Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

до Корецького районного суду звернулися [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з даним позовом. В обгрунтуванні своїх вимог посилаються на те, що 31 жовтня 1987 року між позивачем [PERSON] та позивачем [PERSON] було укладено шлюб. В цьому шлюбі народилися діти [PERSON] та [PERSON].15 липня 1980 року позивач [PERSON] був зарахований в члени колгоспу ім.Кузнецова де перебував до 14 грудня 1999 року. [PERSON] також була зарахована в члени цього ж колгоспу 20.02.1996 року. Згідно загальних зборів позивачу [PERSON], як члену колгоспу ім.Кузнецова на його території була виділена квартира у житловому будинку садибного типу для проживання, оскільки власного будинку в позивача не було. [PERSON] був головою колишнього колгоспного двору [ADDRESS], а членами двору були інші позивачі, його дружина та діти. Позивачі вказують, що, оскільки вони тривалий час були членами колгоспного двору то всі претендують на 1/4 частину вказаного домоволодіння. Позивачі в судове засідання не з"явились, але надали суду заяви в яких просять справу слухати без їх участі, позовні вимоги просять задовольнити. Представник відповідача - Бриківської сільської ради Корецького району Рівненської області в судове засідання не з'явився, в поданій до суду письмовій заяві позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив розгляд справи здійснювати у його відсутності. Суд, заслухавши пояснення позивачів та перевіривши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав чи інтересів третіх осіб, а тому приймається судом. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, зокрема, довідкою Бриківської сільської ради № 174 від 12.02.2014 року та довідкою Бриківської сільської ради № 520 від 16.05.2014 року, про те, що домоволодіння за адресою [ADDRESS] відносилося до статусу колгоспного двору та станом на 1991 рік в ньому проживали [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно довідки КП «Рівненське ОБТІ» № 758 від 03.12.2013 р. право власності на садибний житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] не зареєстровано. Відповідно до ст.ст.17, 18 Закону України «Про власність» до правовідносин, що виникли до введення в дію зазначеного закону, застосовується діюче на той час законодавство і спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність такого двору. Отже, право власності на майно, яке належало до колгоспного двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні та згідно ст.123 ЦК УРСР (в редакції, яка діяла на час існування правовідносин, що регулювали власність колгоспного двору) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. На підставі вищевикладеного, суд, за відсутності даних про втрату членами бувшого колгоспного двору права на частку в майні колишнього колгоспного двору, приходить до висновку, що частки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] були рівними та становили по 1/4 від цілої квартири житлового будинку садибного типу з надвірними будівлями за кожним з них. Таким чином, вимога позивачів про визнання за ним, як за членом бувшого колгоспного двору, права власності на 1/4 частину квартири садибного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Як вбачається зі змісту ст.120, 121 ЦК України 1963 року, яка діяла на час укладення оспорюваного договору, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору, а при відсутності такої згоди спір про володіння, користування або розпорядження майном колгоспного двору вирішується судом. Відповідно до ч.1 ст.1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Таким чином, обраний позивачами спосіб захисту своїх прав відповідає чинному законодавству. Беручи до уваги встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved