Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] 17 вересня 2014 року звернулась до Кодимського районного суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримала та пояснила, що є матір'ю відповідачки [PERSON], яка [INFO] народила дитину - [PERSON]. З дня народження дитини відповідач залишила її позивачеві, а саме протягом цього часу злісно ухилялась від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню вказаної дитини, не приділяла їй належної уваги, не допомагала її утримувати. Весь цей час малолітня [PERSON] перебуває на повному утриманні позивача, у зв'язку з чим просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно вказаної дитини, оскільки змінювати свою поведінку на краще вона вперто не бажає. В судовому засіданні, яке мало місце 30 вересня 2014 року, відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнала, підтвердивши факт тривалого ухилення від виховання та утримання своєї малолітньої доньки, однак навести причин такої поведінки не змогла. В судові засідання 14 жовтня та 11 листопада 2014 року відповідач [PERSON] не з'явилась, будучи належним чином повідомленою про виклик до суду (про судове засідання на 14 жовтня 2014 року - особисто під час судового засідання, яке мало місце 30 вересня 2014 року, а в судове засідання на 11 листопада 2014 року - судовою повісткою, яку відповідно до поштового повідомлення №00492930 отримала 17 жовтня 2014 року), про причини неявки суд не повідомила, клопотання про перенесення розгляду справи чи розгляд справи без її участі не надала. Представники органу опіки та піклування Козлова М.А. та Контузорова Н.І. позовні вимоги [PERSON] підтримали та пояснили, що відповідач [PERSON] дійсно тривалий час злісно ухиляється від утримання та виховання своєї неповнолітньої доньки [PERSON], що є підставою для її позбавлення батьківських прав щодо вказаної малолітньої дитини. У зв'язку з цим Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області, як органом опіки та піклування, до суду надано письмовий висновок №01-29/1717 від 13 жовтня 2014 року про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої [PERSON]. Вислухавши пояснення позивача, відповідача та представників органу опіки і піклування, дослідивши письмові докази, що є у справі, суд визнає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом на підставі пояснень позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], а також наявної у справі копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом ДРАЦС Кодимського районного управління юстиції 13 вересня 2007 року, встановлено, що відповідач [PERSON] є матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO]. Батько вказаної дитини в актовому записі про її народження записаний відповідно до ч.1 ст.135 СК України (зі слів матері). Судом на підставі пояснень позивача [PERSON] та представників органу опіки та піклування встановлено, що відповідач [PERSON] з народження дитини протягом тривалого часу злісно ухиляється від належного її виховання та утримання, не забезпечує її всім необхідним, не піклується про її фізичний та духовний розвиток тощо. Стаття 51 Конституції України, а також статті 150 і 180 СК України встановлюють для батьків обов'язок виховувати та утримувати своїх дітей до їх повноліття. Крім цього, стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ, зобов'язує батьків виховувати дітей, піклуватись про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя, праці, розвивати їх особистість, повагу до прав, свобод людини та громадянина. Такий же обов'язок щодо виховання та розвитку дитини на батьків покладає і стаття 59 Закону України "Про освіту". У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Однак, встановлені судом обставини у розумінні принципу 6 Декларації є винятковими. Так, з пояснень сторін, у т.ч. і відповідача [PERSON], вбачається що дитину відповідач покинула з народження (з 2007 року), до цього часу нею не цікавиться, їй не допомагає та не підтримує її, будь-якої навіть мінімальної участі у її вихованні не бере. Весь цей час дитина перебуває на утриманні та вихованні позивача [PERSON], яка у липні 2013 року у відповідності з вимогами ст.165 СК України, як особа, в сім»ї якої проживає дитина, звернулась до Кодимського районного суду з позовом про позбавлення відповідача [PERSON] батьківський прав відносно цієї дитини. Рішенням Кодимського районного суду від 02 грудня 2013 року у задоволенні позову [PERSON] про позбавлення відповідача [PERSON] батьківський прав відносно вказаної малолітньої дитини було відмовлено та попереджено відповідача про недопустимість подальшого ухилення від утримання та виховання дитини у роз'яснено, що таке її подальше ухилення буде підставою для позбавлення батьківських прав (цивільна справа №503/1343/13-ц). Втім, будь-яких змін на краще не сталося - поведінка відповідача та ставлення до дитини і її виховання не змінились. Одним із способів захисту інтересів неповнолітньої дитини є позбавлення батьківських прав того з батьків, хто неналежно виконує свої батьківські обов'язки. Так, відповідно до ч.2 ст.164 СК України батько або мати можуть бути позбавлені батьківських прав відносно дитини, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по її вихованню. Аналізуючи вказану норму суд приходить до висновку про те, що ухилення від виконання обов'язку по вихованню дитини є актом свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій і не бажає цього робити в майбутньому. В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В п.16 цієї ж постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, в ході судового розгляду справи отримані достовірні відомості, які свідчать про навмисне та злісне невиконання відповідачем [PERSON] своїх обов'язків по вихованню вказаної дитини, оскільки протягом тривалого часу вона не проявляє відносно неї належної турботи та уваги, не приймає участі у її вихованні та утриманні, не піклується про стан її здоров'я та розвитку, хоча зобов'язана це робити та має таку можливість. На підставі викладеного,

Outcome: approved