Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою 15 вересня 2020 року, в якій просить суд: розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] , зареєстрований 12 травня 1995 року Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровській області, актовий запис №293; стягнути з відповідача на його користь судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 12 травня 1995 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровській області, актовий запис №293. Від шлюбу у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Фактично з літа 2019 року шлюбно-сімейні стосунки між сторонами припинено у зв`язку з різними поглядами на подальше сімейне життя та виховання дитини. З того часу вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають, не підтримують нормальних шлюбно-сімейних відносин, між ними практично відсутнє спілкування. Спір про визначення місця проживання дитини та майновий спір між ними відсутній. Можливості примирення та подальшого збереження сім`ї позивач не вбачає, оскільки, на його переконання, шлюб розпався остаточно та носить формальний характер. Ухвалою суду від 12 жовтня 2020 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] правом на участь в судовому засіданні не скористався, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечувала проти розірвання шлюбу, подавши через канцелярію суду клопотання про надання сторонам строку на примирення. В обґрунтування клопотання зазначила, що вона має намір зберегти їх, із [PERSON] , сім`ю та просила надати їм строк для примирення терміном до 3х місяців, розгляд клопотання, просила проводити, без її участі в судовому засіданні. Оскільки позивач в судове засідання не з`явився, розгляд справи було відкладено та повторно викликано його до суду для з`ясування його позиції з приводу надання строку для примирення. 11 листопада 2020 року від позивача [PERSON] через канцелярію суду надійшла заява щодо розгляду клопотання відповідача про надання строку для примирення, в якій він зазначив, що не заперечує з приводу надання строку для примирення терміном в один місяць, розгляд даного клопотання просив проводити без його участі в судовому засіданні. В ході розгляду справи за клопотанням відповідача ухвалою суду від 11 листопада 2020 року сторонам надавався строк на примирення тривалістю 1 місяць. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів не застосовувались. Після сплину визначеного судом строку на примирення, позивач в судове засідання не з`явився, викликався належним чином, однак причини неявки суду не повідомив. Відповідач, в свою чергу, в судове засідання з`явилась, та зазначила що вони з позивачем ще не примирились, розірвання шлюбу суперечить її духовним цінностям. Вона не вчиняла відповідних дій спрямованих на примирення з позивачем, оскільки вважає, що такі дії зобов"язаний вчиняти останній. В судовому засіданні було оголошено перерву для повторного виклику позивача. В подальшому, позивач [PERSON] правом на участь в судовому засіданні не скористався, подавши заяву, про розгляд справи без його участі, при цьому зазначив, що пред`явлені позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні, а відповідач [PERSON] , в свою чергу, в судове засідання також не з`явилась, будучи належним чином повідомлена про розгляд справи, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило. З метою дотримання розумних строків розгляду справи, оцінюючи характер\~процесу,\~значення справи\~для сторін, суд вважає\~за можливе,\~ухвалити рішення\~за відсутності\~сторін з\~урахуванням подання\~позивачем заяви,\~та висловлення\~позиції відповідача в попередньому судовому засіданні, оскільки вона була належним чином повідомлена про час та дату судового засідання. Дослідивши\~ письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12 травня 1995 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) укладено шлюб, зареєстрований Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровській області, актовий запис №293 (а.с.7). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] від 11 вересня 2020 року, виданим повторно (а.с. 8). Судовим розглядом\~встановлено,\~щошлюбні стосунки між сторонами припинено з літа 2019 року у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, несумісністю характерів, різними поглядами на сімейне життя та майбутнє. Сторони спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають, проживають окремо. Відповідно до\~ст.24\~СК України,\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді жінки\~та чоловіка.Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно зі ст.110 СК України. Як передбачено ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їх дітей. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності\~шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в ст.16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 п.п. «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11 червня 2019 року у справі № 605/434/18, яку кореспондує п.10 \~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Під час розгляду справи, з урахуванням відповідного клопотання відповідача, суд застосовував положення ст.111 СК України шляхом надання сторонам строку на примирення з метою збереження їх сім`ї, що позитивних результатів не дало. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач заперечує проти розлучення, не визнавши позовні вимоги. Відповідно до ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Як роз`яснено у п.10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умов, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку вимог\~статті 81 ЦПК України\~докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки почуттів взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки у родині немає, тобто морально-правові основи шлюбу відсутні, заходи щодо примирення подружжя та збереження родини неможливі. Крім того, подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивач категорично наполягав на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена, збереження їх сім`ї є неможливе та суперечить їх інтересам, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно зі ст.113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 09 вересня 2020 року, виданого повтоно, слідує, що під час державної реєстрації шлюбу відповідач змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », яке після розірвання шлюбу, суд вважає за можливе, залишити без змін, оскільки, відповідачем не заявлено відповідного клопотання. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст.141 ЦПК України суд враховує ухвалення рішення на користь позивача, а тому вважає за необхідне, суму судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 840 грн. 80 коп., стягнути з відповідача на його користь.

Outcome: approved