Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

До Гайворонського районного суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. Позовні вимоги мотивував тим, що 27.03.2016 р. помер батько позивача [PERSON], [INFO]. 19.04.2016 р. позивач направив на адресу Гайворонської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. У квітні 2016 р. мати позивача, [PERSON], у Знам'янській районній державній нотаріальній конторі отримала інформаційну довідку зі Спадкового реєстру, з якої стало відомо, що батько залишив заповіт. Відповідно до отриманої від Заваллівської селищної ради Кіровоградської області копії заповіту від 18.03.2016 р. від імені [PERSON], батько заповів належну йому земельну ділянку з кадастровим номером 3521180801:02:000:0115, розташовану на території Берестягівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області, площею 4,36 га [PERSON]. На день складення та посвідчення заповіту, тобто 18.03.2016 р.. [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у Гайворонській центральній районній лікарні. Тобто у випадку якщо батько дійсно бажав би скласти заповіт, він міг би звернутись до будь-якого приватного або державного нотаріуса у м. Гайвороні. З тексту заповіту відомо, що він складений та посвідчений 18.03.2016 р. у приміщенні Гайворонської центральної районної лікарні, тобто за межами території Заваллівської селищної ради, що є порушенням вимог ст. 1251 ЦК України. Відповідно до тексту заповіту у зв'язку з тим, що заповідач хворіє, на його особисте прохання та за його дорученням, в його присутності та в присутності секретаря селищної ради і двох свідків [PERSON], [PERSON] після прочитання заповіту вголос секретарем селищної ради у присутності запрошених заповідачем свідків та прочитання вголос свідками даний правочин у присутності заповідача, секретаря селищної ради та свідків підписано [PERSON]. При цьому конкретна причина, яка впливала на його здатність тримати в руці ручку, підписувати документи і заважала [PERSON] власноручно підписати текст заповіту, не наведена. До останнього дня свого життя батько усвідомлював значення своїх дій та міг ними керувати. Відповідно до листа комунального закладу "Гайворонська центральна районна лікарня» від 24.06.2016 р. [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні, пересувався зі сторонньою допомогою, ознак психічного розладу у відділенні не спостерігалось. Тобто хвороба батька і його стан здоров'я на момент складення заповіту не впливали, на його здатність власноручно підписувати документи. Вважає, що заповіт від імені його батька, [PERSON], складений та посвідчений секретарем Заваллівської селищної ради Гайворонського району Кіровоградської області 18.03.2016 року з порушенням вимог ст. 1251 ЦК України і не відповідає внутрішній волі батька, у зв'язку з чим він підлягає визнанню недійсним. В судовому засіданні позивач заявлений позов підтримав та просить його задовільнити. Відповідач в судовому засіданні заявлений позов не визнала. Пояснила, що [PERSON] захворів і помер. Коли складав заповіт то не міг його підписати за станом свого здоровя. На момент складання заповіту [PERSON] лежав в м. Гайворон в лікарні. Секретар Заваллівської селищної ради приїжджала в лікарню і посвідчувала заповіт. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснили, що їх відповідач попросила про допомогу, щоб допомогли засвідчити заповіт. Вони разом з відповідачем поїхали в м. Гайворон в лікарню де лежав хворий [PERSON] Він не міг сам підписатися, оскільки був дуже хворий. Замість нього це зробила [PERSON] як рукоприкладник, а [PERSON] та [PERSON] були при цьому як свідки. [PERSON] засвідчила даний заповіт в м. Гайворон в лікарні. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що [PERSON] був дуже хворий, але при памяті. Він не міг писати. За заповіт нічого не чула. [PERSON] помер вдома. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що працює в Гайворонській ЦРЛ. Коли привезли [PERSON] був дуже хворий, але при памяті. В її присутності [PERSON] казав, що хоче заповісти землю [PERSON] Вислухавши позивача, відповідача, пояснення свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, спадкової справи № 131/2016 до майна померлого 27.03.2016 року [PERSON], суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що 27.03.2016 р. помер [PERSON] (а.с. 5). Позивач прийняв спадщину шляхом направлення на адресу Гайворонської районної державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка зареєстрована 26.04.2016 року. Згідно заповіту від 18.03.2016 р. [PERSON] заповів належну йому земельну ділянку з кадастровим номером 3521180801:02:000:0115, розташовану на території Берестягівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області, площею 4,36 га [PERSON]. На день складення та посвідчення заповіту 18.03.2016 р. [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у Гайворонській центральній районній лікарні, що посвідчується копією довідки КЗ «Гайворонська центральна районна лікарня» № 1292 від 26.08.2016 року (а.с. 6) та не оспорюється учасниками процесу. Заповіт складений та посвідчений 18.03.2016 р. у приміщенні Гайворонської центральної районної лікарні, тобто за межами території Заваллівської селищної ради, що підтверджується копією заповіту (а.с. 3) та поясненнями свідків. Заповіт у зв'язку з тим, що заповідач хворіє, на його особисте прохання та за його дорученням, в його присутності та в присутності секретаря селищної ради і двох свідків [PERSON], [PERSON] після прочитання заповіту вголос секретарем селищної ради у присутності запрошених заповідачем свідків та прочитання вголос свідками даний правочин у присутності заповідача, секретаря селищної ради та свідків підписано [PERSON]. Відповідно до частини 1\~статті 1257 ЦК\~заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення,\~є нікчемним. Підставою недійсності заповіту є встановлення факту, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (частина 2\~статті 1257 ЦК). Загальні вимоги до форми заповіту встановлені\~статтею 1247 ЦК. Такими вимогами є письмова форма заповіту із зазначенням місця та часу його складення, особисте підписання заповіту заповідачем, посвідчення заповіту нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними\~статтями 1251-1252 ЦК, та його державна реєстрація. Відповідно до\~статті 1251 ЦК, якщо у населеному пункті, де немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою\~відповідного\~органу місцевого самоврядування. Аналогічно вирішує це питання і\~Закон «Про нотаріат». За змістом\~статті 1 цього закону\~вчинення нотаріальних дій в Україні\~покладається\~\~ на нотаріусів (державних, приватних), а у населених пунктах, де немає нотаріусів, певні нотаріальні дії, в тому числі і посвідчення заповітів, здійснюється уповноваженими на це посадовими особами органів місцевого самоврядування. Це правило кореспондується з\~Законом «Про місцеве самоврядування»\~(підпункт 5 пункту "б" частини першої статті 38), яким до делегованих повноважень виконавчих комітетів відповідних рад (сільських, селищних, міських) віднесено вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання. Нотаріальна діяльність здійснюється за територіальним принципом, що ґрунтується на визначенні нотаріального округу, яким є територіальна одиниця, в межах якої нотаріус\~\~здійснює\~\~нотаріальну\~\~діяльність і в межах якого знаходиться державна нотаріальна контора, в якій працює державний нотаріус, або робоче місце (стаття 13-1 Закону «Про нотаріат»). \~\~\~\~\~\~\~\~ Нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у передбачених законом випадках. Повноваження виконавчих комітетів сільських, селищних та міських рад також обмежується територією відповідної адміністративно-територіальної одиниці (стаття 1 Закону «Про місцеве самоврядування»). Окремі правила вчинення нотаріальних дій органами місцевого самоврядування передбачені Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженим\~\~наказом МЮ України 11 листопада 2011 року N 3306/5 (далі - Порядок). Порядком передбачено вчинення нотаріальних дій в приміщенні органу місцевого самоврядування і лише в окремих випадках - поза вказаним приміщенням з обов'язковим записом у посвідчувальному написі дійсного місця, адреси, а також причин вчинення нотаріальної дії поза приміщенням органу місцевого самоврядування (пункт 2.1 Порядку). Відповідно до пункту 2.18 Порядку та\~статті 49 Закону України "Про нотаріат"\~у вчиненні нотаріальної дії має бути відмовлено, якщо дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії. Системний аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що як повноваження нотаріуса обмежуються територією певного нотаріального округу, так і повноваження посадових осіб органів місцевого самоврядування щодо вчинення нотаріальних дій обмежуються територією того населеного пункту (села, селища, міста), в якому діє відповідний орган самоврядування. Заповіт [PERSON] від 18 березня 2016 року посвідчено секретарем Заваллівської селищної ради в приміщенні Гайворонської центральної районної лікарні, яка знаходиться у м. Гайвороні, тобто у населеному пункті, який знаходиться поза межами повноважень Заваллівської селищної ради і в якому є нотаріуси. Запис у посвідчувальному написі заповіту від 18 березня 2016 року щодо місця вчинення нотаріальної дії та адреси (а.с. 3) не відповідає дійсності. Таким чином, суд вважає, що посвідчення заповіту від 18 березня 2016 року секретарем Заваллівської селищної ради поза межами територіально-адміністративної одиниці, на якій діє цей орган місцевого самоврядування, та у населеному пункті, де є нотаріуси, не можна вважати вчиненим повноважною особою. Зазначені порушення не відповідають вимогам частини 3\~статті 1247 ЦК\~щодо форми заповіту та його посвідчення, а тому\~заповіт від 18 березня 2016 року є нікчемним за частиною 1\~статті 1257 ЦК.\~\~\~\~ За правилами частини 2\~статті 215 ЦК\~нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду у разі наявності відповідного спору. У разі відсутності вимог про застосування наслідків такого правочину суд вказує у резолютивній частині судового рішення про нікчемність правочину (пункт 5\~постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial