Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про зняття арешту. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він є співвласником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.08.1997 року. Іншими співвласниками є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Маючи намір подарувати частину квартири своїй сестрі, він звернувся до приватного нотаріуса КМНО та під час перевірки наявності обтяжень дізнався, що існує арешт на належу йому частку квартири. Так, згідно отриманої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на належну йому частину квартири накладено арешт, зареєстрований 30.12.2010 року на підставі постанови ВДВС Деснянського РУЮ в м.Києві від 07.04.2010 року № 18501274. 09.04.2020 року він звернувся до відповідача з запитом щодо надання інформації стосовно накладеного арешту. 13.04.2020 року він отримав відповідь, згідно якої на виконанні у відділі перебував виконавчий лист про стягнення з нього коштів на користь АКІБ «УкрСиббанк», останні виконавчі дії по якому проводились 08.04.2014 року, на даний час виконавчий документ на виконанні у відділі не перебуває. Також, йому було повідомлено про неможливість зняття арешту та рекомендовано звернутись до суду з цього питання. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що іншим шляхом арешт зняти неможливо, позивач просить задовольнити його вимоги. В судове засідання позивач не з`явився, надавши суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить розглядати справу в його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, направивши на адресу суду листа, в якому просить розглянути справу в його відсутність. Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, квартира [ADDRESS] на праві власності за реєстрована за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (в рівних долях) на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.08.1997 року (а.с.8). За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 30.12.2010 року зареєстровано арешт нерухомого майна, належного [PERSON] , відповідно до постанови № 18501274 від 07.04.2010 року ВДВС Деснянського РУЮ м.Києва (а.с.9-10). Відповідно до листа Деснянського РВ ДВС м.Київ ЦМУЮ МЮ (м.Київ) № Д/7 від 13.04.2020 року, на виконанні у відділі перебував виконавчий лист № 2-2906 від 09.02.2010 року, виданий Деснянським районним судом м.Києва про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь АКІБ «УкрСиббанк». 29.12.2010 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 08.04.2014 року державним виконавцем було винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження з ПАТ «УкрСибанк» на ПАТ «Дельта Банк». 16.12.2014 року виконавчий лист було повернуто стягувачу і повторно на виконання до відділу виконавчий лист не надходив. Надати більш детальну інформацію немає можливості, оскільки виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню (а.с.12). Згідно зі ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з приписами ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Нормами статті 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено в судовому засіданні, арешт на спірну частку квартири було накладено органом виконавчої служби у 2010 році, на даний час виконавче провадження не здійснюється, а відтак потреби в арешті не існує. На теперішній час наявність цього обтяження (арешту) квартири перешкоджає позивачу у здійсненні ним права власності на вказану квартиру. Скасувати арешт в іншому порядку неможливо, оскільки виконавче провадження, під час здійснення я кого було накладено арешт, знищено за закінченням строків зберігання. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що підстав для накладення арешту на спірну квартиру на даний час не існує, а наявність накладеного обтяження майна порушує права позивача, що дає підстави для задоволення позову, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивача неможливо. Вимога про виключення запису задоволенню не підлягає, оскільки таке виключення є повноваженнями державного реєстраора на підставі рішення суду про скасування арешту, відтак, задоволення такої вимоги виходить за межі компетенції суду. При таких обставинах, суд частково задовольняє позовні вимоги. На підставі викладеного,

Outcome: partial