Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обгрунтовує тим, що [INFO] померла його матір [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина до складу якої входить 1/5 частина квартири [ADDRESS] та 1/2 частини квартири [ADDRESS] . За життя спадкодавиця склала заповіт у відповідності до якого вищезазначене майно заповіла позивачу. Вказаний заповіт посвідчений 01.07.2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований у реєстрі за №935. Після смерті матері позивач звернувся до відповідача з заявою про прийняття спадщини за заповітом, однак йому було відмовлено у вчиненні такої нотаріальної дії у зв"язку з тим, що розпорядження спадкодавця виписано некоректно, а саме не зрозуміло який розмір часток у праві власності на нерухоме майно спадкодавиця заповіла позивачу. Зважаючи на те, що матері позивача як на момент складення заповіту так і на момент смерті належали на праві власності лише частини квартир, що зазначені у заповіті, тому позивач вважає постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії необгрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. Крім того, позивач просить зобов"язати відповідача видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті його матері. 18.10.2021 ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов, а третій особі строк для подання пояснень щодо позову.Крім того, за клопотанням позивача витребувано у відповідача копію спадкової справи після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 18.11.2021 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач підтримує позовні вимоги, посилаючись на обставини, що зазначені в позові. Відповідач заперечує щодо задоволення позову, вказуючи, що вона не видала свідоцтво про спадщину, оскільки в заповіті чітко не зазначено розмір часток у нерухомому майні, які передаються у спадщину позивачу. Третя особа заперечує проти позову, оскільки не погоджується з волевиявленням матері. Суд, дослідивши докази, встановив наступні обставини. [INFO] померла [PERSON] (а.с. 5), за життя якій належала на праві власності 1/5 частина квартири [ADDRESS] (а.с. 13-15) та 1/2 частини квартири [ADDRESS] (а.с. 16-23) Вказане вище нерухоме майно спадкодавиця заповіла [PERSON] . Заповіт посвідчений 01.07.2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований у реєстрі за №935.(а.с.9-10). На момент смерті спадкодавиця проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] (а.с. 25). Згідно спадкової справи 16.10.2020 року позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері. 01.12.2020 року з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері до нотаріуса звернулась [PERSON] (а.с. 37-54) 22.07.2021 року приватним нотаріусом Лучинською Л.П. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на п. 2.1 глави 3, п. 4.12 глави 10 та п. 5.1 глави 10 "Порядку Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України". За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат», та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5. Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною 2 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта. Як наголошується Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ із посиланням на Постанову Пленуму ВССУ «Про узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року № 2, можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій. Закон України «Про нотаріат» поділяє об`єкти судового оскарження в межах нотаріального процесу на три групи: нотаріальні дії; відмова у вчиненні нотаріальних дій; нотаріальні акти. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріальними діями є посвідчення права, а також фактів, що мають юридичне значення, та інші дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Обов`язок нотаріуса та відповідної посадової особи вчиняти нотаріальні дії передбачений ч. 3 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», де встановлено заборону безпідставної відмови в її вчиненні. Перелік підстав для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальних дій, зазначений у ст. 49 Закону України «Про нотаріат», не є вичерпним. За наявності умов, передбачених 49 Закону України «Про нотаріат» на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства. Згідно з підпунктом 4.12 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Згідно з пунктом 4.14. Порядку при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Згідно з підпунктом 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно п 5.1. Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту, перевірити його реєстрацію у Спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє в його прийомі. Згідно п. 2.1.Глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини. Як вбачається з досліджених доказів, позивач при зверненні до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину надав докази, що підтверджують належність майна у власності його матері. Належні їй на праві власності частини квартир остання заповіла [PERSON] . Волевиявлення спадкодавця, викладене в заповіті, на думку суду є зрозумілим та чітким, додаткового тлумачення не потребує, оскільки як на момент складення заповіту так і на момент смерті особи обсяг належного майна спадкодавця не змінювався. Враховуючи доведеність позивачем вимог щодо безпідставності винесення відповідачем постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Разом з тим, вимоги позивача про зобов"язання нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Тлумачення статті 50 Закону України «Про нотаріат» свідчить, що при задоволенні позову про оспорення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії суд не може зобов`язати нотаріуса вчиняти нотаріальні дії, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України «Про нотаріат» і належать до його компетенції.

Outcome: partial