Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27.01.2014 року шлюб між ним та відповідачкою був розірваний. Після розірвання шлюбу їх спільні діти проживають разом з відповідачкою [PERSON] На даний час діти проживають у матері відповідачки за адресою: [ADDRESS]. З травня 2014 року відповідачка чинить перешкоди у спілкуванні його з синами, забороняє спілкуватися з ними, не дозволяє приїздити до будинку, хоча він бажає приймати участь у вихованні своїх дітей, проводити з ними час, дарувати свою любов, піклуватися про них. Оскільки домовитися з відповідачкою він не може, вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд зобов»язати відповідачку не чинити йому перешкод у вихованні та спілкуванні з дітьми, встановити наступний порядок участі його у вихованні дітей та спілкуванні з ними: систематичний спільний відпочинок з ним кожної суботи з 10 до 20 години; систематичний спільний відпочинок з дітьми влітку, а саме з 01 по 30 липня кожного року з виїздом у місця відпочинку за межі м. Києва. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позову в повному обсязі, просив суд про їх задоволення. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні просила суд про задоволення вимог позивача частково, з урахуванням висновку Служби у справах дітей та сім»ї Вишгородської районної державної адміністрації. Представники третіх осіб - Служби у справах дітей Деснянської РДА в м. Києві та Вишгородської РДА - в судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, просили в своїх письмових заявах проводити розгляд справи без їх присутності. Вислухавши пояснення позивача, відповідачки, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.06.2002 року до 27.01.2014 року. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Частиною 2 статті 2 Сімейного кодексу України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір»ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бети забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім"ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов"язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ст. 257 Сімейного кодексу України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав до вихованні внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Статтею 153 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене. Частиною 1 ст. 159 Сімейного Кодексу України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Частиною 2 ст. 159 Сімейного Кодексу України визначено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, тощо), місце та час їхнього спілкування. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Як встановлено при розгляді справи, сторони не домовились про порядок участі у вихованні та спілкуванні з дітьми їх батька, внаслідок чого позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить визначити порядок участі у вихованні та спілкуванні з дітьми. Відповідно до Висновку Служба у справах дітей та сім»ї Вишгородської РДА за № 7-20/2337 від 22.09.2014 року вважає за доцільне встановити наступний графік спілкування позивача з дітьми: шляхом перебування їх у сім»ї батька у перший та четвертий тиждень щомісяця з 9.00 годин суботи до 20.00 годин неділі; дві неділі під час літніх канікул і тиждень під час зимових канікул за домовленістю між батьками. З урахуванням вищевикладеного, встановлених судом обставин справи, суд вважає, що для позивача необхідно встановити порядок участі у вихованні дітей, який пропонує встановити Служба у справах дітей та сім»ї Вишгородської РДА. Суд вважає, що встановлення саме такого порядку зустрічей з дитиною для позивача буде повністю відповідати їх інтересам дитини, а також не буде порушувати права матері дітей [PERSON] на виховання та спілкування з дітьми. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні підлягають частковому задоволенню з підстав, зазначених вище. На підставі викладеного,

Outcome: partial