Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

Позивач 22.02.19 р. звернувся до суду з вказаним вище позовом, просить визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] (далі нотаріус) від 08.12.17 р., що зареєстрований у реєстрі за № 14\~644, про стягнення з нього на користь відповідача 3\~946, 93 доларів США, що за курсом 25,69 відповідно до службового розпорядження Нацбанку України від 03.09.17 р. складає 101\~396 грн 63 коп.. У обґрунтування позовних вимог вказує на наступне: нещодавно він отримав від третьої особи - Ковельського міськрайвідділу державної виконавчої служби Головного Територіального управління юстиції у Волинській області (далі третя особа, Ковельський МРВ ДВС) вимогу виконавця від 05.02.19 р. № 5 0407 03 6 29/6, з якої дізнався про виконавче провадження № 55724197 від 06.02.18 р. з примусового виконання виконавчого напису № 14 644, виданого 08.12.17 р. третьою особою нотаріусом [PERSON] про стягнення з нього на користь відповідача у розглядуваній справі заборгованості за кредитним договором в сумі 103\~196 грн 63 коп.. 20.02.19 р. він звернувся до Ковельського МРВ ДВС із заявою про ознайомлення з матеріалами провадження і надання копій відповідних документів, та дізнався, що за оспорюваним виконавчим написом запропоновано стягнути з нього на користь банку заборгованість за кредитним договором від 21.11.07 р. № 101\~635 сred (далі кредитний договір). Строк, за який провадиться стягнення, - 9 р., 10 міс., 18 дн. з 21.11.07 р. по 03.09.17 р.; сума стягнення 3\~946, 93 доларів США, що за курсом 25,69 відповідно до службового розпорядження Нацбанку України складає 101\~396 грн 63 коп., з урахуванням: 1.заборгованості за тілом кредиту у розмірі 889, 12 доларів США, 2.заборгованості за відсотками у розмірі 2\~860, 59 доларів США, 3.заборгованість по штрафах (фіксована частина) у розмірі 9, 73 доларів США, 4.заборгованість по штрафах (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 187, 49 доларів США, а також витрати за вчинення виконавчого напису в сумі 1\~800 грн. З покликанням на ст. 50 Закону України «Про нотаріат», зазначає, що заборгованості, зазначеної у виконавчому написі, він не визнає. Такий напис вважає незаконним та таким, що не підлягає виконанню з огляду на те, що 31.11.07 р. між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є відповідач, та ним було укладено кредитний договір, за умовами якого йому було надано строковий споживчий кредит в розмірі 5\~000 доларів США з кінцевим терміном повного погашення кредиту - 21.05.09 р.. Покликаючись на ст. 88 Закону України «Про нотаріат», зазначає, що вимоги банку, за якими було 08.12.17 р. видано оспорюваний виконавчий напис, ґрунтуються на заборгованості, що виникла з 21.11.07 р., тобто, поза межами трирічного строку, встановленого цією нормою права. За п. 5. 7 кредитного договору встановлено 5 ти річний строк позовної давності, але до заяви про видачу виконавчого напису не було додано письмових доказів переривання строку позовної давності, тому у нотаріуса не було правових підстав для обчислення такого строку на власний розсуд без врахування загальних правил. Із оспорюваного виконавчого напису не вбачається, чи з»ясовував нотаріус питання про переривання строку позовної давності, без чого не можливо було прийти висновку про його переривання. Крім того за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 23.12.09 р. у справі № 2 2\~256/09, що набрало законної сили, було задоволено позов ЗАТ КБ «Приватбанк» до нього про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором в сумі 12\~973 грн 08 коп., 159 грн 73 коп. судових витрат. На виконання такого судового рішення було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження № 20374275, що було завершено 12.05.11 р. у зв»язку зі стягненням заборгованості. Крім того 13.06.14 р. ПАТ КБ «Приватбанк» повторно звернулось до Ковельського міськрайсуду Волинської області з позовом до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором, що ухвалою суду від 27.11.14 р. у справі № 159/41/62/14 ц був залишений без розгляду у зв»язку з відмовою позивача від позову. Тому ще тоді банк знав про безпідставність своїх вимог. На день вчинення оспорюваного виконавчого напису існувало таке, що набрало законної сили рішення суду від 23.12.09 р., тому вимоги банку про повторне стягнення сум є неправомірними. Вчиненням оспорюваного виконавчого напису, з нього, фактично, стягнуто заборгованість за кредитним договором удруге, тому безспірність вимоги стягувача - відсутня. Покликаючись на судову практику, просить позов задовольнити, врахувавши, що він звільнений від сплати судового збору за Законом України «Про захист прав споживачів». Ухвалою суду від 26.02.19 р. розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (їх представників). Копію вказаної вище ухвали суду з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем отримано під розпис 06.09.19 р., третьою особою нотаріусом 04.03.19 р., третьою особою - Ковельським МРВ ДВС 28.02.19 р.. За станом на 27.03.19 р. відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подав, а треті особи, кожна зокрема, будь - яких своїх пояснень чи інших заяв по суті справи. Суд, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підставні та підлягають до повного задоволення. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що 21.11.07 р. між «Приватбанк» та позивачем у розглядуваній справі було укладено кредитний договір № 101\~635 - CRED (далі кредитний договір), за умовами якого позивач отримав у банку кредит в розмірі 5 000 доларів США з кінцевим терміном повернення кредиту 21.05.09 р.. За рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 23.12.09 р. у цивільній справі № 2 2256/09 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, що виникла по кредитному договору № 101\~635 - CRED від 21.11.07 р. в сумі 12\~973 грн 08 коп.. з [PERSON] було стягнуто на користь банку заборгованість, що виникла по цьому ж кредитному договору. 08.12.17 р. третьою особою у справі - приватним нотаріусом Чернігівського міськнотокругу [PERSON] - було вчинено оспорюваний виконавчий напис (реєстровий № 14\~644) в порядку безспірного стягнення із [PERSON] заборгованості за вказаним вище кредитним договором за період з 21.11.07 р. по 03.09.17 р. у загальній сумі 3\~946, 93 доларів США, що, відповідно до службового розпорядження Нацбанку України від 03.09.17 р., складає 101\~396 грн. 63 коп., на підставі п. 19 ч. 1 ст. 34, ст. ст. 87 89 Закону України «Про нотаріат», п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі Перелік), затвердженого Постановою КМ України від 29.06.99 р. № 1\~172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», Постанови КМ України № 662 від 26.11.14 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Як вбачається з копії вимоги виконавця Ковельського МРВ ДВС № 5\~407 - 03 6 29/6 від 05.02.19 р., оспорюваний виконавчий напис на даний час перебуває у провадженні відділу. За змістом ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат»,\~для стягнення грошових сум нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМ України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. П. 2 Переліку передбачено,\~що для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченою угодою, що передбачає сплату грошових сум, подаються, зокрема, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, та сам нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Зазначена вище правова позиція викладена у постанові ВС України від 20.05.15 р. № 6 - 158цс15. Разом з тим, відповідно до правової позиції ВС України, що була висловлена ним у постанові від 05.07.17 р. у справі 6 - 887цс17: "З урахуванням приписів ст. ст. 15,\~16,\~18 ЦК України, ст. ст. 50,\~87,\~88 Закону України "Про нотаріат", захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує доти, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору не повинен обмежуватись лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. \~87,\~88 Закону України "Про нотаріат"\~у такому\~спорі суд\~повинен перевірити\~доводи боржника\~у повному\~обсязі й\~установити та\~зазначити у\~рішенні,\~чи справді\~на момент\~вчинення нотаріусом\~виконавчого напису\~боржник мав\~безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. В ході розгляду справи встановлено, що на час звернення ПАТ КБ «Приватбанк» до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, судом вже було постановлене рішення по розгляду позовних вимог банку до [PERSON] про стягнення заборгованості саме за вказаним вище кредитним договором. Наведене вище стверджується копією рішення Ковельського міськрайсуду Волинської області від 23.12.09 р. у цивільній справі № 2 2256/09 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, що виникла по кредитному договору, яким позов задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за цим же договором в сумі 12\~972 грн 08 коп.. Та обставина, що вказане вище рішення суду набрало законної сили, було звернуто до виконання та виконане, стверджується наступним. Як вбачається з копії постанови про закінчення виконавчого провадження № 20374275, винесеної держвиконавцем Ковельського В ДВС 12.05.11 р., при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-2256/09, виданого 06.07.10 р. Ковельським міськрайсудом Волинської області про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 12\~972 грн 08 коп., виконавче провадження закінчено у зв»язку із повною сплатою заборгованості. \~\~\~ \~ \~ \~ \~Тому доводи позивача про, фактично, повторне\~проведення стягнення заборгованості за оспорюваним виконавчим написом без врахування зазначеного вище судового рішення, знайшли своє ствердження в суді. Заслуговують на увагу суду і ті доводи позивача, що полягають у неврахуванні нотаріусом при вчиненні оспорюваного напису таких умов кредитного договору, де визначено його сторонами тривалість строку позовної давності; ненадання банком нотаріусу документів, що свідчили б про безспірність заборгованості. Однак при цьому суд враховує, що, навіть факту наявності на день вчинення оспорюваного виконавчого напису вказаного вище судового рішення, достатньо для висновку про те, що насправді на\~момент вчинення\~оспорюваного виконавчого\~напису питання\~про наявність\~у боржника\~заборгованості перед стягувачем було небезспірним. Тому суд вбачає підстави для повного задоволення позовних вимог. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що згідно із ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач є звільненим від сплати судового збору при зверненні до суду з розглядуваним позовом. А оскільки позов слід задовольнити частково, то суму судового збору слід стягнути з відповідача на доход держави у розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір» для подачі позовів немайнового характеру.

Outcome: approved