Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

заявник [PERSON] звернувся 13.09.2017 року до Дружківського міського суду з заявою, в якій просить встановити факт родинних відносин між [PERSON] , померлой [INFO] року в м. Горлівка та [PERSON] , який доводиться останньої сином. В обґрунтування позовних вимог, [PERSON] посилається на те, що [INFO] року померла його мати [PERSON]. Після смерті матері відкрилась спадщина, з метою оформлення спадщини він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом. Заяву у нього було прийнято, однак нотаріус попередив його що не зможе видати свідоцтво про право на спадщину за законом, тому, що в його свідоцтві про народження мати записана як [PERSON], а в сідоцтві про смерть вона записана як "[PERSON]". Документи які підтверджують зміну прізвища матері у нього відсутні. Просить встановити факт родинних відносин між ним та [PERSON]. В судове засідання заявник [PERSON] з'явився, на задоволенні заяви наполягає. Представник зацікавленої особи Орлівської сільської ради Ясинуватського району Донецької області у судове засідання не з'явився, надав заяву з клопотанням розглядати справу у їх відсутності, проти задоволення заяви не заперечує. З`ясувавши дійсні обставини справи, вислухавши, заявника, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних мотивів. Згідно п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №5 Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Встановлення даного факту для заявника має юридичне значення, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, в даному випадку прийняття спадщини, і законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого 14 жовтня 2014 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську реєстраційної служби Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області [PERSON] у віці 77 років у м. Горлівка Центрально-Міського району Донецька область померла про що в Книзі реєстрації смертей 14 жовтня 2014 року зроблено відповідний актовий запис за № 1117 (а.с. 6). Згідно паспорта заявника [NUMBER] листопада 2001 року Ясинуватським МРВУМВС України в Донецькій області, прізвище заявника зазначено як [PERSON] (а.с. 3-4). Тобто, прізвище померлої [PERSON] та прізвище заявника ([PERSON].) є неоднаковими, що і змусило заявника звернутися до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин з метою оформити своє право на спадкування. Відповідно до ст. 1220 ЦК України внаслідок смерті особи відкривається спадщина. Згідно свідоцтва № 7 від 31 березня 2005 року [PERSON] належала 1/3 частина будинку [ADDRESS] Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Тобто, враховуючи відсутність заповіту [PERSON] встановлення факту того, що заявник [PERSON] є сином [PERSON], яка померла [INFO] року, призведе до виникнення права заявника на спадкування після її смерті. Із матеріалів справи вибачається, що батьками заявника [PERSON], [INFO], згідно його свідоцтва про народження, яке складено російською мовою та в якому його прізвище російською транскрипцією зазначено як «[PERSON]", є «[PERSON]» (російська транскрипція) та «[PERSON]» (російська транскрипція) (а.с. 5). Відповідно до ордера № 36 від 15 березня 2005 року , виданого на будинок [ADDRESS] вказано, що його видано [PERSON] на сім'ю із 4 чоловік, а саме, [PERSON] - дружину, [PERSON] - сина, [PERSON] - мати (а.с.8-9). Згідно довідки № 37 від 28 серпня 2017 року, виданої заступником голови по питанням діяльності виконавчих органів Орлівської сільської ради Ясинуватського району Донецької області вказано, що [PERSON], була зареєстрована та мешкала за адресою [ADDRESS] разом із сином [PERSON] (а.с. 10). Приписами п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Отже, в своїй сукупності проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, враховуючи також визнання заінтересованою особою заявлених вимог, з урахуванням принципу юридичної визначеності суд, вважає, що заява є законною та обґрунтованою, та підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved