Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Королівської селищної ради, третья особа без самостійних вимог: нотаріус Пилип М.А. про визнання права власності на спадкове майно. Вимоги заявленого позову мотивовано тим, що [INFO] померла [PERSON], після її смерті відкрилася спадщина, а саме житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. За життя [PERSON] залишила заповіт посвідчений М.Ю.Квак секретарем виконавчого комітету Королівської селищної ради Виноградівського району Закарпатської області від 24.01.1989 року за реєстровим № 8, в якому все майно де б воно не було і з чого б воно не складалося, взагалі все те, що їй належатиме на день смерті, і на що за законом матиме право заповіла позивачці [PERSON]. В 90-тих роках документи на будинок та заповіт залишений [PERSON] були втрачені внаслідок пожежі. У зв'язку з цим, 18.07.2017 року, позивачка Позивачка [PERSON] звернулася до Е.Е. Кльофа секретаря виконавчого комітету Королівського селищної ради Виноградівського району Закарпатської області, яка видала їй дублікат втраченого заповіту. Документи на будинок відновити не вдалося, проте залишилася перша сторінка копії свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який спадкодавець [PERSON] успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON], який помер [INFO]. Спадкоємців, які мають обов'язкову частку у спадщині відповідно до ст. 535 Цивільного кодексу Української РСР немає. 17.08.2017 року позивачка [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу Пилип М.А. за видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак їй було відмовлено у зв'язку з неподачею документів, що посвідчують право власності на будинок, про що нотаріусом було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. На підставі ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР позивачка спадщину прийняла, оскільки після смерті [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Оскільки згідно довідки (архівних даних) КП «Виноградівського районного бюро технічної інтвентеризації» від 08.08.2017 № 534, спадкове майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] станом 01.01.2013 зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданий Виноградівською районною державною нотаріальною конторою від 07.02.1990 року за реєстровим № 244. У зв'язку з чим позивачка [PERSON] змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON], про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлена своєчасно, в судове засідання не з'явилася, однак її представник [PERSON] до суду подав письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності та про те, що вимоги позову підтримують повністю та просять суд такі задоволити. Відповідач-представник Королівської селищної ради, про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлений своєчасно, в судове засідання не з'явився, однак до суду подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про те, що не заперечує проти задоволення заявленого позову. Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків. Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON], після її смерті відкрилася спадщина, а саме житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. За життя [PERSON] залишила заповіт посвідчений М.Ю.Квак секретарем виконавчого комітету Королівської селищної ради Виноградівського району Закарпатської області від 24.01.1989 року за реєстровим № 8, в якому все майно де б воно не було і з чого б воно не складалося, взагалі все те, що їй належатиме на день смерті, і на що за законом матиме право заповіла позивачці [PERSON]. В 90-тих роках документи на будинок та заповіт залишений [PERSON] були втрачені внаслідок пожежі. У зв'язку з цим, 18.07.2017 року, позивачка Позивачка [PERSON] звернулася до Е.Е. Кльофа секретаря виконавчого комітету Королівського селищної ради Виноградівського району Закарпатської області, яка видала їй дублікат втраченого заповіту. Документи на будинок відновити не вдалося, проте залишилася перша сторінка копії свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який спадкодавець [PERSON] успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON], який помер [INFO]. Спадкоємців, які мають обов'язкову частку у спадщині відповідно до ст. 535 Цивільного кодексу Української РСР немає. 17.08.2017 року позивачка [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу Пилип М.А. за видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак їй було відмовлено у зв'язку з неподачею документів, що посвідчують право власності на будинок, про що нотаріусом було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. На підставі ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР позивачка спадщину прийняла, оскільки після смерті [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Оскільки згідно довідки (архівних даних) КП «Виноградівського районного бюро технічної інтвентеризації» від 08.08.2017 № 534, спадкове майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] станом 01.01.2013 зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданий Виноградівською районною державною нотаріальною конторою від 07.02.1990 року за реєстровим № 244. У відповідності до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На підставі п. 4 Перехідних положень ЦК України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після [PERSON], яка померла 02 січня 1995, слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення. Згідно з ч.1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Вимогами ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав до нотаріальної контори у передбачений законом строк заяву про прийняття спадщини. Стаття 41 Конституції України закріплює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (ч. 1). Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (ч. 2). Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4). В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 - що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися д осуду з правилами позовного провадження. У відповідності до п. п. 4.15, 4.18 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року за № 295/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до п.37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно, а згідно статті 1 Першого протоколу до Конвеції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст. 328, ст. 392 ЦК України). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвецїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Outcome: approved