Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, в якому зазначив, що вважає за доцільне позбавити гр. [PERSON] батьківських прав по відношенню до неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] У судовому засіданні представник позивача Панченко І.О. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти позбавлення її батьківських прав та просить відмовити у задоволенні позову. Прокурор прокуратури Орджонікідзевського району м. Запоріжжя у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить їх задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] виданого відділом РАГС Орджонікідзевського району м. Запоріжжя 08.07.1997 року, актовий запис № 353, батьками дитини [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] виданого відділом РАГС Орджонікідзевського району м. Запоріжжя 18.05.1999 року, актовий запис № 235, батьками дитини [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.11.2012 року, батька [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В частині позбавлення батьківських прав [PERSON] - відмовлено. Як вбачається з висновку районної адміністрації по Орджонікідзевському району від 03.03.2014 року, яким орган піки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON], батьківських прав по відношенню до її дітей, з моменту ухвалення судом вказаного рішення, ставлення [PERSON] до виконання батьківських обов'язків щодо виховання дітей та забезпечення здобуття ними повної загальної середньо освіти не змінилося. Згідно з поданнями Запорізької загальноосвітньої школи №72 від 12.02.2013 року, 07.06.2013 року, 09.09.2013 року, [PERSON], мав численні пропуски занять без поважних причин, мотивація навчання відсутня, мати не має впливу на сина, дитина має схильність до бродяжництва та асоціальної поведінки. З 24.08.2012 р. до 28.12.2012 р. [PERSON] разом з братом перебували в КУ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», куди були влаштовані ВКМСД Орджонікідзевського PB ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області. Відповідачка [PERSON] неодноразово притягувалась до відповідальності в порядку, ст.184 КУпАП, у зв'язку із ухиленням від виконання батьківських обов'язків. Родина [PERSON] перебувала під соціальним супроводом в Запорізькому міському центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. Згідно з листом вказаної установи від 13.08.2013 №1654/03-0, родина [PERSON] не виконувала умов соціального супроводу, консультації психолога центру щодо профілактики негативної поведінки [PERSON] та підвищення його рівня мотивації до навчання відвідувались несистематично. У зв'язку із вищезазначеним, родину [PERSON] знято з соціального супроводу за невиконання умов договору. На даний час [PERSON] та [PERSON] є учнями Запорізького професійного ліцею автотранспорту. Відповідно до листа від 14.02.2014 року вказаного закладу, просять погодити відрахування вказаних дітей в зв'язку з небажанням навчатися та великою кількістю пропусків з усіх предметів. Згідно з виробничою характеристикою ліцею від 14.10.2013, [PERSON] та [PERSON] за час навчання проявили себе як недисципліновані учні теоретичних заняттях були лише 2 дні, на практичних - 1 день. Мати впливу та авторитету на своїх синів не має. Відповідно до листа вказаного закладу від 12.09.2014 року, учні [PERSON] та [PERSON] ведуть себе спокійно та врівноважено, завжди охайні. З боку матері не виявлена активність щодо успішності та поведінки хлопців, однак дуже помітно її хвилювання за синів. Брати [PERSON] мають низький рівень знань, багато пропусків занять без поважних причин. Також вбачається, що [PERSON] вчинено ряд крадіжок, в зв'язку із чим вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.10.2013 року його було засуджено до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном 2 роки. Згідно з листом кримінально-виконавчої інспекції Орджонікідзевського району м. Запоріжжя від 05.02.2014 року №476, [PERSON] перебуває на обліку у вказаній установі за скоєння злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.3 ст.185 КК України. Відповідно до листа СКМСД Орджонікідзевьского PB ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області від 17.05.2013 року №29/6-5735/8, [PERSON] перебуває на обліку у вказаній установі в зв'язку із скоєнням злочину, передбаченого ст.185 КК України. З листа Заводського МВ КВІ Орджонікідзевського РП УДПтС України в Запорізькій області від 23.06.2014 року вбачається, що [PERSON], 1997 р.н, 23.06.2014 року знятий з обліку згідно ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.06.2014 року, у зв'язку із застосуванням до засудженого ЗУ „Про амністію 2014 р.". З пояснень представника позивача вбачається, що [PERSON], попри неодноразові наполегливі рекомендації відділу по Орджонікідзевькому району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради не вжито жодних заходів для оформлення [PERSON] паспорту громадянина України. Відповідно до п.1 ст.18 Конвенціїї ООН про права дитини від 20.11.1989, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифіковано Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.91 батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 164 Сімейного кодексу України перераховані підстави позбавлення батьківських прав. Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України, підставою для позбавлення батьківських прав, являється ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.п. 2, 3, 6 ч. 1 зазначеної статті мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Звідси виходить, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, можливо лише при повному, всебічному та об"єктивному з"ясування всіх обставин, оскільки позбавлення таких прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов"язків. Відповідно ст. 12 Закону України „Про охорону дитинства", на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобовязані виховувати дітей, піклуватися про їх здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Під час розгляду цивільної справи в судовому засіданні було заслухано покази дитини [PERSON], 1999 року народження, який зазначив, що його мати - відповідач [PERSON] поліпшила умови проживання в квартирі, має авторитет для нього, утримує його та брата (купує продукти, речі та надає гроші), у них добрі стосунки, вона цікавиться їх життям та навчанням. Вважає, що його мати не ухиляється від виконання своїх обов'язків. Скоєння ним та його братом кримінальних прапорушень, прогули у навчальних закладах - є їхньою винною поведінкою, за яку вони розкаюються. Також, в судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] працює, поліпшила умови проживання, утримує дітей в межах своїх можливостей (заробітної плати), що підтверджується відповідними докази, а саме: фотокартками, з яких вбачається, хоч і не суттєве, однак поліпшені умови проживання; чеками, які підтверджують купівлю продуктів харчування; довідкою про дохід за шість місяців 2014 року, з якої вбачається, що позивачка отримує у середньому заробітну плату за місяць у розмірі 1000 -1100 грн., що підтверджує доводи позивачки про утримання дітей в межах своїх можливостей. При цьому, встановлено, що інших доходів вона не має та виховує синів одна. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов'язків по вихованню. Належить також встановити, що особа ухиляється від їх виконання свідомо. А це означає, що він вперто та систематично, незважаючи на всі заходи попередження, продовжує не виконувати свій батьківський обов'язок. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). [PERSON], як було з'ясовано під час судового розгляду справи, заперечує проти позбавлення її батьківських прав, намагається спілкуватися з дітьми, працює, в міру можливостей утримує дітей, проживає разом з дітьми. Крім того, враховуючи вік дітей [PERSON] та [PERSON] (відповідно повних 15 та 17 років), хоча вони і є неповнолітніми, однак на переконання суду, вони вільні у виборі своїх життєвих позицій, на які мати незавжди може вплинути. Таким чином, позивачем не було надано беззаперечних доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дітей, винної поведінки відповідача у свідомому нехтуванні своїми обов'язками, які б безумовно свідчили про злісне ухилення відповідачем [PERSON] від виховання та утримання своїх дітей, що у відповідності з вимогами ст.164 СК України було б підставою для позбавлення її батьківських прав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи викладене, розглянувши дану цивільну справу у рамках заявлених вимог, на основі дотримання принципів диспозитивності, змагальності і справедливості судочинства, всебічного та повного дослідження обставин справи, перевірки їх наданими сторонами доказами, оцінивши їх у сукупності, виконавши вимоги процесуального закону, суд дійшов висновку, що позбавляти відповідача батьківських прав передчасно і в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed