Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до Державного підприємства «Селидіввугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з нещасним випадком на виробництві. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 04.03.2013 року по 08.02.2018 року він перебував у трудових відносинах з ДП «Селидіввугілля», працював у ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» прохідником підземним 5 розряду. Під час виконання трудових обов'язків 04.12.2015 року з ним стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого він отримав травму: відкриті уламкові переломи середніх фаланг 2, 3 пальців лівої кісті зі зміщенням уламків. 08.12.2015 року відповідачем за результатами розслідування нещасного випадку були складені акти за формою Н-1 та за формою Н-5. 16.03.2016 року МСЕК йому встановлено 20% стійкої втрати професійної працездатності. Внаслідок нещасного випадку він був змушений знаходитися на лікарняному, проходити медичні обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури. В результаті нещасного випадку йому заподіяна моральна шкода, а саме він відчуває фізичній біль та страждання, психологічні страждання, які негативно впливають на образ його життя. Він тривалий час змушений лікуватися, йому встановлено 20% стійкої втрати професійної працездатності. Всі ці фактори викликають негативні емоції і переживання, позначилися на його здоров'ї та психіці, він знаходиться в пригніченому стані. Порушено його нормальні життєві зв'язки, йому доводиться докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Просить суд стягнути з відповідача на його користь у відшкодування заподіяної моральної шкоди 20000 грн. Відповідач надав відзив на позов, де зазначив, що позивач дійсно працював на їхньому підприємстві прохідником підземним 5 розряду з 04.03.2013 по 08.02.2018 та 04.12.2015 з позивачем стався нещасний випадок на виробництві. Згідно п.7 акту № 19 від 08.12.2015 форми Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, однією із причин нещасного випадку є особиста необережність потерпілого, встановлено, що в тому числі і позивач порушив законодавство про охорону праці. Позивачем не надано суду доказів спричинення йому моральної шкоди. Вважають, що висновок МСЕК про встановлення позивачу ступеня стійкої втрати професійної працездатності та акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, не можуть бути доказами заподіяння позивачу моральної шкоди. Крім того, звертають увагу, що відділенням ВД ФССНВ та ПЗ у відшкодування позивачу заподіяної внаслідок травми шкоди виплачена одноразова грошова допомога та проводяться щомісячні страхові виплати втраченого заробітку у розмірі 20%. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Позивач до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у порядку, передбаченому чинним цивільно-процесуальним законодавством, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у порядку, передбаченому чинним цивільно-процесуальним законодавством, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач працював прохідником підземним 5 розряду у ВП Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» з 04.03.2013 по 08.02.2018 (а.с.6-14). 04.12.2015 року з позивачем під час виконання ним трудових обов'язків стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого позивачу був встановлений наступний діагноз: відкриті уламкові переломи середніх фаланг 2, 3 пальців лівої кісті зі зміщенням уламків, що підтверджується актом № 19 від 08.12.2015 форми Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, а також актом від 08.12.2015 форми Н-5 розслідування нещасного випадку на виробництві. Особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, зазначені сам постраждалий [PERSON], гірничий майстер [PERSON], МГВМ [PERSON], прохідник [PERSON] (а.с.15-20). У зв'язку з порушенням [PERSON] правил безпеки комісією з питань охорони праці ВП Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» вирішено рекомендувати ФССНВВ та ПЗ зменшити розмір одноразової допомоги позивачу на 15% (а.с. 58, 59). Позивач у зв'язку з травмою, отриманою на виробництві, неодноразово знаходився на лікуванні у медичних закладах (а.с. 21-45). 16.03.2016 року МСЕК позивачу у зв'язку з нещасним випадком на виробництві первинно встановлено 20% втрати професійної працездатності на строк до 01.04.2017 року. 22.03.2017 року МСЕК позивачу у зв'язку з нещасним випадком на виробництві повторно встановлено 20% втрати професійної працездатності на строк до 01.04.2019 року, йому рекомендоване медикаментозне та оперативне лікування (а.с. 46, 47). Відповідно до ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Про наявність права на відшкодування моральної шкоди потерпілій особі внаслідок нещасного випадку на виробництві зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту „б" підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про страхові виплати), де в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини зазначено, що: «положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону N 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону N 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця)». Враховуючи надані суду докази, суд вважає, що внаслідок нещасного випадку на виробництві позивачеві заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнав у зв'язку з каліцтвом, внаслідок якого йому встановлено 20% втрати професійної працездатності, у душевних стражданнях, пов'язаних з наслідками цього каліцтва, у зміні звичного перебігу життя, зокрема необхідності тривалий час лікуватися. Але сума, в яку позивач оцінив заподіяну моральну шкоду і яка за його оцінкою становить 20000 гривень, є завищеною і не відповідає отриманим ним моральним стражданням. При визначенні суми відшкодування заподіяної позивачеві моральної шкоди суд враховує наявність встановленої також і вини позивача у нещасному випадку. З урахуванням вини позивача у нещасному випадку, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним у відшкодування позивачеві заподіяної йому моральної шкоди стягнути з відповідача на користь позивача 8000 гривень. Крім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що заявлено позов немайнового характеру, суд вважає необхідним стягнути з відповідача в доход держави судовий збір в сумі 704,80 грн., оскільки позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від вказаних витрат при подачі позову до суду. На підставі ст.2371 КЗпП України,

Outcome: partial