Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати його таким, що втратив право на користування жилим приміщенням . В обгрунтування вимог посилається на те, що згідно договору купівлі - продажу , посвідченого нотаріально 05.08.1992 року , згідно реєстру №2-2289 та зареєстрованому в Коростенському БТІ №5042 від 07.08.1992 року їй належить житловий будинок [ADDRESS]. Зазначила, що у вказаному будинку вона зареєструвала батька свого чоловіка [PERSON]. 12 квітня 2012 року шлюб з чоловіком [PERSON] розірвано. Відповідач в належному їй будинку не проживав жодного дня. На звернення добровільно знятися з реєстрації відповідач відмовляється, оскільки не бажає спілкуватися з нею , як з бувшою невісткою. Фактично [PERSON] проживає в [ADDRESS] Для неї, як власника даного житлового будинку наявність іншої зареєстрованої особи, яка в будинку не проживає створює певні додаткові витрати по його утриманню та певні обмеження, щодо його розпорядження. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач не надав відзиву на вказаний позов. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] що стверджується копією договору купівлі- продажу посвідченого нотаріально 05.08.1992 року , згідно реєстру №2-2289 та зареєстрованому в Коростенському БТІ №5042 від 07.08.1992 року (а.с.7-8 ). В даному будинку зареєстрований відповідач по справі - [PERSON] ( а.с. 3-6). Відповідач в будинку, що належить позивачу, жодного дня не проживав і не проживає по теперішній час, його особисті речі в будинку відсутні, витрат на утримання будинку не несе, що стверджується даними акту сусідів від 22.01.2019 року ( а.с. 9). Будь-яких доказів на спростування цього акту відповідачем не подано. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі рішення суду. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. При цьому згідно до ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст.405 ЦК України , члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, а відповідно ч. 2 ст.405 цього Кодексу член сімї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст.156 ЖК України члени сім"ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Суд, аналізуючи отримані докази та вказані норми законодавчих актів, приходить до висновку, що відповідач втратив право користування спірним житловим приміщенням, не проживаючи в ньому понад три роки, без поважних причин. При цьому, суд враховує, що відповідач, продовжуючи бути зареєстрованим у спірному житловому приміщенні, фактично чинить перешкоди власнику цього приміщення, створючи певні додаткові витрати по його утриманню та певні обмеження, щодо його розпорядженням. На підставі викладеного та

Outcome: approved