Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами про визнання недійсними свідоцтва про право власності на земельні ділянки розташовані по [ADDRESS], на ім'я співвідповідача [PERSON]: № 13777407, виданого державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області від 2 грудня 2013 року та зареєстрованого 12 листопада 2013 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний № 228484132107, площею 0,0700 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № 3210700000:04:019:0061; та № 13783070, виданого державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області від 2 грудня 2013 року та зареєстрованого 12 листопада 2013 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний № 228456632107, площею 0,0497 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий № 3210700000:04:019:0062, та договори їх купівлі-продажу від 2 квітня 2014 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] Витребувати із чужого незаконного володіння відповідача [PERSON] у загальне користування співвласників спірного будинку вищезазначені земельні ділянки та встановити порядок користування ними. В судовому засіданні представники позивача вимоги позову підтримали в повному обсязі. Представник позивача наполягав на тому, що при оформлені прав власності на спірні земельні ділянки їх розмір та конфігурація були визначені без врахування розміру часток прав власності сторін та можливості заявниці користуватися належною їй частиною нерухомості. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], а також представник останньої, вимоги позову не визнали, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими. Представник співвідповідача - Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, до суду не з'явився, від керівництва установи до суду надійшов лист з запереченнями щодо їх залучення до участі у справі через відсутність вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно з положеннями ст.ст. 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. У відповідності до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З положень ст.ст.57 і 58 ЦПК України вбачається поняття доказів в цивільному процесі та їх допустимість. У відповідності до положень ч.1 і ч.3 ст.61 ЦПК України, обставині, визнані сторонами, які беруть у справ, не підлягають доказуванню. Обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставині. Як вбачається з положень ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України „Про міжнародні договори України" є частиною національного законодавства, та ст.41 Конституції України та ст.ст. 321, 328 ЦК України, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. Положення ст.ст.152 і 155 ЗК України передбачають, що користувач земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права користування земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У разі видання органом виконавчої влади акта, яким порушуються права особи щодо користування належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до положень ст.377 ЦК України та ст.120 ЗК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника. У відповідності до положень ст. ст.355 і 366 ЦК України власність двох осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Положення ч.3 ст.358 ЦК України визначають, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. З положень ст.388 ЦК України вбачається порядок витребування майна від добросовісного набувача. При цьому положення ч.3 цієї статті визначають, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Як вбачається з положень п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 6 листопада 2009 року, реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1 ст.216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Положення ч.1 ст. 216 ЦК не можуть застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК. З огляду матеріалів зазначеної цивільної справи - правочинів, правовстановлюючих документів, витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що визнано усіма сторонами, вбачається, що позивачеві належить 3/10 частині, а відповідачеві [PERSON] 7/10 частини спірного будинку по [ADDRESS], а останній, крім того, на підставі договорів купівлі-продажу від 2 квітня 2014 року, посвідчених приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровими № 422 та 426, між нею та співвідповідачем [PERSON] дві земельні ділянки: · площею 0,0700 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № 3210700000:04:019:0061; · та площею 0,0497 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий № 3210700000:04:019:0062, що належали продавцеві на підставі свідоцтв про право власності на земельні ділянки: · № 13777407, виданого державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області від 2 грудня 2013 року та зареєстрованого 12 листопада 2013 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний № 228484132107, та · № 13783070, виданого державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області від 2 грудня 2013 року та зареєстрованого 12 листопада 2013 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний № 228456632107. З матеріалів договору купівлі-продажу частини будинку від 2 квітня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровими № 418, інтереси позивача у спільній часткової власності на переважне право її придбання , співвідповідачем [PERSON] враховані не були. У відповідності до висновку експертної судової земельно-технічної експертизи № 37/36-14 від 7 листопада 2014 року, межі та розмір земельних ділянок, що належали [PERSON], а після їх продажу [PERSON] не відповідають діючому землевпорядному законодавству та державним будівельним нормам з урахуванням часток прав власності позивача та відповідача [PERSON] у спірному будинку по [ADDRESS], та запропоновані варіанти встановлення порядку користування ними земельними ділянками за вищезазначеною адресою. Таким чином, задовольняючи позов, суд, виходить з того, що представниками позивача в судовому засіданні доведена незаконність отримання відповідачем [PERSON] у приватну власність земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, ведення особистого селянського господарства, без врахування належної йому та позивачеві часток у спільній часткової власності - будинку [ADDRESS], що порушує права на отримання позивачем відповідної земельної ділянки, а тому, відповідні свідоцтва, видані державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області № 13777407 від 2 грудня 2013 року та зареєстроване 12 листопада 2013 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний № 228484132107, та № 13783070 від 2 грудня 2013 року та зареєстроване 12 листопада 2013 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний № 228456632107, підлягають визнанню недійсними, з витребуванням земельних ділянок: площею 0,0700 га, кадастровий № 3210700000:04:019:0061; та площею 0,0497 га, кадастровий № 3210700000:04:019:0062, із володіння відповідача [PERSON]. Суд також вважає за необхідне встановити порядок користування земельною ділянкою за варіантом № 1 судової земельно-технічної експертизи № 37/36-14 від 7 листопада 2014 року, якій, на думку суду, буде найбільше відповідати інтересам заявника та сторін у цілому. Суд задовольняє позов частково, оскільки не вбачає підстав для задоволення вимог позову, щодо визнання недійсними договорів купівлі-продажу спірних земельних ділянок від 21 квітня 2014 року між співвідповідачами, оскільки позивачка не була стороною зазначених правовідносин. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд виходить з положень ст.88 ЦПК України, щодо їх задоволення пропорційно розміру задоволених позовних вимог, виходячи з розміру сплаченого позивачем судового збору та його витрат на проведення експертного дослідження в сумі 6720 грн., з урахуванням його частки у нерухомості, та визначає в розмірі 5069 грн.40 коп., які вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] На підставі наведеного та

Outcome: partial