Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася до суду із вказаним позовом. Вимоги позову мотивовано тим, що [INFO] помер прадідо позивачки- [PERSON] , а [INFO] померла прабаба позивачки - [PERSON] . Після смерті [PERSON] , відкрилася спадщина в тому числі спадкове майно, що складається із земельної частки (пай), який розташований на території Оноцької сільської ради Виноградівського району, який перебуває у колективній власності КСГП «Зірка» в с.Онік, Виноградівського району, розміром 1,25 в умовних кадастрових, гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), та належав прабабі позивачки на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай), серії РН №167872, виданого 10.09.2002 року, на підставі рішення Виноградівської РДА № 164 від 28.03.2000 року. На випадок своєї смерті, прабаба позивачки [PERSON] , залишила заповідальне розпорядження, посвідчене секретарем Оноцької сільської ради Виноградівського району від 13.12.1995 року, яким все своє майно заповіла своїй невістці- бабі позивачки- [PERSON] . Інших спадкоємців, передбачених ст.1241 ЦК України, немає. За змістом ч.3 ст.1268 ЦК України, баба позивачки - [PERSON] , після смерті прабаби позивачки- [PERSON] , прийняла, що також стверджується Рішенням Виноградівського районного суду від 12.02.2013 року по справі за №299/291/13-ц. [INFO] баба позивачки - [PERSON] -померла. На випадок своєї смерті вона заповідального розпорядження не залишила. Після її смерті спадкоємцями до спадщини, що залишилася після її смерті є її діти-відповідачі, а саме мати позивачки- [PERSON] , а також відповідач- [PERSON] - дядя позивачки, які спадщину після смерті своєї матері не прийняли і такі не заперечують проти прийняття такою позивачкою [PERSON] . Починаючи з 2017 року і до дня смерті баби, а саме до [INFO] , така знаходилася на повному утримання позивачки та проживала із нею так як потребувала постійного догляду та медичного лікування, тобто за змістом ч.3 ст.1268 ЦК України позивачкою [PERSON] , спадщину прийнято. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. В зв`язку з необхідністю прийняття спадщини, що залишилася після смерті своєї баби, позивачка звернулася до нотаріуса для подачі документів на оформлення спадщини, однак нотаріусом було запропоновано з вирішенням даного питання звернулись до суду, оскільки оригінал право встановлюючого документу - Сертифікату на право на земельну частку(пай), було втрачено і серед документів спадкодавців, позивачка знайшла тільки його копію і нотаріусу було представлено тільки його копію, що унеможливлює видачу останнім мені свідоцтва про право на спадщину на вказане, належне спадкодавцю право, про що нотаріусом було видано відповідну відмову. Позивач [PERSON] , про день, час і місце розгляду справи, будучи належним чином повідомленою в судове засідання не з"явилася, однак подала до суду нотаріально посвідчену письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити (а.с.42). Відповідач [PERSON] , про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомленою належним чином своєчасно, в судове засідання не з`явилася, однак до суду подала нотаріально посвідчену письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та про те, що вимоги заявленого до неї позову визнає повністю (а.с. 41). Відповідач [PERSON] , про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомленим належним чином своєчасно, в судове засідання не з`явився, однак до суду подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про те, що вимоги заявленого до нього позову визнає повністю (а.с. 46-48). Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов`язків. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При здійсненні правосуддя (ст.5 ЦПК) суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.89 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.76-88 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.12, 13, 78, 81, 82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер прадідо позивачки- [PERSON] , а [INFO] померла прабаба позивачки - [PERSON] (а.с.5,6). Після смерті [PERSON] , відкрилася спадщина в тому числі спадкове майно, що складається із земельної частки (пай), який розташований на території Оноцької сільської ради Виноградівського району, який перебуває у колективній власності КСГП «Зірка» в с.Онік, Виноградівського району, розміром 1,25 в умовних кадастрових, гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), та належав прабабі позивачки на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай), серії РН №167872, виданого 10.09.2002 року, на підставі рішення Виноградівської РДА № 164 від 28.03.2000 року, вартістю 9491 грн. 00 коп. (а.с. 30). На випадок своєї смерті, прабаба позивачки [PERSON] , залишила заповідальне розпорядження, посвідчене секретарем Оноцької сільської ради Виноградівського району від 13.12.1995 року, яким все своє майно заповіла своїй невістці- бабі позивачки- [PERSON] (а.с.7). Інших спадкоємців, передбачених ст.1241 ЦК України, немає. За змістом ч.3 ст.1268 ЦК України, баба позивачки- [PERSON] , після смерті прабаби позивачки- [PERSON] , прийняла, що також стверджується Рішенням Виноградівського районного суду від 12.02.2013 року по справі за №299/291/13-ц (а.с. 11-12). [INFO] баба позивачки - [PERSON] -померла. На випадок своєї смерті вона заповідального розпорядження не залишила. Після її смерті спадкоємцями до спадщини, що залишилася після її смерті є її діти-відповідачі, а саме мати позивачки- [PERSON] , а також відповідач- [PERSON] - дядя позивачки, які спадщину після смерті своєї матері не прийняли і такі не заперечують проти прийняття такою позивачкою [PERSON] . Починаючи з 2017 року і до дня смерті баби, а саме до [INFO] , така знаходилася на повному утримання позивачки та проживав із нею так як потребувала постійного догляду та медичного лікування, тобто за змістом ч.3 ст.1268 ЦК України позивачкою [PERSON] , спадщину прийнято (а.с. 20). Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. В зв`язку з необхідністю прийняття спадщини, що залишилася після смерті своєї баби, позивачка звернулася до нотаріуса для подачі документів на оформлення спадщини, однак нотаріусом було запропоновано з вирішенням даного питання звернулись до суду, оскільки оригінал право встановлюючого документу - Сертифікату на право на земельну частку(пай), було втрачено і серед документів спадкодавців, позивачка знайшла тільки його копію, позивачкою було подано відповідне оголошення про втрату оригіналу Сертифікату в ЗМІ-«Новини Виноградівщини» (а.с. 29) і нотаріусу було представлено тільки його копію, що унеможливлює видачу останнім позивачці свідоцтва про право на спадщину на вказане, належне спадкодавцю право, про що нотаріусом подано відповідну відмову (а.с. 28) . У відповідності до ч.1 ст.131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. За змістом ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). ВССУ у своєму Листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності -відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. У відповідності до п.11 Постанови ПВС № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю. На підставі наведеного,

Outcome: approved