Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідачки на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], зменшивши його з 1/4 до 1/6 частини від усіх видів заробітків (доходу) позивача. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі до 12.04.2012 року, який за рішенням суду був розірваний. Від даного шлюбу у нього з відповідачкою є спільна донька [PERSON], [INFO]. 20.04.2012 року рішенням Енергодарського міського суду вирішено стягнути з нього на користь відповідачки аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу). Виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду, був направлений на примусове виконання за місцем роботи позивача - ВП «ЗАЕС». 11.10.2013 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON]. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. За рішенням суду від 11.01.2016 року з позивача стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання їхнього сина [PERSON] у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) позивача. Дружина позивача не працює, так як знаходиться у соціальній відпустці по догляду за дитиною. Крім того в одній квартирі з позивачем мешкають і його батьки [PERSON] та [PERSON], які перебувають на пенсії за віком і яким він надає матеріальну допомогу. Також позивач надає допомогу батькам дружини, які перебувають на пенсії по інвалідності. Позивач зазначає, що на його утриманні перебуває: дві дитини, дружина, його батьки та батьки дружини. Сімейний бюджет позивача складається з його заробітної плати та виплат з УПСЗН, що отримує його дружина на дитину. Позивач вважає, що сімейне становище, народження другої дитини спричинило різке погіршення його матеріального становища, порівняно з 2012 роком - датою ухвалення судом рішення про стягнення аліментів на дитину від першого шлюбу. Зменшення розміру аліментів на користь відповідачки вважає достатнім і справедливим відносно дітей від обох шлюбів. В судове засідання сторони не з'явились. Позивач надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с.45). Відповідачка [PERSON] надала суду письмові заперечення на позовну заяву, посилаючись на які просить суд відмовити у задоволенні вимог позовної заяви зазначаючи на те, що вважає позов необґрунтованим, незаконним та таким що порушує законні права та інтереси її дитини [PERSON], а також просить суд розглянути справу у її відсутності (а.с.49-50). Третя особа [PERSON] також надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог позивача не заперечує (а.с.46). Перевіривши наявні у справі докази, судом встановлено наступне: Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу положень ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. Судом встановлено, що позивач перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який 12.04.2012 року рішенням Енергодарського міського суду було розірвано (а.с.10). Від даного шлюбу у позивача з відповідачкою є спільна дитина - донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.9). Рішенням Енергодарського міського суду від 20.04.2012 року з позивача стягуються на користь відповідачки аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] до повноліття дитини (а.с.11). 11.10.2013 року позивач по справі зареєстрував шлюб з [PERSON] - третьою особою по справі (а.с.16). Від шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.22). Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 11.01.2016 року з позивача стягуються аліменти на користь [PERSON] (третьої особи по справі) на утримання їх спільного сина [PERSON] у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) позивача і до повноліття дитини, в описовій частині даного рішення суду зазначено, що позивачка [PERSON] в позовній заяві просила суд про стягнення аліментів саме у розмірі 1/6 частина (а.с.23). Пунктом 17 Постанови Пленуму Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ч.3 ст.70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Згідно ч.3 ст.128 КЗпП України, обмеження, розміру відрахувань із заробітної плати встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Загальний розмір аліментів, який за судовими рішеннями стягується з позивача складає менше ніж 50 відсотків його заробітку (доходу), що не перевищує розміру встановленого чинним законодавством України. Відповідно ч.2 ст.51 Конститу\-ції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно із ст.18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У позовній заяві позивачем зазначено, що на теперішній час він проживає спільно з [PERSON] (третьою особою по справі) однією сім'єю в одній квартирі, [PERSON] не працює оскільки знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с.2оборот). Судом встановлено, що дружина позивача [PERSON] - третя особа по справі, дійсно не працює та знаходиться на обліку в УПСЗН де отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини у розмірі 860 грн., що підтверджується відповідною довідкою № 455 (а.с.24), однак позивач [PERSON] працює на «Запорізькій АЕС» та має дохід, який за три місяці з січня 2016 по березень 2016 року - включно склав 47863,82 грн., що підтверджується довідкою про заробітну плату (а.с.36), також, згідно із зазначеною довідкою, з позивача було проведено утримання за три місяці за двома виконавчими листами за першим виконавчим листом у загальному розмірі - 9637,71 грн. , за другим виконавчим листом - 4871,32 + 4068,21(борг), а як зазначає позивач, у позовній заяві, його заробітна плата йде на потреби його сім`ї, отже і на потреби дружини (третьої особи по справі) та їх спільної дитини. Тому суд критично відносить до зазначеного позивачем у позовній заяві про те, що діти від різних шлюбів повинні знаходитись в рівних матеріальних умовах, оскільки, як встановлено судом, відповідачка по справі отримує на спільну з позивачем дитину, присуджений судом розмір аліментів у вигляді лише 1/4 частини (заробітку) доходу позивача, тобто лише 25 відсотків (заробітку) доходу позивача, а спільна дитина позивача та третьої особи по справі, крім присуджених за судовим рішенням 1/6 частини заробітку (доходу) позивача по справі, відображення якого у вигляді відрахувань знайшло своє підтвердження у довідці про заробітну плату позивача, має підтримку сімейного бюджету позивача, який складається, як зазначено самим позивачем у змісті позовної заяви (а.с.2оборот): з його заробітної плати та виплат УПСЗН які отримує друга дружина на дитину. Частиною 8 ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. В даному випадку суд вважає, що інтереси спільної дитини позивача та третьої особи максимально враховані. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Позивач у своїй заяві стверджує, що на його утриманні знаходяться його батьки та батьки його дружини. Главою 17 Сімейного Кодексу України, передбачено обов'язок повнолітніх доньки та сина утримувати своїх батьків Однак, посилання позивача на те, що він надає матеріальну допомогу своїм батькам не знайшли свого підтвердження, позивачем не надано доказів того, що батьки позивача потребують матеріальної підтримки зі сторони позивача по справі (рішення суду або виконавчі листи, тощо). Позивач також стверджує, що кожного місяця із своєї зарплати він надає батькам дружини матеріальну допомогу для купівлі необхідних ліків, однак суд критично відноситься до зазначеного, оскільки допомога позивача батькам його дружини це є право позивача, а не його обов'язок, оскільки, Сімейним Кодексом України, передбачено обов'язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, а позивач відносно батьків своєї дружини таким не є. Крім того, згідно довідок з УПФУ № 584 та № 585 (а.с.30, 35), батьки дружини позивача перебувають на обліку в Нікопольському об'єднаному УПФУ та отримують пенсію. Доказів того, що батьки дружини позивача (третьої особи по справі) потребують матеріальної допомоги суду не надано. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При вирішенні справи судом не встановлено обставин, які б свідчили що стягнення з позивача аліментів на користь спільної з відповідачкою неповнолітньої дитини погіршило матеріальне становище позивача, суду не надано позивачем доказів того, що його стан здоров'я змінився та обмежує позивача у виконанні свого обов'язку щодо сплати аліментів, судом встановлено, що відповідач має офіційне місце роботи, отримує регулярну високу заробітну плату, яка дозволяє йому сплачувати аліменти за двома виконавчими листами, крім того, як зазначив сам позивач він ще допомагає своїм батькам та батькам дружини, що дає суду підстави вважати, що дохід позивача є достатнім, щоб надавати таку допомогу. В матеріалах справи відсутні обставини (незадовільний стан здоров'я, обмеження фізичних можливостей тощо), які б впливали на обов'язок відповідача щодо сплати аліментів. Крім того, розмір стягуваних з відповідача аліментів за виконавчими листами що не перевищує граничного розміру передбаченого ч.3 ст.128 КЗпП України та ст.70 Закону України "Про виконавче провадження». Обставин, які б не дозволяли відповідачу сплачувати відповідачці по справі аліменти на утримання їх спільної неповнолітньої дитини розмірі 1/4 частини, яка була призначена до стягнення з позивача за судовим рішенням - судом не встановлено. Згідно із ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. На підставі вищевикладеного, дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини на які посилався позивач, як на підставу вимог, а відповідачка - як на підставу своїх письмових заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, з врахуванням засад розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що позов відповідача не підлягає задоволенню. З урахуванням викладеного та

Outcome: dismissed