Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 22 квітня 2012 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у виконавчому комітеті Рокосівської сільської ради Хустського району Закарпатської області. У данному шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Зазначила, що сімейне життя у них із відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та розходження поглядів на сімейні стосунки та ведення спільного господарства, між ними часто виникали сварки та конфлікти. На даний час вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків. Враховуючи те, що їхній шлюб тривалий період часу існує лише формально, вважає, що примирення між ними є неможливим та просить шлюб розірвати, неповнолітнього сина залишити проживати разом із нею. Ухвалою суду від 11 серпня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та призначено у ній підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 05 жовтня 2020 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась. Від представника позивача надішла заява про розгляд справи у відсутності позивача. та її представника. Позовні вимоги підтримує та просить шлюб розірвати. Проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, не повідомивши причин неявки, хоча про день час та місце розгляду справи належно повідомлявся, відзиву на позов не подав. Ухвалою суду від 20 листопада 2020 року постановлено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, проаналізувавши матеріали справи, встановив наступне: Сторони у справі зареєстрували шлюб 22 квітня 2012 року у виконкомі Рокосівської сільської ради Хустстського району Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис №13, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим виконкомом Рокосівської сільської ради Хустстського району Закарпатської області 22 квітня 2012 року. Від даного шлюбу у подружжя є неповнолітня дитина-син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 05 жовтня 2012 року виконкомом Рокосівської сільської ради Хустстського району Закарпатської області). Судом встановлено, що між подружжям погіршилися відносини, почали виникати суперечки та сварки, на протязі останнього періоду часу вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, втратили почуття любові та поваги один до одного. На даний час шлюб існує лише формально, примирення та сумісне життя подружжя є неможливим, а тому подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їх неповнолітнього сина, що має істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У відповідності до вимог ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Пленум Верховного Суду України у п.10 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року роз`яснив, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. У відповідності до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, зважаючи на те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, з огляду на засади добровільності шлюбу, суд приходить до переконання що позов підлягає до задоволення, а тому шлюб, укладений між [PERSON] тап [PERSON] та зареєстрований виконкомом Рокосівської сільської ради Хустського району Закарпатської області 22 квітня 2012 року, актовий запис №13 слід розірвати. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо визначення місця проживання неповнолітнього сина разом із нею до задоволення не підлягають враховуючи те, що позивач не виявила бажання бути присутньою при розгляді справи, в обґрунтування заявленої вимоги про визначення місця проживання дитини не надала суду належних доказів, які засвідчують той факт, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дитини та не навела будь-яких доводів, що підтверджують необхідність визначення місця проживання сина разом із нею. Позовна заява не містить викладу обставин, які у відповідності до вимог ст.161 СК України підлягають обов`язковому з`ясуванню в ході розгляду вимог про визначення місця проживання дітей, зокрема щодо ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особистої прихильності дитини до кожного з них, стану здоров`я дитини та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення зазначених вимог. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто рішення суду може грунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом-ч. 6 ст.81 ЦПК України. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що у задоволенні вказаних вимог [PERSON] слід відмовити за недоведеністю, що не позбавляє сторін права в подальшому звернутись до суду із позовом про визначення місця проживання дитини за наявності належних до цього підстав. У відповідності до вимог ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача 840,80 грн. сплаченого судового збору. Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. У відповідності до частин першої - другої ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою-ч.2 ст.137 ЦПК України. У відповідності до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано суду попередній розрахунок судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, з якого вбачається, що адвокатом Калин В.Ю. було надано позивачу наступну правничу допомогу: зустріч з клієнтом, надання консультації та узгодження правової позиції-800 грн., отримання доказів для позовної заяви, виготовлення копій документів-300 грн., підготовка та подання позовної заяви та участь в одному судовому засіданні-1400 грн., а всього на загальну суму 2500 грн. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу суду надано квитанцію до прибуткового касового ордера №14 від 30 червня 2020 року на суму 2500 грн. Суд приходить до переконання, що вказані вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 1800 грн. понесених витрат на правничу допомогу, заважаючи на те, що представник позивача участі у жодному судовому засіданні не приймав, а тому в цій частині витрати у сумі 700 грн. до стягнення не підлягають. На підставі наведеного,

Outcome: partial