної справи в відношенні посадових осіб ХНУВС на підставі ст. 6 п. 2 КПК України в зв*язку з відсутністю в їх діях складу злочинів передбачених ст. ст. 172, 175, 364, 365, 366, 382 КК України скасована. Матеріали надіслані для додаткової перевірки. 23.11.2012 року постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова постанова прокуратури Комінтернівського району м. Харкова від 08.06.2012 року про відмову в порушенні кримінальної справи відносно посадових осіб ХНУВС на підставі ст. 6 п. 2 КПК України в зв*язку з відсутністю в їх діях складу злочинів передбачених ст. ст. 172, 175, 364, 365, 366, 382 КК України скасована. Матеріали надіслані для додаткової перевірки. 14.12.2012 року постановою Печерського районного суду м. Києва постанова старшого прокурора першого наглядового відділу управління нагляду за розслідуваннями кримінальних справ слідчими органів прокуратури Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України [PERSON] від 15.11.2012 року про відмову в порушенні кримінальної справи за заявою [PERSON] від 19.03.2011 року скасована. Матеріали повернуті до Генеральної прокуратури України для додаткової перевірки. 16.09.2015 року ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова скасована постанова слідчого з ОВС першого слідчого відділу СУ прокуратури Харківської області [PERSON] від 27.08.2015 року про закриття кримінального провадження № 4012220030000010 від 26.12.2012 року. Матеріали кримінального провадження повернуті прокурору для відновлення досудового розслідування. 04.12.2015 року ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова скасована постанова слідчого з ОВС першого слідчого відділу СУ прокуратури Харківської області [PERSON] від 30.09.2015 року про закриття кримінального провадження № 4201522000000049 від 10.07.2015 року скасована. Матеріали кримінального провадження повернуті слідчому для проведення досудового розслідування. 11.07.2016 року ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова постанова слідчого прокуратури Харківської області [PERSON] від 28.04.2016 року про закриття кримінального провадження № 42015220000000495 скасована. 04.07.2016 року ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області, ухвала слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27.05.2016 року, якою відмовлено в задоволенні скарги [PERSON] на постанову слідчого з ОВС першого слідчого відділу Слідчого уравління прокуратури Харківської області [PERSON] від 28.03.2016 року про закриття кримінального провадження № 4012220030000010 скасована. Постановлена нова ухвала. Скарга [PERSON] на постанову постанову слідчого з ОВС першого слідчого відділу Слідчого уравління прокуратури Харківської області [PERSON] від 28.03.2016 року про закриття кримінального провадження № 4012220030000010 задоволена, постанова слідчого скасована, а матеріали направлені прокурору Харківської області для організації досудового розслідування. 21.03.2017 року ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова зобов*язано уповноважених осіб прокуратури Харківської області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою [PERSON] від 21.10.2016 року про що повідомити заявника. Усі ухвали суду набрали законної сили. Зі змісту мотивувальних та резолютивних частин вищезазначених ухвал вбачається, що постанови відповідача скасовувались з підстав проведення неповної перевірки за заявами позивача, попередні вказівки суду не повністю виконувались, або не виконувались взагалі, що свідчить про бездіяльність органів прокуратури Харківської області. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб"єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Таким чином при розгляді даної справи застосуваню підлягають ст. 1173, 1174 ЦК України. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обовязок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до розяснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими правомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Викладені позивачем обставини узгоджуються з Правово позицією висловленою Верховним Судом України в постанові від 25.05.2016 року у справі № 6-440цс16, де зазначено, що шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Відповідачи надаючи заперечення посилались на Правову позицію висловлену Верховним Судом України у справі № 6-501цс17 де зазначено, що загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей\~1166,\~1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті\~1173,\~1174\~цього\~Кодексу). У справі, яка переглядається, позивач звернувся до суду з позовом до прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої прийняттям незаконних рішень і протиправною тривалою бездіяльністю відповідача, пославшись на статтю 1172 ЦК України, за положеннями частини першої якої юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Суди, вирішуючи спір, не врахували зазначених вище норм матеріального права, дійшовши висновку про те, що неправомірними рішеннями, діями та бездіяльністю прокуратури Харківської області позивачу завдано моральної шкоди, припустились взаємовиключних висновків про одночасне застосування до спірних правовідносин положень статей 1172 та 1176 ЦК України, та залишили поза увагою, що зазначені норми матеріального права регулюють різні підстави, умови, порядок відповідальності за завдану моральну шкоду та коло субєктів, на яких покладається така відповідальність. Суд враховує зазначену правову позицію, однак вона не підлягає застосуванню у виниклих правовідносинах, оскільки суд застосовує положення ст. 1173, 1174 ЦК України. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Судом встановлено, що судами неодноразово скасовувались постанови прокуратури Харківської області про закриття кримінального провадження № 4012220030000010 від 10.05.2017 року. З ухвал суду вбачається, вказівки які в них містилися під час проведенного розслідування не виконані. Аналізуючи зазначені обставини, суд вважає, що є підтвердження завдання позивачу моральних страждань, втрат немайнового характеру та вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 7000 гривень, виходячи із принципу розумності і виваженості, з огляду на конкретні обставини справи. При визначенні розміру моральної шкоди суд врахував важливість для позивача питань з якими він звертався до відповідача для вирішення. При визначенні важливості суд виходив з загальнолюдських принципів та суспільної моралі. Враховано також таку обставину як тривалість, майже п*ять років, негативний вплив на морально-фізичний стан позивача, що призвело до морально-психологічних перевантажень на нього. Відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь [PERSON] 7000,00 гривень. Суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги [PERSON] про зобовязання Державної казначейської служби України перерахувати суму завданої йому моральної шкоди на рахунок общини Ікони Ієрусалимської Божої Матері для використання їх в будівництві храму на честь Ікони Різдва Пресвятої Богородиці, яка будується за адресою: м. Харків, вул. С. Грицевця, 40, та надання йому на руки оригіналу платіжної квитанції, яка буде свідчити про виконання даної позовної вимоги, оскільки община Ікони Ієрусалимської Божої Матері не є учасником даних правовідносин. Позивач сам має право в майбутньому перерахувати кошти на рахунок общини Ікони Ієрусалимської Божої Матері. Посилання представника відповідача на чисельну практику судів у аналогічних справах, суд не може взяти до уваги, оскільки тільки правовий висновок викладений в Постанові Верховного суду України є обовязковим для суду , відповідно до ст.. 360-7 ЦПК України. У звязку з тим, що позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір» судові витрати компенсуються за рахунок держави, що відповідає положенням ст.. 88 ЦПК України. Враховуючи викладене та

Outcome: partial