Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

В Нововодолазький районний суд Харківської області звернувся з позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 26 липня 2013 року [PERSON] на випадок смерті було складено заповіт, відповідно до якого земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташовану на території Староводолазької сільської ради, площею 3,6899 гектара,яка належала йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР №124623 він заповів [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з приватизованої земельної ділянки площею 3,6899 гектара в межах згідно з планом, кадастровий номер 6324286000:02:000:0129, розташованої на території Староводолазької сільської ради, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР №124623, виданого 01 грудня 2004 року на підставі розпорядження Нововодолазької райдержадміністрації від 17 вересня 2002 року №249 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №149 Оригінал вказаного державного акту після смерті [PERSON] забрав відповідач і він відмовляється віддати його позивачу. [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, через відсутність оригіналу державного акту. Відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку позбавляє позивача можливості належним чином оформити свої майнові права на успадковане майно та отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті - [PERSON]. У зв'язку з чим позивач, [PERSON], в порядку ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України змушений звернутись до суду, за захистом своїх прав, оскільки не може оформити та юридично закріпити за собою право власності на спадкове майно. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та день слухання справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд до відома не поставив. Судом було надана об'ява у газету "Слобідський край" про виклик [PERSON] в судове засідання для участі у розгляді справи. Але відповідач до суду не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, письмових заперечень проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються не надав. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явилися. Представник позивача надала до суду заяву, в якій просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, слухання справи провести без її участі та участі позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224 - 226 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, та докази, надані в їх обґрунтування, вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав В ході судового розгляду встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 26 липня 2013 року [PERSON] на випадок смерті було складено заповіт, відповідно до якого земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташовану на території Староводолазької сільської ради, площею 3,6899 гектара, яка належала йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР №124623 він заповів [PERSON]. Даний заповіт було посвідчено секретарем виконавчого комітету Малинівської селищної ради [PERSON] та зареєстровано за №367 [INFO] [PERSON] помер , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Виконавчим комітетом Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області, актовий запис № 97 . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з приватизованої земельної ділянки площею 3,6899 гектара в межах згідно з планом, кадастровий номер 6324286000:02:000:0129, розташованої на території Староводолазької сільської ради, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказана земельна ділянка площею 3,6899 гектара в межах згідно з планом, кадастровий номер 6324286000:02:000:0129, розташована на території Староводолазької сільської ради, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР №124623, виданого 01 грудня 2004 року на підставі розпорядження Нововодолазької райдержадміністрації від 17 вересня 2002 року № 249 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №149. Оригінал вказаного державного акту після смерті [PERSON] знаходиться у відповідача і він відмовляється віддати його позивачу. Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, згідно статті 1258 ЦКУ право на спадкування одержують спадкоємці за законом почергово. Згідно зі ст. 1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі ст. 1235 Цивільного кодексу України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно зі ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно зі ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В передбачений законом строк позивач, [PERSON], звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом, а отже, є таким, що прийняв спадщину. Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до Глави 10 п. 4.9, 4.10 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" свідоцтво про право на спадщину видається на підставі письмової заяви спадкоємців після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Згідно з частиною 3 статті 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 Цивільного кодексу України є правом, а не обов'язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, через відсутність оригіналу державного акту. Згідно з Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України №296/05 від 22.02.2012, не передбачено оформлення спадкових прав за відсутності оригіналу правовстановлюючого документа, тому позивач позбавлений права в позасудовому порядку оформити свої спадкові права. Відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку позбавляє позивача можливості належним чином оформити свої майнові права на успадковане майно та отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті - [PERSON]. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України, шляхом визнання прав. Пункт 22-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ " № 7 від 16.04.2004 року та статті 1225 ЦК України і 131 ЗК України вказують, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. П. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року N7 встановлено, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно Наказу Міністерства юстиції України №914/5 від 26.05.2009 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна на підставі рішень судів», рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна.

Outcome: approved