Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 732,85 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. Позов обґрунтовано тим, що 22 червня 2014 року за місцем свого мешкання сусідською собакою йому було спричинено тілесні ушкодження, а саме: рани правого передпліччя, правої кисті, обох стегон, садни грудної клітки, синці правого передпліччя і лівого стегна. В результаті отриманих ушкоджень ним були понесені матеріальні затрати на проходження медичних процедур, купівлю медичних препаратів та відновлення пошкодженого одягу. Крім того, ним були понесені затрати на правову допомогу. Також, в зв'язку з вищевикладеним він перетерпів моральні страждання. Позивач в судовому засіданні підтримав позов, просив його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково в частині відшкодування збитків, витрачених на лікування позивача та на відновлення пошкодженого одягу. В іншій частині позов не визнав обґрунтовуючи тим, що позивач постійно провокував його собаку, кидав в нього камінням, обливав водою, в зв'язку з чим вона нанесла йому тілесні ушкодження. Крім того, зазначив, що з наданих позивачем доказів не вбачається, що він перетерпів моральні страждання. Вислухавши доводи позовної заяви, пояснення відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно довідки Мелітопольського МВ ГУМВС України в Запорізькій області встановлено, що [PERSON] звернувся до Мелітопольського МВ ГУМВС України в Запорізькій області з заявою про вчинене відносно нього кримінального правопорушення (злочину). Вказана заява прийнята та 23 червня 2014 року зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 12014080140003164 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. В ході проведення досудового розслідування було встановлено, що 22 червня 2014 року о 19 годин 30 хвилин біля його домоволодіння його покусав сусідський собака /а.с.11/. Висновком експерта № 413, виданого 23 червня 2014 року КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради встановлено, що у [PERSON] є тілесні пошкодження - рани правого передпліччя, правої кисті, обох стегон, садни грудної клітки, синці правого передпліччя і лівого стегна. Дані тілесні пошкодження утворились від дій тупих твердих предметів, можливо зубами при укусі собакою 22 червня 2014 року, при вищевказаних обставинах, на що вказує характер пошкоджень /а.с.14/. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження, виданого 15 липня 2014 року Мелітопольським МВ ГУМВС України в Запорізькій області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12014080140003164 від 23 червня 2014 року закрито в зв'язку відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення. Натомість під час досудового розслідування встановлено, що у діях [PERSON] вбачається склад адміністративної відповідальності, передбаченого ст. 154 КУпАП за тримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, чи понад установлену кількість, чи незареєстрованих собак, або приведення в громадські місця, або вигулювання собак без повідків і намордників (крім собак, у реєстраційних свідоцтвах на яких зроблено спеціальну відмітку) чи в невідведених для цього місцях /а.с.10/. В судовому засіданні відповідач підтвердив, що дійсно його собака наніс тілесні пошкодження позивачу. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ч. 8 ст. 9, ст. 35 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов'язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, зазначених у статті 2 цього Закону, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин. За порушення вимог цього Закону винні особи несуть кримінальну, адміністративну та цивільно-правову відповідальність згідно із законом. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Вирішуючи питання про суму матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з наступного: Відповідно до ст.57 ЦПК України фактичні дані, що мають значення для справи встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно наданих позивачем фіскальних чеків сума матеріальних затрат на проходження медичних процедур, купівлю медичних препаратів та відновлення пошкодженого одягу складає 432,85 грн. /а.с.6,7/. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 432,85 грн. Крім того, відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд приймає до уваги доводи позивача про спричинення йому моральної шкоди, яка виразилася в моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Суд приходить до висновку, що позивачем було доведено факт спричинення моральної шкоди. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, враховуючи характеру та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача завдану моральну шкоду в розмірі 1 000 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з урахуванням задоволеної частини позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 487,20 грн. Що стосується стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 300 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду позивачем надана квитанція № 03 від 01 серпня 2014 року, видана ФОП [PERSON] на підставі угоди про надання послуг /а.с.8/. Судом встановлено, що позивачу була надана правова допомога, та сума, заявлена позивачем, узгоджується з граничним розміром компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільної справи, а тому підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial