Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області звернувся [PERSON] з цивільним позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики, мотивуючи його тим, що 11.12.2013 року він надав в борг грошові кошти в сумі 24 691,00 доларів США, що еквівалентно 58023,85 грн. відповідачу [PERSON], що підтверджується розпискою від 11.12.2013 року. Відповідач [PERSON] запевнив, що запропоновані [PERSON] умови, є для нього економічно вигідними і він не буде хвилюватись за збереження власних інвестицій та в будь-який час зможе повернути надані в позику кошти. Відповідач кошти повертати відмовляється, і тому позивач звернувся до суду і просив суд стягнути з [PERSON] 24961,00 доларів США, що еквівалентно 58023,85 грн., стягнути з відповідачів на його користь солідарно 1000,00 грн. моральної шкоди. 08.06.2015 року позивач подав до суду, через канцелярію суду заяву про збільшення та уточнення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача [PERSON] 24691,00 доларів США, що еквівалентно 519128,27 грн., 5000,00 грн. моральної шкоди та судові витрати. 23.06.2015 року канцелярією суду зареєстровано заяву позивача, в якій він просить не розглядати заяву про збільшення позовних вимог від 08.06.2015 року та того ж дня 23.06.2015 року, представник позивача подав до суду, через канцелярію суду нову заяву про збільшення та уточнення позовних вимог, в якій він просить стягнути з відповідача [PERSON] 24691 доларів США, що еквівалентно 537 473,69 грн.(згідно курсу НБУ вартість долара США станом на момент винесення рішення); стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] 5000 грн. моральної шкоди, судові витрати покласти пропорційно на відповідачів. В судове засідання позивач та представник позивача не з'явилися, про місце, час та дату розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, представник позивача подав до суду, через канцелярію суду письмову заяву, в якій він просить здійснювати розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, позов підтримують в повному обсязі та просять задовольнити його. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлено належним чином, надіслав до суду письмову заяву, в якій з позовними вимогами не погоджується та заперечував проти задоволення позову та просив розглядати справу без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлена належним чином, через оголошення у пресі, причини неявки суду не відомі, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи в її відсутність на адресу суду не надходило. Суд, оглянувши та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом досліджені наступні докази: копія паспорта та картки фізичної особи - платника податків позивача, копія розписки від 11.12.2013 року, копія довідки № 6447835 від 01.07.2010 року, копія пенсійного посвідчення № 429500, офіційні курси гривні щодо іноземних валют. В судовому засіданні встановлено, що 11.12.2013 року позивач надав відповідачу [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 24 691,00 доларів США. На підтвердження укладення даного договору позики та його умов, відповідачем [PERSON] позивачу була надана розписка про передачу грошей від 11.12.2013 року. Кінцевий термін повернення позики зазначено 01 червня 2014 року. Як вбачається зі змісту позовної заяви, відповідач [PERSON] свої зобов'язання за договором позики не виконала, кошти не повернула. Крім того, позивач в позовній заяві зазначає, що відповідач [PERSON] запевнив позивача, що запропоновані [PERSON] умови є для нього економічно вигідними та що він в будь-який час зможе повернути надані в позику гроші. Відповідач [PERSON] відмовляється віддавати позивачу кошти, а відповідач [PERSON], який запевняв позивача, що все буде добре, не виходить з ним на зв»язок. В результаті неправомірних дій відповідачів, позивач зазначає, що йому була спричинена моральна шкода. Вирішуючи питання про стягнення суми боргу з відповідача [PERSON] суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підставі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов"язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію/передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов"язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно зі ст. 533 ЦК України грошове зобов"язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов"язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Обов'язок [PERSON] повернути [PERSON] грошові кошти передбачений ст.1049 ЦК України де зазначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк, та в порядку, що встановлений договором. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором позики знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, і тому вони підлягають задоволенню по курсу НБУ, який станом на день ухвалення рішення становить 21,94 грн. за 1 долар США, однак, суд не може виходити за межі позовних вимог, і тому задоволенню підлягає сума саме 537 473,69 грн., згідно курсу НБУ, яку позивач просить стягнути з відповідача [PERSON]. Згідно курсу НБУ долар США станом на 23.06.2015 року становив 21,7680000 грн. за 1 долар США. Щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1,2, ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Крім того, відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем не доведено в чому саме полягають його моральні страждання, та не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження її завдання. Позивачем та його представником не обґрунтовано чим обґрунтована заявлена сума моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн.. Враховуючи наведені обставини справи та норми закону, суд не знаходить підстав для задоволення позову в цій частині. Позивач [PERSON] є інвалідом другої групи, і тому звільнений від сплати судового збору. Суд вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON] суму судового збору в розмірі 3654,00 грн., що відповідає вимогам ст.ст. 79, 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». Таким чином, позов підлягає до задоволення частково. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial