Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що він перебував в трудових відносинах з ПРАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» з 1962 року до 01.09.2004 року. Звільнений за власним бажанням. Працював у шкідливих умовах, внаслідок чого отримав професійне захворювання. За результатами розслідування хронічного професійного захворювання (акт від 14.08.1991 року по формі 362/у-86) йому встановлено діагноз: «бронхіт пиловий, емфізема легень 2 ст.». Пунктом 14 акту встановлено, що причиною професійного захворювання є відступлення від технологічного процесу працівником, не застосування засобів індивідуального захисту, не якісний медичний огляд та незадовільний нагляд з боку адміністрації за застосуванням ЗІЗ. За висновком МСЕК № 029864 від 16.12.1998 року у результаті професійного захворювання, повязаного з виробництвом, позивачу встановлено 40% стійкої втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності. Просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду, яка була йому завдана у результаті професійного захворювання на виробництві у сумі 40 000 грн. Представник позивача в судовому засіданні на позові наполягає на підставах, викладених в ньому. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що після виявлення професійного захворювання підприємство здійснювало доплату позивачу. Підстав для відшкодування моральної шкоди немає, оскільки вона не була передбачена діючим на той час законодавством. Тому просить у позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши докази по справі, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно з наказами [PERSON] працював на ПРАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» з 04.11.1962 року до 01.09.2004 року. Звільнений за власним бажанням через вихід на пенсію. Згідно з актом розслідування хронічного професійного захворювання від 14.08.1991 року [PERSON] встановлено діагноз: «бронхіт пиловий, емфізема легень 2 ст.». Пунктом 14 акту встановлено, що причиною професійного захворювання є відступлення від технологічного процесу працівником, не застосування засобів індивідуального захисту, не якісний медичний огляд та незадовільний нагляд з боку адміністрації за застосуванням ЗІЗ. За висновком МСЕК № 1256 від 10.09.1992 року у результаті професійного захворювання, повязаного з виробництвом [PERSON] встановлено 25% стійкої втрати професійної працездатності, інвалідом не визнано. За висновком МСЕК № 029864 від 16.12.1998 року у результаті професійного захворювання, повязаного з виробництвом [PERSON] встановлено 40% стійкої втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності. Згідно ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. (Кодекс доповнено статтею 237-1 згідно із Законом № 1356-XIV від 24.12.99) \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Також відшкодування моральної шкоді було передбачено ст. 12 Закону України «Про охорону праці» з 24.11.1992 року. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Оскільки на час виникнення професійного захворювання у позивача законодавчі акти України не передбачали відшкодування моральної шкоди, то у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed