Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за розпискою та судових витрат. На підтвердження позовних вимог позивач посилається на наступне. 26.09.2016 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір позики, за яким відповідач отримала грошові кошти у сумі 3 023,00 (три тисячі двадцять три) долари США під 5 % річних (Договір позики №1). Відповідач зобов`язалась повернути зазначену суму грошових коштів до 01.03.2017 року. На підтвердження укладення договору позики та його умов була представлена власноручно написана розписка позичальника від 26.09.2016 року, яка посвідчує передання їй позикодавцем вказаної грошової суми. В той же день між нею та відповідачем було укладене ще один договір позики, за яким відповідач отримала від неї грошові кошти у сумі 2860,00 (дві тисячі вісімсот шістдесят) доларів США під 5 % річних із зобов`язанням повернути зазначену суму грошових коштів до 31.03.2017 року (Договір позики №2). На підтвердження укладення договору позики та його умов була представлена власноручно написана розписка позичальника від 26.09.2016 року, яка посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідач належним чином не виконала зобов`язання, взяті на себе, відповідно до Договорів позики № 1 та № 2 від 26.09.2016 року. Станом на 10.08.2019 року, згідно розрахунку заборгованості, у відповідача перед нею утворилась заборгованість, що становить 6741,28 доларів США, з яких: основний борг - 5 883,00 доларів США, відсотки за користування коштами - 858,28 долари США. Оскільки відповідачем сума заборгованості не сплачується, вимушена звернутись до суду. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2019 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову. Крім цього, було роз`яснено, що позивач у п`ятиденний строк з дня вручення відзиву має право на подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам ч.3-5 ст.178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи (а.с.25-26). Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Від відповідача відзив на позов не надійшов. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суддя враховує наступне. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно зі ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В даному випадку, відповідно до вимог ст.1047 ЦК України, договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч.1 ст.207 ЦК). За своє суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно зі ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 524 ЦК України передбачено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Виходячи із наведеного, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Судом встановлено, що 26.09.2016 року між сторонами по справі було укладено договір позики, за яким відповідач [PERSON] отримала від позивача [PERSON] грошові кошти у сумі 3 023,00 (три тисячі двадцяті три) долари США під 5 % річних (Договір позики№1). Відповідач зобов`язалась повернути зазначену суму грошових коштів до 01.03.2017 року. На підтвердження укладення договору позики та його умов була представлена власноручно написана розписка позичальника від 26.09.2016 року, яка посвідчує передання їй позикодавцем вказаної грошової суми (а.с.21). В той же день між позивачем та відповідачем, було укладено ще один договір позики, за яким відповідач отримала від позивачки грошові кошти у сумі 2 860,00 (дві тисячі вісімсот шістдесят) доларів США під 5 % річних із зобов`язанням повернути зазначену суму грошових коштів до 31.03.2017 року (Договір позики №2). На підтвердження укладеного договору позики та його умов була представлена власноручно написана розписка позичальника від 26.09.2016 року, яка посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми (а.с.20). Відповідач належним чином не виконала зобов`язань, взятих на себе, відповідно до Договорів позики № 1 та № 2 від 26.09.2016 року. Станом на 10.08.2019 року, згідно наданого розрахунку заборгованості, у відповідачки перед позивачкою утворилась заборгованість, що становить 6741,28 доларів США (з яких: основний борг - 5 883,00 доларів США, відсотки за користування коштами - 858,28) (а.с.4-5). Оскільки заборгованість за розписками відповідачем добровільно не сплачується, суддя вважає за необхідне стягнути з відповідача суму заборгованості примусово. Також, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 696 грн. 43 коп., сплачений останньою при подачі позову (а.с.1).

Outcome: approved