Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою, в якій зазначив, що [INFO] року в місті Донецьку померла його тітка [PERSON], яка тривалий час хворіла та померла за місцем свого проживання. Лікарське свідоцтво про смерть [PERSON] було отримано на тимчасово непідконтрольній Україні території, що призвело до неможливості отримання свідоцтва про смерть в органах РАЦС України. Похована вона також у місті Донецьку. Просив суд встановити факт смерті [PERSON] [INFO] року з метою подальшої реєстрації цього факту в органах РАЦС та отримання відповідного свідоцтва про смерть. Представник заявника [PERSON], яка діє на підставі довіреності, підтримала доводи заяви та просила її задовольнити. Суду пояснила, що вона є дружиною заявника . [PERSON] є племінником померлої [PERSON], яка померла [INFO] року у м. Донецьк Донецької області. Просила суд встановити факт смерті [PERSON] Представник заінтересованої особи - Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області до суду не з'явився, надіславши на адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника з вирішенням справи на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення представника заявника, допитавши свідка та дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку про задоволення заяви з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час, у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасового окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Родинні відносини між заявником та померлою [PERSON] підтверджуються дослідженими в судовому засіданні свідоцтвами про їх народження, з яких вбачається, що [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]) та [PERSON] мали спільних батьків - [PERSON] та [PERSON]. (а.с.9-11). Заявник є сином [PERSON], а тому доводиться племінником померлій [PERSON] Згідно довідки про причину смерті № 74 від 20.04. 2016 року, [PERSON], [INFO], померла [INFO] року в м. Донецьку Донецької області Україна, та причиною її смерті зазначено: хронична судинно-мозкова недостатність, церебральний атеросклероз з гіпертензією. (а.с.7) З наданої суду виписки з медичної карти амбулаторного хворого №1467 від 14.06.2016 року вбачається, що [PERSON], [INFO], перебувала під наглядом дільничного лікаря, отримувала лікування на дому. З жовтня 2011 року була лежачою хворою, самостійно не пересувалась. [INFO] року хвора померла. Оцінюючи довідку про причину смерті, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Свідок [PERSON] суду показав, що він є рідним братом заявника, а померла [PERSON] - його тітка. Вона доводилась рідною сестрою їх батькові - [PERSON]. Останнім часом [PERSON] хворіла, знаходилась за місцем свого проживання в м.Донецьку та через хворобливий стан не могла бути евакуйована з тимчасово непідконтрольної території. Його брат [PERSON] мешкав з нею та здійснював за нею догляд. [INFO] року тітка померла. Витрати на поховання несла їх родина. Похована вона в м.Донецьку. Оглянутими в судовому засіданні фотозображеннями місця поховання [PERSON] встановлено, що вона похована на цвинтарі поблизу місця поховання свого чоловіка - [PERSON] Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). На звернення до органів РАЦС, представнику заявнику листом № 132.4.5-117 від 13.06. 2016 року відмовлено у видачі свідоцтва про смерть [PERSON], оскільки заявником на підтвердження факту смерті пред"явлено документ, виданий на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. (а.с.20) Таким чином, суд вважає необхідним застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладом, що знаходиться на окупованій території, як доказів, оскільки можливості збору доказів смерті особи на окупованій території у заявника істотно обмежені, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. За таких обставин у інший спосіб, крім як за рішенням суду, заявник не зможе реалізувати свої права, а тому суд приходить до висновку про задоволення заяви у повному обсязі та встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved