Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із означеним вище позовом до відповідача [PERSON], заінтересована особа: орган опіки та піклування Новотроїцької районної ради Херсонської області, мотивуючи свої вимоги тим, що 24 серпня 2002 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] зареєстрований Сиваською селищною радою Новотроїцького району Херсонської області, актовий запис № 09. Від даного шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON]. Позивач з відповідачем фактично разом не проживають з 2003 року, про що свідчить Вирок Суворовського районного суду м.Херсон від 28 травня 2004 року, так як [PERSON] був засуджений за ст. 186 ч. 2 КК України до 5 років позбавлення волі. 21.07.2003 року Новотроїцьким районним судом з відповідача було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання їхнього сина. Аліменти в повному обсязі позивач не отримувала, а з 14 квітнгя 2016 року зовсім відмовилась від їх стягнення. Просить суд позбавити відповідача [PERSON] відносно [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON], [INFO], виключити відомості про батька - [PERSON] в Книзі реєстрації народжень з актового запису № 05, зроблений 01 липня 2003 року, вчинений Олександрівською сільською радою Новотроїцького району Херсонської області, виданий відділом реєстрації актів громадянського стану Новотроїцького управління юстиції Херсонської області та визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] разом із нею за місцем її проживання. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі та показала, що батько - відповідач по справі, не виконує своїх батьківських обов'язків, з самого народження не намагався будь-яким чином допомогти матеріально, виявити бажання побачитись з сином та абсолютно не цікавиться його життям. Виховує сина сама. Син висловив власну думку і не бажає мати батька, який зовсім не піклується про нього і не приймає ніякої участі в його житті та вихованні. Відповідач [PERSON] до судового засідання неодноразово не з`являвся, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, що вбачається з поштових повідомлень. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник органу опіки та піклування Новотроїцької РДА Резніченко О.А. у судовому засіданні заперечувала проти позову, вказавши, що підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав не вбачається, оскільки органу опіки та піклування невідоме місце проживання відповідача. Свідок [PERSON] зазначила, що [PERSON] та [PERSON] прожили в шлюбі 3 місяці, після чого відповідач зник. Вказала, що з 2003 року батько не бере будь-якої участі у вихованні дитини. Свідок [PERSON] пояснила у судовому засіданні, що була знайома з позивачкою ще до шлюбу сторін. Відповідач покинув [PERSON] на 3 місяці вагітності і ніякої участі у вихованні дитини не приймав. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що слід провести заочний розгляд справи та позов задовольнити у повному обсязі з наступних підстав. Дані відносини відносяться до цивільних, сімейних правовідносин і регулюються нормами цивільного законодавства: ст.55, 58-60, 292 ЦК України; ст.150, 155, 164 - 166, 180,181, 243, 249 Сімейного Кодексу України; п. 7, 15,16 Постанови ПВС України " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року №3, відповідно до яких позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківський обов'язок по вихованню дітей і ухиляються від його виконання. Згідно з ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов'язані виховувати і утримувати дитину до досягнення ними повноліття, піклуватися про стан здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дітьми повної загальної середньої освіти, готувати їх до самостійного життя. У відповідності до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до копії свідоцтва про народження [NUMBER] від 01.07.2003 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Згідно з висновком органу опіки та піклування Новотроїцької РДА від 29.06.2016 року № 01-26/482, прийнято рішення про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до сина, [PERSON], оскільки не має підтвердження злісне ухиляння відповідача від виконання батьківських обов'язків. Проте суд розцінює даний висновок органу опіки та піклування Новотроїцької РДА як необ'єктивний та поверхово досліджений, оскільки не було взято до уваги ставлення батька з моменту народження дитини по теперішній час, тому даний доказ суд вважає неналежним. Згідно ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Положеннями ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частина 8 ст.7 СК України також передбачає, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави- учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. В судовому засіданні встановлено факт винної поведінки відповідачем та свідомого нехтування у відповідності до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» своїми батьківськими обов'язками щодо свого неповнолітнього сина з моменту його зачаття та до даного часу, та той факт, що відповідач не займається його вихованням, не піклуються про фізичний і духовний розвиток, його навчання, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідним харчування, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, не сприяють засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності суд розцінює як ухилення відповідачами від виховання дитини, оскільки вони є повнолітніми і повністю розуміють всю відповідальність за долю свого неповнолітнього сина. Ці факти відповідно до ст. 164 ч. 1 п. 2 СК України є підставою для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач довела доказами факти ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо батьківського піклування відносно неповнолітнього сина та факт існування підстав для позбавлення дитини батьківського піклування. Аналізуючи надані суду докази, суд приходить до висновку, що вказані дії відповідача, який не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина, тривалий час не спілкується з ним, не займається та не цікавиться його розвитком, здоров'ям та оздоровленням, і таке інше, що дозволило б вважати вихованням та участю в розвитку дитини, свідчать про те, що він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. На підставі викладеного, ст.ст. 55, 58 - 60, 292 ЦК України; ст.ст. 150,155, 164 - 166, 243, 249 Сімейного Кодексу України; п.п. 7, 15,16 Постанови ПВС України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року №3 і

Outcome: approved