Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди у зв'язку із ушкодженням здоров'я, в якому просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на її користь 170 000 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов'язкових платежів В обґрунтування позовних вимог, зазначила 09.12.1965 року і до звільнення на пенсію 11.03.2008 року працювата ламповщиком, нарядником акумуляторних ламп, контролером ВТК в РУ ім.. К.Лібнехта тресту «Ленруда» на шахтах газети «Правда», «Комсомольська» та «Родіна» правонаступником яких є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі ПАТ КЗРК). 11. 03. 2008 року вона була звільнена з підприємства відповідача за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію ст. 38 КЗпП України. Рішенням Науково-дослідного інституту промислової медицини з 2007 році [PERSON] були встановлено професійне захворювання за діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії, (пиловий бронхіт, емфізема легенів). Комісія, в складі представників відповідача, Фонду соціального страхування, лікувального закладу провела розслідування [PERSON] профзахворювань та склала Акт №07 розслідування профзахворювання від 03.05.2007року. В пункті 16 Акту розслідування зазначено, що причиною отримання профзахворювання були такі обставини. на робочому місці, де мало місце порушення нормального провітрювання, у зв'язку з чим запиленість повітря робочої зони перевищувала граничне допустимі норми. Відповідно до п. 19 Акту... адміністрація шахт допустила законодавства про охорону праці - ст. 153 КЗпП України. Від отриманого профзахворювання та наслідків визваних профзахворюванням вона почала переносити моральні страждання та переживання, оскільки все життя працювала на підприємстві відповідача сумлінно та добросовісно, а взамін отримала професійне захворювання, яке на теперішній час є тяжким. В 2007 році мені первинно було встановлено 35% втрати професійної працездатності від профзахворювання та визнано інвалідом 3 групи від профзахворювання. Після первинного освідчення в МСЕК спричинило позивачу моральні страждання та переживання, оскільки вона не думала, що стан її здоров'я був такий тяжкий, адже її було визнано інвалідом та встановили великий відсоток втрати працездатності. Моральні страждання та переживання спричиняє їй і той факт, що після первинного освідчення в МСЕК вона почала інтенсивно лікуватися, звільнилася із роботи, для лікування, але незважаючи на посилені та часті курси лікування стан її здоров'я майже не покращувався. Спочатку - після проходження лікування, було незначне покращення стану здоров'я, але через місяць - півтора знову відбувалося погіршення стану здоров'я. В 2008 році позивачу було вже встановлено 50% професійної втрати працездатності від профзахворювання. За висновком МСЕК мене від профзахворювання визнали інвалідом 2 групи та встановили вже 70% втрати працездатності. Моральні страждання та переживання позивачу спричинило і те, що по висновку лікарів їй, в зв"язку із виявленням профзахворювань, було заборонено працювати в шкідливих умовах праці. Також останній рік перед звільненням [PERSON] на підприємстві майже вже не працювала, так як хворіла і вимушена була звільнитися. Відповідно до висновків лікарів МСЕК позивачу рекомендовано: медичне лікування. санаторно-курортне лікування, оздоровлення в профілакторіях. Від рекомендацій переносить моральні страждання, так як я повинна витрачати багато власного часу для проходження курсу лікування для підтримання свого здоров'я. Від профзахворювання вона постійно переносить фізичні страждання, а саме її постійно турбує кашель, від постійного кашлю постійні болі в грудях, кашель посилюється при наявності диму, пилу, в сиру та прохолодну погоду. По вечорам не може від кашлю подовгу заснути, лише після прийому медикаментів кашель зменшується і вона засипає, потім через 2-3 години знову просипаюся від кашлю, приймає ліки і знову засипає. Здоров'я та життя позивача, як і для кожної людини є для неї самим важливим та цінним, але сума компенсації в розмірі 170 000, гривень стягнута з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», якимось чином зможе компенсувати її страждання та переживання, дасть можливість пройти хороший курс лікування, що в свою чергу покращить її здоров'я, а звідси і моральний стан. Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27 липня 2018 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 27 листопада 2018 року, за клопотанням представника відповідача акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про перехід розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 27 листопада 2018 року, закрито підготовче провадження та призначено спозивач в судове засідання не з'явилась, про час і місце слухання справи повідомлена належним чином. Позивач в судове засідання не з'явився про час і місце слухання справи повідомлена належним чином. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином. Представник відповідача в судове засідання не з'явився про час і місце слухання справи повідомлений належним чином. 21 вересня 2018 року надали до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в повному обсязі в задоволені позовних вимог [PERSON]. Але дана цивільна справ №214/4779/18 за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди у зв'язку із ушкодженням здоров'я. Тобто відзив представника відповідача Литвиненко С.В. не стосується пред'явлених позовних вимог. У відповідності до ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умові праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування ті інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що І використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати! вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган] повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизму, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, поєднаної з явною небезпекою для життя, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. У разі неможливості повного усунення небезпечних і шкідливих для здоров'я умов праці власник або уповноважений ним орган зобов'язаний повідомити про це орган державного нагляду за охороною праці, який може дати тимчасову згоду на роботу в таких умовах. У відповідності до ст. 158 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо. Аналогічні вимоги передбачені ст. 21 ЗУ «Про охорону праці». Вина підприємства полягає в тому, що згідно діючого законодавства - статті 13 Закону України «Про охорону праці», підприємство зобов'язано було створити безпечні і нешкідливі умови праці. Вказаною нормою, передбачено, що роботодавець за невиконання вимог ст. 13 несе безпосередню відповідальність. Оскільки позивач втратив своє здоров'я, та працездатність з вини підприємства, позивач вважаю, що відповідач по справі повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду, наявність якої полягає у наступному: Винним у заподіянні позивачу моральної шкоди є підприємство - акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», що у порушенні діючого на той час законодавства не створило не шкідливі і безпечні умови праці, не виконувало передбачені законом і нормативними актами норми і права охорони праці, гігієнічні регламенти і нормативи, не приймало заходів для облегшення або зменшення впливу шкідливих факторів на робочих місцях. Відповідно до пункту 16 та 17 Акту розслідування професійного захворювання позивача від 8 травня 2007 року № 07 причиною виникнення профзахворювання є праця [PERSON] на дільницях шахти Родіна та шахти ім.50 років газети правда РУ ім. К.Лібнехта тресту Ленруда, згодом - ВО Кривбасруда з 22.01.1976 року по 11.06.1987 року та з 01.12.1968 року по 09.10.1976 року, поверховим ламповщиком, нарядником акумуляторних ламп. [PERSON] виконувала обов'язки у приміщенні, де були випадки порушення нормативного провітрювання, у зв'язку із чим запиленість повітря робочої зони перевищувала гранично допустимі норми. Працювала [PERSON] на шахти Д-Комсомольська -2 РУ К.Лібнехта тресту Ленруда з 09.10.1974 року по 22.01.1976 року поверховим контролером де характеризувалася запиленість повітря робочої зони яка перевищувала гранично допустимі норми. Причина профзахворювання позивача є - тривалий стаж роботи (18р. 6міс.) в умовах запиленості робочої зони де було перевищення ГДН. В пункті 19 Акту розслідування профзахворювання позивача визначено винних в отримані захворювання позивача, а саме - адміністрація шахт ім.50років газети Правда, Д-Комсомольська-2, Родіна РУ ім..К.Лібнехта тресту Ленруда та ВО Кривбасруда. Державне виробниче об'єднання «Кривбасруда» (наділі ДВО Кривбачсруда) було створене згідно постанови Ради Міністрів УРСР від 18.04.1975 року № 194 та наказу Мінчормету СРСР від 12.06.1975 року № 430. Відповідно до пунктів 1 - 2 Міністерства промислової політики України від 29.07.1998 року № 263 ДВО «Кривбасруда» було перейменоване у Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат», правонаступником перейменованого ДВО «Кривбасруда» було призначене Державне підприємство «Криворізький залізорудний комбіна» 12.07.1999 року. Державне підприємство «Криворізький залізорудний комбінат» шляхом реорганізації було перетворено у Дочірнє підприємство «Криворізький залізорудний комбінат» 30.07.2001 року Дочірнє підприємство було перетворено у ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», яке стало правонаступником реорганізованого Дочірнього підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат». 04.04.2011 року ДП «Криворізький державний залізорудний комбінат було перейменовано на ПАТ «Кривбасзалізорудком». При визначенні суми компенсації за спричинену позивачу моральної шкоди від професійного захворювання та наслідків визваних захворюванням, суд враховував вину не тільки відповідача а й інших шахт та підприємств на яких працювала позивач зокрема шахту ім.50 років газети Правда та Д-Комсомольська-2. Таким чином внаслідок отримання професійних захворювань позивач не має змоги вести звичне життя, тому що змушена постійно лікуватися, бути не вдома, витрачати значну частину свого вільного часу на лікування. У зв'язку з чим, просить суд стягнути на її користь 170 000 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов'язкових платежів. При вирішенні питання про спричинення позивачеві моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках. Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці виданої на ім'я [PERSON], останній з 09.12.1965 року прийнята на роботу на підприємстві шахта РУ ім. К.Лібнехта тресту «Ленінруда», шахта «Правда», «Комсомольська» та «Родіна» правонаступником є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», працювала ламповщиком, нарядником акумуляторних ламп, контролером ВТК до 11.03.2008 року та була звільнена з підприємства на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, в зв'язку з виходом на пенсію. (а.с. 6-7). Відповідно до акту № 07 форми П-4 розслідування хронічного професійного захворювання від 07 травня 2007 року вбачається, що позивач працюючи на дільницях шахти «Родіна» та шахти ім.. 50 років газети «Правда» РУ ім. К. Лібкнехта тресту «Ленінруда», згодом - ВО «Кривбасруда» з 22.01.1976 роуу по 11.06.1987 року та з 01.12.1968 року по 09.10.1974 року поверховим ламповщиком, зарядчиком акумуляторних ламп [PERSON], згідно з професійних обов'язками, виконувала роботи у приміщені, де були випадки порушення нормативного провітрювання, у зв'язку з чим запиленість повітря робочої зони перевищувала ГДК. Працюючи на шахті «Д-Комсомольська-2» РУ ім.. К. Лібкнехтатресту «Ленінруду» з 09.10.1974 року по 22.01.1976 року поверховим контролером ВТК, [PERSON] виконувала роботи, які також з тих же причин, характеризувалися запиленістю повітря робочої зони, яка перевищувала ГДК.(а.с.8-9) З даного акту №07 від 07 травня 2007 року пункту 17 вказаного [PERSON] вбачається, що причини виникнення професійного захворювання, є тривалий стаж роботи, в умовах запилення повітря робочої зони, яка перевищувала ГДК: 10 % до 70 % при ГДК = 2,0 мг/м3. В підготовчому судовому засіданні представником позивача [PERSON] було долучено до матеріалів справи довідку МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії ДНА-02 № 017487 від 13.06.2007 року позивачу первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності на 35 % - ХОЗЛ, з 11.06.2007 року безстроково. Позивач [PERSON] з довідки МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії 12ААА № 04652 від 24.10.2017 року позивачу повторно встановлено ступінь втрати професійної працездатності на 70 % - ХОЗЛ, з 09.10.2017 року дата перегляду безстроково. (а.с. 10). Так, наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема наданими виписними епікризами, з яких вбачається що вона проходила стаціонарне лікування в закладах охорони здоров'я, а саме: Українському науково-дослідному інституті промислової медицини у періоди з 02.10.2008 року по 16.10.2008 рік, з 15.11.2010 року по 01.12.2010 рік,з 13.09.2011 року по 27.09.2011рік,04.09.2012 року по 25.09.2012 рік, з 03.09.2013 року по 16.09.2013 рік, 25.12.2013 року по 10.01.2014 рік, 07.12.2017 року по 21.12.2017 рік, з 19.03.2015 року по 01.04.2015 рік, з 14.03.2013 року по 27.03.2017 рік, з 19.03.2015 року по 01.04.2015 рік, з 22.12.2015 року по 01.01.2016 рік, з 10.05.2018 року по 23.05.2018 рік, з 15.06.2018 року по 25.06.2018 рік, 22.05.2018 року вказаною установою було складено медичний висновок, протокол № 731 про наявність професійного характеру захворювання. (а.с. 11-28). Таким чином, слід вважати, що самим фактом втрати позивачем [PERSON] професійної працездатності, в зв'язку з отриманим ушкодженням здоров'я на підприємстві відповідача, йому спричинена моральна шкода, яка згідно ст. 237-1КЗпП України може бути відшкодована одноразово за рахунок відповідача. За таких обставин, вимоги позивача [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству. Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередньо відповідальність за порушення зазначених вимог. За таких обставин, відповідальність за шкоду, завдану позивачу, покладено саме на відповідача в силу ст. 1172 ЦК України, та виходячи зі змісту ст. 153 КЗпП України. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням, повинен вирішуватися не лише на підставі норм КЗпП України, а й у відповідності до ст. 1172 ЦК України, яка в даному випадку є спеціальною нормою. З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди, яку їй повинен відшкодувати відповідач - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат». З матеріалів справи вбачається, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивачу [PERSON] була заподіяна шкода, вона втратила працездатність в розмірі 70%. Позивач переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками отриманого каліцтва, позивачеві порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки, у зв'язку з чим останній переносить моральні страждання та переживання. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає компенсації саме за рахунок відповідача - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат». Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням роз'яснень, наданих у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року, з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин, та з урахуванням встановлених обставин характеру спричиненої шкоди, віку позивача, встановлення третьої групи інвалідності, вжиття відповідачем заходів для невідкладного надання медичної допомоги позивачу, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, та враховуючи незворотність наслідків від отриманого каліцтва, суд вважає можливим стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь [PERSON] 60 000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переносить на теперішній час, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. При цьому, суд наголошує, що відшкодування шкоди полягає у праві особи на відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди, а тому фактичне позбавлення позивача права на відшкодування моральної шкоди суперечить проголошеному принципу державної політики. Адже ст.4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. [PERSON] ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial