Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідачів [PERSON] та [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої [PERSON] , [INFO] . Також, позивач просить неповнолітню [PERSON] , [INFO] , передати їй до вирішення питання Органом опіки та піклування Солом`янської районної державної адміністрації у м. Києві про встановлення опіки над дитиною. В обґрунтування поданого позову посилається на те, що відповідачі є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , відповідно до даних свідоцтва про народження. Зазначає, що на даний час дитина та майже все своє життя проживає з позивачем [PERSON] , яка є її бабусею. Також, зазначає, що дитина проживає та перебуває на її утриманні і вихованні разом з дідусем, батько та мати дитиною не цікавляться та батьківської турботи не проявляють, матеріальної допомоги не надають. Крім того, позивач в обґрунтування поданого позову посилається на те, що відповідач [PERSON] , яка є матір`ю дитини, написала нотаріально посвідчену заяву про відмову від дитини та визнала, що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, оскільки взагалі вихованням та утриманням доньки не займається. Позивач вважає, що відповідачі не виконують своїх батьківських обов`язків, а тому просить суд позбавити останніх батьківських прав. Враховуючи вищевикладене, позивач просила позов задовольнити в повному обсязі. 17.07.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 23.07.2019 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. 19.08.2019 позивачем до суду подано заяву на усунення недоліків. Ухвалою суду від 27.08.2019 відкрито провадження в справі та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 27.11.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти винесення судом заочного рішення не заперечували. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставили. Судова повістка, що направлялася на їх адресу за зареєстрованим місцем проживання, повернулася до суду без вручення з відміткою поштового відділення про повернення в зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання. Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідачів про час розгляду справи належним. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку позивача та її представника, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. В судове засідання третя особа Орган опіки та піклування Солом`янської районної державної адміністрації у м. Києві не з`явилася, проте як вбачається з матеріалів справи, останньою було надано висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] . Просили розгляд справи проводити за відсутності представника. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вислухавши пояснення позивача та її предстаника, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [INFO] народилася [PERSON] , її батьками зазначено: мати - [PERSON] та батько - [PERSON] (а.с. 13). Також, встановлено, що позивач [PERSON] є рідною бабусею [PERSON] , [INFO] . Відповідно до характеристики СЗШ №161 м. Києва (а.с. 4), [PERSON] в даному закладі навчається з 01.09.2014 року. Дівчинка проживає з бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] , які приходять на батьківські збори, підтримують зв`язок із класним керівником, слідкують за зовнішнім виглядом дитини. Батьки учениці з нею не проживають та не виконують свої батьківські обов`язки. Мати, [PERSON] , останній раз була на батьківських зборах, коли дівчинка навчалася у 1-му класі. З того часу [PERSON] не цікавиться життям та навчанням дитини, не допомагає їй матеріально. Батько [PERSON] не цікавиться навчанням та вихованням доньки. Крім того, встановлено, дівчинка проживає з бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не приймають участі в її вихованні та жодного разу не відвідували дитину. З даних заяви, посвідченої 03.10.2019 державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Майданник І.В. вбачається (а.с. 10), що відповідач [PERSON] не заперечує проти позбавлення її материнських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , вихованням якої не займається. Як вбачається з заяви посвідченої 03.10.2019 державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Майданник І.В. (а.с. 32), [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , вихованням якої не займається. Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 10.03.2020 №108-2703 визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно малолітньої [PERSON] [INFO] Як вбачається з висновку, [PERSON] та [PERSON] не виконують свої батьківські обов`язки, оскільки за місцем проживання дитини не з`являються та участі у її вихованні не приймають. Суд вважає Висновок обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам [PERSON] , [INFO] , і узгоджується з дослідженими в суді матеріалами справи. Оцінюючи матеріали справи в їх сукупності, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] , щодо неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідачі, як батьки, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, долею дитини не цікавляться та про неї не піклуються. Відповідно до ч. 4 ст. 167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебуває на обліку потенційних опікунів/піклувальників в службі у справах дітей та сім`ї Солом`янської РДА в м. Києві (а.с. 38). З огляду на викладене вище та приймаючи до уваги те, що дитина проживає у сім"ї позивача, суд вважає за доцільне неповнолітню [PERSON] передати позивачу [PERSON] до вирішення питання Органом опіки та піклування Солом`янської РДА в м. Києві щодо встановлення опіки над нею. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача суми судового збору у розмірі 768, 40 грн. з кожного. Отже, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved