Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітнього [PERSON], [INFO] без згоди матері та на оформлення з цією метою проїзних документів на неповнолітнього. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі. Обоє є громадянами України. З 20 серпня 2002 року він та відповідачка отримали право на постійне проживання в Сполучених Штатах Америки і в даний час мають там постійне місце роботи та проживання. За час перебування у шлюбі у них з відповідачкою в США [INFO] народився син [PERSON]. Однак сімейне життя не склалося і рішенням Богородчанського районного суду від 09 вересня 2011 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з ним і тільки він матеріально утримує дитину та належним чином піклується про його здоров"я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Фактично дитина проживає в його батьків на території України. З огляду на ту обставину, що він має право на постійне місце проживання в США, то відповідно і має можливість та намір на літніх канікулах поїхати з сином на відпочинок за межі України з метою оздоровлення в кліматичних зонах, які є сприятливими для дітей. Також щоб дитина відвідала США. На протязі останніх трьох років вони із відповідачкою не підтримують жодних стосунків. Протягом всього часу з моменту розлучення, відповідачка ні вихованням дитини, ні її матеріальним забезпеченням не цікавився, з сином жодних зв'язків не підтримує. Син знаходиться на повному його матеріальному утриманні, він забезпечує його всім необхідним. Відповідачка безпідставно відмовляється дати дозвіл на виїзд сина за кордон, нічим не мотивуючи таке своє рішення. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала з викладених підстав. Крім того, пояснила, що відповідачка протягом останніх трьох років життям сина не цікавиться взагалі. Дитина проживає з нею, матері це відомо, однак вона ніколи не зустрічається з сином, не телефонує, не цікавиться його життєвими потребами та станом. Вважає, що є всі підстави для задоволення позову і це відповідатиме інтересам дитини. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Представник третьої особи - служби у справах дітей Богородчанської РДА в судовому засідання заявлені позивачем вимоги підтримав. Вказав, що спільне провення дозвілля та відпочинку дитини з батьком, в тому числі за межами України, відвідання батька в США буде відповідати інтересам дитини, сприятиме його гармонійному всесторонньому розвитку. Відмова матері дитини від спілкування з сином та створення перешкод для можливості виїзду дитини за кордон не мотивоване інтересами дитини. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач з відповідачкою є громадянами України і перебували у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі в них народився син [PERSON], [INFO]. Дитина народжена на території Сполучених Штатів Америки. Після розірвання шлюбу син залишився під опікою позивача і тільки він матеріально утримує дитину, яка проживає на території України у батьків позивача. З 20 серпня 2002 року позивач має право на постійне проживання в Сполучених Штатах Америки і в даний час має там місце роботи та проживання. Позивач має можливість і намір на літніх канікулах поїхати з сином на відпочинок за межі України з метою оздоровлення, а також хоче щоб син відвідав його в США. Однак, відповідачка, як це врегульовано «Правилами оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31.03.1995 року, уникаючи спілкування з колишнім чоловіком, згоди на виїзд сина [PERSON] не дає. За змістом п.1 ст.9 та п.п.1,2 ст.10 Конвенції про права дитини, що прийнята 44-ою сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року і ратифікована Україною 27.02.1991 року, Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини, зокрема коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до зобов'язання Держав-учасниць заява дитини чи її батьків на в'їзд у державу учасницю або виїзд із неї з метою возз'єднання сім'ї повинна розглядатись Державами-учасницями позитивним, гуманним і оперативним чином. Дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право підтримувати на регулярній основі, за виключенням особливих обставин, особисті відносини і прямі контакти з обома батьками. З цією метою і відповідно до зобов'язання Держав-учасниць за пунктом 2ст.9 Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатись в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Суд бере до уваги, що [PERSON] має в Сполучених Штатах Америки житло, роботу, фінансово та матеріально забезпечений, а також враховує, що представник служби у справах дітей Богородчанської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування, вважає за доцільне дати дозвіл на виїзд за кордон малолітнього [PERSON]. Таким чином змістовними аргументами щодо заперечення можливості виїхати за кордон дитини із своїм батьком суд не володіє. Виходячи з інтересів батька та дитини, зважаючи на встановлені обставини справи, суд вважає безпідставною відмову відповідачки надати позивачу дозвіл на виїзд дитини за кордон. На підставі наведеного,

Outcome: approved