Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача КП «Київпастранс», в якій просить стягнути матеріальну та моральну шкоду, заподіяну здоров'ю, внаслідок ДТП у розмірі 13 063,96 грн. та 394 632 грн. відповідно. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12 квітня 2009 року на зупинці громадського транспорту «Каштанова» у м. Києві отримала тілесні ушкодження внаслідок наїзду автобусом «ЛАЗ», належному КП «Київпастранс», під керуванням водія [PERSON] Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 06 квітня 2012 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. У зв'язку з вказаними подіями вона отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, зазнала психологічних (моральних) страждань, оскільки безліч разів знаходилася на лікуванні в закладах охорони здоров»я. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на викладене у позові. Представники відповідача КП «Київпастранс» у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували у повному обсязі, посилаючись на недоведеність та необґрунтованість позовних вимог. Третя особа - [PERSON] у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно з вимогами ч. 3 ст.10, ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено наступне. 12 квітня 2009 року близько 10:40 год. на зупинці громадського транспорту «Каштанова» по вул. Бальзака, 12 у м. Києві автобусом «ЛАЗ», належним КП «Київпастранс», під керуванням водія [PERSON], здійснював посадку - висадку пасажирів. Після закриття всіх дверей автобуса до середніх дверей підбігла потерпіла [PERSON], яка впала та потрапила під колесо автобуса, в результаті чого нею отримано середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді: садна на передній медіальній поверхні лівого колінного суглобу із явищами стискання м»яких тканин, яке в клінічному перебігу ускладнилося розвитком некрозу мяких тканин нижньої третини лівого стегна та середньої третин лівої гомілки; закритий перелом лівої малогомілкової кістки у верхній третині. Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 06 квітня 2012 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначено покарання у вигляді двох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік з випробуванням строком на 1 рік на підставі ст.ст. 75-76 КК України. (а.с.70-71) Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2013 року вище зазначений вирок скасовано, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, провадження по справі закрито. (а.с.72-75) Після настання дорожньо - транспортної пригоди в квітні 2009 року, позивач безліч разів знаходилася на лікуванні в закладах охорони здоров»я, зокрема, в період з 12.04.2009 р. по 22.06.2009 р. перебувала на лікуванні в КМКЛ № 12; 03.06.2012 р. була проведена операція аутодернопластика нижньої третини та середньої третини лівої гомілки та з 09.08.2009 р. по 02.10.2009 р. госпіталізована в КМКЛ № 12 на курс реабілітації. Згідно з Довідкою до Акту огляду МСЕК серії 10 ААА № 123608 від 07.07.2010 р. позивач визнана інвалідом 1 групи довічно, потребує постійного стороннього догляду. (а.с.77) Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням транспортних засобів, а згідно з ч. 2 цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки,відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Встановлено, що водій [PERSON] керував автобусом «ЛАЗ», перебуваючи у трудових відносинах з КП «Київпастранс», про що не заперечували сторони, що не підлягає доказуванню у відповідності до ст. 61 ЦПК України. У відповідності до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична особа або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Так, відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України від 01 березня 2013 року № 4 не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов»язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно - правовий договір. Така особа може бути притягнена до відповідальності лише самим роботодавцем в регресному порядку. При вирішенні питання про розмір відшкодування завданої шкоди, підлягають врахуванню обставини ДТП та ступінь вини потерпілого. Стороною позивача зазначено фактично понесені витрати на лікування у розмірі 13 063,96 грн., які документально не підтверджено. (а.с.4-12) Зокрема, зі змісту позовної заяви вбачається про наявність у матеріалах справи Довідки Поліклініки № 2 Деснянського району м. Києва від 07.06.2012 р. з переліком ліків необхідних для постійного амбулаторного лікування (тридукан, мезим форте, квінакс, престаріум, кавінтон, олатропіл, корвалол), та Довідки про вартість лікарських засобів відповідно до списку з виписки хвороби [PERSON] по аптеці № 199 КП «Фармація» станом на 03.07.2012 р. (а.с.12), однак в матеріалах справи відсутні зазначені Довідки з найменуванням зазначених лікарських засобів та вартістю їх, тому суд не вбачає за доцільне враховувати зазначені ліки для відшкодування понесених збитків. В матеріалах справи в наявності виписка з медичної карти Поліклініки № 2 Деснянського району м. Києва від 27.12.2011 р. з переліком лікувальних рекомендацій (а.с.82) та Довідки про вартість лікарських засобів відповідно до списку з виписки хвороби [PERSON] по аптеці № 119 КП «Фармація» станом на 17.01.2012 р. з переліком вартості лікарських засобів (Моваліс, Аркоксія, Омез капс., ДипРеліф, Олфен гель та пластир, Димексид, Гідрокортизонова мазь, бинт марлевий) (а.с.83), при цьому в матеріалах справи міститься підтвердження саме таких лікувальних засобів: - Омез капс. - 13, 33 грн.; - Бинти - 4,66 грн., 10,80 грн., 15,35 грн., 09,30, 16,42, 21,47 грн.; - Дипреліф гель - 29,98 грн., 50,24 грн.; - Гідрокартизонова мазь 20,51 грн.; - Олфен - 12,42 грн. Тому суд вважає, що позивачем понесені обґрунтовані витрати, які пов?язані з придбанням лікарських препаратів в розмірі 204,48 грн. Тобто, товарні чеки на суму 204,48 грн. є письмовими доказами, що відповідають положенням ч. 2 ст. 57 ЦПК України. Будь - яких доказів на їх спростування представником відповідача не подано. Судом враховано в якості належних та допустимих доказів лише ті чеки, які мають безпосередній причинний зв'язок між дорожньо - транспортною подією та необхідності здійснення таких витрат. Сума у розмірі 13 063,96 грн., зазначена позивачем на відшкодування матеріальної шкоди, документально не підтверджена. В позовній заяві викладений перелік лікарських засобів, які були придбані в період з квітня 2009 року по січень 2012 року, що підтверджується копіями чеків, які додані до позовної заяви (а.с.16-69), однак фіскальні чеки підтверджують лише те, що ліки були придбані. Чи потрібні вони були для лікування позивача саме від наслідків ДТП, невідомо. Підтвердження в матеріалах справи відсутні. Натомість, серед доданих чеків можна знайти, крім ліків: дитяче харчування, гематоген, прокладки, нікотинова кислота, зубна паста, туалетний папір, ковбаса, сирок, йогурт, шоколад та ін. та ліки, які невідомо чи використовувалися саме для лікування [PERSON] від наслідків ДТП. Отже, фіскальні чеки не є належними доказами, які б підтверджували, що [PERSON] завдано матеріальної шкоди на суму 13 063,96 грн. Доводи про спричинення моральної шкоди позивач пов"язує з душевними стражданнями, яких вона зазнала у зв'язку з протиправними діями водія автобуса, обмеженні у реалізації своїх уподобань і бажань, порушенні нормальних життєвих зв'язків, виникла постійна тривога і неспокій, додаткові зусилля для організації лікування та свого життя, що призвело до виснаження нервової системи. Встановлено, що потерпіла є особою похилого віку, [INFO]. Згідно з фабулою ухвали суду, водій автобуса [PERSON] на зупинці громадського транспорту здійснював посадку - висадку пасажирів. Після закриття всіх дверей автобуса до середніх дверей підбігла потерпіла [PERSON], яка впала та потрапила під колесо автобуса та травмувала ліву ногу. Зокрема, у мотивувальній частині ухвали апеляційного суду м. Києва зазначено про те, що згідно з висновками експерта мала місце транспортна травма - здавлення частини тіла пішохода між деталями автобуса «ЛАЗ» (колеса) та перешкодою (бодюрний камінь). Розташування тіла пішохода (пішохід лежить на спині, головою до задніх коліс автобуса) можливо внаслідок самовільного падіння пішохода поза межами автобусу. Допитаний в судовому засіданні експерт уточнив, що спочатку мало місце падіння [PERSON], потрапляння ноги між бордюрним каменем та колесом, а потім рух колеса автобуса. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, яку позивач оцінює у 394 632 грн., суд враховує вище викладене, ступінь вини та,

Outcome: partial