Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

Позивач 10.09.2014 року звернулась до суду з зазначеним позовом, який уточнювала (а.с.1-4,30-33) та яким остаточно просить суд надати дозвіл дитині [PERSON], [INFO], на періодичний тимчасовий виїзд за межі України разом з матір'ю - [PERSON] в її супроводі з моменту набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною 18-ти років, тобто до [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON]; визначити місце проживання дитини [PERSON], [INFO], уродженки м. Нікополь Дніпропетровської області, з матір'ю - [PERSON] за її місцем проживання; стягнути з відповідача на свою користь понесені нею судові витрати. В обґрунтування свої вимог посилається на наступні обставини. 12.12.2009 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. У шлюбі у них народилася донька - [PERSON], [INFO]. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.03.2012 року шлюб між нею та відповідачем був розірваний. Після розірвання шлюбу дитина постійно проживає з нею. Вони проживали разом з її батьками за адресою: [ADDRESS]. Вона є співвласником цієї квартири. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.03.2012 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частини до досягнення дитиною повноліття. Відповідач має заборгованість по несплаті аліментів. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.05.2013 року з відповідача на її користь було стягнуто неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 3500 грн. 00 коп. 30.04.2014 року вона уклала шлюб з громадянином Російської Федерації - [PERSON], який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Після укладення шлюбу їй було присвоєно прізвище „[PERSON]". [PERSON] на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS]. Також він є власником трикімнатної квартири в м. Нікополі, де вони з дочкою мешкають після укладення шлюбу з [PERSON] [PERSON] працює на посаді інженера по обладнанню у ВАТ «Морська Арктична Геологорозвідувальна Експедиція» (Російська Федерація, м. Мурманськ), його річний дохід складає 50000 - 55000 доларів США. Вона з лютого 2012 року працює на посаді менеджера в ТОВ «Требус», її середній заробіток складає 3150 грн. на місяць, що підтверджується довідкою № 5 від 21.08.2014 року. На даний час вона перебуває на обліку в клініко-діагнозтичному відділенні КЗ «Нікопольський пологовий будинок» у зв'язку з вагітністю, що підтверджуються довідкою КЗ «Нікопольський пологовий будинок» від 18.08.2014 року. З 03.11.2014 року розпочинається відпустка по вагітності і наступним пологам. У листопаді 2014 року вона планує разом з дочкою [PERSON] виїхати за межі України, до її чоловіка [PERSON] за адресою: [ADDRESS], де планує в січні 2015 року народити їх сумісну дитину. Проте цьому перешкоджає відмова відповідача надати відповідний дозвіл на виїзд дочки з нею за кордон. Крім того, у липні 2014 року вона просила відповідача надати дозвіл на виїзд дочки [PERSON] за кордон разом з нею та її чоловіком [PERSON] на оздоровчий відпочинок. Проте, відповідач без пояснення причин відмовив надати такий дозвіл, чим позбавив дитину можливості і права на оздоровлення. Відповідач взагалі відмовився надавати згоду на виїзд дитини разом з нею за межі України і в подальшому, і в тому числі на виїзд з нею до Російської Федерації до міста проживання її чоловіка [PERSON] Відповідач у добровільному порядку не бажає вирішувати спір. Вважає, що відмова відповідача надати згоду на виїзд дитини разом з нею за межі України фактично перешкоджає її проживанню з нею, що шкодить інтересам дитини, заважає належним чином виховувати її, перешкоджає належним чином розвиватися фізично, духовно та морально. Вона постійно займається розвитком дитини, завдяки чому дитина вже в 4 роки показує високий рівень успішності в дошкільному розвитку. Успіхам дитини сприяє також і те, що її чоловік [PERSON] із задоволенням займається навчанням дитини, і дитині подобається спілкування та навчання з вітчимом. До укладення шлюбу з [PERSON] дитина проживала разом з нею за її місцем проживання за адресою: [ADDRESS], де також мешкають її батьки. Вона та її батьки повністю забезпечували її дочку належним утриманням та вихованням. В їх родині створені теплі, дружні стосунки, дитина почувається досить комфортно, вона здійснює належний батьківський догляд за нею, вчить її дотримуватись належного режиму дня, відпочинку та навчання. Після укладення шлюбу з [PERSON] вона з дитиною проживають в квартирі її чоловіка [PERSON] в м. Нікополь, де також створені найкращі умови для проживання дитини. ЇЇ доходи та дохід її чоловіка [PERSON] дозволяють їм належним чином утримувати дитину та забезпечувати її всім необхідним. Умови проживання за місцем проживання її чоловіка [PERSON] в м. Рославль Російської Федерації дуже добрі, загальна площа будинку складає близько 150 кв.м, у будинку є гаряча та холодна вода, індивідуальне опалення, дитина буде мати окрему кімнату, повністю облаштовану для потреб дитини її віку. У дворі будинку є облаштований майданчик для ігор та спортивних і занять. Відповідачу через відсутність належного батьківського спілкування з дитиною невідомі прихильності дитини, захворювання, які вона перенесла, обмеження в харчуванні в та режимі через перенесені захворювання. Дитині встановлено діагноз «Дифузний зоб II ступеню», рішенням ВКК вона знаходиться на «Д» обліку, як дитина, яка часто хворіє (6-7 разів на рік), що передбачає санаторне лікування та оздоровлення, а також постійний догляд та забезпечення медичними препаратами та гіпоалергічною дієтою, що вимагає значних коштів. Вона не перешкоджає спілкуванню відповідача з дитиною, неодноразово пропонувала відповідачу відвідати дитину. Однак відповідач відвідує дитину рідко. У нього склалася інша сім'я, в серпні 2014 року у нього народився син, вони разом мешкають в орендованому житлі, яке часто змінюють. Відповідач не працює, доходів не має, коштів на утримання їх дочки у нього недостатньо. У зв'язку з вищевказаними обставинами, вона впевнена у тому, що дитина повинна проживати разом з нею. При розірванні шлюбу в рішенні суду не було зазначено з ким залишиться проживати дитина. Однак дочка після розірвання шлюбу проживає з нею, проти чого відповідач ніколи не заперечував. Спору щодо місця проживання дитини з нею ніколи між ними не виникало. У разі, якщо дитина не зможе виїздити з нею за межі України, перебування її з відповідачем буде суперечити інтересам дитини. Зволікати з виїздом до Російської Федерації вона не має можливості, оскільки після перших пологів має в анамнезі захворювання «Сімфізіоліз» (розходження кісток тазу), у зв'язку з чим другі пологи можливі тільки через кесарів розтин, що передбачає планову операцію і попередній лікарській нагляд протягом останніх місяців вагітності, та повністю виключає її пересування на далекі відстані в цей час. Вважає, що для найкращого забезпечення інтересів дитини необхідно дозволити їй періодичний тимчасовий виїзд разом з нею-позивачем у Російську Федерацію, а також у інші країни світу для оздоровчого відпочинку. Також вважає, що з урахуванням всіх вищевказаних обставин, слід визначити місце проживання дитини з нею-позивачем, оскільки це буде відповідати інтересам дитини. Позивач та її представник в судовому засіданні викладені в позовній заяві обставини та вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Позивач суду пояснила, що відповідач не дає згоди на виїзд дитини за кордон. Зазначила, що з приводу місця проживання дитини спору з відповідачем не виникало. Однак, в рішенні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.03.2012 року не було зазначено з ким залишиться проживати дитина після розірвання шлюбу, тому вона хоче щоб це було закріплено рішенням суду. Представник позивача суду пояснила, що дитина після розірвання шлюбу та на даний час мешкає з позивачем. Щодо місця проживання дитини спору між сторонами не було. Зазначила, що відповідач не давав і не дає згоди на виїзд дитини за кордон. Позивачу необхідно виїхати до Російської Федерації на пологи за місцем проживання її чоловіка [PERSON], а відмова відповідача у наданні згоди дитині перешкоджає цьому. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Однак заперечував проти обставин, викладених в позовній заяві щодо ухилення від сплати аліментів та від ухилення у спілкуванні з дитиною. Пояснив, що спору з приводу місця проживання дитини з позивачем не виникало. Зазначив, що дозволу на виїзд дитини за кордон він не давав з тієї причини, що у країні складні обставини і він хвилювався за дитину. Представник Служби у справах дітей Нікопольської міської ради в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Вважає, що дитині краще проживати з матір'ю, це відповідає інтересам дитини. Вважає за доцільне надати дитині дозвід на тимчасовий виїзд за межі України з матір'ю без згоди та супроводу батька. Представник Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, був повідомлений, причини неявки суду невідомі. Вислухавши позивача, її представника, відповідача, представника Служби у справах дітей Нікопольської міської ради, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ст.ст.7,150,155,160,161 СК України, п.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», п.п.3-5 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Декларацією прав дитини від 20.11.1959 року підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 12.12.2009 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.03.2012 року (а.с.7,9,10). Від шлюбу сторони мають дочку - [PERSON], [INFO] (а.с.8). Після розірвання шлюбу та на теперішній час дитина проживає з позивачем, що підтвердилося в судовому засіданні поясненнями сторін та матеріалами справи. Як вбачається з довідки № 5013 від 01.09.2014 року, виданої ТОВ «Комунальник-Нікополь», позивач з дитиною зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Позивачу на праві приватної спільної часткової власності належить 1/3 квартири №? 51 в будинку №? 8 по вулиці Кріпака в м. Нікополь Дніпропетровської області (а.с.26) (позивач [PERSON] до укладення шлюбу з [PERSON] мала прізвище - [PERSON], до укладення шлюбу з [PERSON] - [PERSON]). Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.03.2012 року, винесеному у справі №м 0426/2072/2012, з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), до досягнення дитиною повноліття (а.с.13). У ВДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 0426/2072/2012, виданого Нікопольським міськрайонним судом 20.03.2012 року про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, на утримання дочки [PERSON], [INFO], по якому за боржником наявна заборгованість, що станом на 01.11.2014 року складає 2431 грн. 50 коп., що підтверджується довідкою про розрахунок заборгованості по аліментам по виконавчому листу № 0426/2072/2012 (а.с.40). Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.05.2013 року з відповідача на користь позивача було стягнуто неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 3500 грн. 00 коп. (а.с.14,15,17). 30.04.2014 року [PERSON] зареєструвала шлюб з громадянином Російської Федерації [PERSON], після чого їй було присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с.11). Позивач працює на посаді менеджера з продажу у ТОВ «ТРЕБУС» з 07.02.2012 року, її середньомісячна заробітна плата становить 3150 грн. 00 коп., що підтверджується довідкою № 5 від 21.08.2014 року (а.с.19). Як вбачається з копії паспорта [PERSON], засвідченої приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 4940, 4941, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). [PERSON] працює у ВАТ «Морська Арктична Геологорозвідувальна Експедиція» з 06.06.2007 року, що підтверджується довідкою від 03.09.2014 року (а.с.20). Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 11889059 від 30.10.2013 року(а.с.41), за [PERSON] зареєстровано право власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Відповідно до довідки КЗ «Нікопольський пологовий будинок» ДОР» № 231 від 18.08.2014 року, позивач перебуває на обліку у зв'язку з вагітністю (а.с.21). Згідно запису лікаря в медичній картці позивача (а.с.25), враховуючи ускладнення після перших пологів можливий кесарів розтин. Дитині [PERSON], [INFO], встановлено діагноз «Дифузний зоб II ступеню», рішенням ВКК вона знаходиться на «Д» обліку, як дитина, яка часто хворіє (6-7 разів на рік), що передбачає постійне оздоровлення в групах санаторного типу дитячих дошкільних закладів, а також постійний догляд та забезпечення медичними препаратами та гіпоалергічною дієтою, що підтверджується матеріалами справи (а.с.22-25). Відповідно до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.2 ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в принаймні в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Відповідно до ст.6 СК України, малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Враховуючи те, що позивач самостійно займається вихованням дитини, піклується про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створює дитині всі належні умови для розвитку її природних здібностей, несе всі витрати по забезпеченню дитини, в квартирі, де мешкає позивач разом з дитиною, створені усі належні умови для проживання та виховання дитини, беручі до уваги те, що відповідач проти проживання дитини з позивачем з часу розірвання шлюбу ніколи не заперечував та не заперечує на даний час, спору щодо цього між сторонами ніколи не виникало, суд вважає за необхідне позов в частині визначення місця проживання дитини - задовольнити та визначити місцем проживання дитини [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON] за її місцем проживання, що буде відповідати інтересам дитини. Позивач має намір виїхати з дитиною до Російської Федерації. У зв'язку з цим, вона зверталась до відповідача за отриманням дозволу на виїзд дитини за кордон. Однак, відповідач не дає згоди на виїзд дитини за кордон. Відповідно до п.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 (далі - Правила), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Відповідно до п.4 Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: - якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; - якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: - свідоцтва про смерть другого з батьків; - рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; - рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; - рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; - рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; - довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Суд вважає, що в даному випадку виїзд дитини з матір'ю за межі України не суперечить інтересам дитини і не порушує прав відповідача як батька дитини. Відповідач, згідно наданих ним у судовому засіданні пояснень не заперечував проти визначення місця проживання дитини [PERSON] з матір'ю - [PERSON] за місцем її проживання та надання дозволу на періодичний виїзд дитини [PERSON] за межі України. При таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп., сплачений останньою при зверненні до суду (а.с.5).

Outcome: approved