Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

Директор Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, в інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] , звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] та [PERSON] , на користь [PERSON] , аліменти на її утримання, у розмірі ј доходу відповідачів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 18.02.2021 і до досягнення дитиною повноліття, витрати пов`язані зі сплатою судового збору покласти на відповідачів. В обґрунтування позовної заяви директор Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Малько О.П. зазначає, що батьки злісно ухиляються від виховання та утримання доньки, що свідчить про їх байдуже ставлення до своєї дитини, до її долі, розвитку, здоров`я та життя вцілому. Батьки дитини перебувають у шлюбі з 20.09.2018 року. Батько малолітньої [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , відбуває покарання в Державній установі «Харківська виправна колонія №43» згідно вироку Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06.02.2018 року по справі 646/6119/17 за обвинуваченням за ч. 2 ст. 185 КК України. 10.06.2020 року о 22:45, відповідно Акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 10.06.2020 р., малолітню [PERSON] було вилучено з родини та доставлено до Комунального некомерційного підприємства "Міська клінічна багатопрофільна лікарня № 17" Харківської міської ради. Подалі дитина була переведена до Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча клінічна лікарня № 24». Відповідно Висновку про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини, [PERSON] має гіпоксично-ішемічне ураження центральної нервової системи, гіпертензійний синдром, синдром тонусних порушень, функціонуюче овальне вікно. Шифр: Р91, (221.1.). Малолітня [PERSON] перебуває на обліку Служби у справах дітей по Немишлянському району, як така, що опинилась у складних життєвих обставинах. З моменту вилучення дитини із сім`ї і до цього часу ані мати, ані батько дитини не зверталися до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради чи до Служби у справах дітей по Немишлянському району ні з яких питань щодо долі дитини. Враховуючи викладене просили задовольнити позов. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2021 року прийнято до розгляду зазначену позовну заяву та відкрито загальне позовне провадження у справі. 30 квітня 2021 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Коротун В.І. надано відзив на позовну заяву, де зазначає, що з позовною заявою відповідач категорично не погоджується в зв`язку з наступним. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо неї: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також при розгляді справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи, попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Таким чином, представником позивача не надано суду безперечних і достатніх доказів, які б доводили обґрунтування позовних вимог, а тому підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дитини немає. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 28 травня 2021 року представником позивача надано відповідь на відзив, в якому зазначає, що Департамент не погоджується із доводами відповідача, вважає їх необґрунтованими, хибними, та такими, що вводять суд в оману. В розумінні п.16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3, який узгоджується з нормами ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей, про що зазначено в п.15 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3. Так, представник відповідача безпідставно вважає, що докази, які додані до позовної заяви є недостатніми. Навпаки, звертає увагу суду на той факт, що з боку відповідача не надано жодних доказів, які б спростували викладене стосовно батька малолітньої [PERSON] - [PERSON] . До позовної заяви додано копію вироку Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06.02.2018 року по справі № 646/6119/17. Згідно вироку вбачається, що [PERSON] систематично вчиняє злочини, та відбуває за скоєне покарання в установах позбавлення волі. Ці діяння свідчать про те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, займаючись протизаконними діями. Зважаючи на систематичні скоєння злочинів з відбуванням строку позбавлення волі, немає ніякої гарантії, що після звільнення з місця позбавлення волі, [PERSON] знову не вчинить злочин, який понесе за собою кримінальну відповідальність з відбуванням строку позбавлення волі. Відповідач вказує у відзиві на позовну заяву, що поведінка відповідача відносно дитини може бути, як збіг життєвих обставин, то це тим паче підтверджує той факт, що відповідач є безвідповідальною особою по відношенню не тільки до дитини, а і до себе в тому числі, тобто людина не здатна діяти та працювати згідно чинного законодавства у злагоді, потребує в зрілому віці підтримки рідних, в той час за віком вже має сам надавати підтримку їм. Поведінка та спосіб життя відповідача, як батька, не може бути прикладом для дитини, оскільки він є людиною, яка схильна до вживання спиртних напоїв та наркотичних засобів, до скоєння систематичних злочинів, не має мотиву для поліпшення свого життя та створення належних умов для розвитку та життєдіяльності дитини. А отже, не зможе надати дитині повноцінного родинного виховання, батьківської турботи, не зможе повноцінно виховати дівчинку, підготувати її до дорослого самостійного життя. Відповідач вже відбував строк позбавлення волі за скоєне кримінальне діяння в той час, коли народилась малолітня донька [PERSON] . Але з моменту звернення Служби у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей ХМР до ДУ «Харківська виправна колонія № 43» з оповіщенням про намір розгляду питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав та отримання від відповідача заяви з цього приводу, до моменту отримання позовної заяви про позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки, [PERSON] жодного разу не звертався в письмовій формі ані до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, ані до ССД по Немишлянському району із заявами, поясненнями чи витребуванням інформації стосовно життєдіяльності малолітньої [PERSON] ; жодного разу не цікавився місцем перебування, станом здоров`я та розвитком дитини. Тобто, відповідач Службою по Немишлянському району був сповіщений щодо своєї малолітньої дитини, яка була вилучена із квартири, де мати малолітньої, [PERSON] проживала із співмешканцем, згідно Акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 10.06.2020 р. та влаштовання до КПН «Обласний будинок дитини № З». Відповідачем до відзиву на позовну заяву не надано доказів звернень до інших установ, або до матері дитини - [PERSON] , з приводу зацікавленості щодо життя, здоров`я та розвитку малолітньої [PERSON] .. Відбування покарання у ДУ «Харківська виправна колонія № 43» не позбавляє батька від зацікавленості долею дитини. На сьогодні не ясно, з яких підстав відповідач вирішив заперечувати проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , чи усвідомлює відповідальність за її подальшу долю. У відзиві на позовну заяву не має обґрунтованих заперечень, посилань на докази та самі докази, які б спростовували зворотне. На даний час малолітня [PERSON] виховується у КНП «Обласний будинок дитини №3», де оточена турботою, лікуванням та харчуванням. За наданою інформацією адміністрації КНП ХОР «Обласний будинок дитини № 3» вбачається, що за весь час знаходження малолітньої [PERSON] , її батьки [PERSON] та [PERSON] , доньку не відвідували, не цікавились станом здоров`я та розвитком дитини, до закладу не телефонували, не листували, не виявляли бажання забрати дитину додому. Це свідчить про те, що батьки злісно, умисно ухиляються від своїх батьківських обов`язків по вихованню своєї малолітньої доньки [PERSON] . Малолітня [PERSON] потребує сімейного виховання, основою якого є високоморальні принципи співіснування у суспільстві, має право на повагу, любов та турботу до себе, жити в гармонії та злагоді, а також на гідний розвиток та життєдіяльність в цілому. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 червня 2021 року призначено справу до судового розгляду по суті. Присутня в судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та обставини викладені в позовній заяві, просила задовольнити їх в повному обсязі. Також зазначила, що мати дитини зловживає спиртними напоями, проживає з іншим чоловіком, батько дитини - відбуває покарання. Дитина [PERSON] була вилучена з родини і на даний час перебуває у будинку дитини. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки не відомі, заяви про відкладення судового засідання та відзиву на позовну заяву не надала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав письмові пояснення, де зазначає, що він перебуває в ДУ «Харківська виправна колонія № 43» з 19.02.2018 року. 20.09.2019 року уклав шлюб з [PERSON] , про те, що дружина вагітна дізнався 14.04.2019 року. Під час відбування покарання, [INFO] народилась донька, [PERSON] , і на його прохання, батьки [PERSON] та [PERSON] допомагали дружині з донькою. Приблизно з серпня 2020 року він втратив зв`язок з дружиною про її місцезнаходження йому не відомо. Про місцезнаходження доньки він дізнався 16.03.2021 року, коли отримав пакет документів про позбавлення батьківських прав. Вважає, що відносно нього були порушені його цивільні права опікунською радою Фрунзенського району м. Харкова, оскільки його як батька дитини, яка опинилася в тяжкій життєвій ситуації, та бабусю з дідусем не повідомили про місцезнаходження доньки. Враховуючи викладене, просив не позбавляти його батьківських прав відносно доньки [PERSON] .. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Коротун В.І. в судовому засіданні позов не визнав, та пояснив, що на даний час відповідач [PERSON] відбуває покарання в ДУ «Харківська виправна колонія № 43». Також зазначив, що [PERSON] не приймає участі у вихованні та забезпеченні доньки. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15 січня 2020 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 48 (а.с.9). Батьки дитини перебувають у шлюбі з 20.09.2018 року (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 20.09.2018 року, актовий запис № 745). Батько малолітньої [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , відбуває покарання в Державній установі «Харківська виправна колонія № 43» згідно вироку Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06.02.2018 року по справі 646/6119/17 згідно ч. 2 ст. 185 КК України, строк відбуття покарання 5 років. Згідно данного вироку вбачається, що відповідач [PERSON] неодноразово починаючи з 1996 року засуджувався судами до позбавлення волі за вчинення злочинів проти власності, а також за злочин проти життя та здоров`я людини. 10.06.2020 року о 22:45, відповідно Акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 10.06.2020 р., малолітню [PERSON] було вилучено з родини та доставлено до Комунального некомерційного підприємства "Міська клінічна багатопрофільна лікарня № 17" Харківської міської ради. Подалі дитина була переведена до Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча клінічна лікарня № 24». Відповідно Висновку про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини, [PERSON] має гіпоксично-ішемічне ураження центральної нервової системи, гіпертензійний синдром, синдром тонусних порушень, функціонуюче овальне вікно. Шифр: Р91, (221.1.). Судом встановлено, що малолітня [PERSON] перебуває на обліку Служби у справах дітей по Немишлянському району, як така, що опинилась у складних життєвих обставинах. Згідно рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 09.09.2020 № 505 „Про реєстрацію народження, подовження строку перебування та влаштування малолітніх дітей до закладів для дітей", спеціалістами Служби у справах дітей вжиті необхідні заходи для отримання в Департаменті охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації путівки для влаштування малолітньої [PERSON] , [INFO] до комунального некомерційного підприємства «Обласний будинок дитини № 3», де на сьогодні вона перебуває на повному державному забезпеченні. За наданою інформацією адміністрації КНП ХОР «Обласний будинок дитини № 3» вбачається, що за весь час знаходження малолітньої [PERSON] , її батьки [PERSON] та [PERSON] , доньку не відвідували, не цікавились станом здоров`я та розвитком дитини, до закладу не телефонували, не листували, не виявляли бажання забрати дитину додому. Відповідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Квартира 3 кімнатна, 12-ти поверхового будинку, розміщена на 6 поверсі. Санітарний стан житла незадовільний, помешкання потребує ремонту. Є побутова техніка (газова плита, холодильник), але все в занедбаному стані. У дитини є спальне місце (диван), невелика кількість одягу, постільна білизна, дитяче харчування (суміш). Для виховання та розвитку дитини умови повинні бути покращені. (а.с. 17). Згідно п. 2 ч. 1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 р. позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п. 16 постанови особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК, зокрема як ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зі змісту висновку від 12.02.2021 року № 125 вбачається, що в інтересах дитини, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 7-8). Таким чином, суд вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , є доцільним та таким, що не суперечить вимогам сімейного законодавства України. Судом встановлено, що відповідачі не займаються вихованням своєї дитини, не надають їй матеріальну допомогу, тобто ухиляються від виконання своїх обов`язків. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в родині є першочерговим завданням розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання й розвиток дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. У відповідності до ст.151 СК України батьки мають право на переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини; мають право вибирати форми й методи виховання, за винятком тих, які суперечать закону, моральним принципам суспільства. Крім того, відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відтак, суд визначає розмір аліментів на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки всіх видів доходів відповідачів, [PERSON] та [PERSON] , але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, до її повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд присуджує стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір в розмірі 1816 грн. (908 грн.+908 грн.), тобто по 908 грн. з кожного. Приймаючи до уваги вищенаведене та

Outcome: approved