Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державного підприємства «Донецька залізниця» в особі вагонного депо Луганськ ДП «Донецька залізниця» (надалі ДП «Донецька залізниця») на його користь моральну шкоду в розмірі 80 000 грн. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що він перебував у трудових відносинах з ДП «Донецька залізниця» з 19.07.1982 року по 18.07.2012 року, працював провідником пасажирського вагону в Вагонному депо Луганськ, з 18.07.2012 року був переведений на роботу сторожем Вагонного депо Луганськ; 17.12.2012 року був звільнений внаслідок невідповідності виконуваній роботі за станом здоров'я, на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України; 11.10.2011 року з позивачем стався нещасний випадок під час виконання трудових обов'язків провідника в вагоні №5/048 13440 пасажирського поїзду №91/92 «Луганськ-Одеса», він отримав удар по голові полкою, що зірвалася з фіксаторів. Внаслідок травми на виробництві на сьогодні йому встановлено другу групу інвалідності та ступінь втрати професійної працездатності - 70 %. Внаслідок отриманої травми позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає у відчутті постійного болю, необхідності постійного медикаментозного, відновлювального та реабілітаційного лікування; душевних стражданнях - з приводу відчуття своєї непотрібності та неповноцінності, втрати сенсу життя; втраті професійної працездатність та неможливості працювати на даний час, зниженні доходу у зв»язку із цим та неможливості забезпечити собі повноцінного утримання; у порушенні ведення звичного для нього способу життя. У судовому засіданні позивач - [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] на позові наполягали, надали пояснення аналогічні, викладеним у позові. Представники відповідача ДП «Донецька залізниця» у судовому вимоги [PERSON] не визнали в повному обсязі з мотивів недоведеності вини відповідача у заподіянні шкоду позивачу; вважаючи щодо існування умисних дій у даній пригоді самого позивача, який відразу не повідомив про те, що трапилося із ним інших співробітників, що позбавило виявити дійсні причини події; окрім того вважають, що такі позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення моральної шкоди вже були предметом розгляду судових органів, тому повторному розгляду не підлягають. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Луганську проти задоволення вимог [PERSON] заперечував з приводу їх недоведеності позивачем та необґрунтованості. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові докази по справі: трудову книжку [PERSON]; акт №1 про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом [PERSON]; акт проведення розслідування нещасного випадку, що стався 11.10.2011 року; довідки МСЕК; виписки з історії хвороби; листки непрацездатності; довідка про доходи позивача з вересня 2010р по вересень 2011 р.; довідка про оклад робітників вагонного депо Луганськ; постанова від 01.02.2013 року про призначення потерпілому щомісячної страхової виплати; акт перевірки якості підготування пасажирських вагонів від 10.10.2011 року; акти огляду вагону №5/048 13440, судом встановлено, що: позивач [PERSON] з 19.07.1982 року по 18.07.2012 року працював провідником пасажирського вагону в Вагонному депо Луганськ, з 18.07.2012 року був переведений на роботу сторожем Вагонного депо Луганськ. 17.12.2012 року звільнений внаслідок невідповідності виконуваній роботі за станом здоров'я, на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України. 11.10.2011 року під час виконання трудових обов'язків провідника в вагоні №5/048 13440 пасажирського поїзду №91/92 «Луганськ-Одеса» з позивачем стався нещасний випадок, внаслідок чого він отримав травму голови. Згідно акту №1 від 25.04.2012 року про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1 та акту від 25.04.2012 року про проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 встановлено, що позивач отримав удар по голові полкою, що зірвалася з фіксаторів; нещасний випадок визнаний комісією таким, що пов»язаний із виробництвом; причиною нещасного випадку є невиконання [PERSON] вимог інструкції з охорони праці, в частині: «При закритті та відкритті полиць пасажирських вагонів необхідно кожного разу переконатися в справності фіксаторів, для чого руками після закриття або відкриття полиці, перевірити міцність кріплення; п. 4.4; інструкції з охорони праці № 1 «для провідників пасажирських вагонів» затв. 04.02.2011 р. наказом № 131 начальника вагонного депо; «У пункті обороту черговим провідникам пасажирських вагонів забороняється відлучатися із складу потягу, а працівники, вільні, від чергування, мають право покинути склад потягу в особистих справах з відміткою у рейсовому журналі часу відходу приходу» п. 1.15 інструкції з охорони праці № 1 «для провідників пасажирських вагонів» затв. 04.02.2011 р. наказом № 131 начальника вагонного депо; «Про помічені порушення вимог безпеки на своєму робочому місці, про несправності устаткування, пристосувань, інструменту засобів індивідуального захисту, про кожний нещасний випадок, що стався з провідником або с пасажиром, провідник зобов'язаний повідомити начальника потягу» п. 1.11 інструкції з охорони праці № 1 «для провідників пасажирських вагонів»; «про кожний нещасний випадок потерпілий або працівник, який його виявив, чи інша особа - свідок нещасного випадку повинні негайно (не пізніше 30 хв.) повідомити безпосереднього керівника робіт (бригадира, оглядача вагонів, майстра, начальника поїзда тощо), керівника цеху і вжити заходів до подання необхідної допомоги потерпілому» п.3 інструкції про порядок передачі інформації про нещасні випадки на виробництві у вагонному депо Луганськ Донецької залізниці затв. 03.08.2009 р. наказом № 460 начальника депо. Позивачу згідно висновку МСЕК від 30.07.2012 року (довідка до акту огляду МСЕК №093213), встановлено третю групу інвалідності з 24.07.2012 по 30.07.2012 року та ступінь втрати професійної діяльності - 60%, в якій зазначено потребу в медикаментозному, відновлювальному, реабілітаційному лікуванні неврологічного профілю, санаторно-курортне лікування за наслідками виробничої травми, яка сталася 11.10.2011 року. Позивач [PERSON] внаслідок отриманої травми знаходився на стаціонарному лікуванні: з 11.10.2011 року по 20.10.2011 року в ДЗ Дорожня лікарня ДП «Одеська залізниця»; з 22.10.2011 року по 10.11.2011 року, з 11.11.2011 року по 30.11.2011 року, з 02.12.2011 року по 06.12.2011 року в ДЗ «Відділковій лікарні станції Луганськ ДП «Донецька залізниця»; з 07.12.2011 року в КЗ Луганська міська багатопрофільна лікарня № 15; з 08.12.2011 року по 13.01.2012 року в ДЗ «Відділковій лікарні станції Луганськ ДП «Донецька залізниця»; з 26.01.2012 року по 21.02.2012 року в Центральній клінічній лікарні Укрзалізниці м. Харьків; з 22.02.2012 року по 13.03.2012 року, з 23.03.2012 року по 07.04.2012 року, з 08.09.2012 року по 21.09.2012 року, з 28.09.2013 року по 23.10.2012 року, з 24.10.2012 року по 22.11.2013 року, з 23.11.2012 року по 17.12.2012 року; з 08.02.2013 року по 25.02.2013 року; з 29.03.2013 року по 15.04.2013 року; з 16.05.2013 року по 03.06.2013 року; з 21.06.2013 року по 12.07.2013 року - в ДЗ «Відділковій лікарні станції Луганськ ДП «Донецька залізниця», що підтвердженим виписками з історії хвороби та листами непрацездатності. 17.12.2012 року позивачу згідно висновку МСЕК (довідка до акту огляду МСЕК №093464) проведено повторне обстеження, встановлено третю групу інвалідності з 17.12.2012 року по 01.01.2014 рік та ступінь втрати професійної діяльності 70%, в якій також зазначено потребу в медикаментозному та іншому лікуванні; висновок про умови та характер праці - виражене обмеження життєдіяльності; 08.01.2014 року позивачу відповідно до довідки МСЕК № 608251 втрата професійної діяльності встановлена у розмірі 70%, підтверджена 2-га група інвалідності з 01.01.2014 року по 01.01.2015 року, висновок про умови та характер праці - виражене обмеження життєдіяльності. Постановою відділення виконавчої дирекції фону соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Луганську від 1.02.2013 року, позивачу призначено щомісячні страхові виплати в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності в розмірі 2 466,92 грн. Відповідно акту перевірки якості підготовки пасажирських вагонів до рейсу поїзду №91/92 від 10.10.2011 року, дивани, столи та полиці знаходяться в задовільному стані. Відповідно до актів огляду поїзду №91/92 від 11.10.2011 та 12.10.2011 року - пошкоджених фіксаторів полок не виявлено. Аналізуючи надані сторонами докази та даючи правову оцінку їх діям, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог [PERSON], виходячи із наступного: згідно ст. 60, 59 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Згідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Згідно з ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки їм, органу місцевого самоврядування, фізичної чи юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншими ушкодженнями здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (права власності,іншу речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 6 Закону України «Про охорону праці» умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовується працівником, а також санітарно - побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Стаття 13 Закону України «Про охорону праці» гласить, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Суд приходить до висновку, що відповідачем Державним підприємством «Донецька залізниця» на робочому місці позивача [PERSON] пасажирському поїзді №91/92 «Луганськ-Одеса», не були створені належні умови праці, які б відповідали нормативно-правовим актам, а безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, яку також повинен забезпечити роботодавець, не відповідала вимогам законодавства, що призвело до настання нещасного випадку із позивачем. Дані обставини підтверджені актом перевірки якості підготовки пасажирських вагонів до рейсу поїзду, відповідно до якого дивани, столи та полиці станом на 10.10.2011 року знаходяться в задовільному стані. При цьому, суд не бере до уваги акти огляду поїзду №91/92 від 11.10.2011 та 12.10.2011 року, відповідно до яких пошкоджених фіксаторів полок не виявлено, оскільки вони не спростовують маючої місце події із позивачем - отримання ним удару по голові полицею, яка зірвалася з фіксаторів - що встановлено актами від 25.04.2012 року про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом та про проведення розслідування нещасного випадку. Суд також не приймає до уваги посилання представника відповідача, як на обставину, що є підставою для відмови у задоволенні позову [PERSON], відсутність провини відповідача ДП «Донецька залізниця» у події, що трапилася із ним 11.10.2011 року, оскільки, як було встановлено у судовому засіданні, внаслідок нещасного випадку, який трапився із позивачем, останній отримав каліцтво, ставши інвалідом 2-ї групи; така подія із позивачем відбулася внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, яким є діяльність, пов»язана із використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнанням……, що у відповідності до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України, є підставою для стягнення моральної шкоди незалежно від вини юридичної особи. Критично суд також відноситься до посилань представника відповідача щодо існування умисних дій позивача у настанні даної пригоди та пов»язаних з нею наслідках, як на підставу звільнення відповідача від відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, передбачену ч.5 ст.1187 ЦК України, як до таких, які не підтверджені жодним із засобів доказування; у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження фактичні обставини, за яких позивач передбачав і бажав настання для себе шкідливих наслідків у вигляді каліцтва. Суд не приймає до уваги також посилання представника відповідача на необгрунтоваінсть позовних вимог [PERSON] через прийняття судом вже рішення з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; дані фактичні обставини судом були перевірені і їм надана правова оцінка, про що викладено в ухвалі суду від 22.11.2013 року про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача Державного підприємства «Донецька залізниця» щодо закриття провадження по справі. Як роз'яснив Пленум Верховного суду України в п.9 від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних,душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Виходячи із викладеного, суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди з відповідача Державного підприємства «Донецька залізниця», оскільки внаслідок отриманого каліцтва через травму на виробництві позивач зазнав моральні страждання, які висловилися у відчутті позивачем болю, необхідності медикаментозного, відновлювального та реабілітаційного лікування; у порушенні його нормальних життєвих зв»язків, вони вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір такого відшкодування визначається судом з врахуванням конкретних обставин справи, ступеня втрати позивачем професійної працездатності, яка складає 70%, наявності у нього другої групи інвалідності внаслідок травми на виробництві, характеру його моральних та фізичних страждань, їх тривалості, а також вимог розумності і справедливості. При цьому, суд вважає за необхідне врахувати і наявність вини позивача в настанні нещасного випадку. На засадах розумності, справедливості та виваженості, суд вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування моральної шкоди на користь позивача до 50 000 грн. На підставі викладеного ст. ст.. 153, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 23, 1167, 1168, 1187 Цивільного Кодексу України, Постановою Пленум Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,

Outcome: partial