Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з вказаним позовом, щодо стягнення з [PERSON], [INFO], паспорт серії [NUMBER], виданий Дарницьким РУ ГУ МВС України в м.Києві, ідентифікаційний номер:[NUMBER], на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» (п/р 26001301001601 в АТ Український будівельно-інвестиційний банк» м.Києва, МФО 380377, ЄДРПОУ 30300272) суму заборгованості за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 9717,35 грн. - основного боргу, інфляційної складової боргу - 1394,54 грн., 3% річних - 789,99 грн., а також судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач є власником квартири [ADDRESS]. Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада» є житлово-експлуатаційною організацією, яка обслуговує вказаний будинок [ADDRESS]. Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Рада» та [PERSON] не було укладено Договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, відповідно до чинного законодавства України (ч.1 ст.19 Закону України №1875 ), але відповідно до постанови Верховного Суду України від 30.10.2013 р. у справі №6-59цс13, споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Станом на 01.01.2017 р. перед позивачем виникла заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.10.2013 р. по 31.10.2014 р. в сумі 9717,35 грн. - основного боргу, інфляційної складової боргу - 1394,54 грн., 3% річних - 789,99 грн. Тариф на послуги з утримання будинку, споруд та при будинкових територій, які надаються Товариством з обмеженою відповідальністю «Рада» за адресою: [ADDRESS], затверджено розпорядженням Київської міської державної адміністрації №2216 від 11.12.2012 р. Про внесення змін до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2012 р. №579. Представник позивача у письмовій заяві просив розглянути справу у його відсутність та позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з»явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.61 ЦПК України: обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Проаналізувавши наведені дані, всі інші матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON] є власником квартири по квартири [ADDRESS] (а.с.8). Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада» є житлово-експлуатаційною організацією, яка обслуговує вказаний будинок [ADDRESS]. Станом на 01.01.2017 р. перед позивачем виникла заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.10.2013 р. по 31.10.2014 р. в сумі 9717,35 грн.- основного боргу, інфляційної складової боргу - 1394,54 грн., 3% річних - 789,99 грн. Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Рада» та [PERSON] не було укладено Договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, проте, пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 зазначеного Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 30.10.2013 р. у справі №6-59цс13 споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. З положень ст.ст.66, 67, 68 Житлового Кодексу України, вбачається, що особи, які користуються жилими приміщеннями в будинку державного і громадського житлового фонду, зобов'язані щомісячно вносити плату за комунальні послуги. Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, в редакції Постанови Кабінету Міністрів України 14.01.2009р. N5, передбачено, що власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору;оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом;дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил;проводити за власні кошти ремонт квартири, житлового приміщення у гуртожитку (наймач (орендар) - згідно з договором найму (оренди);використовувати приміщення житлового будинку і гуртожитку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання;не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, гуртожитку, порушують умови проживання громадян. При цьому, відповідно до положень п.2) ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. Відповідно до положень ст.526 ЦК України, зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або актів законодавства. З положень ст.625 ЦК України вбачається, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 2 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, зміст ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 30.01.2017 р. щодо відмови у прийнятті заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» про стягнення з [PERSON] заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг (копія а.с.19), вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі у вигляді судового збору належить стягнути на користь позивача з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved