Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за договором. Свої позовні вимоги обгрунтовувавтим, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 15.10.2007 року було укладено кредитний договір на суму 105000 доларів США строком до 14.10.2022 року із сплатою відсотків у розмірі 12,9 % за користування кредитними коштами. Того ж дня між сторонами було укладено [PERSON] угоду №1 до Договору. пізніше 27.02.2009 року було укладен ще одну додаткову угоду № 1. В забезпечення виконання зобов"язань за даним договором 15.10.2007 року було укладено договір поруки між позивачем та відповідачем [PERSON], із подальшими змінами від 27.02.2009 року. В порушення умов кредитного договору відповіда [PERSON],свої зобовязання не виконав. Станом на 16.06.2015 року загальна сума заборгованості становить 143714,70 доларів США, з яких 89252,30 доларів США кредит на заборгованість, 54462, 40 доларів США заборгованість по процентам. Також станом на 16.06.2015 року заборгованість по пені та процентах складає 571176,22 грн., з яких 211222,93 грн. пеня за прострочення сплати кредиту, 359953,29 грн. пеня за прострочення сплати процентів. Просив стягнути з відповідачів в користь позивача дану суму боргу. Представник позивача в судовому засідання не зявився. Віднього надійшлазаява, в якійвін просив справу розглядати у його відсутності, позо впідтримує, просив йогозадоволити. Відповідачі та їх представники в судове засідання не зявилися, хоча про час та місце судового розгляду належним чином повідомлялися, у звязку з чим було ухвалено розглядати справу в заочному порядку. Дослідившиматеріалисправи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобовязуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплачувати відсотки. Долученими до матеріалів справи письмовими доказами, судом встановлено, що відповідач [PERSON], згідно кредитного договору від 15.10.2007 року отримав у позивача кредит у розмірі 105000 доларів США строком до 14.10.2022 року із сплатою відсотків у розмірі 12,9 % за користування кредитними коштами. Того ж дня було укладено [PERSON] угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту, якою зокрема було встановлено сплату процентів в подвійному розмірі за користування кредитними коштами в понад встановлені строки. Згодом 27.02.2009 року було укладено ще одну [PERSON] угоду до Договору про надання споживчого кредиту, якою змінено графік погашення кредиту. Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином і відповідно до умов договору. Якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У порушення вищезазначених норм закону та умов договору відповідач [PERSON], зобовязання за вказаним кредитним договором не виконав. У звязку з даними порушеннями у останнього, станом 16.06.2015 року загальна сума заборгованості становить 143714,70 доларів США, з яких 89252,30 доларів США кредитна заборгованість, 54462, 40 доларів США заборгованість по процентам. Також станом на 16.06.2015 року заборгованість по пені та процентах складає 571176,22 грн., з яких 211222,93 грн. пеня за прострочення сплати кредиту, 359953,29 грн. пеня за прострочення сплати процентів. В добровільному порядку від погашення кредитної заборгованості відмовився. З метою забезпечення виконання зобовязань за даним кредитним договором, між позивачем та відповідачем [PERSON], 15.10.2007 року було укладено договір поруки. Проте, 27.02.2016 року між сторонами було укладено [PERSON] угоду №1 до Договору поруки, якою Поручитель надала свою згоду на зміну основного зобовязання, в тому числі надала згоду на здійснення таких змін в майбутньому. Відповідно до договору поруки поручитель поручається перед кредитором за порушення зобовязання боржником у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів. Відповідно до вимогст.ст. 554, 610 ЦК України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. Згідност.ст. 610, 611 ЦК України, невиконанняз обовязання або виконанн яйого з порушенням умов, визначених змістом зобовязання являється порушенням зобовязання. В разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одночасно суд не знаходить підстав для застосування строку позовної давності до позовних вимог на пропуск яких у своїй заяві про перегляд заочного рішення посилався представник відповідача [PERSON] Так, згідно вимог ст. ст. 253, 257, 260, 261, 264, 267 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Як вбачається із розрахунку заборгованості, останній платіж на погашен тіла кредиту Позичальник вніс 28.02.2011 року в сумі 1170,00 дол. США, а на погашення процентів 29.11.2013 року в сумі 1000,00 дол. США. Згідно п. 1.6. Кредитного договору, сторони погодили наступну черговість погашення грошових зобовязань за договором, спершу погашаються прострочені та строкові проценти за договором, потім прострочене та строкове тіло кредиту. Із зазначеного вбачається, що 29.00.2013 року весь платіж було зараховано на погашення тіла кредиту, оскільки його суми було не достатньо для зарахування коштів на погашення прострочених та строкових відсотків. Проте цей платіж є тією дією особи, що свідчить про визнання нею свого боргу а одже є обставиною яка перериває строки позовно давності по інших прострочених платежах, що мали бути здійснені до 29.11.2013 року. Також слід зазначити, що а ні самими відповідачами, а ні їх представником так і не була подана самостійна заява про застосування строку позовної давності, а без такої заяви суд не взмозі застосувати строк позовної давності самостійно. Не знайшло свого підтвердження і посилання представника [PERSON], що начебто пеня за несвоєчасне погашення заборгованості нарахована і з пропущенням строку позовної давності, оскільки як вбачається із розрахунку заборгованості, вона розрахована в період з 17.06.2014 року по 17.06.2015 рік., тобто в межах однорічного строку позовної давності, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 258 ЦК України. Посилання представника [PERSON], у заяві про перегляд заочного рішення на те, що начебто порука припинена також є безпідставними, оскільки як вбачається із матеріалів справи відповідач [PERSON], 27.02.2009 року уклала з позивачем [PERSON] угоду №1 до Договору поруки, якою підтвердила свої обовязання та надала згоду на зміну основного зобовязання в майбутньому без необхідності укладення додаткових угод до діючого Договору поруки. Так згідно п. 22 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.06.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Таким чином, здобутими по справі доказами, стверджується, що позовні вимоги є підставними і обгрунтованими, а отже підлягають до задоволення. Одночасно суд приходить до висновку, що судовий збір слід стягнути порівну з кожного з відповідачів в рівних частинах, оскільки як зазначено в п. 35 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. На підставівикладеного, ст. ст. 526, 527, 530, 554, 610, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: approved