Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Згідно позовної заяви, пояснень позивачки та її представника в засіданні, з 08.01.1983 року по 04.02.2009 року позивачка перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого 18.09.1983 року у них народився син [PERSON] Під час шлюбу вона отримала квартиру №20 в будинку №3 по просп.Незалежності в м.Нетішин Хмельницької області на усіх членів сім'ї, а саме: на себе, чоловіка [PERSON], сина [PERSON] та матір - [PERSON] 20 квітня 1998 року вказана квартира була приватизована на усіх членів сім'ї, тобто всі набули права спільної часткової власності на квартиру в рівних частках по 1/4. Після смерті матері позивачка успадкувала її частину і на даний час їй на праві спільної часткової власності належить 1/4 частина квартири №20 в будинку №3 по просп.Незалежності в м.Нетішин Хмельницької області. Відповідач у даній квартирі не проживає з 2005 року, вивіз свої речі і з того часу спільного господарства вони не ведуть. Крім того, між ними склались неприязні стосунки, які на даний час не поліпшились, що унеможливлює спільне володіння і користування квартирою. 04.02.2009 року шлюб між сторонами розірвано. Розподілити квартиру на повноцінні окремі приміщення з урахування ідеальних часток співвласників неможливо. Відповідач має незначну частку у спільній власності на квартиру, але як співвласник не бере участі в управлінні, утриманні та збереженні квартири. Для виконання вказаних зобов'язань необхідно брати участь в утримання будинку та прибудинкової території, сплачувати за опалення, водопостачання, водовідведення, однак зазначених зобов'язань відповідач не виконує, значиться зареєстрованим в квартирі. Водночас плата за постачання холодної, гарячої води, водовідведення та опалення залежить від кількості зареєстрованих осіб в квартирі. Кошти на вказані послуги і витрати на утримання будинку та прибудинкової території позивачка сплачувала самостійно. Всього за період з липня 2006 року по червень 2015 року вона сплатила 29213 гривень 98 копійок на утримання будинку та прибудинкової території, за опалення, водопостачання та водовідведення. Оскільки відповідачу належить 1/4 частка квартири, позивачка вважає, що він повинен їй відшкодувати 7303 гривні 50 копійок витрат на утримання даної квартири (29213,98 грн. : 4). Позивачка та її представник також заявили клопотання поновити строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він був пропущений з поважних причин. Так, відповідач тривалий час не користувався своїм правом користування квартирою, не заважав позивачці проживати в ній, а взамін вона не пред'являла позову про стягнення з нього витрат на утримання квартири. Крім того, у зв'язку з важким матеріальним становищем, вона не мала коштів для сплати судового збору. Після того, як відповідач в травні 2015 року заявив свої права на користування квартирою, вона запропонувала йому повернути частину сплачених коштів на її утримання, але він відмовився, тому вона лише зараз звернулася до суду з даним позовом. На підставі наведеного, позивачка та її представник просили стягнути з відповідача на користь [PERSON] витрати на утримання майна квартири №20 в будинку №3 по просп.Незалежності в м.Нетішин, за період з липня 2006 року по червень 2015 року в сумі 7303 гривні 50 копійок та судові витрати у справі. В судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги визнали частково в межах строку позовної давності, а саме: за період з липня 2012 року по червень 2015 року. Водночас просили застосувати до позовних вимог в частині стягнення витрат з липня 2006 року по червень 2012 року строк позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині, посилаючись на норми ст.ст.256, 257, 261, 267 ЦК України. Вислухавши пояснення позивачки, її представника, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається свідоцтва про право власності на житло від 20.04.1998 року, витягів з реєстру права власності на нерухоме майно № 3696309 від 07.12.2012 року, № 36976056 від 26.12.2012 року, свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.12.2012 року, квартира №20 в будинку №3 по просп.Незалежності в м.Нетішин Хмельницької області належить на праві спільної часткової власності позивачці [PERSON] - 1/2 частка, відповідачу [PERSON] - 1/4 частка, їх сину [PERSON] - 1/4 частка. 04 лютого 2009 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 04.02.009 року. Згідно довідки ДП НАЕК «Енергоатом» ВП «ХАЕС» № 86-2623 від 16.07.2015 року та виписки по рахунку за адресою: м.Нетішин просп.Незалежності, буд.3 кв.20, за період з липня 2006 рок по червень 2015 року [PERSON] сплатила за опалення, гарячу та холодну воду, водовідведення 14279 гривень 85 копійок. Згідно довідок комунального підприємства Нетішинської міської ради "Житлово - комунальне об'єднання" № 01-09/1217 від 10.07.2015 року, № 01-09/н-385 від 23.07.2015 року, за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території по квартирі №20 в будинку №3 по просп.Незалежності в м.Нетішин Хмельницької області за період з липня 2006 року по червень 2012 року сплачено 8949 гривень 19 копійок, за період з липня 2012 року по червень 2015 року - 5984 гривні 94 копійки. Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 17 серпня 2015 року, вирішено зобов'язати [PERSON], [PERSON] усунути перешкоди у здійснені [PERSON] права користування квартирою № 20 по просп.Незалежності, 3 в м.Нетішин Хмельницької області, вселити [PERSON] в квартиру №20 по просп.Незалежності, 3 в м.Нетішин Хмельницької області, зобов'язати [PERSON] передати комплект ключів [PERSON] від вхідних дверей в квартири №20 по просп.Незалежності, 3 в м.Нетішин Хмельницької області та встановлено порядок користування вказаною квартирою. Вказане рішення суду виконано 02.10.2015 року, що підтверджується актом державного виконавця від 02.10.2015 року. В судовому засіданні відповідач підтвердив, що в 2005 році він залишив квартиру №20 в будинку №3 по просп.Незалежності в м.Нетішин Хмельницької області, не проживав там та не сплачував кошти на її утримання. У вказану квартиру він вселився 02.10.2015 року на підставі рішення суду. Відповідно до ст.ст.316 - 318 ЦК правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Усі субєкти права власності є рівними перед законом. Згідно ст.ст.319, 322 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 360 ЦК України, яка визначає порядок утримання майна, що є у спільній частковій власності, передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобовязаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обовязкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, повязаними із спільним майном. Відповідно до ст.162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно ч.ч.1, 2 ст.19 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до п.10 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24.01.2006 року, у разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю членів сім'ї, що проживають у квартирі, та осіб, які проживають у квартирі більше ніж місяць; за послуги з централізованого опалення, утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується співвласник, наймач (орендар). Судом встановлено та не заперечується сторонами, що проживаючи в квартирі, позивачка [PERSON] самостійно сплачувала кошти за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, за опалення, водопостачання та водовідведення, згідно встановлених тарифів. Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідач, як співвласник квартири №20 в будинку №3 по просп.Незалежності в м.Нетішин Хмельницької області, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобовязаний відшкодувати позивачці 1/4 частину сплачених нею коштів на її утримання. Відповідач [PERSON] та його представник не оспорювали розмір понесених позивачкою витрат на утримання квартири, обрахованих згідно встановлених тарифів, але просили застосувати до позовних вимог строк позовної давності. Водночас, позивачка та її представник просили поновити строк позовної давності, посилаючись на те, що він був пропущений з поважних причин, а саме: відповідач тривалий час не використовував своє право користування квартирою, не заважав проживати в ній, а взамін позивачка не пред'являла позову про стягнення з нього витрат на утримання квартири. Крім того, у зв'язку з важким матеріальним становищем, вона не мала коштів для сплати судового збору. Після того, як відповідач в травні 2015 року заявив свої права на користування квартирою, вона запропонувала йому повернути частину сплачених коштів на її утримання, але він відмовився, тому вона лише зараз звернулася до суду з даним позовом. Відповідно до ст.ст.256, 257, ч.6 ст.261, ч.3, 4, 5 ст.267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачкою та її представником не надано доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду з вимогою про стягнення витрат на утримання квартири, тому відсутні підстави для його поновлення. Оскільки позов подано до суду у липні 2015 року, то стягненню підлягають витрати на утримання квартири в межах строку позовної давності за період з липня 2012 року по червень 2015 року. Так, за період з липня 2012 року по червень 2015 року позивачка сплатила 5984,94 грн. за послуги з утримання будинку та прибудинкової території та 6459,57 грн. за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої та холодної води, водовідведення. Отже, з відповідача на користь позивачки слід стягнути 1/4 частину сплачених нею коштів за послуги з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 1496,23 грн. (5984,94 грн. : 4) та 1/4 частину коштів за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої та холодної води, водовідведення в розмірі 1614,98 грн. (6459,57 грн. : 4), а всього: 3111,12 грн. витрат на утримання квартири. Згідно ст.79, ч.1 ст.88 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема: витрат на правову допомогу. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з квитанції № 027150 від 08.10.2015 року, витягу з договору про надання правової допомоги № 144 від 08.07.2015 року, позивачка [PERSON] понесла витрати на отримання правової допомоги адвоката [PERSON] в сумі 500 гривень. Однак, суду не надано розрахунку таких витрат. Як вбачається з роз'яснень викладених в п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" № 10 від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи наведене, відсутність розрахунку витрат на правову допомогу, суд вважає, що в задоволенні вимог про стягнення таких витрат слід відмовити. Позивачкою заявлено позовні вимоги на суму 7303,50 грн., а судом задоволено позов на суму 3111,12 грн., що становить 42,6 % ціни позову, тому з відповідача слід стягнути на користь позивачки судовий збір в розмірі 103 гривні 77 копійок (243,6 грн. х 42,6 %).

Outcome: approved