Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що він з 15 листопада 1986 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від сумісного проживання мають двох дітей: дочку [PERSON], яка вже є повнолітньою, та неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося у зв'язку з різними характерами та поглядами на сім'ю. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, відновлювати які наміру не мають, та з листопада 2009 року проживають окремо. Спільне життя та збереження сім'ї неможливе, суперечить його інтересам, тому просить задовольнити його вимоги. Позивач в судовому засіданні підтримав позов та підтвердив намір розірвати шлюб за обставин, викладених в позовній заяві. Зазначив, що примирення неможливе, наданий судом строк для примирення позитивних результатів не дав, він має іншу сім'ю, з відповідачкою п'ятий рік проживають окремо, спільного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть, майнового спору на час розгляду справи немає, неповнолітня дочка залишиться проживати разом з відповідачкою. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала та не заперечувала проти розірвання шлюбу, Також просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що сторони 15 листопада 1986 року зареєстрували шлюб у Баглаївській сільській раді Старокостянтинівського району Хмельницької області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 19, це підтверджується даним свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], повторно виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області 15 липня 2010 року. Від спільного сумісного проживання мають двох дітей: дочку [PERSON], яка вже є повнолітньою, та неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя між сторонами не склалось, шлюб існує формально. Причинами розпаду сім'ї стали різні характери сторін, відсутність між ними взаєморозуміння. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, відновлювати які наміру не мають, не ведуть спільного домашнього господарства, не мають спільного сімейного бюджету, п'ятий рік проживають окремо, відповідач має іншу сім'ю, наданий судом двохмісячний строк на примирення позитивних результатів не дав. На час розгляду справи про розірвання шлюбу майновий спір між сторонами відсутній. Сторони вирішили, що після розірвання шлюбу неповнолітня дочка [PERSON] залишиться проживати разом з відповідачкою. За змістом ст. 51 Конституції України, ст. 24, ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи, що між сторонами тривалий час існують непорозуміння та суперечки, внаслідок чого склались неприязні відносини, подружні стосунки вони не підтримують, спільного домашнього господарства не ведуть, спільного сімейного бюджету не мають, жити однією сім'єю не бажають, суд прийшов до висновку, що подальше сімейне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їхньої неповнолітньої дочки, а тому шлюб слід розірвати. Відповідачка просить після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]». Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У відповідності до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Суд дійшов висновку, що після розірвання шлюбу слід залишити відповідачці її шлюбне прізвище «[PERSON]». Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 3 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Положенням ч. 2 ст. 115 СК України визначено, що рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. При розподілі судових витрат суд виходить із положень ст. 88 ЦПК України, згідно яких, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved