Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу спадкодавця, збитків, заподіяних порушенням зобов*язання спадкодавця та моральної шкоди. За час судового розгляду, позивач неодноразово уточнювала свої вимоги та згідно остаточної редакції позову від 18.02.2014року, просить суд стягнути із спадкоємців [PERSON] та [PERSON] на свою користь в рівних частках з кожного суму у розмірі 40 717,5грн. за невиконання спадкодавцем [PERSON] боргових зобов*язань; стягнути із спадкоємців [PERSON] та [PERSON] на свою користь в рівних частках суму інфляційні збитки у розмірі 100 572,9 грн. та 3% річних у розмірі 12 508 грн. від основної суми боргу за період з 2004 по 2014 р.р.; стягнути зі спадкоємців [PERSON] та [PERSON] на свою користь в рівних частках суму у розмірі 4 200 грн. за оренду житла, а також суму відшкодування заподіяної моральної шкоди у розмірі 12 500 грн. Стягнути із спадкоємців [PERSON] та [PERSON] на свою користь в рівних частках суму у розмірі 434,5 грн. за сплату судового збору та 341, 4 грн. - витрати, пов*язані з проведенням почеркознавчої експертизи, а також суму у розмірі 50,8 грн. за сплату поштових послуг, покласти на відповідачів інші витрати, пов*язані з розглядом справи. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 09.12.2003року між [PERSON] та [PERSON] в простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], за яким вказана квартира була придбана [PERSON] за суму у розмірі 74 200 грн. За даним договором, [PERSON] передала [PERSON] грошову суму у розімір 53 000 грн. Залишок вартості придбаної квартири в сумі 21 200 грн., позивач зобов*язалася сплатити [PERSON] після отримання кредиту в банку. В наступному, на протязі 2003 - 2006р.р., [PERSON] передала [PERSON] грошову суму у загальному розмірі 24 990 грн., що значно перевищило залишок вартості придбаної квартири, а саме суму у розмірі 21 200 грн. Позивач неодноразово зверталася до [PERSON] з вимогами щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS], однак та від нотаріального посвідчення вказаного договору всіляко ухилялася. Позивач вказала, що у листопаді 2006 року від [PERSON] їй стало відомо, що зазначена квартира продана іншій особі, тому 29.03.2007 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] з вимогами про стягнення грошової суми, переданої [PERSON] по договору купівлі-продажу від 09.12.2003року квартири [ADDRESS], а також грошових сум, переданих [PERSON] за іншими борговими зобов*язаннями, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди. У грудні 2007року позивачу стало відомо, що 13.05.2007року [PERSON] померла і спадщина після її смерті прийнята спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] У зв*язку з цим, судом за клопотанням [PERSON] судом було допущено заміну померлої відповідачки [PERSON] її правонаступниками [PERSON] та [PERSON], які прийняли спадщину. У судовому засіданні [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовільнити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав, вважає їх безпідставними та такими, що не відповідають дійсності, просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з*явилася, була сповіщена судом про час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Заяви про розгляд справи за її відсутності, або заперечень стосовно предмету позову, до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, обставини справи, заслухавши доводи сторін, оцінивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Цивільно-правові правовідносини, що виникли між сторонами в частині укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного у 2003році регулюються нормами ЦК України 1963р. В іншій частині правовідносини між сторонами спору регулюються нормами діючого ЦК України. Судом встановлено, що 09.12.2003року між [PERSON] та [PERSON] в простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], за яким вказана квартира була придбана [PERSON] за суму у розмірі 74 200 грн. На момент підписання договору, [PERSON] передала [PERSON] грошову суму у розмірі 53 000 грн. Згідно вимог ст. 227 ЦК України 1963р., договір купівлі-продажу жилого будинку ( квартири ) має бути нотаріально посвідченим, якщо хоча б однією з його сторін є громадянин. Невиконання цієї вимоги тягне надійсність договору. Як вбачається із змісту п. 5 письмового договору купівлі-продажу від 09.12.2003 року квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON], на момент укладення цієї угоди сторони усвідомлювали, що зазначена угода без нотаріального посвідчення вважається недійсною та були обізнані із наслідками недійсності угоди, встановленими ст. 48 ЦК України 1963року. Під час розгляду справи, зазначені обставини сторони не заперечували, що вбачається з пояснень, наданих суду, а також письмових доповнень [PERSON] до позовної заяви від 14.04.2011року та заперечень [PERSON] на позов від 22.05.2011року. Згідно вимог ст. 59 ЦК України 1963р., недійсна угода вважається недійсною з момента її укладення. Згідно вимог ч.2 ст. 48 ЦК України 1963р., за недійсною угодою кожна сторона зобов*язана повернути іншій стороні усе отримане по цій угоді. Таким чином, право на подання позову з вимогами про повернення переданих за недійсним договором грошей виникло у [PERSON] з моменту його укладення, а саме з 09.12.2003 року. Згідно вимог ст. 76 ЦК України 1963р., перебіг позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Отже доводи позивачки про те, що перебіг позовної давності за її вимогами про повернення переданих за недійсним договором грошей, необхідно рахувати з листопада 2006року, тобто з моменту коли їй стало відомо про те, що квартира [ADDRESS] продана іншій особі, суд вважає хибними. Згідно вимог ст. 71 ЦК України 1963р. строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу ( позовна давність) встановлена тривалістю у три роки. Згідно вимог ч. 1 ст. 80 ЦК України 1963р., сплив позовної давності до подання позову є підставою для відмови у позові. Як вбачається з матеріалів справи, з урахуванням дати укладення недійсного договору, строк позовної давності в частині вимог про стягнення переданих за недійсним договором грошей сплив 09.12.2006року, про те з цими вимогами [PERSON] звернулася до суду тільки 29.03.2007року. Під час судового розгляду справи, позивачка та її представник не надали доказів суду, чому на протязі наступних трьох років з моменту укладення договору купівлі-продажу квартира [ADDRESS], [PERSON] не здійснила жодних дій з вселення в придбану квартиру, не наполягла на передачі їй ключів від входних дверей квартири, не наполягла на нотаріальному посвідченні угоди та отриманні належних правовстановлюючих документів, або не зажадала від [PERSON] повернення переданих грошей. Заяви про поновлення пропущеного строку позовної давності із зазначенням поважності причин, від [PERSON] до суду не надходило. Відтак поважності причин пропуску [PERSON] строку позовної давності в частині позовних вимог щодо стягнення отриманого за недійсною угодою, судом не встановлено. Таким чином, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до правонаступників [PERSON]- [PERSON] та [PERSON] в частині стягнення з них грошових коштів, отриманих [PERSON] за недійсним договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 09.12.2003року, суд відмовляє через сплив строку позовної давності. Стосовно інших позовних вимог, судом встановлені наступні фактичні обставини. Судом встановлено, що згідно розписки [PERSON] від 01.02.2004року, [PERSON] надала [PERSON] позику в сумі 650 доларів США, які позичальник мала повернути [PERSON] строком до 01.05.2004року. Згідно розписки [PERSON] від 30.03.2004року, [PERSON] надала [PERSON] суму у розмірі 1800 доларів США, з яких 1300 доларів США [PERSON] зобов*язалася повернути до 01.06.2004року. Крім того, згідно розписки [PERSON] від 19.06.2006року в строк до 10.08.2006року, вона зобов*язалася повернути [PERSON] за невиконаною угодою стосовно квартири в пмт Лиманське Роздільнянського району Одеської області, суму у розмірі 15 000 грн. Згідно розписки [PERSON] від 18.06.2006року, з цієї суми [PERSON] повернула [PERSON] суму у розмірі 7500грн. Приймаючи до уваги протиріччя у датах двох останніх розписок, суд в цій частині критично оцінює дані докази та вирішуючи спір по суті, враховує тільки факт прийняття на себе зобов*язання [PERSON], щодо повернення [PERSON] грошової суми у розмірі 15 000 грн. та часткового виконання [PERSON] цього зобов*язання у розмірі 7 500 грн., що не заперечувалось сторонами. Згідно вимог ст. 533 ЦК України, грошове зобов*язання має бути виконано в гривнях. Якщо у зобов*язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно розписки [PERSON] від 03.04.2006року, вона отримала від [PERSON] грошову суму у розмірі 6000 доларів США, у якості повернення боргу та ніяких матеріальних претензій не має. За офіційним курсом долара США до гривні України, встановленого Національним банком України, станом на 03.04.2006року, 6000 доларів США складало 30 300 грн., що значно перевищує загальну суму боргу [PERSON], який з урахуванням вказананого курсу долара США до гривні на час повернення складав суму у розмірі 19 872,5 грн. Суд критично сприймає доводи [PERSON], щодо фальсифікації розписки про повернення боргу від 03.04.2006року, оскільки це не знайшло свого підтвердження належними та допустимими доказами, дослідженими судом. В свою чергу, згідно п.5 висновку судової - почеркознавчої експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства Юстиції України, № 615802 від 28.08.2009р., проведеної на підставі ухвали суду від 11.07.2008 року рукописний запис „ /[PERSON]Б./ ", розташований під текстом розписки від її імені від 03.04.2006р., на суму 6000 доларів США, виконаний [PERSON]. Згідно ч.1 ст. 599 ЦК України, зобов*язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Позивач в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надав суду жодних доказів, які б свідчили про неправомірність дії з боку відповідача. Відсутні посилання на підстави звільнення від доказування визначені у ст. 61 ЦПК України. При цьому, обставини на які вказує позивач, суд вважає ним недоведеними, чим не виконані вимоги ст. 10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином, суд доходить висновку про належне виконання спадкодавцем [PERSON] своїх боргових зобов*язань перед [PERSON] у 2006 році і як наслідок, відсутності правових підстав щодо задоволення позову в частині стягнення на користь позивача боргу з правонаступників [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по 40717,5грн. з кожного. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відмовляючи [PERSON] у задоволенні позовних вимог про стягнення боргу, суд вважає за необхідне відмовити і у задоволенні похідних вимог про стягнення на користь позивачки з правонаступників [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] інфляційних збитків в сумі 100572,9 грн. та 3% рчних в сумі 12508 грн. від суми боргу за період 2004-2014 р.р., витрат, пов*язаних з орендою житла у розмірі 4200 грн. а також у задоволенні вимог про стягнення понесених позивачкою судових витрат, пов*язаних з проведенням почеркознавчої експертизи та витрат, пов*язаних з відправкою кореспонденції. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. З урахуванням встановлених судом обставин справи, не підлягає задоволенню і вимоги [PERSON] про стягнення з правонаступників [PERSON] моральної шкоди в сумі 12500 грн., розмір якої не обгрунтований та не доведений позивачкою належними та допустими доказами. Згідно зі ст.. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичної особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Отже, фактами, з якими матеріальний закон пов'язує настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння моральної шкоди, є: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіяння, наявність причинного зв'язку між шкодою і противоправним діянням відповідачів, а також вини останніх в її заподіянні. Доводи позивача про стягнення моральної шкоди суд вважає непереконливими, оскільки наявні в матеріалах справи докази та встановлені на їх підставі обставини справи не підтверджують сукупність необхідних складових для притягнення відповідачів до цивільної відповідальності, а отже, не дають і достатніх правових підстав для задоволення позивних вимог в цій частини. Таким чином, враховуючи, що вини відповідачів в завданні моральних страждань позивачу судом не встановлено, підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. На підставі вище викладеного, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог повинно бути відмовлено у повному обсязі. У разі відмови у задоволенні позову, відповідно до ч.1ст.88 ЦПК України, ст.7 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не підлягає стягненню або поверненню.

Outcome: dismissed