Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до громадської організації «Отрада», згідно якого просить: визнати недійсним рішення загальних зборів громадської організації «Отрада», оформлене як протокол №6 від 22.10.2017 року про: - заборону переоформлення рахунків №90, №407 родин [PERSON] та [PERSON] на інших осіб та передачу права користування земельною ділянкою [ADDRESS] та [ADDRESS] та майном ГО «Отрада» іншим особам; - направлення позовної заяви до суду про повернення майна Організації ділянки № [NUMBER] та місця для човна № [NUMBER] ГО «Отрада»; - припинення надання послуг з електропостачання, водопостачання та водовідведення у будівлі, що належить родині [PERSON] , а також не переоформлювати його будівлі на інших осіб. Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.10.2017 року загальними зборами ГО «Отрада», що затверджені протоколом №6 прийнято рішення про заборону переоформлення рахунків №90. №407 родин [PERSON] та [PERSON] на інших осіб та передача права користування земельною ділянкою [ADDRESS] та [ADDRESS] та майном ГО «Отрада» іншим особам. Позивач вважає протокол №6 від 22.10.2017 року і Рішення загальних зборів ГО «Отрада» незаконним та таким, що грубо порушує права позивача. Акт майнової комісії від 12.05.2017 року, який фактично є підставою для прийнятих рішень, протирічить положенням чинного законодавства. В акті встановлено підробку документів та приховування бухгалтерських та інших фінансових документів з боку [PERSON] , проте особа вважається не винною до постановлення вироку. В протоколі №6 загальних зборів членів ГО «Отрада» була зафіксована репліка [PERSON] , який звернув увагу на відсутність кворуму для вирішення питання обмеження переоформлення рахунків та питання щодо направлення позову до суду. На зборах були присутні 239 осіб з 514, тобто половина навіть не була присутня на зборах. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 серпня 2018 року провадження у справі відкрите. Громадська організація «Отрада» 19.09.2018 року подала апеляційну скаргу на вищевказану ухвалу, в результаті розгляду якої Постановою Одеського апеляційного суду від 24.10.2019 року апеляційна скарга була задоволена, ухвала Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 серпня 2018 року скасована, а справа направлена на розгляду до Приморського районного суду м. Одеси. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2019 року відкрито провадження у справі, встановлено загальний порядок розгляду справи. 12 січня 2021 року від представника ГО «Отрада» до суду надійшов відзив на позовну заяву. В судовому засіданні 11 березня 2021 року суд не поновив строк на подання відзиву на позовну заяву та повернув його представнику відповідача. Також, протокольною ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Також, 03 червня 2021 року від представника відповідача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності та письмова промова у судових дебатах, зазначивши, що рішення загальних зборів ГО «Отрада», оформлене як протокол № 6 від 22 жовтня 2017 року, в частині припинення надання послуг з електропостачання, водопостачання та водовідведення стосується [PERSON] , а не позивача [PERSON] . Також зазначив, що обмежити фізичних чи юридичних осіб у волевиявленні шляхом звернення до суду, ніхто не може, у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] з огляду на наступне. Громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів (ч.1 ст.1 Закону України «Про громадській об`єднання»). В свою чергу, громадська організація - це громадське об`єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи (ч.3 ст.1 Закону України «Про громадські об`єднання»). Судом встановлено, що загальні збори громадської організації « [INFO] » 22.10.2017 року проголосували за (239 осіб за) подачу позовної заяви в суд щодо порушень [PERSON] , також вирішили заборонити переоформлення рахунків №90 та №401 родиною [PERSON] на інших осіб і передачу права користування земельною ділянкою [ADDRESS] , №407 та майном ГО «Отрада іншим особам (за проголосувало 237 осіб, 2 особи - проти)». Рішення загальних зборів оформлені протоколом №6. Пунктом 6.3. Статуту затверджено, що загальні збори є правомочними за умови присутності більше як половини членів Організації. Усі рішення приймаються шляхом відкритого голосування і вважаються прийнятими, якщо за них проголосували більш як половина присутніх членів об`єднання (50% + 1 голос). З витягу з протоколу №6 від 22.10.2017 року вбачається, що на загальних зборах були присутні 239 членів ГО «Отрада», а всього по списку 514 осіб. Половина від загальної кількості членів ГО «Отрада», тобто від 514 осіб становить 257 членів, в той час як присутніх було 239 осіб. За таких обставин, у відповідності до п.6.3 Статуту ГО «Отрада» загальні збору були не правомочні приймати будь-які рішення. Частиною першою статті 21 Закону України «Про громадській об`єднання» закріплено, для здійснення своєї мети (цілей) громадське об`єднання має право: 1) вільно поширювати інформацію про свою діяльність, пропагувати свою мету (цілі); 2) звертатися у порядку, визначеному законом, до органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб з пропозиціями (зауваженнями), заявами (клопотаннями), скаргами; 3) одержувати у порядку, визначеному законом, публічну інформацію, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації; 4) брати участь у порядку, визначеному законодавством, у розробленні проектів нормативно-правових актів, що видаються органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування і стосуються сфери діяльності громадського об`єднання та важливих питань державного і суспільного життя; 5) проводити мирні зібрання; 6) здійснювати інші права, не заборонені законом. Таким чином, оскільки загальні збори, що відбулися 22.10.2017 року не були правомочними, у зв`язку з відсутністю половини членів громадської організації на загальних зборах, то прийняті рішення, оформлені протоколом №6 підлягають визнанню недійсними. Втім не підлягають задоволенню вимоги [PERSON] визнання недійсним рішення загальних зборів ГО «Отрада» в частині щодо направлення до суду позову про повернення майна Організації. Частиною 1 статті 55 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно ч.1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права. Таким чином, обмежити фізичних чи юридичних осіб у волевиявленні шляхом звернення до суду, ніхто не може, тому у задоволені вимоги щодо визнання недійсним рішення загальних зборів в частині звернення до суду, задоволенню не підлягають. Таким чином, на підставі повно та об`єктивно досліджених матеріалів справи, суд дійшов висновку, про часткове обґрунтування позовних вимог, так як обмежити будь-кого у праві звернення до суду ніхто немає права, тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Приймаючи рішення у даній справі суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Outcome: partial