Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання шлюбу недійсним. Свої вимоги мотивують тим, що 27 квітня 1996 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований відділом РАЦС Залізничного районного управління юстиції, актовий запис №120. [PERSON], [INFO], ще до їх шлюбу, згідно свідоцтва про зміну прізвища, імені, та по-батькові, змінив своє прізвище і ім'я [PERSON], на [PERSON] та дату народження [INFO], на [INFO]. Крім цього, її стало відомо вже після його смерті [INFO], що саме під прізвищем [PERSON], [INFO], приблизно в 1990-1993 роках він лікувався у Львівській обласній клінічній психіатричній лікарні психічні розлади (шизофренія), та перебував на обліку у Львівському психоневрологічному диспансері, про що вона до шлюбу не знала. Вважає, що у її чоловіка була тяжка хвороба, відомості про яку він приховав при укладенні шлюбу, а оскільки вона не знала цих обставин до укладення шлюбу, шлюб повинен бути визнаний недійсним. Просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримала позовні вимоги, дали пояснення аналогічні викладених у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Представник відповідача у судому засіданні при вирішення позову покладається на розсуд суду, оскільки вони надали всі документи суду. Просить винести рішення згідно чинного законодавства. Третя особа у судове засідання не з'явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про день, час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у її відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення, проти чого і не заперечили позивач, представник позивача та представник відповідача. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що [PERSON] виявляв ознаки агресивності та неадекватності в побуті та на роботі, з приводу чого і лікувався Львівській обласній клінічній психіатричній лікарні, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до актового запису № 120 здійсненого 27.04.1996 року відділом РАЦС Залізничного районного управління юстиції вбачається, що 27 квітня 1996 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. Судома встановлено, що до шлюбу [PERSON] змінив прізвище, ім'я на [PERSON], що підтверджується копією запису акта про зміну прізвища, імені, по батькові № 22 від 11.08.1992р. складеного Залізничним відділом ДРАЦС Львівського міського управління юстиції та свідоцтвом про зімну прізвища, імені, по батькові [NUMBER] від 11.08.19992 року. Як вбачається із довідки №2659д від 05.09.2014 року виданої Львівським обласним клінічним психоневрологічним диспансером, що [PERSON], 1948 р.н. знаходився на лікуванні стаціонарному в ЛОКПНД з приводу неврологічний розвиток особи по депресивно-індохондричному типу. Дата госпіталізації: 2.03.-13.04.1988р., 20.08.-24.08.1989р., 5.10.-27.10.1989р., 19.04.-19.05.1990р. Диспансер не відвідує. Із відповіді Комунального закладу "Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня" від 09.09.2014 року №1300/01-43 видно, що згідно архівних даних [PERSON], [INFO], мешканець [ADDRESS]., одноразово знаходився на лікуванні у КЗ ЛОКПЛ з 27.09.1990р. до 30.10.1990 р. з діагнозом: Патохарактерологічний розвиток особисто по паранояльному типу. Тому суд вважає, що позивач [PERSON] та її представник у судовому засіданні надала належні докази, які свідчать про наявність у її чоловіка тяжкої хвороби, відомості про яку він приховав при укладенні шлюбу, при цьому позивачака про це і не занала. Крім цього, позиція позивача підтверджується в судовому засіданні свідками [PERSON] та [PERSON] Суд вважає, що такі пояснення свідків є логічними, вірними та не спростовуються іншими матеріалами справи. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Згідно ч. 1, ч. 5 ст. 30 СК України особи, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, повинні повідомити одна одну про стан свого здоров'я. Приховання тяжкої хвороби, а також хвороби, небезпечної для другого з подружжя, їхніх нащадків, може бути підставою для визнання шлюбу недійсним. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.41 СК України з особою, яка приховала свою тяжку хворобу або хворобу, небезпечну для другого з подружжя і (або) їхніх нащадків. Аналіз зазначеної статті свідчить про те, що особа яка має хворобу, по-перше, повинна знати про неї; по-друге, приховувати хворобу; по-третє, хвороба має бути тяжкою або небезпечною для іншого з подружжя або нащадків. А згідно ст. 18 КпШС України (що діяв на час реєстрації сторонами шлюбу) особи, які одружуються, мають бути взаємно обізнані про стан здоровя один одного. Порушення даної вимоги відповідно до ст.45 КпШС України є підставою для визнання шлюбу недійсним. На підставі ч. 2 ст. 41 Сімейного кодексу України, при вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення. Право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв'язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена (стаття 42 СК України). Згідно ч.1 ст.43 СК України розірвання шлюбу, смерть дружини або чоловіка не є перешкодою для визнання шлюбу недійсним. У відповідності зі статтею 44 СК України у випадках, передбачених статтями 39-41 СК України, шлюб є недійсним від дня його державної реєстрації. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя за рішенням суду шлюб обовязково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка,а також у разі його фіктивності (ст. 40 СК). Шлюб не може бути визнано недійсним, якщо на момент розгляду справи відпали обставини, які засвідчують відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім ю. У випадках, передбачених ст. 41 СК, шлюб за рішенням суду може бути визнаний недійсним. У даному разі вирішення цього питання залежить від встановлених судом обставин. Сімейний кодекс вказує на підстави, за яких шлюб може бути визнано недійсним, зокрема коли шлюб було укладено між усиновлювачем і усиновленою дитиною; двоюрідним братом і сестрою чи іншими родичами; з особою, яка не досягла шлюбного віку,тощо. Разом з тим, наявності одного із вказаних фактів недостатньо для визнання шлюбу недійсним. Таким чином, вирішуючи справу, судам слід брати до уваги те, наскільки цим шлюбом порушено права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя,характер їх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення". Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України. Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом зясовано, що [PERSON] під час укладення шлюбу приховав від позивача [PERSON], що він хворіє на психічну хворобу, крім того, суд враховує, що сторони спільно проживали нетривалий час, а позивач лише недавно дізналась про хворобу [PERSON], та ту обставину, що хвороба останього є небезпечною для другого з подружжя і їхніх нащадків. Враховуючи вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом визнання недійсним шлюбу, укладеного між [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO], зареєстрованого відділом РАЦС Залізничного районного управління юстиції 27.04.1996 року, актовий запис №120.

Outcome: approved