Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право на проживання в квартирі. \~ \~ \~ \~В обґрунтування\~своїх позовних\~вимог позивач\~зазначила,\~що \~ 03 квітня 2004 року [PERSON] придбала у [PERSON] квартиру № 20 по вул. Миру ( колишня вул.Леніна) в смт. Краснокутськ, Краснокутського району, Харківської області. \~ \~ \~ \~Вказану квартиру зареєструвала у Реєстрі прав власності на нерухоме майно 18.04.2004 року. Як власнику квартири їй належить право володіти, користуватися і розпоряджатися нею. В січні 2006 року вона надала дозвіл на реєстрацію в своїй квартирі [PERSON] ( колишнє прізвище -[PERSON]) В.П. , так як відповідач по справі перебувала в зареєстрованому шлюбі з її сином [PERSON], який рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 12.06.2009 року розірваний. \~ \~ \~ \~З 2009 року [PERSON] та її син припинили свої шлюбні відносини та відповідач більше в квартирі не проживає і добровільно знятися з реєстрації не бажає. Про те, що відповідач на протязі тривалого часу в квартирі не проживає підтверджується актом складений вуличним депутатом Краснокутської селищної ради. \~ \~ \~ \~Відповідач по справі не є членом сімї як зазначає позивачка [PERSON], та з 2009 року відповідачка проживає за іншою адресою, а саме в квартирі своєї матері . Наявність реєстрації в квартирі, що належить позивачці [PERSON], відповідачки [PERSON] порушує право позивачки скористатися правом на субсидію та в подальшому розпорядитися своєю власністю створюючи певні незручності. Таким чином позивачка [PERSON] звертається до суду з позовною заявою про визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом. В судове засідання позивачка не зявилася, але надала заяву про розгляд справи за її відсутності та в заяві підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Також в заяві вказала, що на допиті свідків не наполягає, оскільки відповідач в підготовчому засіданні позовні вимоги визнала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явилася, однак також надала до суду заяву, в якій прохала проводити розгляд справи за її відсутності та позовні вимоги визнала, а заперечувала лише щодо стягнення з неї судового збору. Представник третьої особи - Краснокутської селищної ради Харківської області також надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. \~ \~ \~ \~Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно зясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, а саме 03 квітня 2004 року [PERSON] придбала у [PERSON] квартиру № 20 по вул. Миру ( колишня вул. Леніна) №146 в смт. Краснокутськ, Краснокутського району, Харківської області. \~ \~ \~ \~Вказану квартиру зареєструвала у Реєстрі прав власності на нерухоме майно 28.04.2004 року. Як власнику квартири їй належить право володіти, користуватися і розпоряджатися нею. \~ \~ \~ \~Відповідно до акту обстеження від 09 листопада 2018 року, складеного депутатом виборчого округу №14 Краснокутської селищної ради [PERSON] складений в присутності свідків - сусідів, а саме: [PERSON], [PERSON], з якого вбачається, що в квартирі [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві особистої власності, зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], але фактично проживають в вищевказаній квартирі [PERSON] та його син [PERSON], а [PERSON] на протязі семи років не проживає. \~ \~ \~ \~Даний факт також підтверджується актом обстеження від 27 листопада 2018 року, складеного депутатом виборчого округу №14 Краснокутської селищної ради [PERSON] складений в присутності свідків - сусідів, а саме: [PERSON], [PERSON], з якого також вбачається, що в квартирі [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві особистої власності, зареєстровані та фактично проживають [PERSON] та його син [PERSON], [INFO], учень першого курсу Краснокутського професійного аграрного ліцею. \~ \~ \~ \~Звертаючись з вищезазначеною позовною заявою позивач наголошує на тому, що вона не може розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд, а також скористатися правом на субсидію, оскільки відповідач у будинку прописаний, але не проживає. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обовязків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду. У свою чергу національне законодавство України встановлює наступне. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Такими чином, позивачем у справі доведено що відповідач втратила статус члена сім'ї власника, більше року не проживає у спірному будинку, витрат по утриманню будинку не несе. \~ \~ \~ Враховуючи\~встановлені у\~справі фактичні\~обставини та\~наведені норми\~матеріального права,\~суд приходить\~до висновку\~про наявність\~правових підстав\~для задоволення\~позову у\~повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Крім того,\~згідно ч.1\~ст.\~142\~ЦПК України,\~вбачається,\~що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, через що суд стягує з відповідача на користь позивача 50\~відсотків судового\~збору,\~сплаченого при\~поданні позову,\~що становить\~ 352 грн. 40 коп. та повертає позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір»), тобто 352 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved