overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

В поданій заяві ставиться питання про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу [PERSON], [INFO], проживаючого в [INFO], з посиланням на те, що [PERSON] має захворювання на активний туберкульоз легень, що відноситься до соціально небезпечної інфекційної хвороби і створює епідемічну загрозу для оточуючих та членів його сімї, останній відмовляється від призначеного стаціонарного лікування. Представник заявника [PERSON] в судовому засіданні підтримав заяву за вищевикладених обставин. Із врахуванням висновку Обласного комунального лікувально-профілактичного закладу "Ніжинський протитуберкульозний диспансер" від 16 травня 2016 року №19 [PERSON] за станом здоров»я становить епідемічну небезпеку для оточуючих і не може бути присутнім у судовому засіданні, у зв"язку з чим суд вважає можливим розгляд заяви за відсутності останнього, що узгоджується з положеннями ч.1 ст.285 ЦПК України. Заява підлягає задоволенню повністю зі слідуючих підстав. Статтею 1 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз" визначено, що туберкульоз є соціально небезпечною інфекційною хворобою; хворий на заразну форму туберкульозу є джерелом інфекції для осіб, які з ним контактують. Згідно ст.11 даного Закону у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих; примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців; рішення про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації хворих на заразні форми туберкульозу приймається судом за місцем виявлення зазначених хворих або за місцезнаходженням протитуберкульозного закладу та підлягає негайному виконанню. Відповідно до висновку ЛКК ОКЛПЗ Ніжинський протитуберкульозний диспансер від 16 травня 2017 року №18 [PERSON], [INFO], проживаючий в [INFO], з 27 січня 2016 року перебуває на Д обліку в Ніжинському протитуберкульозному диспансері із захворюванням щодо активного туберкульозу легень, останній створює епідемічну загрозу для оточуючого населення і членів сім»ї, [PERSON] відмовляється від призначеного стаціонарного лікування в Чернігівському обласному протитуберкульозному диспансері. Даним висновком підтверджується захворювання [PERSON] на заразну форму туберкульозу, останній відмовляється від призначеного стаціонарного лікування, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, і є підставою, з метою запобігання поширенню туберкульозу, для задоволення заяви щодо його примусової госпіталізації до Чернігівського обласного протитуберкульозного диспансеру на строк три місяці.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

В позові [PERSON] просила суд розірвати шлюб з [PERSON]., зареєстрований 29 квітня 1988 року відділом РАГСу Ленінградського райвиконкому м. Києва і після розлучення залишити їй прізвище [PERSON]. Мотивувала позовні вимоги тим, що сімейне життя не склалося через непорозуміння. Вона не підтримує з чоловіком шюбно-сімейних відносин, ведення спільного бютжету і проживає окремо з серпня 2003 року. Збереження шлюбу суперечить її інтересам. В судове засідання позивач надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач не з"явилася в судове засідання і не повідомив причин неявки. Суд провів заочний розгляд справи. Судом встановлено, що відповідно до ст.112 ч.2 СК України суд розриває шлюб якщо встановить, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення. Відповідно до ст..60 ЦПК України позивач не довела обставин на які посилалась, обґрунтовуючи позов, так як не надала допустимих доказів. Надала лише ксерокопію свідоцтва про укладення шлюбу, що не є допустимим доказом, так як копія не посвідчена в установленому порядку. А тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

в позові вказано, що відповідачка є донькою позивачки, яка є матір`ю [PERSON] [INFO]. Відповідачка не перебувала в шлюбі, реєстрацію батьківства при народжені дитини здійснено за заявою матері. З моменту народження дитини відповідачка не здійснювала догляд за дитиною, на даний час також не здійснює догляд і виховання дитини; відповідачка залишила дитину позивачці та переселилась до іншого житла. Тому позивачка просила суд про позбавлення відповідачки батьківських прав щодо вказаної дитини. Позивачка подала заяву про розгляд справи без її участі, заяву про виклик свідків не підтримала. Представник третьої особи подав заяву про розгляд справи без його участі, та надав висновок про позбавлення відповідачки батьківських прав щодо вказаної дитини. Відповідачка повторно не з`явилась в судове засідання. Судом встановлено наступні обставини. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] матір`ю [PERSON] [INFO] зареєстровано [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] [PERSON] є матір`ю [PERSON] Відповідно до висновку органу опіки та піклування він висловив думку про необхідність позбавлення відповідачки батьківських прав щодо вказаної дитини. Відповідно до акту обстеження побутових умов позивачка проживає із зазначеною дитиною. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо дитини, тому вона підлягає позбавленню відповідних батьківських прав. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України ,,Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до п. 3 ст. 58 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Таким чином позов обгрунтовано належними правовими підставами. Відповідно до п. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд, -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

в позові вказано, що в липні 2000 року сторони зареєстрували шлюб, в якому 18.01.2001 року народився син та 16.12.2014 року народилась донька; діти проживають з позивачкою. Позивачка просила стягувати з відповідача по 1000 гривень аліментів на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечив щодо стягнення аліментів. Судом встановлено наступні обставини. Відповідно до копії свідоцтва про одруження №025438 від 20.07.2000 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20.07.2000 року. Відповідно до копій свідоцтв про народження №178311 та №272868 батьками [PERSON] та [PERSON] зареєстровано сторін спору. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до п. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України ,,Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. В свою чергу відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. В ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд, -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

в позові вказано, що сторони зареєстрували шлюб 28/04/2009 р., в якому 13/12/2009 року народилась донька. Сторони припинили спільне проживання. Однак відповідач не надає матеріальне утримання дитині, хоча і має постійний дохід. Тому позивачка просила присудити стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/3 частки його доходів. В судовому засіданні позивачка підтримала позов з підстав, що в ньому зазначені. Та надала перед судом пояснення про те, що донька проживає з поивачкою, а відповідач не надає грошових коштів на її утримання. Судом встановлено наступні обставини. Відповідно до свідоцтва про шлюб № 068189 сторони зареєстрували шлюб 28/04/2009 р. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] [INFO] батьками [PERSON]-[PERSON] зареєстровано сторін спору. Відповідно до будинкової книги позивачка та дитина проживають в м. Івано-Франківськ. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до п. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України ,,Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Таким чином позов обгрунтовано належними правовими підставами в частині присудження аліментів в розмірі 1/4 частини доходів відповідача. Разом з цим в частині присудження аліментів в розмірі 1/3 частини доходів відповідача позивачка не надала суду доказів. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд, -

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

в позові вказано, що сторони зареєстрували шлюб в 2005 році, в якому [INFO] народився син [PERSON] Сторони припинили спільне проживання, розірвали шлюб, дитина проживає з позивачем. Однак відповідач не надає матеріальне утримання дитині, хоча працює і має дохід. Тому позивачка просила присудити стягнення з відповідача аліментів в сумі 1/4 частки його доходу гривень. В судовому засіданні позивачка підтримала позов з підстав, що в ньому зазначені. В судовому засіданні відповідач визнав позов та просив суд не стягувати з нього аліменти з жовтня. А просив стягувати аліменти з лютого 2016 р. Судом встановлено наступні обставини. Відповідно до рішення від 15/05/2013 р. розірвано шлюб сторін, дитину залишено проживати з позивачкою. Відповідно до свідоцтва про народження № 059542 02/02/2007 р. у сторін народився син. Відповідно до довідки від 13/10/2015 р. вказано на доходи позивача в ДТГО «Львівської залізниці». Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до п. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України ,,Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Таким чином позов обгрунтовано належними правовими підставами, відповідач визнав позов, але просив суд присудити стягнення аліментів не з жовтня 2015 року, а з лютого 2016 р., а тому позов підлягає до задоволення. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд, -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

В позові до суду позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по виплаті заробітної плати за період з 01.07.2013 року по 31.12.2013 року в сумі 8525 грн. 56 коп. та моральну шкоду в сумі 5000 грн. Свої вимоги мотивував тим, що працює у відповідача на посаді робітника по благоустрою полігону ТПВ і йому не була вчасно виплачена заробітна плата за останні шість місяців 2013 року.В зв"язку з невиплатою заробітної плати йому була завдана моральна шкода, оскільки порушився його нормальний життєвий уклад і на даний час він повинен витрачати додаткові зусилля, щоб знайти гроші для проживання та організації свого життя. В суді позивач уточнив свої вимоги та просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за останні шість місяців 2013 року в сумі 6525 грн. 56 коп. При цьому підтвердив, що після подачі заяви до суду відповідач виплатив йому заробітну плату в сумі 2000 грн. Представник відповідача визнала позовні вимоги та не заперечувала проти їх задоволення. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги обгрунтовані і підлягають задоволенню у відповідності до ч.4 ст. 174 ЦПК України, яка передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Довідка відповідача за №58/1-4 від 03.02.2014 року підтверджує, що заборгованість по заробітній платі позивачу за останні шість місяців 2013 року становить 8525 грн. 56 коп.Позивач підтвердив, що частково виплачена йому заробітна плата за вказаний період в сумі 2000 грн. Тому, визнання представником відповідача позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

В позові зазначено, що сторони перебували в шлюбних відносинах до 16.12.2013 року.Від шлюбу мають дитину, доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач працездатний, але матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Іншим особам він аліменти не сплачує. В позові до суду позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача до досягнення нею повноліття. До суду позивачка надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду даної справи відповідач до суду не з"явився.Про причини своєї неявки суду не повідомив. Тому, суд ухвалює заочне рішення у відповідності до вимог ст.224 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в шлюбних відносинах. Від шлюбу мають доньку, [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою.Іншим особам відповідач аліменти не сплачує Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ніяких заперечень щодо даного позову від відповідача до суду не надійшло. Тому, позовні вимоги обгрунтовані і підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

В позові позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 002-28067-081211 від 8.12.2011 року в розмірі 6435,93 грн. , що є тілом кредиту. Мотивував позовні вимоги тим, що відповідач отримала кредитну лінію по картковому рахунку . Ліміт кредитної лінії на загальну суму 30000 грн. на 364 календарних дні з правом позивача змінювати розмір ліміту у вказаних межах. По договору позичальник зобов"язаний щомісячно здійснювати обов'язків мінімальний платіж, що складається з обов'язкового погашення тіла кредиту, процентів за кредит, штраф за прострочену заборгованість та суми заборгованості минулих періодів Але відповідач станом на 8.11.2014 року порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість в розмірі 6435,93 грн. В судове засідання представник позивача не з»явився і справу розглянуто на підставі заяви в позові про розгляд за відсутності представника, підтримання позову і згоду на заочний розгляд. Суд провів заочний розгляд справи відповідно до ст..224 ч.1 ЦПК України за відсутності відповідача яка вбачається з викликів до суду, що не проживає за зареєстрованим місцем проживання. Судом встановлені вказані вище обставини на які посилався позивач, обгрунтовуючи позов, що підтверджується умовами договору на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки, тарифами на обслуговування платіжних карток, розрахунком заборгованості. А тому на підставі ст.ст.1049 ч.1,1054 ч.1, 625 ч.1 ЦК України та умов, вказаного вище договору, з відповідача на користь позивача стягнути заборгованість за кредитним договором № 002-28067-081211 від 8.12.2011 року в розмірі 6435,93 грн. , що є тілом кредиту, задоволивши позов повністю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

В позові позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 005-28021-220513 від 22.05.2013 року в розмірі 11137,09 грн. яка складається з: 7567,37 грн. - тіло кредиту, 804,35 грн. - прострочене тіло кредиту, 746,04 грн. - заборгованість за відсотками, 2019,33 грн. - заборгованість за комісіями. Мотивував позовні вимоги тим, що відповідач отримав кредитну лінію по картковому рахунку . Ліміт кредитної лінії в розмірі 10000 грн. на 364 календарних дні. По договору позичальник зобов"язаний щомісячно здійснювати обов'язків мінімальний платіж, що складається з обов'язкового погашення тіла кредиту, процентів за кредит, штраф за прострочену заборгованість та суми заборгованості минулих періодів. Але відповідач станом на 11.08.2014 року порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість в розмірі 11137,09 грн. В судове засідання представник позивача не з»явився і справу розглянуто на підставі заяви в позові про розгляд за відсутності представника, підтримання позову і згоду на заочний розгляд. Суд провів заочний розгляд справи відповідно до ст..224 ч.1 ЦПК України за відсутності відповідача. Відповідачу направлявся виклик за місцем реєстрації його проживання де він не проживає, а тому вважається, що судовий виклик вручено відповідачу належним чином згідно ст..74 ЦПК України Судом встановлені вказані вище обставини на які посилався позивач, обгрунтовуючи позов, що підтверджується умовами кредитного договору, що становить заява позичальника з правилами банківського обслуговування та тарифами на обслуговування платіжних карток , а також розрахунком заборгованості. А тому на підставі ст.ст.1049 ч.1,1054 ч.1, 625 ч.1 ЦК України та умов, вказаного вище договору, з відповідача на користь позивача стягнути заборгованість за кредитним договором № 005-28021-220513 від 22.05.2013 року в розмірі 11137,09 грн. яка складається з: 7567,37 грн. - тіло кредиту, 804,35 грн. - прострочене тіло кредиту, 746,04 грн. - заборгованість за відсотками, 2019,33 грн. - заборгованість за комісіями, задоволивши позов повністю.

Outcome: approved