Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з професійним захворюванням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він працював на шахті «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля» з 13.06.1977 р. по 07.05.1998 р., з 18.02.2002 р. по 29.10.2004 р., з 03.04.2007 р. по 21.04.2009 р. на різних підземних роботах, а також працював на шахті «Родинська» ДП «Красноармійськвугілля» з 25.01.1999 р. по 11.09.2000 р. гірником підземним очисного вибою. В умовах шкідливих факторів на вугільних підприємствах загалом він має стаж роботи понад 26 років. В результаті тривалої роботи у шкідливих підземних умовах з тяжкою фізичною працею висновком КЛПУ «Обласна клінічна лікарня прохзахворювань» № 287/272 від 14.02.2014 року йому було встановлено професійне захворювання: пневмоконіоз: антрако-сілікатоз інтерстіціальна форма, хронічний бронхіт, легенева недостатність 1-2 ступеню. 07.04.2014 року після проведення розслідування професійного захворювання комісією було складено акт розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4. 30.04.2014 року МСЕК йому встановлено 25% втрати професійної працездатності, рекомендоване медикаментозне лікування. Внаслідок професійного захворювання йому заподіяна моральна шкода, яку він відчував з часу захворювання та продовжує відчувати до теперішнього часу. Він зазнає фізичний біль та страждання, загальне недомагання, слабкість, головокружіння, кашель, хрипи у грудній клітині, часті простудні захворювання. Він тривалий час був вимушений лікуватися у медичних закладах. У зв'язку із професійним захворюванням був істотно змінений його звичний життєвий уклад, а так само взаємини з його близькими й знайомими. Він не може вести повноцінний спосіб життя, протягом тривалого часу відчуває фізичні страждання, психологічний дискомфорт, не може здійснювати свої захоплення, від чого він почуває постійний психологічний дискомфорт, став замкнутий. Відтепер йому постійно потрібні значні зусилля для організації його життя. Все це постійно негативно впливає на його душевний стан, є причиною сильних моральних страждань. Заподіяну моральну шкоду він оцінює у розмірі 50000 грн. Просить суд стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 50000 грн. Позивач до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву з проханням справу розглянути без його участі. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, наполягав на задоволенні позову у повному обсязі, обґрунтовуючи позовні вимоги викладеними в позовній заяві обставинами. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди, відсутня вина підприємства в отриманні позивачем захворювання, вона також не згодна з сумою, в яку позивач оцінив заподіяну моральну шкоду. Просить в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з ДП «Красноармійськвугілля» з 13.06.1977 р. по 07.05.1998 р., з 25.01.1999 р. по 11.09.2000 р., з 18.02.2002 р. по 29.10.2004 р., з 03.04.2007 р. по 21.04.2009 р., де працював на різних підземних роботах (а.с. 4-16). Згідно з висновком КЛПУ «Обласна клінічна лікарня прохзахворювань» № 287/272 від 14.02.2014 року та актом від 08.04.2014 року розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4, позивачу встановлено професійне захворювання: пневмоконіоз: антрако-сілікатоз інтерстіціальна форма, хронічний бронхіт, легенева недостатність 1-2 ступеню. В умовах впливу шкідливих факторів він пропрацював 27 років 7 місяців, останнім підприємством, на якому він працював в умовах шкідливих факторів є ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля» (а.с. 17-18, 24). Позивач у зв'язку з професійним захворюванням неодноразово знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні в медичних закладах (а.с. 20-22). 30.04.2014 року МСЕК позивачу у зв'язку з професійним захворюванням первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності безстроково, йому рекомендоване медикаментозне лікування (а.с. 19). Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Про наявність права на відшкодування моральної шкоди потерпілій особі внаслідок нещасного випадку на виробництві зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту „б" підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про страхові виплати), де в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини зазначено, що: «положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону N 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону N 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця)». Враховуючи надані суду докази, суд вважає, що внаслідок професійного захворювання позивачеві заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнав у зв'язку з захворюванням, внаслідок якого йому встановлено 25% втрати професійної працездатності безстроково, у душевних стражданнях, пов'язаних з наслідками цього захворювання, у зміні звичного перебігу життя, зокрема необхідності тривалий час лікуватися. Але сума, в яку позивач оцінив заподіяну моральну шкоду і яка за його оцінкою становить 50000 гривень, є завищеною і не відповідає отриманим ним моральним стражданням. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним у відшкодування позивачеві заподіяної йому моральної шкоди стягнути з відповідача на користь позивача 10000 гривень. Крім цього, відповідно до ст.88 ЦПК України, враховуючи, що заявлено позов немайнового характеру, суд вважає необхідним стягнути з відповідача в доход держави судовий збір в сумі 243,60 грн., оскільки позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від вказаних витрат при подачі позову до суду. На підставі статей 23, 1167, 1193 Цивільного кодексу України, ст.2371 КЗпП України,

Outcome: partial