Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавської області, про зняття арешту з майна. В позові вказав, що відповідно до відповіді відповідача 06.10.2014 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт належного йому майна як боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні №42973329 з підстав виконання постанови Лубенського міськрайонного суду Полтавської області №539/548/13-п від 13.03.2013 року про стягнення з нього на користь держави штрафу в сумі 2550 грн. 26.12.2014 року вищевказане виконавче провадження завершено на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно бази даних АСВГІ станом на 28.02.2018 року відкрите виконавче провадження, з виконання вищевказаного виконавчого документа у відділі не перебуває. Позивач стверджує, що судове рішення про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2550 грн. ним виконано добровільно в повному обсязі, відкритих виконавчих проваджень де б він був боржником немає, однак звільнити майно з-під арешту відповідач не може у звязку з закінченням виконавчого провадження. Враховуючи вищевикладене, позивач прохає суд скасувати постанову ВП №4273329 від 06.10.2014 року винесену відповідачем якою накладено арешт на все належне йому нерухоме майно. В судове засідання позивач не з»явився, направивши до суду письмову заяву про уточнення позовних вимог відповідно до якої, прохає зняти арешт з усього належного йому нерухомого майна, накладений постановою ВДВС 06.10.2014 року у виконавчому провадженні №42973329. Справу прохає розглянути без його участі на уточнених позовних вимогах наполягає (а.с.15). Відповідач [PERSON] МРВДВС ГТУЮ в Полтавській області в судове засідання свого представника не направив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.13), відзиву щодо позову суду не надав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України перелічені обставини дають суду право провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. При цьому суд враховує, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Судом встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна на підставі постанови відповідача виданої 06.10.2014 року накладено арешт всього нерухомого майна позивача (а.с.7). Вищевказане обтяження було накладено у звязку з тим, що на виконанні у відповідача перебувало виконавче провадження №42973329 з примусового виконання постанови Лубенського міськрайонного суду Полтавської області №539/548/13-п від 13.03.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу в сумі 2550 грн. Разом з тим, з листа відповідача №4815 від 28.02.2018 року вбачається що 26.12.2014 року вищевказане виконавче провадження завершено на підставі п.2 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», однак накладений арешт на майно знято не було. Згідно бази даних АСВГІ станом на 28.02.2018 року відкрите виконавче провадження, з виконання вищевказаного виконавчого документа у відділі не перебуває. Разом з тим, звільнення майна з-під арешту державним виконавцем неможливе, оскільки воно проводиться лише в межах відкритого виконавчого провадження (а.с.5). Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, судом встановлено, що арешт на все нерухоме майно боржника [PERSON] було накладено відповідачем з метою забезпечення виконання постанови Лубенського міськрацонного суду Полтавської області від 13.03.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу в сумі 2550 грн. В подальшому боржником було сплачено суму заборгованості, таким чином необхідність у накладенні арешту на майно боржника відпала, а отже позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України „Про виконавче провадження", у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved