Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому зазначає, що 2001 року за договором купівлі-продажу придбав у [PERSON] 7/20 частин житлового будинку №7, що розташований за адресою провулок Портовий в м. Генічеськ Херсонської області. За усною домовленістю між сторонами, остання після належного оформлення всіх документів та проведення остаточного розрахунку мала б була знятися з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Однак станом на квітень 2016 року продовжує бути зареєстрованою у належному позивачу житловому будинку, хоча фактично там не проживає з 2001 року, чим порушує його право на вільне користування, володіння та розпорядження майном. Крім того, 2011 року позивач зареєстрував у належному йому будинку [PERSON], який здійснював належне оформлення правовстановлюючих документів на будинок та тимчасово проживав у ньому. Однак останній з 2012 року у вказаному житловому будинку також не проживає та на даний час його місце проживання невідоме. Просить суд винести рішення, яким визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком №7, що знаходиться по провулку Портовий в м. Генічеськ Херсонської області та зобовязати Генічеський районний сектор ДМС України у Херсонській області зняти з реєстрації відповідачів. В судовому засіданні позивач, вимоги заявлені у позові підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені у ньому. Додатково пояснив, що добровільно вирішити питання він не має можливості, оскільки відповідачі хоча зареєстровані у належному йому будинку, але фактично там не проживають та їхнє місце проживання йому не відоме, а їхня реєстрація у будинку позивача створює для нього певні незручності. Вважає, що відповідачі порушують його право на вільне користування власністю, тому просить суд усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком та примусово зняти їх з реєстраційного обліку в належному будинку. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, про причини неявки в суд не повідомили. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази по справі вважає, що позов підлягає задоволенню. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997р "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права власності , який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти , користуватися і розпоряджатися належним майном, на власний розсуд учинити щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316,317,319,321 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім"ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстровані в житловому будинку, розташованому за адресою: провул.. Портовий, 7 в м. Геінчеськ Херсонської області який на праві приватної власності належить [PERSON], але фактично в будинку не проживають з 2001 та 2012 року відповідно з причин зміни місця проживання. Перешкод відповідачам в користуванні будинком з боку позивача не відбувалося. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власність на свій розсуд : продавати, дарувати, заповідати, здавати і оренду, обмінювати, закладати, укладати та інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вважає, що як відповідач [PERSON] так і відповідач [PERSON] без поважних причин в зазначеному будинку не мешкають, тобто не використовують житло за цільовим призначенням - для проживання, і відповідно не реалізували своє право на проживання в будинку протягом встановленого законом строку, а тому згідно ст. 405 ЦК України втратили право користування житловим будинком №7, який розташований по провул.. Портовий в м. Генічеськ Херсонської області. Також судом визнається, що реєстрація відповідачів в зазначеному будинку, створює перешкоди в користуванні позивачем власністю. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком позивача. Разом з тим, суд вважає, що в задоволенні вимог позивача щодо примусового зняття відповідачів з реєстраційного обліку за вказаною адресою необхідно відмовити, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач бажає отримати рішення суду для подальшого його використання для зняття з реєстрації відповідача в житловому будинку, а згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою бо оголошення її померлою. Тобто для захисту прав позивача рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою є достатнім.

Outcome: partial