Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], Деснянська районна у м. Києві державна адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності, в рівних долях, йому, його батьку - [PERSON], його матері - [PERSON] та його брату - [PERSON]. Відповідачка по справі є знайомою позивача, яка в 2012 році вступила до вищого навчального закладу і оскільки у неї не було реєстрації в м. Києві, вона попросила зареєструвати її в квартирі позивача на час навчання за умовою, що в квартирі вона жити не буде. Позивач та інші власники квартири дали на це згоду і в жовтні 2012 року зареєстрували відповідачку, проте вона в квартирі ніколи не жила і своїх речей не завозила. В 2015 році відповідачка закінчила навчання і обіцяла добровільно знятися з реєстрації, але не зробила цього. Відповідачка повністю припинила зв'язок з позивачем, де зараз знаходиться йому невідомо. Комунальні послуги подорожчали і він не може сплачувати їх за відповідачку. На підставі наведеного просить ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позовні вимоги задовольнити, не заперечує порти винесення заочного рішення. В судові засідання відповідачка не з'являлась, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись за адресою реєстрації, про поважність причин неявки суд не повідомляла. Треті особи - [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з`явились, просили проводити розгляд справи у їх відсутності, не заперечували проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи - Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, просив проводити розгляд справи у її відсутності та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства України. Враховуючи інтереси позивача, тривалий час розгляду справи суд вважає, за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що спірним житловим приміщення є квартира [ADDRESS], яка належить на праві власності, в рівних долях, позивачу [PERSON], його батьку - [PERSON], його матері - [PERSON] та його брату - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, виданим 31 грудня 1998 року та зареєстрованим в КП Київське міське бюро технічної інвентаризації 21.01.1999 р. (а.с.5). На даний час в квартирі зареєстровано п'ять осіб (а.с. 7). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд. Проживання та реєстрація сторонніх осіб в квартирі є перешкодою для власника здійснювати свої передбачені законом права власності в повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка не належать до членів сім'ї позивача. Відповідно до Акту від 21.06.2017 р., складеного ЖЕД-316, відповідачка [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] протягом двох років (а.с. 6). Відповідачка ніколи не була та не є на даний час власником квартири [ADDRESS], будь-яких договірних зобов'язань між позивачем та відповідачем пов'язаних з наймом (орендою) цієї квартири не існує. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідачки такою, що втратила право користування житлом є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи те, що відповідно до ст.7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування жилим приміщенням є безпосередньою підставою для зняття з реєстрації особи, яку за рішенням суду позбавлено право користування жилим приміщенням, реєстраційний орган не вправі відмовити в знятті з реєстрації такої особи з посиланням на те, що суд не зобов'язав його вчинити цю дію. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved