Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення грошових коштів. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 10.01.2019 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, визначено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12.05.2016 [PERSON] передав [PERSON] у борг грошову суму в розмірі 1300 дол. США терміном на один місяць, тобто до 12 червня 2016 року. [PERSON]. власноруч написав розписку про отримання вказаної суми від позивача [PERSON] Також, 12.11.2018 [PERSON] передав [PERSON] у борг грошову суму в розмірі 2250 дол. США терміном на один місяць, тобто до 01 грудня 2018 року. [PERSON] власноруч написав розписку про отримання вказаної суми від позивача [PERSON] Відповідач на вимоги позивача не повернув борг у зв'язку з чим, [PERSON] просить суд задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача суми заборгованісті за розписками. Відповідач отримав лист про розгляд справи в спрощеному провадженні без виклику сторін, ухвалу про відкриття провадження та позовну заяву з додатками до неї, про що свідчить повідомлення про вручення від 26.02.2019. Відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та не подано відзиву на позовну заяву. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ст. 280 ЦПК Україна суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив;позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач повідомлений належним чином, відзив не надав суду, отже суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 12.05.2016 [PERSON] передав [PERSON] у борг грошову суму в розмірі 1300 дол. США терміном на один місяць, тобто до 12 червня 2016 року. Відповідач [PERSON] власноруч написав розписку про отримання вказаної суми від позивача, що підтверджується розпискою, яка знаходиться в матеріалах справи. 12.11.2018 [PERSON] передав [PERSON] у борг грошову суму в розмірі 2250 дол. США терміном на один місяць, тобто до 01 грудня 2018 року. Відповідач [PERSON] власноруч написав розписку про отримання вказаної суми від позивача, що підтверджується розпискою, яка знаходиться в матеріалах справи. 11.12.2018 позивач направив відповідачу претензію про повернення коштів до 14.12.2018, однак, відповідачем не було вчинено ніяких дій щодо повернення коштів. У зв'язку з цим, позивач був змушений звернутися до суду про стягнення заборгованості з відповідача. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Згідно з приписами ч. 1 статті 626 ЦК України шляхом підписання договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Також, як вбачається з правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 року за наслідками розгляду справи №6-79цс14, відповідно до норм статей 1046,1047 ЦК України договір позики (на відміні від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. При цьому, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні висновки. Досліджуючи правову природу розписок наданих позивачу відповідачем, судом враховується, що розписки містять всі необхідні відомості на підтвердження надання позики із зазначенням необхідних відомостей про сторін, умови надання, а тому суд вважає встановленим той факт, що між сторонами у справі укладено договори позики. Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов. Позичальник - відповідач у справі свої зобов'язання належним чином не виконував у зв'язку з чим виник борг в розмірі 1300 доларів США, що по курсу НБУ станом на 12.12.2018 - 27,71грн за один долар США, становть 36023грн, по розписці від 12 травня 2016 року та в ромірі 2250 доларів США, що по курсу НБУ станом на 12.12.2018 - 27,71грн за один долар США, становть 62347,50грн, по розписці від 12 листопада 2016 року. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приймаючи викладену норму ЦК, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають також 3 % річних від простроченої суми, що відповідно розрахунку позивача становить 2729,85грн за розпискою від 12 травня 2016 року та 3 % річних від простроченої суми 102,48 за розпискою від 12 листопада2018 року. Загальна сума боргу відповідача перед позивачем за договорами позики від 12.06.2016 становить, основний борг в розмірі 36023,00грн, 3% річних в розмірі 2729,85грн, інфляційна складова в розмірі 10950,99грн. Загальна сума боргу відповідача перед позивачем за договорами позики від 12.11.2018 становть, основний борг в розмірі 62347,50грн, 3% річних в розмірі 102,48грн. Суду не надано доказів іншого розміру боргу відповідача перед позивачем. У зв'язку із викладеним, суд дійшов висновку про те, що вимоги [PERSON] є обгрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати в розмірі 1121,53 грн.

Outcome: approved