Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві, просить суд визнати недійсним договір №94187175000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 06 грудня 2017 року, укладеного між ним та ПАТ «Укрсиббанк». Представник відповідача Чупіль Р.Р. в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав з підстав викладених у відзиві, просив суд в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Суд, заслухавши позивача [PERSON], представника відповідача Чупіля Р.Р., дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного: Як було встановлено в судовому засіданні, 06 грудня 20017 року між позивачем [PERSON] та ПАТ «Укрсиббанк» був укладений договір №94187175000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку (далі по тексту - договір). Відповідно до п.1.1 договору, підписуючи цей договір, позичальник погоджується з викладеними у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк» з можливістю відкриття і розрахунково-касового обслуговування карткових рахунків (далі-Правила), які розміщенні для ознайомлення на сайті www.my.ukrsibbank.com та на інформаційних стендах у приміщеннях установ банку та оприлюднені у газеті «Урядовий кур'єр» №105 від 09 червня 2017 року (із усіма змінами та доповненнями): умовами надання споживчого кредиту позичальнику, його обслуговування і погашення; умовами відкриття та розрахунково-касового обслуговування поточних карткових рахунків. Згідно п.1.2. договору, правила після підписання сторонами договору, стають його невід'ємною частиною. Підписуючи договір, сторони підтверджують, що досягли згоди за усіма істотними умовами договору, які викладені в цьому договорі та в правилах. Підписи сторін під цим договором вважаються одночасно підписами під правилами, при цьому після підписання сторонами цього договору, правила не підлягають додатковому підписанню сторонами і вступають в силу для сторін одночасно із підписанням цього договору. Згідно п.2.1 договору банк надає позичальнику кредит, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього договору та правил. Згідно п.3.1. договору сума кредиту за договором становить 45045,05 грн. Відповідно до п.3.4. договору повернення кредиту, плати за кредит, інших платежів, здійснюється у відповідності з правилами (договірними умовами)споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк». Згідно п.3.5. договору, позичальник зобов'язується повертати кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення ануїтетних платежів відповідно до графіка, що викладений у додатку №1 до договору, але в будь-якому випадку кредит повинен бути повернутий не пізніше 06 грудня 2021 року. Відповідно до п.п.3.6., 3.7 договору розмір ануїтетного платежу становить 2382 грн. Ануїтетний платіж повинен сплачуватись щомісячно до 6 числа (включно) кожного місяця. Згідно п.3.11 договору позичальник сплачує банку комісії відповідно до умов цього договору та додатку №1 до договору, який є його невід'ємною частиною. У додатку №1 до договору №94187175000 від 06 грудня 2017 року зазначено, що комісія в розмірі 1,60% від суми кредиту (включається до суми ануїтетного платежу) нараховується банком у випадку, не дотримання позичальником п.3.5.1 договору. Згідно п.3.5.1 договору, сторони погодили, що позичальник щомісячно до 6 числа (включно) перераховує на рахунок банку зазначений у п.3.4 цього договору суму. що дорівнює розміру страхового платежу. відповідно до умов договору добровільного страхування, укладеного між позичальником та ПрАТ «СК «Кардіф», та доручає банку здійснювати щомісячне (6 числа кожного календарного місяця) перерахування сплаченої позичальником суми щомісячного страхового платежу на рахунок ПрАТ «СК «Кардіф» Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Положеннями ч. 1ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У статті 3 ЦК України передбачено, що одним із принципів цивільного законодавства є свобода договору. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом, спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У ст.204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, а саме - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідност.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається із вищезазначеного кредитного договору, між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, про що свідчать підписи обох сторін у договорі. Позивач [PERSON] в позовній заяві зазначив, що обов'язок сплачувати комісію є несправедливою умовою договору, яка суперечить ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». В свою чергу всі відносини між банком і позичальником в частині плати за управління кредитом встановлені договором. Підпис позивача під договором свідчить про його ознайомлення з усіма його умовами, іншою інформацією, надання якої передбачено чинним законодавством України. Згідно із ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України № 168 від 10 травня 2007 року визначає, що Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). В свою чергу відповідно до п. 17 ч. 1ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. В розумінні положень чинного законодавства України, зокрема, статті 1056 ЦК України, послуга, яку надає банк споживачу, - надання грошових коштів. Згідно постанови Верховного суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 положення пунктів 22, 23 статті 1, статті11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до правової позиції ВСУ (справа № 6-1341цс15) Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії. Окрім того, відповідно до п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048- 1052, 1054- 1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз"яснення, наведені упостанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний), або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (статті536,638,1056-1ЦК). Під час розгляду справи судом встановлено, що договір укладений в письмовій формі, він підписаний повноважними особами банку та позивачем, містить всі суттєві умови передбачені законом для договорів і які мають істотне значення, а також які були узгоджені сторонами. Відповідно до правової позиції ВСУ №6-161цс12, відповідно до частин 1, 2 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Позивачем [PERSON] певний термін повертались грошові кошти відповідачу на виконання договору №94187175000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 06 грудня 2017 року, що підтверджується довідкою про стан кредитної заборгованості станом на 23 червня 2018 року. Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ч.5 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Фактичною підставою для звернення позивачем [PERSON] до суду було нарахування відповідачем комісії за управління кредитом. Тобто, дії, які вчиненні відповідачем не при укладенні оскаржуваного договору, а при його виконанні. В свою чергу позивач [PERSON] прийняв умови договору та виконував їх Зважаючи на вищенаведені обставини та виходячи із загальних засад цивільного законодавства - справедливості, добросовісності та розумності, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних доказів у розумінні ст. 80 ЦПК України, для визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку. За вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed