Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Нікопольської міської ради Дніпропетровської області про визнання права на земельну ділянку. Свої вимоги мотивує тим, що вона - спадкоємиця [PERSON] , який помер [INFO] . 8 грудня 2009 року їй видано Свідоцтво про право на спадщину за законом № 2-2516, відповідно до якого спадкове майно складається з 37/46 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] . Зазначена частина будинку зареєстрована в реєстрі прав власності на нерухоме майно КП «НМБТІ» 29.01.2010 року. Крім того, 8 грудня 2009 року їй видано Свідоцтво про право на спадщину за законом від № 2-2518 на приватизовану земельну ділянку, площею 0,0915 га, яка розташована на території [ADDRESS] , яку передано для обслуговування житлового будинку 0,0915 га, що належала спадкодавцеві на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 140298, виданого 29 грудня 2003 року Нікопольською міською радою. Кадастровий номер земельної ділянки 1211600000:03:053:0084. З метою укладення договору дарування та відчуження належної частини зазначеного вище будинку та земельної ділянки, в жовтні 2019 року вона отримала Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, в якому зазначено, що земельна ділянка в [ADDRESS] має кадастровий номер 1211600000:03:053:0085. Для з`ясування невідповідності кадастрових номерів, вона звернулася до Відділу у Нікопольському районі міськрайонного управління у Нікопольському районі та м.Нікополі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області. Листом від 03.12.2019 року № Є-267/0-0 171-292/150-19 її повідомили, що, згідно даних державного земельного кадастру, земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] за гр. [PERSON] , загальною площею 0,0915 га, надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 140298 (що зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі від 29.12.2003 року) зареєстрована за номером 6545 з кадастровим номером 1211600000:03:053:0085. У листі також зазначено, що кадастровий номер 1211600000:03:053:0084, який вказано в свідоцтві про право на спадщину за законом від 08.12.2009 року № 2-2518 та проставлено на державному акті на право приватної власності на землю серії Р2 № 140298 визначено помилково. Напочатку грудня, з метою державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1211600000:03:053:0085 вона звернулася до відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно та реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Виконавчого комітету Нікопольської міської ради. 11 грудня 2019 року вона отримала Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 50156978, в якому зазначено, що документи, подані нею для проведення державної реєстрації прав, не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Невідповідність кадастрових номерів земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] призвела до неможливості здійснити її державну реєстрацію, а це, в свою чергу, призводить до неможливості розпорядитися належним їй нерухомим майном на свій розсуд. З метою вирішення цього питання в кінці грудня 2019 року вона звернулася до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Ухвалою від 03.01.2020 року по справі № 182/8866/19 їй було відмовлено у відкритті провадження, оскільки з тексу позовної заяви вбачається спір про право. Крім того, роз`яснено, що вона має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.41 Конституції України та ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Так, відповідно до ст.377 Цивільного Кодексу України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові ВСУ у справі № 6-253цс16 від 13 квітня 2016 року за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Зазначена земельна ділянка належить їй, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від № 2-2518 від 8 грудня 2009 року на приватизовану земельну ділянку, площею 0,0915 га, яка розташована на території [ADDRESS] , яку передано для обслуговування житлового будинку 0,0915 га, що належала спадкодавцеві на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 140298, виданого 29 грудня 2003 року Нікопольською міською радою, в якій помилково зазначений кадастровий номер земельної ділянки 1211600000:03:053:0084. Вірним кадастровим номером земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] , згідно Листа Нікопольського у районі міськрайонного управління у Нікопольському районі та м.Нікополі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 03.12.2019 року № Є-267/0-0171-292/150-19 є 1211600000:03:053:0085, але відсутність можливості здійснити державну реєстрацію права власності з-за виявленої помилки призводить до неможливості розпорядитися належним їй нерухомим майном на свій розсуд. За таких обставин звернулась до суду. В судове засідання позивачка не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за своєї відсутності, на задоволенні позову наполягала та просила суд її позовні вимоги задовольнити (а.с.74). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, просить прийняти рішення по справі відповідно до норм чинного законодавства (а.с.47, 75). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Судом встановлено, що позивачка - спадкоємиця [PERSON] (а.с.10), який помер [INFO] (а.с.8). 08.12.2009 року позивачці видано Свідоцтво про право на спадщину за законом № 2-2516, відповідно до якого спадкове майно складається з 37/46 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.10-11). Зазначена частина будинку зареєстрована в реєстрі прав власності на нерухоме майно КП «НМБТІ» 29.01.2010 року. Крім того, 08.12.2009 року позивачці видано Свідоцтво про право на спадщину за законом від № 2-2518 на приватизовану земельну ділянку, площею 0,0915 га, яка розташована на території [ADDRESS] , яку передано для обслуговування житлового будинку 0,0915 га, що належала спадкодавцеві [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 140298, виданого 29.12.2003 року Нікопольською міською радою. Кадастровий номер земельної ділянки 1211600000:03:053:0084 (а.с.12). В жовтні 2019 року позивачка отримала Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, в якому зазначено, що земельна ділянка в [ADDRESS] має кадастровий номер 1211600000:03:053:0085 (а.с.15). Після звернення до Відділу у Нікопольському районі міськрайонного управління у Нікопольському районі та м.Нікополі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області позивачка отримала лист від 03.12.2019 року № Є-267/0-0 171-292/150-19, яким її повідомлено, що, згідно даних державного земельного кадастру, земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] за гр. [PERSON] , загальною площею 0,0915 га, надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 140298 (що зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі від 29.12.2003 року) зареєстрована за номером 6545 з кадастровим номером 1211600000:03:053:0085 (а.с.16). У листі також зазначено, що кадастровий номер 1211600000:03:053:0084, який вказано в свідоцтві про право на спадщину за законом від 08.12.2009 року № 2-2518 та проставлено на державному акті на право приватної власності на землю серії Р2 № 140298, визначено помилково (а.с.16). Напочатку грудня, з метою державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1211600000:03:053:0085 позивачка звернулася до відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно та реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Виконавчого комітету Нікопольської міської ради, однак, 11.12.2019 року отримала Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 50156978, в якому зазначено, що документи, подані нею для проведення державної реєстрації прав, не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують (а.с.17). Невідповідність кадастрових номерів земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] призвела до неможливості здійснити державну реєстрацію. Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.41 Конституції України та ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст.377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові ВСУ у справі № 6-253цс16 від 13 квітня 2016 року, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Судом встановлено, що зазначена вище земельна ділянка належить позивачці, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від № 2-2518 від 8 грудня 2009 року на приватизовану земельну ділянку, площею 0,0915 га, яка розташована на території [ADDRESS] , яку передано для обслуговування житлового будинку 0,0915 га, що належала спадкодавцеві на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 140298, виданого 29 грудня 2003 року Нікопольською міською радою, в якій помилково зазначений кадастровий номер земельної ділянки 1211600000:03:053:0084. Вірним кадастровим номером земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] , згідно Листа Нікопольського у районі міськрайонного управління у Нікопольському районі та м.Нікополі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 03.12.2019 року № Є-267/0-0171-292/150-19 є 1211600000:03:053:0085, але відсутність можливості здійснити державну реєстрацію права власності з-за виявленої помилки призводить до неможливості розпорядитися належним позивачці нерухомим майном на свій розсуд. Враховуючи вказані обставини, суд вважає за можливе позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: approved