Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

Позивач в позовній заяві про розірвання шлюбу зазначив, що 08 серпня 1998 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб. Від даного шлюбу в них народилось троє дітей - син [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з ним. Позивач мотивує свій намір розірвати шлюб тим, що в них різні погляди на життя та сімейні обов'язки, між ними систематично виникають різного роду непорозуміння та конфлікти, які переростають у сварки та скандали, що стало причиною звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Спільного господарства не ведуть, спору про поділ майна вони не мають. Позивач у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просить позов задоволити. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає частково, неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], просить залишити проживати з нею. Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов належить до часткового задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст.105 ч.3 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст.6 «Конвенції про захист прав людини та основних свобод» від 04.11.1950 р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку. Про те, що сторони одружились 08.08.1998 року свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 08.08.1998 року, видане виконавчим комітетом Солуківської сільської ради Долинського району Івано-Франківській області, актовий запис № 7. Відповідно до ст.112 ч.1 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. З даних свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.01.1999 року встановлено, що від даного шлюбу в сторін народився син [PERSON], [INFO]. З даних свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.12.2008 року встановлено, що від даного шлюбу в сторін народився син [PERSON], [INFO]. З даних свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.06.2001 року встановлено, що від даного шлюбу в сторін народився син [PERSON], [INFO]. Згідно ст.112 ч.2 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. З огляду на викладене, оскільки сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть та проживають окремо, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам сторін, тому позов слід задовольнити частково , дітей залишити проживати з матір"ю [PERSON]. На підставі викладеного та ст.ст.104, 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial