Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги він обґрунтовує тим, що вони з [PERSON] . перебувають у шлюбі, який зареєстровано 27.03.2000 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Брусилівського районного управління юстиції Житомирської обла сті. Дітей від даного шлюбу у сторін немає. Сімейне життя з відповідачем не склалося у зв'язку різними поглядами на життя, несумісністю характерів та відсутністю спільних інтересів. Між сторонами постійно виникали конфлікти, бійки. Позивач посилається на те, що [PERSON] неодноразово застосовувала по відношенню до нього фізичну силу. З початку 2008 року сторони не підтримують шлюбні відносини, окремо проживають та не ведуть спільне господарство. Шлюб існує формально. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу у повному обсязі та просила суд його задовольнити, посилаючись на те, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим. Шлюб носить формальний характер; позивачу невідоме місце проживання відповідача. Представник позивача зазначила, що формальне перебування [PERSON] в шлюбі з відповідачкою перешкоджає йому обом влаштувати особисте життя. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча повідомлялася судом належним чином про місце і час слухання справи шляхом публікації оголошення в пресі. В силу положень ст.74 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленою про місце і час судового розгляду. На підставі ст. 224 ЦПК України та за згодою прежставника позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 27 березня 2000 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Брусилівського районного управління юстиції Житомирської обла сті, про що складено актовий запис № 11. Від даного шлюбу подружжя дітей немає. Спір про поділ спільного майна між сторонами відсутній. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В силу положень ст.3 Сімейного кодексу України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права і обов»язки. Судом встановлено, що з початку 2008 року сторони окремо проживають, вони не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільне господарство, не пов»язані спільним побутом. Шлюб існує формально. Подальше існування сім»ї є неможливим, оскільки між сторонами втрачено почуття любові, відсутнє бажання для відновлення шлюбних стосунків і подальшого існування сім»ї. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. Як зазначалось судом вище, сторони у справі не мешкають разом, не ведуть спільне господарство, не пов'язані спільним побутом, кожен з них має власні інтереси. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що сім'я існує формально, а отже шлюб між сторонами може бути розірваний. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки подальше існування сім»ї є неможливим. На підставі викладеного,

Outcome: approved