Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, в якому просив: стягнути з [PERSON] на користь ТОВ Фірма «Компас» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з грудня 2012 року по липень 2014 року та судовий збір у розмірі 312,03 грн. Представник позивача Сідлецький В.Д. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі, пояснивши, що ТОВ Фірма «Компас» обслуговує багатоквартирний житловий будинок [ADDRESS]. Відповідач є власником квартир [NUMBER] та [NUMBER], розташованих у вказаному будинку. Протягом грудня 2012 року по липень 2014 року відповідачу надавалися послуги з централізованого опалення та утримання будинку, споруд і прибудинкових територій, однак відповідачем не оплачувались надані послуги, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 21.07.2014 року складає 71 695,95 грн. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.03.2012 року було вирішено стягнути з відповідача наявну заборгованість станом на 22.03.2012 року по обом квартирам, яка становила 40 493 грн. Оскільки частину наявної заборгованості за вказаний період судом вже вирішено стягнути, тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь залишок поточної заборгованості в сумі 31 202.95 грн. та судовий збір. Представники відповідача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні, пояснивши, що вказані позивачем правовідносини можливі лише при наявності договору. Між сторонами за даний проміжок часу були укладені договори №136/с-22 та №137/с-22 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. Дані договори діяли з 23.09.2011 року по 01.01.2013 року та були розірвані на вимогу відповідача. Також, відповідно до технічних рішень №31/9/10232 та 31/9/10233, затверджених ПАТ «Київенерго», за якими відповідач встановила у своїх квартирах автономне опалення, вона зверталася до позивача з вимогою зняти з теплового навантаження її квартири, проте позивач відмовився приймати звернення. Таким чином з листопада 2012 року відповідач не використовує централізоване опалення, оскільки після встановлення автономного опалення [PERSON] відключилась від системи централізованого опалення. Крім того, представники відповідача наголошували, що позивач є тільки виконавцем послуг, а не балансоутримувачем, тому він не може пред`являти претензії по сплаті коштів за надання житлово-комуннальних послуг. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів сторонами по справі встановив наступні факти та правовідносини. [PERSON] є власником квартир [ADDRESS] (а.с.7-10). Згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач є балансоутримувачем будинку [ADDRESS], відповідно до рішення правління АТХК «Київміськбуд» від 27.09.2006 року (а.с.72) та довідки Ф-3 (а.с.11-12). У відповідності до ст.162 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Як зазначає п.5, ч.3, ст.20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У період з грудня 2012 року по липень 2014 року позивачем відповідачу надавалися житлово-комунальні послуги, які останньою не оплачувалися, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 21.07.2014 року складає 71 695 грн. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.03.2012 року було вирішено стягнути з відповідача наявну станом на 22.03.2012 року заборгованість, яка складала по двох квартирах 40 493 грн. (а.с.17-19). У період з квітня 2012 року по липень 2014 року відповідач продовжувала не сплачувати рахунки за житлово-комунальні послуги, а відтак заборгованість її становить за вказаний період 30 709,95 грн. (71 695,95 грн. - 40 493 грн. = 30 709,95 грн.), а не 31 202,95 грн. як вказує позивач. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд вважає неспроможними доводи представників відповідача відносно відсутності права у позивача пред`являти претензії стосовно несплати [PERSON] отриманих послуг з причин того, що позивач не є балансоутримувачем, оскільки це не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні. Крім того, суд вважає неспроможними доводи представників відповідача про те, що, оскільки не було укладеного договору про надання житлово-комунальних послуг, відповідач не мала їх сплачувати, так як згідно п. 7 правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених ПКМУ від 08.10.1992 року №572, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, обов`язок ініціювати укладення письмового договору покладений на відповідача, а обов`язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги встановлюється законом, навіть за відсутності такого договору, оскільки такі послуги надавалися позивачем, відповідач, хоча і від`єдналася від централізованого опалення, але зробила це незаконно, не отримавши відповідних дозволів та погоджень, а тому вважається, що вона отримувала вказані послуги та користувалася ними, а отже фактично між сторонами склалися договірні відносини. За приписами п. 30 правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених ПКМУ від 21.07.2005 року №630, п. 7 правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених ПКМУ від 24.10.2006 року №45, п.п. 4. 17. 29 правил надання населенню послуг з газопостачання, в редакції ПКМУ від 14.04.2004 року №476, п. 42 правил користування електричною енергією для населення. Затверджених ПКМУ від 26.07.1999 року №1357, споживачі зобов`язані своєчасно оплачувати надані їм житлово-комунальні послуги (опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання) та витрати на утримання будинку і прибудинкової території пропорційно до загальної площі квартири згідно порядку, затвердженого ПКМУ від 12.07.2005 року № 560 та пізніше ПКМУ від 20.05.2009 року № 529. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, в частині стягнення заборгованості з відповідача за житлово-комунальні послуги в сумі 30 709,95 грн., оскільки позивачем надавалися відповідачу житлово-комунальні послуги, які остання не оплачувала, хоча як власник повинна нести тягар утримання майна, а в задоволенні позовних вимог в частині стягнення суми 493 грн. необхідно відмовити, оскільки дана заборгованість не знайшла свого підтвердження у процесі розгляду справи . Згідно ст.88 ЦПК України поскільки, суд задовольнив позов частково, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму судового збору в розмірі 307,10 грн. відповідно до задоволених вимог, сплачену позивачем при зверненні до суду, в стягненні решти суми в розмірі 4,93 грн. необхідно відмовити.

Outcome: partial