Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

В провадженні Бердичівського міськрайонного суду перебувала цивільна справа позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку майна, що знаходиться у спільній сумісній власності подружжя. Рішенням суду від 05.09.2013 року в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю, однак судом під час ухвалення рішення не було вирішенно питання стосовно розподілу судових витрат. При вирішенні питання про прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційним судом на цей недолік було вказано та винесено ухвалу про повернення справи до суду першої інстанції про вирішення питання, згідно ст.220 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.220 ЦПК, суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. В судове засідання сторони не з'явились про день час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому порядку, їх неявка не є перешкодою для ухвалення додаткового рішення. У відповідності до ст.197 ЦПК України в зв"язку з неявкою сторін в судове засідання розгляд справи технічними засобами не фіксувався. Відповідно до п.6 ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Як передбачає п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Дослідивши позовну заяву, рішення суду від 27.03.2014 року, суд дійшов висновку, що дійсно не було вирішено питання про судові витрати, та вважає за необхідне, відповідно до вимог законодавства вирішити дане питання шляхом винесення додаткового рішення. Як вбачається з матеріалів справи, в ході судового процесу, а саме 03.03.2014 року позивачка уточнила позовні вимоги та просила: - визнати за нею право власності на 1/2 сукупності будівельних матеріалів, обладнання тощо, використаних під час будівництва гаражів № [NUMBER], [NUMBER] загальною площею 51 м.кв. за час перебування у шлюбі з [PERSON], які розташовані за адресою [ADDRESS]. - встановити порядок користування сукупністю будматеріалів та обладнання, тощо, використаних під час будівництва гаражів № [NUMBER], [NUMBER] загальною площею 51 м.кв. за час перебування у шлюбі з [PERSON], які розташовані за адресою [ADDRESS]. При цьому, квитанції про сплату судового збору за вищевказані позовні вимоги не надала. Оскільки в задоволенні позовних вимог було відмовлено за безпідставністю, суд приходить до висновку про необхідність покладення судових витрат на позивача. Відповідно до ЗУ "Про судовий збір" за подання позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Позивачкою заявлено дві вимоги майнового характеру. Судовий збір по справі сплачений в сумі 214 гривень 60 копійок, за одну позовну вимогу. Станом на 03.03.2014 року мінімальна заробітна плата відповідно до ЗУ "Про держбюджет на 2014 рік" становить 1218 грн. Отож за вимогу майнового характеру позивачу слід було сплатити судовий збір в сумі 243.60 грн. Таким чином

Outcome: approved