Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

Позивач в липні 2017 року звернувся до суду з позовними вимогами про захист прав споживача шляхом стягнення суми внесків, процентів та відшкодування моральної шкоди, в подальшому збільшивши їх відповідно до письмової заяви від 23.10.2018 року. Мотивував позовні вимоги тим, що 18 травня 2015 року між ним та відповідачем у справі кредитною спілкою «КС Володар» від імені якої діяла Шулявська філія Кредитної спілки «КС Володар» в особі директора Борисової І.В., яка діяла на підставі довіреності від 16.01.2012 року був укладений договір ДВ-№ 605.4 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок останньої. Згідно п.1.1. Договору він зобов'язався на протязі трьох банківських днів з дня підписання Договору внести на рахунок спілки внесок у розмірі 346 280 грн., 38 коп., а кредитна спілка зобов'язалася після використання внеску в цілях передбачених статутом повернути його члену кредитної спілки разом з нарахуванням на нього відсотками не раніше 18 листопада 2015 року. Відповідно до п. 2.2. Договору на внесений членом спілки внесок нараховується щомісячно 26% річних. П. 2.3. передбачено, що нараховані відсотки на внесок сплачуються члену спілки готівкою з каси Кредитної спілки не раніше 6 числа місяця наступного за місяцем в якому вони були нараховані. 18 листопада 2015 року між головою правління «КС Володар», яка діяла на підставі Статуту та ним був укладений додатковий договір № 1 до Договору ДВ-№ 605.4 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок згідно якого до п.1, п.п.2.2, п.п.5.1. були внесені зміни, а саме дія Договору закінчувалася 18 лютого 2016 року, а щомісячне нарахування на внесок позивача збільшувалося з 26 % до 27%. 18 лютого 2016 року головою правління «КС Володар» Левицькою О.І. та позивачем був укладений додатковий договір № 2 до Договору ДВ-№ 605.4 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок згідно якого до п.1, п.п.2.2, п.п.5.1. були внесені зміни, а саме дія Договору закінчувалася 19 травня 2016 року, а щомісячне нарахування на внесок позивача зменшувалося з 27 % до 25%. 19 травня 2016 року Головою правління «КС Володар» Левицькою О.І. було ініційовано підписання додаткового договору № 3 до Договору ДВ-№ 605.4 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок згідно якого до п.1, п.п.2.2, п.п.5.1. були внесені зміни, а саме дія Договору закінчувалася 18 серпня 2016 року, щомісячне нарахування на внесок позивача залишилося 25%. Оскільки взяті на себе зобов'язання щодо щомісячної виплати відсотків на внесений позивачем внесок виконувалися із запізненням, станом на 23.08.2016 року заборгованість на нараховані відсотки складала 33 567 грн., 26 коп. він відмовився від укладення додаткової угоди згідно умов якої термін розміщення внеску продовжувався на три місяці. Однак незважаючи на те, що дія Договору а також додатку № 3 до основного договору закінчилася 18 серпня 2016 року, відповідач кошти у повному розмірі разом з сумою не виплачених відсотків за користування кредитом йому не повернув. Пунктом 4 Договору ДВ-№ 605.4 від 18 травня 2015 року передбачений порядок вирішення спорів шляхом переговорів між представниками сторін. Враховуючи встановлений Договором досудовий порядок вирішення спірних питань шляхом перемовин, представником позивача до відповідача був направлений лист згідно якого він просив повернути внесок у розмірі 386 280 грн., 38 коп. внесений до каси Шулявської філії Кредитної спілки «КС Володар» 18 травня 2015 року а також 33 567 грн., 26 коп., відсотки з 19.09.2016 року (день закінчення строку Договору). Однак відповідач по справі погоджуючись з тим, що він дійсно заборгував перед позивачем кошти, які вчасно не сплатив, у зв'язку з чим позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом. Просив стягнути з Кредитної спілки «КС Володар» на його користь внесок у розмірі 386 280 грн., 38 коп. внесений до каси Шулявської філії Кредитної спілки «КС Володар» 18 травня 2015 року, 33 567 грн., 26 коп., - заборгованості по виплаті нарахованих відсотків станом на 18.09.2016 року, 125 019 грн., - нарахованих відсотків з 19.09.2016 року по 26.03.2018 року (25 % відсотків щомісячних), за Договором ДВ №605.4 від 18 травня 2015 року, а всього 588 314 (п'ятсот вісімдесят вісім тисяч триста чотирнадцять) грн.; 897 (вісімсот дев'яносто сім) грн. в рахунок невиплати коштів згідно графіку погашення заборгованості термін виплати 30.10.2016 року, - нарахованих відсотків (0,02% щомісячних) за користування коштами за Договором ДВ № 2354 від 19.10.2015 року, в якості відшкодування моральної шкоди стягнути з Кредитної спілки «КС Володар» - 60 000.00 грн., а також судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу в розмірі 20 240 грн. Ухвалою суду від 20.07.2017 року відкрито провадження у даній цивільній справі. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15.09.2017 року апеляційну скаргу представника КС «КС Володар» на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 20.07.2017 року залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13.11.2017 року у відкритті апеляційного провадження у справі за позовом [PERSON] до КС «КС Володар» про захист прав споживачів шляхом стягнення суми внесків, процентів річних та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника КС на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 20.07.2017 року відмовлено. Ухвалою суду від 20.07.2018 року відмовлено представнику позивача в задоволенні заяви про забезпечення позову. 01.10.2018 року до суду надійшла заява від представника відповідача, в якій він просив залучити до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ПрАТ Страхова компанія «Українські резерви». 02.10.2018 року протокольною ухвалою суду до участі в справі залучено в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПрАТ Страхова компанія «Українські резерви». В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову в повному обсязі, просив суд про їх задоволення з підстав, викладених в заяві про збільшення позовних вимог. Звернув крім всього іншого увагу суду на ту обставину, що його довірителю на даний час 75 років, накопивши певну суму та будучи пенсіонером, він мав на меті вкласти гроші аби отримувати дивіденди для існування в настільки тяжкий час який склався в країні. Отримавши гарантії в 2015 році в той час як в країні вже існувала як економічна криза так і бойові дії на Сході країни в тому, що не завадить відповідачу своєчасно сплачувати відсотки за отримані від нього кошти, позивач був впевнений в тому, що останній свої зобов'язання буде виконувати належним чином. Натомість відповідач не тільки не сплачував відсотки за кошти які він надав останньому в повному обсязі, але і фактично змусив його зменшити розмір процентів за користування коштами з 27% до 25%. Однак і ця обставина не привела до повернення йому не тільки відсотків, але і до основної суми вкладу. Позивач стара літня людина, звик до того, що будь яка фінансова установа відповідає за своїми зобов'язаннями, однак в даному випадку його фактично ошукали безпідставно не повертаючи кошти. Ця обставина призвела до того, що позивач втратив повагу у власній родині, внаслідок чого у нього разом з його родиною склалися вкрай недоброзичливі відносини. На цьому ґрунті у позивача погіршився стан самопочуття, він став постійно звертатися до лікаря. Та обставина що відповідач не повертає йому кошти досить тривалий час змусила його звернутися за захистом свого порушеного права до суду, проте, відповідач і під час знаходження даного спору в суді усіляко намагається відтягнути вирішення судом питання по суті, оскаржуючи ухвали суду, не з»являється в судові засідання, подає не вмотивовані клопотання. Всі вищезазначені обставини призвели до отримання ним значної моральної шкоди, яку він вважає необхідно стягнути з відповідача, аби хоча б якимось чином поновити втрачений час та моральні страждання його та його сім»ї. Моральну шкоду позивач оцінює у 10% від суми яку просить стягнути з відповідача в якості основного зобов'язання щодо боргу та відсотків за безпідставним користування належними йому коштами. Представник відповідача в судове засідання подала відзив на позов, просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав, що викладені у ньому. Представник третьої особи в судове засідання не з"явився, повідомлявся судом належним чином про день та час розгляду справи. Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.ст. 3, 6, 11, 525, 627, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 19 Закону України «Про кредитні спілки» майно кредитної спілки формується за рахунок: вступних, обов'язкових пайових та інших внесків членів кредитної спілки (крім внесків (вкладів) на депозитні рахунки); плати за надання своїм членам кредитів та інших послуг, а також доходів від провадження інших видів статутної діяльності; доходів від придбаних кредитною спілкою державних цінних паперів; грошових та інших майнових пожертвувань, благодійних внесків, грантів, безоплатної технічної допомоги як юридичних, так і фізичних осіб, у тому числі іноземних; інших надходжень, не заборонених законодавством. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 21 вказаного Закону кредитна спілка відповідно до свого статуту, окрім іншого, залучає на договірних умовах внески (вклади) своїх членів на депозитні рахунки як у готівковій, так і в безготівковій формі. Кредитна спілка має право самостійно встановлювати розмір плати (процентів), яка розподіляється на пайові членські внески та нараховується на внески (вклади), що знаходяться на депозитних рахунках членів кредитної спілки. Частиною 1 ст. 23 Закону України «Про кредитні спілки» встановлено, що внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами (ч. 3 ст. 23 Закону). Частиною 7 ст. 10 Закону України «Про кредитні спілки» встановлено, що у разі припинення членства фізичної особи у кредитній спілці вступний внесок їй не повертається. Повернення обов'язкового пайового та інших внесків, крім вступного внеску, провадиться в порядку, передбаченому статутом кредитної спілки, але не пізніше ніж через один місяць після прийняття загальними зборами або спостережною радою кредитної спілки відповідного рішення. Повернення вкладів провадиться за взаємною згодою сторін або не пізніше строку, передбаченого відповідним договором. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 18 травня 2015 року між позивачем та відповідачем у справі кредитною спілкою «КС Володар» від імені якої діяла Шулявська філія Кредитної спілки «КС Володар» в особі директора Борисової І.В., яка діяла на підставі довіреності від 16.01.2012 року був укладений договір ДВ-№ 605.4 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок останньої. Згідно п.1.1. Договору позивач зобов'язався на протязі трьох банківських днів з дня підписання Договору внести на рахунок спілки внесок у розмірі 346 280 грн., 38 коп., а кредитна спілка зобов'язалася після використання внеску в цілях передбачених статутом повернути його члену кредитної спілки разом з нарахуванням на нього відсотками не раніше 18 листопада 2015 року. Відповідно до п. 2.2. Договору на внесений членом спілки внесок нараховується щомісячно 26% річних. Пунктом 2.3. передбачено, що нараховані відсотки на внесок сплачуються члену спілки готівкою з каси Кредитної спілки не раніше 6 числа місяця наступного за місяцем в якому вони були нараховані. 18 листопада 2015 року між головою правління «КС Володар», яка діяла на підставі Статуту та позивачем був укладений додатковий договір № 1 до Договору ДВ-№ 605.4 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок згідно якого до п.1, п.п.2.2, п.п.5.1. були внесені зміни, а саме дія Договору закінчувалася 18 лютого 2016 року, а щомісячне нарахування на внесок позивача збільшувалося з 26 % до 27%. 18 лютого 2016 року головою правління «КС Володар» Левицькою О.І. та позивачем був укладений додатковий договір № 2 до Договору ДВ-№ 605.4 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок згідно якого до п.1, п.п.2.2, п.п.5.1. були внесені зміни, а саме дія Договору закінчувалася 19 травня 2016 року, а щомісячне нарахування на внесок позивача зменшувалося з 27 % до 25%. 19 травня 2016 року Головою правління «КС Володар» Левицькою О.І. було ініційовано підписання додаткового договору № 3 до Договору ДВ-№ 605.4 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок згідно якого до п.1, п.п.2.2, п.п.5.1. були внесені зміни, а саме дія Договору закінчувалася 18 серпня 2016 року, щомісячне нарахування на внесок позивача залишилося 25%. Оскільки взяті на себе зобов'язання щодо щомісячної виплати відсотків на внесений позивачем внесок виконувалися із запізненням, станом на 23.08.2016 року заборгованість на нараховані відсотки складала 33 567 грн., 26 коп. позивач відмовився від укладення додаткової угоди згідно умов якої термін розміщення внеску продовжувався на три місяці. Однак незважаючи на те, що дія Договору а також додатку № 3 до основного договору закінчилася 18 серпня 2016 року, відповідач кошти у повному розмірі разом з сумою не виплачених відсотків за користування кредитом позивачу не повернув. Пунктом 4 Договору ДВ-№ 605.4 від 18 травня 2015 року передбачений порядок вирішення спорів шляхом переговорів між представниками сторін. Враховуючи встановлений Договором досудовий порядок вирішення спірних питань шляхом перемовин, представником позивача до відповідача був направлений лист згідно якого він просив повернути внесок у розмірі 386 280 грн., 38 коп. внесений до каси Шулявської філії Кредитної спілки «КС Володар» 18 травня 2015 року, а також 33 567 грн., 26 коп., відсотки з 19.09.2016 року (день закінчення строку Договору). Однак відповідачем було проігноровано лист, кошти повернуті не були. Пунктом 5.1 договору було встановлено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 18.11.2015 року, якщо цим договором не встановлено інше. Дія договору припиняється належним виконанням сторонами взятих на себе за даним договором зобов'язань, а також у випадку його дострокового припинення, визначеному даним договором та чинним законодавством України. Пунктом 2.7 договору встановлено, що кредитна спілка зобов'язується достроково повернути члену кредитної спілки внесений останнім внесок повністю на першу вимогу протягом місяця з дати заявлення відповідної вимоги. При цьому, одночасно з достроковим поверненням члену кредитної спілки зробленого останнім внеску, йому виплачуються відсотки, нараховані кредитною спілкою на внесок за весь період використання залученого внеску на умовах внеску (вкладу) до запитання (на вимогу). Дострокове повернення кредитною спілкою члену кредитної спілки внеску супроводжується укладанням сторонами додаткового договору до даного договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, або розірвання договору. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК Країни боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Крім того, суд звертає увагу на те, що в своєму письмовому відзиві на позов відповідач зазначає не про безпідставність позовних вимог взагалі, а щодо невірного розрахунку суми заборгованості по депозитному вкладу з нарахованими відсотками, яка на думку сторони відповідача складає значно меншу суму, а саме не 168 467 грн., як зазначає позивач, а 34 887, 84 грн. Таким чином відповідач визнає заборгованість по основному депозитному вкладу та відсотків які повинні бути виплачені позивачу, не погоджуючись тільки з розміром цих відсотків. Не погоджуючись з розміром відсотків які позивач просить стягнути з відповідача на його користь, відповідач зазначав у своєму письмовому відзиві на позов, що: «пунктом 2.8 Договору № ДВ-605.4 передбачено, якщо член Кредитної спілки не вимагає повернення суми строкового внеску (вкладу) у зв'язку із закінченням строку, встановленим цим договором, то після настання визначеного в п 1.1. цього Договору строку Договір уважається продовженим на умовах внеску (вкладу) до запитання (на вимогу)». Відповідно до Додаткової угоди до Договору № ДБ-605.4 від 19 травня 2016 року строк дії Договору був продовжений до 18 серпня 2016 року, а на внесений членом кредитної спілки внесок щомісячно нараховується 25% річних. Таким чином саме з врахуванням зміненої процентної ставки з 26 % на 25 % в останній редакції Додаткової угоди і нараховувалися відсотки позивачем на депозитний вклад. Далі відповідач зазначає, що: «Відповідно до Протоколу № 400 засідання Спостережної ради Кредитної спілки «КС Володар» від 16 квітня 2015 року затверджено нові ставки по депозитних програмах Кредитної спілки «КС Володар», зокрема вкладу «До запитання», та встановлено відсоткову ставку в розмірі 0,2 % річних». Таким чином відповідач вважає, що позивачем не вірно було нараховано суму відсотків, оскільки останній здійснював розрахунок виходячи з відсоткової ставки 25% в той час як з 18 червня 2016 року його ставка на відсотки була змінена на 0,2%. Суд приходить до висновку, що такі твердження відповідача є безпідставним та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні виходячи з наступного. Згідно п 2.2. Договору № ДВ-605.4 від 18 травня 2015 року на внесений членом Кредитної спілки внесок щомісячно нараховується 26% річних. Пунктом 2.3. Договору передбачено, що відсотки на внесок нараховуються один раз на місяць на фактичну суму внеску за фактичну кількість днів використання Кредитною спілкою внеску. Пунктом 2.4 Договору встановлено, що відсотки на внесок нараховуються від дня, наступного за днем надходження внеску до Кредитної спілки, до дня, повернення члену Кредитної спілки або списання внеску з рахунку з інших підстав. Пунктом 2.5 Договору передбачено, що по закінченню строку, передбаченого 1.1. Договору, відсотки на внесок нараховують в порядку, встановленому п.28 цього Договору. Таким чином в жодному з даних пунктів Договору не зазначається будь яка інша процентна ставка щодо нарахування процентів на депозитний вклад, окрім тієї яка зазначена в п. 2.2. Договору а саме 25 %. Посилання відповідача на ту обставину, що процента ставка на нарахування відсотків зменшена з 25% до 0,2 %, про що нібито було відомо позивачу у зв'язку з вимогою повернути депозитний вклад є нічим не підтвердженим. В тексті Договору відсутні посилання на терміни, які застосовуються в даному Договорі, а тому посилання відповідача на те, що зазначення в п. 2.8, що у зв'язку з вимогою повернення депозитного вкладу процента ставка для позивача автоматично буде змінена є таким, що суперечить умовам Договору і порушують права вкладника на отримання обумовленої Договором суми відсотків, якщо останньому не було відомо про зменшення суми нарахованих відсотків у випадку звернення з вимогою про повернення депозитного вкладу. Пунктом 3.4.1 Договору передбачено, що член кредитної спілки має право забрати внесений за даним Договором внесок повністю в порядку визначеному даним Договором. Обов'язком Кредитної спілки є згідно п. 3.1.1. Договору своєчасно повернути кошти та відповідно до п 3.1.3 Договору належним чином виконувати умови даного Договору. Оскільки в Договорі відсутні посилання на зменшення процентної ставки у випадку звернення кредитної спілки з вимогою про повернення депозитного вкладу відповідач зобов'язаний виконувати Договір в тому об'ємі та на тих умовах які роз'ясненні позивачу та на тих умовах на яких останній був підписаний. Посилання відповідача на те, що процентна ставка позивача на нарахування відсотків на депозит була змінена з 18 червня 2016 року у зв'язку з вимогою останнього повернути депозитний вклад не підтверджується жодним належним та допустимим доказом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч.4 ст. 43 ЦПК України за введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність встановлену законом. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи, що на звернення позивача останньому внесок та нараховані відсотки повернуто не було та не повернуто у строки, визначені п.п. 1.1, 5.1 договору, а також по теперішній час, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо повернення внеску та нарахованих відсотків є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то судом встановлено наступне. Обгрунтовуючи завдання позивачу діями відповідча моральної шкоди, представник позивача посилався на те, що його довірителю на даний час 75 років, накопивши певну суму та будучи пенсіонером, він мав на меті вкласти гроші аби отримувати дивіденди для існування в настільки тяжкий час який склався в країні. Отримавши гарантії в 2015 році в той час як в країні вже існувала як економічна криза так і бойові дії на Сході країни в тому, що не завадить відповідачу своєчасно сплачувати відсотки за отримані від нього кошти, позивач був впевнений в тому, що останній свої зобов'язання буде виконувати належним чином. Натомість відповідач не тільки не сплачував відсотки за кошти, які він надав останньому в повному обсязі, але і фактично змусив його зменшити розмір процентів за користування коштами з 27% до 25%. Однак і ця обставина не привела до повернення йому не тільки відсотків, але і до основної суми вкладу. Позивач стара літня людина, звик до того, що будь яка фінансова установа відповідає за своїми зобов'язаннями, однак в даному випадку його фактично ошукали безпідставно не повертаючи кошти. Ця обставина призвела до того, що позивач втратив повагу у власній родині, внаслідок чого у нього разом з його родиною склалися вкрай недоброзичливі відносини. На цьому ґрунті у позивача погіршився стан самопочуття, він став постійно звертатися до лікаря. Та обставина що відповідач не повертає йому кошти досить тривалий час змусила його звернутися за захистом свого порушеного права до суду, проте, відповідач і під час знаходження даного спору в суді усіляко намагається відтягнути вирішення судом питання по суті, оскаржуючи ухвали суду, не з»являється в судові засідання, подає не вмотивовані клопотання. Всі вищезазначені обставини призвели до отримання ним значної моральної шкоди, яку він вважає необхідно стягнути з відповідача, аби хоча б якимось чином поновити втрачений час та моральні страждання його та його сім»ї. Моральну шкоду позивач оцінив у 10% від суми яку просить стягнути з відповідача в якості основного зобов'язання щодо боргу та відсотків за безпідставним користування належними йому коштами, а саме 60 000 грн. Статтею 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичні особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з пошкодженням чи знищенням її майна, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в спрвах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.95 року №4» роз»яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках,ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля,необхідні для відновлення попереднього стану,добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Оцінивши доводи позивача щодо підстав відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що сума відшкодування моральної шкоди, визначена позивачем не відповідає обставинам справи, ступеню вини відповідача, принципам розумності та справедливості. Приймаючи до уваги наслідки дій відповідача, час, який тривало порушення, суд вважає, що сума в 20 000 грн. буде достатньою для компенсації моральних страждань позивача, спричинених відповідачем. За таких обставин позов [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню. Щодо вимог позову про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу, то судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що до витрат пов»язаних з розглядом справи належать крім інших витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 1 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов»язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов»язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Як вбачається з письмових матеріалів справи, позивач задля забезпечення захисту власних законних прав та інтересів звернувся за отриманням правової допомоги до фахівців у галузі права, а саме до ТОВ «Правовий Центр «ЗАХИСТ.ВІРНІСТЬ.НАДІЙНІСТЬ.», про що було складено договір про надання юридичних послуг від 07.09.2016 року. Загальна вартість отриманих позивачем послуг на правову допомогу складає 20240.00 грн., що підтверджується копіями відповідних квитанцій (а.с. 24) та вказані кошти 08.09.2016 року сплачені позивачем саме на рахунок ТОВ «Правовий Центр «ЗАХИСТ.ВІРНІСТЬ.НАДІЙНІСТЬ.». Зважаючи на те, що між позивачем та адвокатом [PERSON], який брав участь в розгляді справи, 07.09.2016 року також було укладено договір про надання правової допомоги адвокатом №05-09/16 від 07.09.2016 року (а.с. 25-27), проте позивачем не надано доказів про витрати на правничу допомогу за цим договором, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог позову в цій частині. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню частково. На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати у справі у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь держави, оскільки позивача було звільнено від сплати таких при подачі позову до суду в порядку п. 17 ч. 4 ЗУ «Про судовий збір».

Outcome: partial