Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-25 00:00:00

Позивач за первісним позовом - Акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього борг за Кредитним договором №Z06.00212.003632053 від 05 лютого 2018 року в розмірі 155 826 грн. 26 коп. В обгрунтування поданого позову покликається на те, що 05 лютого 2018 року між [PERSON] та Акціонерним товариством «Ідея Банк» було укладено Кредитний договір № Z06.00212.003632053. Згідно Кредитного договору Відповідач отримав кредит у розмірі 112 000 грн. зі сплатою 21,99 % річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Станом на дату подання позову відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений Кредитним договором термін та не сплатив нараховані інші платежі, у тому числі проценти за Кредитним договором. Останню сплату по Кредитному договору здійснив 13.07.2020 року. Оскільки відповідач у добровільному порядку не сплатив заборгованість за кредитним договором, в тому числі кредит, відсотки за користування кредитом та інші обов`язкові платежі, позивач просить позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача 155 826грн. 26 коп. заборгованості по Кредитному договору, що складається з: 91111 грн. 11 коп. основного боргу; 9405 грн. 47 коп. простроченого боргу; 16 771 грн. 68 коп. прострочених процентів; 298 грн. 41 коп. строкових процентів; 3175 грн. 31 коп. нарахованої плати за обслуговування кредиту; 30 438 грн. 58 коп.; 4126 грн. 06 коп. пені за несвоєчасне погашення платежів, що нарахована по 29.02.2020 року включно; 500 грн. - інших штрафних санкцій. [PERSON] частково не погоджуючись з позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» звернувся до Акціонерного товариства «Ідея Банк» із зустрічним позовом, в якому просить визнати недійсними пункти 1.1., 1.11., 6.1. Кредитного договору Z06.00212.003632053 від 05 лютого 2018 року в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості та зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості (платежів) здійснених [PERSON] за Кредитним договором Z06.00212.003632053 від 05 лютого 2018 року, з часу його укладення, зарахувавши вже сплачені кошти в розмірі 74 385 грн. 66 коп., що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок погашення основного боргу по Кредитного договору Z06.00212.003632053 від 05 лютого 2018 року та стягнути на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за Кредитним договором Z06.00212.003632053 від 05 лютого 2018 року в розмірі 32 263 грн. 66 коп. В обгрунтування зустрічного позову покликається на те, що встановлена банком у кредитному договорі плата за обслуговування кредитної заборгованості є несправедливою умовою договору та повинна надаватися, відповідно до закону, на безоплатній основі. Окрім цього, на думку відповідача, дана послуга взагалі не являється послугою в розумінні Закону, за яку банк може отримувати будь - яку плату. Зазначає, що така послугу не відповідає змісту послуг (його назві) та по суті і не може фізично бути надана Банком, а тому вважає, що є всі підстави для визнання кредитного договору в тій частині недійсним та здійснення перерахунку заборгованості. Ухвалою суду від 22.09.2020 р. у справі відкрито провадження та призначено судове засідання на 13 жовтня 2020 року. /а.с.47/. Ухвалою суду від 13.10.2020 р. у зв`язку із неявкою осіб, які беруть участь у справі судове засідання відкладено на 05.11.2020 року /а.с.50/. 16 жовтня 2020 року від відповідача надійшла зустрічна позовна заява. /а.с.54-76/. Ухвалою від 05 листопада 2020 р. зустрічну позовну заяву [PERSON] прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження та призначено підготовче судове засідання. /а.с.82-83/. 01 грудня 2020 р. на електронну адресу суду від представника позивача за первісним позовом надійшло клопотання про відкладення підготовчого судового засідання. /а.с.90-91/. Ухвалою суду від 01 грудня 2020 р. відкладено підготовче засіданняна 26.01.2021 року /а.с.90-91/. 04 грудня 2020 року від представника позивача за первісним позовом [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву. /а.с.96-104/ 08 грудня 2020 року від представника позивача за первісним позовом [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву. /а.с.108-109/. 23 грудня 2020 року від представника позивача за первісним позовом [PERSON] надійшли додаткові пояснення. /а.с.112-123/. 04 січня 2021 р. від представника позивача АТ «Ідея Банк» надійшла заява про збільшення позовних вимог в якій позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором в розмірі 184 782 грн. 26 коп.. /а.с.124-132/. 14 січня 2021 року від представника відповідача [PERSON] надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву; додаткові пояснення у справі та на заяву про збільшення позовних вимог позивача. /а.с.133-146/ 26 січня 2021 року від представника позивача за первісним позовом [PERSON] надійшло клопотання про долучення доказів до справи. /а.с.147-153/. Ухвалою суду від 26 січня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 15.02.2021 року /а.с.157-158/. 15 лютого 2021 року від представника позивача за первісним позовом [PERSON] надійшло клопотання про долучення доказів до справи. /а.с.160-161/ Ухвалою суду від 17 березня 2021 року розгляд справі відкладено. /а.с.171-172/. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримав. Надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Просив суд первісний позов задоволити. Щодо вимог зустрічного позову, просив у задоволенні такого відмовити, вказуючи, що Законом України «Про банки і банківську діяльність», передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою)індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Чинним законодавством України надано право банку отримувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості, а тому немає підстав для визнання Кредитного договору в тій частині недійсним. Вказує, що Банк встановив таку плату за надання інформації більше як один раз на місяць, таким чином така плата не суперечить вимогам чинного законодавства.Позичальник під час укладення договору ознайомлювався з його текстом та змістом в цілому, у тому числі, з графіком щомісячних внесків, жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловив. Позивач письмово підтвердив, що отримав та ознайомився з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, які надані виходячи із обраних позивачем умов кредитування.Крім того, у випадку відсутності електронної пошти та стаціонарного телефону у відповідача - це не є першкодою для отримання відповідної інформації в банку. Відтак, просить відмовити у задоволенні зустрічного позову в повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав. Надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Просив суд у первісному позові частково відмовити. На обґрунтування своїх вимог покликався на ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» згідно якої інформація, яку встановив Банк у Кредитному договорі повинна надаватися безоплатно позичальнику/споживачу за законом, а тому встановлення у п.1.10. Кредитного договору відповідної плати за такі дії є незаконним та несправедливою мовою договору. Вказував, що така послуга також є надуманою та несправделивою умовою кредиту та не являється послугою в розумінні Закону. 15 лютого 2021 року від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи і мотиви викладені у первісному та зустрічному позовах, докази надані сторонами в їх сукупності, суд приходить донаступного висновку. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права таінтересу. Суд встановив, що між позивачем та відповідачем 05 лютого 2018 року укладено Кредитний договір № Z06.00212.003632053. Згідно п.1.1. Кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 112 000 грн. 00 коп., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а Позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього Договору. Відповідно до п.1.2. Кредитного договору, Банк надає кредит у день підписання даного Договору строком на 60 місяців. Згідно п. п. 1.3., 1.4. Кредитного договору, за користування кредитом Позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі 21,99% річних. Відповідно до п. 1.11. Кредитного договору, за обслуговування кредиту Банком, що включає в себе: надання інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС- повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника; опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо, Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості, щомісячно терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за Кредитним договором. Згідно п. 6.1. Кредитного договору, таблиці щомісячних внесків графіку щомісячних платежів позивач встановив на постійні основі плату за обслуговування кредитної заборгованості, що складає 186 790 грн. 60 коп. яку згідно п. 2.1., 6.1. Кредитного договору. Відповідач повинен сплачувати на транзитний рахунок № [NUMBER] відкритий у Банку в період з 05.03.2018 року по 05.02.2023 року 60 (шістдесятьма) щомісячними внесками включно до 05 дня /числа кожного місяця, згідно Графіку щомісячних платежів. Згідно 5.7. Кредитного договору реальна річна процента ставка за Кредитним договором чомусь складає 103.77922059 % річних.Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строку користування кредитом складає 384 989 грн. 39 коп. З виписки банку за період 05.02.2018 по 09.08.2020 року встановлено, що відповідачем було сплачено 26 платежів по кредиту на загальну 124 834 грн. 37 коп., з яких: 74 385,66 грн. Банком було зараховано в рахунок погашення плати за обслуговування кредиту, що становить 59,58% від усіх платежів; 37 965,29 грн. - в рахунок погашення процентів по кредиту; 12 483,42 грн. - в рахунок погашення основного боргу, що становить 9,99 % від усієї сплаченої відповідачем суми по кредиту. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягаєвиконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яканеминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові коштиу такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самоїякості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст.1050 ЦК України, передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має правовимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. У відповідності до ст.623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завданіцим збитки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст.625 ЦК України). Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання,якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом. У разі порушення зобов`язаннянастають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі - відшкодування збитків (ст.611 ЦКУкраїни). Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуєтьсянадати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит тасплатити проценти. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України). Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актамцивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхіднийобсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бутиспрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин іправочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Одночасно особливості регулювання правовідносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. При цьому, відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредиткредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку зрахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Отже, має місце встановлення у спірних положеннях кредитного договору оплатності послуг про надання інформації з приводу виконання кредитногодоговору, що прямо суперечить вищенаведеним нормам Закону України «Про споживче кредитування» та є підставою для визнання відповіднихчастин договору недійсними. При цьому, відповідно до п.4 ч.1 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» права споживача вважаються порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. За змістом статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредитузастосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якимивін не мав реальної можливості ознайомитись перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньомупорядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах задоговором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо в супереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків нашкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнаненедійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Отже, несправедливим є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою длявизнання таких положень недійсними. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Верховного Суду під час розгляду справи №583/3343/19, провадження №61-22778ск19, висловленими в постанові від 01.04.2020 року. Відповідно до п.4 ч.1 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» права споживача вважаються порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Згідно абзацу 3 ч.3 статті 17 Закону «України «Про захист прав споживачів» забороняється примушувати споживача придбавати продукцію неналежної якості або непотрібного йому асортименту. Судом встановлено, що плата за обслуговування кредитної заборгованості (при його підрахунку) що встановлена у п.6.1. Кредитного договору становить 186 790 грн. 60 коп., і складає 216,69 % від розміру процентів по Кредитному договору тобто є більшою як у два рази, що є несправедливою умовою договору. Розмір процентів за весь строк користування кредитом складає 86 198 грн. 79 коп. Окремо слід констатувати, що загальний розмір плати за обслуговування кредиту є також більшим від самого кредиту та складає 166,77 % від його суми. Отже, такий розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості являється також підставою для визнання Кредитного договору у тій частині недійсним. Суд відхиляє доводи позивача про те, що між позивачем і відповідачем було узгоджено всі істотні умови, необхідні для договорівданого виду, а відповідно відсутні будь-які правові підстави для визнання кредитного договору недійсним, оскільки факт обізнаності позивача про свій обов`язок сплачувати плату за обслуговування кредиту не спростовує протиправність відповідних положень кредитного договору та їх невідповідностівимогам частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Також суду відхиляє доводи позивача про те, що Банк встанови таку плату за надання інформації більше як один раз на місяць, оскільки в розумінні ст. 1054 ЦК України, статей 47 та 49 Закону України "Про банки та банківську діяльність», за користування кредитом, Позивач може отримувати на постійній основі лише проценти. Послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п. 17.ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів. Також констатує, що послуги з ведення рахунку, розрахункове касове обслуговування, комісія за надання кредиту є відмінним від послуг, за які Позивач встановив плату у Кредитному договорі, оскільки такі дії Банку не являються обслуговуванням кредиту в розумінні ст. ст. 1,8 Закону України «Про споживче кредитування», а лише може бути певним елементом надання інформації по кредиту за запитом позичальника в розумінні частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». У справі також відсутні докази, про те що Позичальник звертався до позивача в період дії Кредитного зі запитами до Банку, а останній направляв такуінформацію про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника, а тому суд резюмує, що така інформації і не надавалась, отже Банк не здійснював надання такої інформації, за яку встановив плату. Суд також констатує, що розмір указаної оплати за обслуговування, що встановлений позивачем у Кредитному договорі є аномально непропорційним визначеним договором процентам за кредит, внаслідок чого саме ця плата за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) має вже ознаки основного періодичного платежу позичальника в оплату кредиту (фактичної плати за кредит), а не оплати послуг. Суд також констатує, що встановлена у п.1.11. Кредитного договору №Z06.00212.003632053 від 05 лютого 2018 року плата за обслуговування кредитної заборгованості містить одночасно ознаки як і недійсного так і нікчемного правочину, оскільки Банк встановив плату за надання інформації не зважаючи, що безплатність надання такої інформації чітко передбачена ч.1 ст. 11 Закону України «Про споживе кредитування». Окремо стаття 19 Закону України «Про захист прав споживачів» наголошує про заборону нечесної підприємницької практики, що включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Частина 3 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлює перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману споживача послуг перелік яких не є вичерпним. Суд вважає, що умови кредитного договору, що встановлюють плату за обслуговування кредитної заборгованості є також надуманими, оскільки вводить в оману споживачів послуг (позичальників) по кредитах та відповідно до ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» і містить ознаки нечесної підприємницької (банківської) практики з боку Акціонерного товариства «Ідея Банк». Судом встановлено, що позичальник сплачував кошти за обслуговування кредитної заборгованості, що стверджується Випискою Банку за період з 05.02.2018 по 09.08.2020 року, що доданаі до матеріалів справи. Тому, як наслідок визнання недійсним умов кредитного договору в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості належить зобов`язати позивача здійснити перерахунок здійснених з часу укладення вказаного договору платежів та зарахуватисплачену відповідачем суму в рахунок погашення основного боргу по Кредитному договору Z06.00212.003632053 від 05 лютого 2018 року, що з позиції суду, буде повністю відповідати нормам чинного законодавства. Враховуючи діючу заборгованість по Кредитному договору, сплачена плата за обслуговування кредитної заборгованості по кредитув розмірі 74 385 грн. 66 коп. підлягає зарахуванню в рахунок погашення основного боргу. Окремо нарахована позивачем ще додаткова плата за обслуговування кредитної заборгованості, що зазначена у позові у розмірі 33 613 грн. 53 коп. (з яких нарахована плата за обслуговування кредиту в розмірі 3175 грн. 31 коп. та прострочена плата в розмірі 30 438 грн. 22 коп.) є безпідставною та задоволенню не підлягає. З врахуванням зарахованих Банком сум на погашення кредиту в розмірі 12 483,42 грн. та перерозподіл сплаченої відповдачем плати за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 74 385,66 грн. в рахунок погашення кредиту (основного боргу) по кредиту суд констатує сплату по основному боргу 86 869 грн. 08 коп. ( 12483,42+74385,66=86869,08). Враховуючи суму отриманого відповідачем кредиту в розмірі 112 000 грн., заборгованість відповідача за основним боргом по Кредитному договору складає 25 130 грн. 92 коп. (112000-86869,08=25 130,92). Водночас, оцінюючи доводи наведені відповідачем в частині розміру заборгованості, суд виходить з того, що надані ним розрахунки даної заборгованості по кожному із її компонентів (складових) банком не спростований, а відтак з врахуванням наведених мотивів щодо наявності підстав для визнання недійсними окремих пунктів кредитного договору може бути застосований при визначенні остаточного розміру боргу за кредитним договором. З тих підстав вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу кредиту в розмірі 100 516 грн. 58 коп. (з яких 91 111,11 грн. - основного боргу та 9 405,47 грн. - простроченого боргу) є безпідставною та задоволенню не підлягає. Суд також погоджується з доводами відповідача про те, що Банк не мав права нараховувати на суму страхового платежу проценти по Кредитному договору, оскільки Договір страхування являється супутньою послугою і відповідно такими коштами позичальник не користувався і їх не отримував, що як наслідок призвело до неправильності нарахування процентів по кредитному договору. При цьому суд виходить з наступного. Згідно п.3 ч.2 ст.20 Закону України «Про споживче кредитування», договір страхування життя відноситься до супутньої послуги. Частиною 2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», передбачено, що до загальних витрат за споживчим кредитом не включаються платежі з оплати товарів (робіт, послуг), які споживач зобов`язаний здійснити незалежно від того, чи правочин укладено з оплатою за рахунок власних коштів споживача чи за рахунок споживчого кредиту. Згідно ч.5, 6 ст.12 Закону України « Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит. Як встановлено судом, з Виписки Банку за період з 05.02.2018 року по 09.08.2020 року та Меморіального ордеру №763278 від 05.02.2018 року і Меморіального ордеру №763274 від 05.02.2018 року відповідачу було видано кредит у розмірі 102 283 грн. 11 коп. Різницю в сумі 9716 грн. 89 коп. було зараховано як оплату страхового платежу по Договору страхування життя №Z06.00212.003632053 від 05.02.2018 року. Оскільки відповідач по Кредитному договору реально отримав суму коштів в розмірі 102 283 грн. 11 коп., тактим чином сума процентів повинна розраховуватися Банком виходячи саме з тієї суми. Суд також погоджується з аргументами відповідача, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилось - 14 червня 2020 року, тобто з дня пред`явлення позивачем на адресу відповідача Вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань від 10.06.2020 року за вих.№12.4.2/Z06.00212.003632053 якою Банк змінив строк виконання основного зобов`язання та припинив кредитуваня до закінчення спливу строку на який був виданий кредит, і вимагав терміново, протягом 30 календарних днів з дня направлення Кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по Кредитному договору, а отже з цієї підстави Банк не мав право нараховувати проценти по Кредитному договору по 10 серпня 2020 року. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18); у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та Постанові Верховного суду України від 9 листопада 2016 року у справі № 6-2251цс16, які суд враховує при прийнятті рішення у справі. З тих підстав, позиція відповідача про те, що «виходячи з суми отриманих коштів в розмірі 102 283,11 грн. сума процентів за весь строк користування кредитом по Кредитному договору повинна складати 67 178 грн. 97 коп.заслуговує на увагу, є підставною та береться до судом до уваги при прийнятті рішення у даній справі. Розрахунок виплат процентів за кредитом за неповних 29 місяців користування кредитом в період з 05 лютого 2018 року по 13 червня 2020 року складає 45 098 грн. 03 коп. Враховуючи сплачену позичальником суму процентів за час користування кредитом в розмірі 37 965 грн. 29 коп., що підтверджується випискою позивача, сума заборгованості відповідача за процентами станом на 14 червня 2020 року (дата припинення кредитування) становить 7 132 грн. 74 коп. (45 098,03-37965,29=7132,74). Таким чином, вимога Банку про стягнення процентів по 10 серпня 2020 року в розмірі 17 070 грн. 09 коп. (з яких прострочені проценти 16 771,68 грн. та строкові проценти в розмірі 298, 41 грн.) задоволенню не підлягає. Суд також погоджується з аргументом відповідача, що вимога Банку про стягнення пені до 29.02.2020 року у розмірі 4126 грн. 06 коп. за несвоєчасне погашення платежів та 500 грн. штрафу є безпідставною, оскільки при здійснені перерахунку заборгованості, прострочена заборгованість по кредитному договору станом на 14 червня 2020 року була відсутня та була наявна переплата за кредитом з випередженням графіку платежів (термін дії договору до 05.02.2023 року). Таким чином, заборгованість відповідача перед Банком по Кредитному договору складається з основного боргу по кредиту в розмірі 25 130 грн. 92 коп. (банком було спрямовано на погашення кредиту 12 483,42 грн. + перерозподіл сплаченої плати за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 74 385,66 грн. в рахунок погашення кредиту (основного боргу) та 7132 грн. 74 коп. процентів, а всього разом 32 263 грн. 66 коп. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасникамисправи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як напідставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), щообґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Беручи до уваги наведене, суд вважає, що банком частково доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, оскільки встановлено, що у відповідача [PERSON] дійсно наявна заборгованість по Кредитному договору №Z06.00212.003632053 від 05.02.2018 року яка враховуючи недійсність окремих положень кредитного договору становить 32 263 грн. 66 коп. Таким чином, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача АТ «Ідея Банк» кошти в сумі 32 263 грн. 66 коп. за кредитним договором, а тому позов банку підлягає до часткового задоволення. Крім того, суд враховує при прийнятті рішення практику судів касаційної інстанції на яку посилаються учасники процесу, що відображено вище і за переконанням судуможе бути застосовано у даній справі. Разом з цим, у Рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року зазначено, що у справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Отже, дії АТ «Ідея Банк» при укладанні спірного кредитного договору суперечили вимогам закону, відтак наявні підстави для визнання окремих положень договору недійсними, а тому, виходячи з вищенаведених мотивів, зустрічний позов підлягає до повного задоволення та слід визнати недійсними пункти 1.1., 1.11., 6.1. Кредитного договору Z06.00212.003632053 від 05 лютого 2018 року в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості та зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості (платежів) здійснених [PERSON] за Кредитним договором Z06.00212.003632053 від 05 лютого 2018 року, з часу його укладення, зарахувавши вже сплачені кошти в розмірі 74 385 грн. 66 коп., що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок погашення основного боргу по Кредитного договору Z06.00212.003632053 від 05 лютого 2018 року. Окремо, оцінюючи вимогу [PERSON] щодо стягнення з нього заборгованості в розмірі 32 263 грн. 66 коп. на користь банку, суд виходить з того, що у даній справі питання стягнення заборгованості підлягає вирішенню при ухваленні рішення за первісним позовом (позовом банку) і з даного приводу суд вже висловився вище. Водночас, суд не вбачає законних підстав для задоволення даної вимоги під час ухвалення рішення за зустрічним позовом, виходячи з вищенаведеного, тобто вирішення питання стягнення заборгованості при розгляді первісного позову. Крім того, позивач за зустрічним позовом вправі самостійно сплатити визначений нею розмір заборгованості і це непотребує примусового стягнення за рішенням суду, адже відповідач визнає заборгованість у вказаному розмірі. Таким чином, спору щодо наявності саме заборгованостіміж учасниками справи не існує, а існує лише спір щодо розміру боргу і порядку (методики) його розрахунку та зарахування. Мотиви і порядок вирішення заявлених сторонамивимог в цій частині наведені судом вище. Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» [PERSON] звільненений від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви. За подання позовної заяви повинен сплачуватись судовий збір в розмірі 840,80 гривень. Таким чином, з банку на користь ДСА України підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 гривень, що відповідає вимогам ч.1 ст. 141 ЦПК України. Разом з цим, слід стягнути з [PERSON] на користь позивача судовий збір за подання банком позовної заяви, що складає 435 грн. 11 коп. Щодо вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст.137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничудопомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та напідставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору пронадання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як вбачається із матеріалів справи, між АТ «Ідея Банк» та адвокатським об`єднанням «АСТРІМ» укладено Договір про надання правової допомоги №ЮО-01/01/19 від 01.01.2019 року, предметом якого є надання клієнту правової допомоги. Відповідно до витягу з додатку до акту приймання-передачі наданих послуг від 01.09.2020 року, згідно договору, вартість послуг, наданих адвокатським об`єднанням становить 2100,00 гривень, що складається з таких складових: 500 грн. за аналіз справи по боржнику, надання консультацій усної) та узгодження праововї позиції (перша інстанція); 800 грн за підготовку позовної заяви; 800 грн. за підготовку заяви про розподіл судових витрат. Пунктом 3 ч.2 ст.141 КПК України передбачено, що нші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки первісний позов задоволено частково, суд вважає за необхідне з відповідача стягнути на користь позивача судові витрати на професійну правничу (правову) допомогу у сумі 434,70 гривень.

Outcome: approved