Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

ПАТ „Всеукраїнський банк розвитку" звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № ICKGMCUI.53032.003 від 03 грудня 2012 року, посилаючись на те, що відповідачка отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік від суми залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У відповідності до договору позичальник зобов'язаний щомісяця в строки, визначені правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією. Щомісячний мінімальний платіж складає 10% від суми заборгованості, підлягає сплаті позичальником щомісячно до 25 числа за попередній місяць. При порушенні відповідачкою строків сплати відсотків за користування кредитом банк нараховує позичальнику пеню 0,5 % від суми простроченої заборгованості, за кожний день прострочення. В порушення умов кредитного договору відповідачка свої зобов'язання належним чином не виконувала, не вчасно надавала грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, в результаті чого виникла заборгованість за кредитом в сумі 13115,21 грн., яка складається з простроченої заборгованості по тілу кредиту в сумі 1991,20 грн. та за відсотками в сумі 3101,31 грн; суми пені - 8022,70 грн. Позивач уточнив позовні вимоги та просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором №ICKGMCUI.53032.003 від 03 грудня 2012 року в розмірі 13115,21 грн. та судові витрати. Відповідачка надала суду заперечення згідно яких просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на сплив позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Дослідивши докази по справі суд встановив, що між позивачем та відповідачкою 03 грудня 2012 року був укладений договір № ICKGMCUI.53032.003 за яким відповідачці [PERSON] було відкрито картковий рахунок у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 2000 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік від суми залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору погашення здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Однак, отримавши кредит, відповідачка [PERSON] всупереч вимогам ст.526 ЦК України свої зобов'язання належним чином не виконувала, в результаті чого станом на 22 червня 2016 р. виникла прострочена заборгованості по тілу кредиту - 1991,20 грн; та за відсотками - 3101,31 грн;, суми пені - 8022,70 грн., всього загальна сума заборгованості склала 13115,21 грн. Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, висвітленої в рішенні «Стаббініс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року, строк позовної давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і остаточність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийняті судами рішень щодо подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми. Частиною четвертою статті 267 ЦК України зазначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У відповідності до положень ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Однак, як убачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого цивільного права у межах позовної давності, що підтверджується розрахунком заборгованості відповідачки, наданого позивачем (а.с.74-83), згідно якого останнє погашення простроченої заборгованості по тілу кредиту та за відсотками було здійснено відповідачкою 29 січня 2014 року. Згідно цього ж розрахунку платежі за договірними зобов'язаннями мали місце після перерви в період з 04 лютого 2014 року по 22 вересня 2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України «порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання». Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України, передбачено, що за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № ICKGMCUI.53032.003 від 03 грудня 2012 року [PERSON] перестала виконувати щомісячні зобов'язання з погашення суми пені 28 листопада 2013 року, тому у відповідності до ст.258 ЦК України, яка зазначає, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені), вимога позивача щодо стягнення з відповідачки суми пені задоволенню не підлягає. Враховуючи вищевикладене, норми чинного законодавства України, те, що строк позовної давності щодо вимоги про стягнення з відповідачки суми пені сплив, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача. Задоволення позову згідно ст. 88 ЦПК України покладає на відповідачку обов'язок по сплаті судових витрат.

Outcome: partial