Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

На розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій [PERSON] просить визнати: - дійсним біржовий контракт (договір купівлі-продажу) нерухомого майна житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований Товарною біржою «Час» за номером № 0006/99 від 13.01.1999 року;- право власності на дана нерухоме майно в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 13.01.1999 року чоловік позивачки - [PERSON] , 1945 року народження та [PERSON] уклали правочин з купівлі-продажу нерухомого майна, в результаті якого продавець - [PERSON] продала, а покупець [PERSON] купив будинок [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці площею 1200 кв.м., в тому числі 239 кв.м. з господарськими та побутовими будівлями. Договір купівлі-продажу будинку сторони оформили у письмовій формі та зареєстрували на Товарній біржі «Час» за номером № 0006/99 від 13.01.1999 року. Зазначений будинок належав продавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03.06.1997 року. На підставі договору купівлі-продажу було проведено державну реєстрацію в Дзержинському бюро технічної інвентаризації, про що було зроблено запис у реєстрову книгу №8 за реєстровим № 1422 від 27.01.1999 року та видано відповідне реєстраційне посвідчення. Також на підставі біржового контракту № 0006/99 від 13.01.1999 р. був виданий технічний паспорт на зазначений будинок. [INFO] чоловік позивачки [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21.06.2007 року. Після смерті чоловіка позивачка звернулася до державного нотаріуса Костянтинівської нотаріальної контори Донецької області, яка виконує обов`язки Торецької державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] . До заяви надала договір купівлі - продажу, який підтверджує право власності, а саме біржовий контракт № 0006/99 від 13.01.1999 року зареєстрований Товарною біржою «Час» у м. Донецьк та документи підтверджуючі родинні відносини. Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 14.02.1968 року та Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 14.04.2020 року. 09.10.2019 року за вихідним номером 259/02-31 позивачка отримала від державного нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Дана Постанова мотивована тим, що будинок придбаний через товарну біржу і цей договір не був нотаріально посвідчений. Нотаріально договір між сторонами посвідчений не був, тому як відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі не підлягали нотаріальному посвідченню. Позивач не може реалізувати свої майнові права, оскільки у діючих на час укладання біржового контракту в 1999 році та чинних правових нормах на теперішній час, є протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору. Вказані обставини зумовили судовий захист майнових прав [PERSON] в спосіб визнання біржового контракту дійсним, за допомогою якого позивач досягне панування над належним їй нерухомим майном. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, суду адресовано заяву про розгляд справи в її відсутність, заявлені вимоги підтримано. Відповідачем - представником Новгородської селищної ради в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України заявлено клопотання про проведення судового розгляду в відсутність представника органу місцевого самоврядування, заперечень по суті заявлених вимог не надано, позовну заяву визнано. Представник третьої особи Товарної біржі «Час» до суду не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, однак про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, яке відповідно до частини четвертої цієї статті проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 1, ч. 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь - якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, належно з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних висновків. З матеріалів справи встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. 13.01.1999 року чоловік позивачки - [PERSON] , 1945 року народження та [PERSON] уклали правочин з купівлі-продажу нерухомого майна, в результаті якого продавець - [PERSON] продала, а покупець [PERSON] купив будинок [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці площею 1200 кв.м., в тому числі 239 кв.м. з господарськими та побутовими будівлями. Договір купівлі-продажу будинку сторони оформили у письмовій формі та зареєстрували на Товарній біржі «Час» за номером № 0006/99 від 13.01.1999 року. Зазначений будинок належав продавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03.06.1997 року. На підставі договору купівлі-продажу було проведено державну реєстрацію в Дзержинському бюро технічної інвентаризації, про що було зроблено запис у реєстрову книгу №8 за реєстровим № 1422 від 27.01.1999 року та видано відповідне реєстраційне посвідчення. Також на підставі біржового контракту № 0006/99 від 13.01.1999 р. був виданий технічний паспорт на зазначений будинок. [INFO] чоловік позивачки [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21.06.2007 року. Після смерті чоловіка позивачка звернулася до державного нотаріуса Костянтинівської нотаріальної контори Донецької області, яка виконує обов`язки Торецької державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] . До заяви надала договір купівлі - продажу, який підтверджує право власності, а саме біржовий контракт № 0006/99 від 13.01.1999 року зареєстрований Товарною біржою «Час» у м. Донецьк та документи підтверджуючі родинні відносини. Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 14.02.1968 року та Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 14.04.2020 року. 09.10.2019 року за вихідним номером 259/02-31 позивачка отримала від державного нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Дана Постанова мотивована тим, що будинок придбаний через товарну біржу і цей договір не був нотаріально посвідчений. Згідно копії реєстраційного посвідчення, виданого 27.01.1999 «Бюро технічної інвентаризації» право приватної власності зареєстровано за [PERSON] , реєстраційний номер № 1422, записано в реєстрову книгу №8 (а.с. 11) На ім`я [PERSON] КП «Бюро технічної інвентаризації» складено 10.01.1999 року технічний паспорт на вказане домоволодіння (а.с. 13-14). Згідно Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21.06.2007 року [PERSON] [INFO] помер. Згідно рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 14.04.020 року у справі №225/1311/20 провадженні № 2-о/225/172/2020 встановлено факт родинних відносин, а саме: факт того, що [PERSON] [INFO] , (РНОКПП: [NUMBER] ) є дружиною [PERSON] , згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 14.02.1968 року, який помер [INFO] . Відповідно до статті 4 3акону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01.07.2004 р. № 1952-IV (вступив в дію з 01.01.2013 року) обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право власності на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Позивач постійно і відкрито користується домоволодіння, однак наявні перешкоди у здійсненні державної реєстрації права власності на нерухоме майно, оскільки біржовий контракт (договір купівлі-продажу) нотаріально не посвідчено. На підставі зазначених доказів позивач [PERSON] ґрунтує заявлені вимоги. Статті 12, 81 ЦПК України передбачають обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом надано оцінку поданих [PERSON] доказів і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в позовній заяві та про задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права. Спірні правовідносини склалися на підставі укладеного 13.01.1999 року біржового контракту (договору купівлі-продажу). Відповідно до пп. 4 і 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набуття ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року, таким чином при розгляді даної справи необхідно застосовувати норми ЦК України в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" від 10.12.1991 року № 1956-ХІІ (в редакції, чинній на момент укладання спірного правочину) угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Таким чином, на дату укладання чоловіком позивача - [PERSON] правочину в законодавстві існували протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору, мала місце колізія норми ст. 15 Закону України „Про товарну біржу" та норми кодифікованого нормативно-правового акту, а саме ст. 277 ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, в якому роз`яснено, що у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше. В даному випадку, наявна колізія норм матеріального права, що мають однакову юридичну силу, при цьому суд акцентує увагу, що Закон України "Про товарну біржу" було прийнято в 1991 року, а Цивільний кодекс на момент укладання спірного правочину діяв з 1963 року. При вирішенні спору про необхідність чи відсутність необхідності нотаріального посвідчення правочину, укладеного на товарній біржі, суд вважає правомірним застосування положення ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (як нормативного акту, прийнятого пізніше), що дозволяв укладати біржові контракти щодо відчуження житлової нерухомості фізичною особою без нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) - якщо сторони домовилися про всі істотні умови договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, - суд може визнати такий договір дійсним. У такому випадку наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Як вбачається із матеріалів справи доказом укладення і виконання біржового контракту (договору купівлі-продажу) є підтвердження факту проведення всіх розрахунків (сплата визначеної договором суми грошей, які продавцем отримані до підписання договору). Згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України та ст. ст. 224, 227 ЦК України (в редакції 1963 р.), які діяли на час укладення договору, передбачено: - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України (у редакції від 16.08.2020 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. З матеріалів справи вбачається, що умови біржового контракту (договору купівлі-продажу) від 13.01.1999 року виконано, однак правочин не посвідчено нотаріально. Така обставина перешкоджає позивачу у здійсненні права володіння та розпорядження належним домоволодінням, право власності не підлягає визнанню державним реєстратором. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Одним із способів захисту цивільних прав, згідно ч.2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту прав передбачений і відповідає чинному законодавству. Суд, враховуючи вищевикладене, після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів, за встановленням того, що при укладанні біржового контракту (договір купівлі-продажу) № 0006/99 від 13.01.1999 року було досягнуто всіх умов угоди та виконано прийняті зобов`язання, при цьому до теперішнього часу заперечень стосовно наслідків укладення правочину не виникло, - приходить до висновку про наявні підставі для застосування вимог ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 р.) щодо можливості визнання зазначеного договору дійсним. Крім того, суд визнає вимоги [PERSON] в частині визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS] (нерухоме майно є предметом біржового контракту №0006/99 від 13.01.1999), у порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Судом встановлено, що 13.01.1999 року чоловік позивачки - [PERSON] , 1945 року народження та [PERSON] уклали правочин з купівлі-продажу нерухомого майна, в результаті якого [PERSON] купив будинок [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці площею 1200 кв.м., в тому числі 239 кв.м. з господарськими та побутовими будівлями, таким чином став власником даного будинку. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Виконкомом Новгородської селищної ради міста Дзержинська Донецької області від 21.06.2007 року, [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 105. Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого Ясинуватським міскбюро ЗАГС Донецької області від 14 лютого 1968 року, [PERSON] , 1945 року народження та [PERSON] , 1949 року народження одружилися [INFO] , після реєстрації одруження [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON] , актовий запис № 22. Відповідно до рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 14 квітня 2020 року у справі №225/1311/20 провадженні №2-о/225/172/2020 за заявою [PERSON] , заінтересована особа: Новгородська селищна рада м. Торецька Донецької області про встановлення факту родинних відносин, яку задоволено, встановлено факт родинних відносин, а саме: факт того, що [PERSON] [INFO] , (РНОКПП: [NUMBER] ) є дружиною [PERSON] , згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 14.02.1968 року, який помер [INFO] . Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08 жовтня 2019 року державного нотаріуса Костянтинівської державної нотаріальної контори Донецької області Вікулкіної Г.В., після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки [PERSON] не надала необхідних документів для вчинення нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який розташований за адресою: будинок [ADDRESS] . Відповідно до ст. ст. 1222, 1223 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини та право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] відповідно до ст. 1268 ЦК України є єдиним спадкоємцем за законом, оскільки, відповідно до наданої Торецькою державною нотаріальною конторою відповіді, після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, ніхто не звертався. За наведених обставин, у інший спосіб, крім як за рішенням суду, [PERSON] , яка є єдиною спадкоємицею за законом, після смерті чоловіка [PERSON] не може реалізувати своє право на прийняття спадщини та визнання за нею права власності, в порядку спадкування, на вищезазначений будинок. Відповідності до ст. ст. 41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені сторонами відповідно до ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що визнання права власності в порядку спадкування не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,ст.ст.47ЦК України(у редакції 1963р.), ст.ст.16,220,319,328ЦК України,

Outcome: approved