Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні , стягнення компенсації за несвоєчасно виплату заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. В позовній заяві посилалася на те, що вона був звільнена з роботи у відповідача 27.03.2015 року наказом № 19.2-К з підстав, передбачених ст.. 36 п.1 КЗпП України . В день звільнення її з роботи відповідач не виплатив їй заробітну плату за період з липня 2014 року по день звільнення в загальній сумі 42\~976.81 грн. Вказана заборгованість відповідачем виплачена 30.04. 2015 року. Просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 28 березня 2015 року по 29 квітня 2015 року у розмірі 6.686.72 грн. Посилаючись на те, що виплата заборгованості по заробітній платі була здійснена відповідачем без індексації грошових доходів, просила стягнути на її користь компенсацію втрати частини доходів у розмірі 12\~536.66 грн. Також просила стягнути з відповідача на його користь 5 000 грн. на відшкодування завданої їй моральної шкоди та витрати , понесені нею за отримання правової допомоги у розмірі 3500 грн.. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з"явилась, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, надала заперечення, в яких позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні. Зазначала, що заява про звільнення позивача з роботи була написана та підписана 27.03.2015 року, а надійшла на їхню адресу тільки 16.04.2015 року. Позивач з 01.04..2015 року по 07.04.2015 року на робочому місця була відсутня без поважних причин, здійснила прогул і тільки 17.04.2015 року між ними досягнута згода на звільнення позивача з підстав, передбачених ст.. 36 п.1 КЗпП України. Позивач в день звільнення не працювала , звернулась із заявою та просила провести з нею повний розрахунок по заробітній платі до 29.04.2015 року. . При проведенні розрахунку підприємство керувалось вимогами ст. 116 КЗпП України , перерахувало заборгованість по заробітній платі 30.04.2015 року, а тому просила відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Зазначала, що з позивачем проведений повний розрахунок. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала провідним бухгалтером ТОВ Голден Деррік, наказом № 19.2-к від 27.03.2015 року звільнена з роботи 27 березня 2015 року за угодою сторін відповідно до п.1ст. 36 КЗпП України. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Як установлено судом, в день звільнення відповідач не була присутньою на роботі, подала заяву, в якій просила провести з нею повний розрахунок до 29.04.2015 року. 30.04.2015 року відповідач перерахував на рахунок позивача кошти в розмірі , а отже у визначений ст. 116 КЗпП України строк , виплатив позивачеві усі суми, які належали їй на день звільнення. Та обставина, що на рахунок позивача вказані кошти були зараховані 5 травня 2015 року не є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки вказані кошти надійшли з затримкою на рахунок позивача не з вини відповідача, а з вини банку. Із довідки відповідача про розмір заборгованості по заробітній платі убачається, що така заборгованість виникла з липня 2014 року та виплачена позивачеві тільки 30 квітня 2015 року. Оскільки заборгованість по заробітній платі позивачеві виплачена лише 30.04.2015 року , то вказана виплата повинна бути проведена з урахуванням індексації грошових доходів громадян , що передбачена ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», який передбачає зобовязання проводити індексацію грошових доходів всі підприємства, установи, організації незалежно від форми власності та господарювання, а також фізичні особи - підприємці, які використовують працю найманих працівників. Однак відповідач не надав суду доказів, що у суму коштів, яка була виплачена позивача в рахунок заборгованості по заробітній плата , індексація заробітної плати проведена. Із листа розрахунку заробітної плати позивача не вбачається, що така індексація заробітної плати проводилась. Відповідач, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України , не надав суду жодного доказу у підтвердження проведення ним індексації заробітної плати позивача відповідно до «Про індексацію грошових доходів населення» та не спростував виданий позивачеві розрахунок заборгованості по заробітній платі, а отже підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь компенсацію втрати частини доходів у розмірі 12 536.66 грн. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України власником або уповноваженим ним органом моральна шкода відшкодовується працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач не надала суду жодного доказу у підтвердження спричинення їй моральної шкоди, а тому суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди. Суд ,

Outcome: partial