Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором, посилаючись на те, що відповідно до Договору про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна від 08 липня 2016 року позивач та відповідач погодили укладення в майбутньому договору купівлі-продажу об'єкту нерухомого майна, а саме: 2-кімнатної квартири, розташованої у м. Києва за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до пункту 2.2. Сторони домовились укласти зазначений Основний договір не пізніше 22.07.2016 року за ціною 937500 гривень. На підтвердження вище вказаних зобов'язань Покупець передає, а Продавець приймає в рахунок належних за Договором платежів аванс у розмірі 25 000 гривень. Відповідно до пункту 5.2. Договору, якщо Продавець в зазначений термін (п. 2.2. та п.2.5) не виконує взяті на себе зобов'язання за цим Договором, Продавець зобов'язується повернути. Покупцеві аванс (п.4) та сплатити штраф, тобто разом суму 50 000 гривень. Відповідно до п. 3.1.5. Договору Продавець зобов'язаний знятись з реєстраційного обліку з Об'єкту, включаючи всіх зареєстрованих осіб. Продавець не виконав зобов'язання, передбачені Договором про наміри, а зокрема, до нотаріуса на підписання нотаріального Основного договору на 10.30 годин 22.07.2016 року Відповідач не з'явився, а також виявилось, у що у згаданій квартирі зареєстровані інші фізичні особи. Зокрема, відповідно до Довідки про склад сім'ї вих. № 1730 від 13.07.2016 року у згаданій квартирі зареєстрований [PERSON], який з реєстрації знятий не був. За таких обставин, сума передана позивачем відповідачу відповідно до договору про наміри від 08.07.2016 р. повинна бути повернена відповідачем позивачу в тому ж розмірі, в якому вона надавалася, а також, оскільки своєю поведінкою відповідач не виконав зобов'язання, передбачені Договором, то з нього підлягає стягненню штраф у розмірі, передбаченому Договором. Також позивач вважає,м що стягнення підлягає пеня у розмірі 1 400,00 грн. згідно п. 5.2 Договору про наміри від 08.07.2016 р. за період з 22.07.2016 р. до 18.08.2016 р. за кожен день прострочки від суми заборгованості у розмірі 50 000,00 грн. Тому просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], грошові кошти в розмірі 51 400 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. За згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши зібрані у справі докази, приходить до висновку про необхідність задоволення частково позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що відповідно до Договору про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна від 08 липня 2016 року позивач та відповідач погодили укладення в майбутньому договору купівлі- продажу об'єкту нерухомого майна, а саме: 2-кімнатної квартири, розташованої у м. Києві за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до пункту 2.2. сторони домовились укласти зазначений Основний договір не пізніше 22.07.2016 року за ціною 937500 гривень. На підтвердження вище вказаних зобов'язань покупець передає, а продавець приймає в рахунок належних за Договором платежів аванс у розмірі 25 000 гривень. Відповідно до пункту 5.2. Договору, якщо Продавець в зазначений термін (п. 2.2. та п.2.5) не виконує взяті на себе зобов'язання за цим Договором, продавець зобов'язується повернути. Покупцеві аванс (п.4) та сплатити штраф, тобто разом суму 50 000 гривень. Відповідно до п. 3.1.5. Договору Продавець зобов'язаний знятись з реєстраційного обліку з Об'єкту, включаючи всіх зареєстрованих осіб. Продавець не виконав зобов'язання, передбачені Договором про наміри, а зокрема, до нотаріуса на підписання нотаріального Основного договору на 10.30 годин 22.07.2016 року відповідач не з'явився, а також виявилось, у що у згаданій квартирі зареєстровані інші фізичні особи. Зокрема, відповідно до Довідки про склад сім'ї вих. № 1730 від 13.07.2016 року у згаданій квартирі зареєстрований [PERSON], який з реєстрації знятий не був. За таких обставин, сума передана позивачем відповідачу відповідно до договору про наміри від 08.07.2016 р. повинна бути повернена відповідачем позивачу в тому ж розмірі, в якому вона надавалася, а також, оскільки своєю поведінкою відповідач не виконав зобов'язання, передбачені Договором, то з нього підлягає стягненню штраф у розмірі, передбаченому Договором. Окрім того позивач вважає, що підлягає стягненню пеня у розмірі 1 400,00 грн. згідно п. 5.2 Договору про наміри від 08.07.2016 р. за період з 22.07.2016 р. до 18.08.2016 р. за кожен день прострочки від суми заборгованості у розмірі 50 000,00 грн. Відповідно до частин 1, 2ст. 635 ЦК попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати іншій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного-законодавства. Пунктом 4 ст.635 ЦК України передбачено, що договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно дост.657 ЦК України, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно з ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Отже, на відміну від завдатку аванс - це лише спосіб платежу, який не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. Зі змісту зазначених норм закону можна зробити висновок, що аванс - це лише спосіб платежу і він не є зобов'язанням. Аванс не виконує забезпечувальної функції, він сплачується боржником у момент настання обов'язку платежу, тобто виконує функцію попередньої оплати. Той, хто отримав аванс, повинен його повернути. Боржник, який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору кредитором. У свою чергу кредитор не може бути зобов'язаним до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків. Тобто, боржник, який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору кредитором. У свою чергу кредитор не може бути зобов'язаним до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитківОскільки договір купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, то сплачена в рахунок виконання договору відповідачці сума авансу повинна бути повернута в тому розмірі, в якому вона передавалася. Таким чином, за попереднім договором про укладення договору купівлі-продажу від 08.07.2016 року, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню сума авансу у розмірі 25 000 гривень Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 1400 грн. та суми штрафу у розмірі 25 000 гривень, тобто у розмірі суми авансу, то, виходячи з принципу диспозитивності та положень ст. 60 ЦПК України, суд вважає, що дані вимоги задоволенню не підлягають,оскільки аванс не є грошовим зобов'язанням, і до цих правовідносин не застосовуються положення ст.ст. 549 -551 ЦК України. Так, зі змісту попереднього договору вбачається, що повернення авансу та такої самої суми (фактично подвійна сума авансу) у вигляді неустойки не відповідає правовій природі неустойки, а відповідає визначенню поняття завдаток. Проте сторони чітко визначилися , що передана при укладенні попереднього договору сума є авансом і при посвідченні основного договору купівлі-продажу ціна квартири зменшується на суму авансу. Крім того, суд зазначає, що за правилами ст. 549 ЦК України неустойкою /штрафом, пенею/ є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Отже , зазначеною нормою закону встановлено правило обчислення неустойки, яка може визначатися лише у відсотках. Норма, яка встановлює таке положення, не є диспозитивною, тобто сторони не вправі змінити таке положення та встановити у договорі неустойку у вигляді твердої суми або у кратному відношенні до суми зобов'язання . Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 17.09.2014 року по справі № 6-53цс-14 яка, у відповідності до ч. 1 статті 360-7 ЦПК України, є обов"язковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права та для всіх судів України.З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги ненаданням відповідачем у відповідності до пунктів 2.1.1, 2.1.2 укладеного договору документів позивачу в підтвердження відсутності заборгованості за всіма платежами, враховуючи, що грошові кошти, які були сплачені позивачем в якості авансу, не можуть вважатись завдатком, оскільки були сплачені не з метою забезпечення виконання зобовязання, тому у звязку з відмовою відповідача повернути грошові кошти позивачу, позовні вимоги про стягнення суми сплаченого авансу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, приймаючи до уваги, що законодавець не передбачає повернення боржником подвійної вартості авансу за умови невиконання боржником своїх зобов'язань, тобто не можливо зобовязати відповідача повернути аванс у подвійному розмірі, у звязку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог про стягнення грошових коштів переданих позивачем у сумі авансу 25 000 гривень, то суд приходить до висновку щодо задоволення в цій частині позовних вимог підлягає задоленню. Питання про судові витрати вирішити в порядку статті 88 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: partial