Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди, 452 241,33грн. в якості відшкодування матеріальних збитків, 1585,80 грн. на відшкодування за проведення оцінки визначення вартості матеріальних збитків, 4588,28грн. сплачених судових витрат. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що [PERSON] 23.12.2016 року у другій половині дня в м.Харкові по пр. Ювілейний в районі буд. 52 , керуючи автомобілем Hyundai-Sonata р.н. [NUMBER] , виконуючи поворот ліворуч, не надав дорогу автомобілю Toyota-Rav 4 р.н. [NUMBER] , під її керуванням, яка рухалася у зустрічному напрямку, в результаті чого сталося зіткнення, внаслідок чого автомобіль Toyota-Rav 4 р.н. [NUMBER] отримав механічні пошкодження та [PERSON] завдано матеріальну шкоду. Відносно [PERSON] 20.01.2017 року складено адміністративний протокол за ст.124 КУпАП. 21.01.2018року провадження за адміністративним матеріалом про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] закрито у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Для встановлення причин дорожньо-транспортної пригоди постановою від 26.09.2017 у справі призначено судову автотехнічну експертизу. Згідно висновку судової автотехнічної експертизи №18711 від 16.11.2017року, водій автомобіля Hyundai-Sonata р.н. [NUMBER] [PERSON] повинен був діяти відповідно до вимог п.п.10.1 та 16.6 ПДР України. В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення транспортних засобів для водія автомобіля Hyundai-Sonata р.н. [NUMBER] [PERSON] визначалася шляхом виконання ним вимог п.п.10.1 та 16.1 ПДР України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. Дії водія автомобіля Hyundai-Sonata [PERSON] в даній дорожньо-транспортній ситуації не відповідали вимогам п.п.10.1 та 16.6 ПДР України та знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Цивільна відповідальність винуватця ДТП, а саме відповідача [PERSON] застрахована у страховій компанії ВУСО, страховий поліс АК 2123024, строк дії якого з 11.11.2016 до 10.11.2017. Страхова сума може бути відшкодована тільки по обвинуваченому рішенню суду, однак справу щодо [PERSON] було закрито за закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Згідно з висновком експертного товарознавчого дослідження №14165 від 23.01.2014року ,величина матеріальних збитків, завданих автомобілю Toyota-Rav 4 р.н. [NUMBER] становить 452 241, 33грн., вартість проведення експертизи становить 1585,80грн. Внаслідок ДТП, позивачу також заподіяно і моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазначала у зв`язку із пошкодженням автомобіля, неможливістю протягом тривалого часу користуватися ним, порушення нормальних життєвих зв`язків. Розмір відшкодування моральної шкоди визначає у розмірі 50000грн. В свою чергу [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму матеріальної шкоди завданої в результаті ДТП у розмірі 250 058,60 грн., вартість послуг з автотоварознавчого дослідження, поштові витрати у розмірі 1285,20грн., вартість послуг з евакуації ТЗ у розмірі 600,00грн., моральну шкоду у розмірі 5000, 00 грн., та судові витрати. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що 23.12.2016року приблизно о 16год.25хв., мала місце ДТП, в якій було пошкоджено автомобіль Хюндай р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Згідно постанови Московського районного суду м.Харкова від 21.02.2018року провадження за адміністративним матеріалом про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. В матеріалах адміністративного провадження містяться відомості про винуватість саме [PERSON] , а саме запис з камер з місця ДТП, пояснення свідків, схеми ДТП, роботи світлофорного об`єкта. Вважає, що в даній ДТП в діях водія автомобіля Тойота [NUMBER] [PERSON] наявні невідповідності вимогам п.п. 12.3, 8.7.3, 8.10 ПДР України, та вона порушила правила дорожнього руху, чим спровокувала ДТП. На момент ДТП автомобіль [PERSON] не був застрахований полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно звіту експертного автотоварознавчого дослідження №3С, вартість матеріальної шкоди завданої власнику автомобіля Хюндай р.н. [NUMBER] складає 250 058,60грн., вартість послуг з автотоварознавчого дослідження склала 1200,00грн., вартість поштових відправлень про виклик сторін на огляд транспортного засобу 85,20грн., послуги евакуатора 600,00грн., моральна шкода 5000,00грн. Представником [PERSON] - [PERSON] було надано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому остання зазначає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 11.05.2018року було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 02.07.2018року було накладено арешт на автомобіль марки Hyundai-Sonata р.н. [NUMBER] , що належить [PERSON] . Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 26.07.2018року було прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] та об`єднано з первісним позовом. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 27.07.2018року було накладено арешт на автомобіль марки Toyota р.н. [NUMBER] , що належить [PERSON] . Постановою Апеляційного суду Харківської області від 10.09.2018року, ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 27.07.2018року скасовано. У задоволенні заяви [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] про забезпечення позову відмовлено. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 23.10.2018року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні первісний позов підтримала та просила його задовольнити з підстав викладених у позові, проти задоволення зустрічного позову заперечувала. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] , зустрічні позовні вимоги підтримала та просила його задовольнити з підстав викладених у позові, проти задоволення первісного позову заперечувала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 13.12.2018року зустрічний позов підтримав, проти задоволення первісного позову заперечував. Зазначив, що у дорожньо-транспортній пригоді винен водій автомобіля Тойота [PERSON] . Представник третьої особи Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановлений законом порядок. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Судом встановлено, що 23.12.2016року приблизно о 16год.25 хв. в м. Харкові по пр. Ювілейний, в районі буд. 52, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Hyundai-Sonata р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Toyota Rav 4 р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . За результатами оформлення даної дорожньо-транспортної пригоди було складено протокол про адміністративне правопорушення серія [NUMBER] за змістом якого визначено, що [PERSON] керуючи автомобілем по пр. Ювілейному м. Харкова в районі будинку 52, виконуючи поворот ліворуч не дав дороги автомобілю Тойота д.н. [NUMBER] , що рухався у зустрічному напрямку , що призвело до зіткнення автомобілів та їх пошкодження. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Hyundai-Sonata р.н. [NUMBER] [PERSON] була застрахована у страховій компанії ВУСО, страховий поліс АК 2123024, строк дії якого з 11.11.2016 до 10.11.2017. Автомобіль [PERSON] не був застрахований полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 21.02.2018 р. постановою Московського районного суду м. Харкова, провадження за адміністративним матеріалом про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КУпАП України закрито в зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що взимку 2016 року, точної дати не пам`ятає, він знаходився з товаришем на пр. Ювілейному біля кінотеатру «Росія», та бачив як автомобіль Toyota виїхав на зелений сигнал світлофора по пр. Ювілейному, в зустрічному напрямку рухався автомобіль Hyundai-Sonata, який здійснив поворот ліворуч, внаслідок чого сталося зіткнення. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що у грудні 2016 року, точної дати не пам`ятає, він знаходився на пішохідному переході по пр. Ювілейному, та бачив як на перехресті зі сторони пр. Тракторобудівників під`їхав автомобіль, ввімкнув лівий сигнал повороту та почав повертати ліворуч, при цьому не переконався в безпеці, в результаті чого сталося зіткнення з автомобілем, який рухався зі сторони вул. Гвардійців Широнінців на зелений сигнал світлофора. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні показав, що взимку 2016 року, точної дати не пам`ятає, він знаходився на пішохідному переході на пр. Ювілейному, та бачив шо на пішохідному переході ввімкнений зелений сигнал світлофора, в цей момент почув звук зіткнення автомобілів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що три року тому, точної дати не пам`ятає він був свідком дорожньо-транспортної пригоди. Так, він знаходився на пішохідному переході на перехресті пр. Ювілейному та пр. Тракторобудівників, та бачив як автомобіль Toyota рухався зі сторони ринку Барабашова по проспекту Ювілейному прямо, на який сигнал світлофора не пам`ятає, а автомобіль Hyundai повертав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що 23.12.2016року, він працював водієм тролейбусного маршруту № 24 . Рухався по пр. Ювілейному зі сторони ринку Барабашово в напрямку 602 м/р. При під`їзді до світлофора побачив, шо ввімкнувся жовтий сигнал світлофора, а потім червоний сигнал світлофора. Він зупинився в крайній правій смузі руху, та в цей час почув звук зіткнення, потім побачив що автомобіль Toyota та Hyundai зіткнулися. Моменту зіткнення він не бачив, а чув лише удар. Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №18711 від 16.11.2017року, зазначено, що в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Hyundai-Sonata р.н. [NUMBER] [PERSON] повинен був діяти відповідно до вимог п.п.10.1 та 16.6 ПДР України. В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення транспортних засобів для водія автомобіля Hyundai-Sonata р.н. [NUMBER] [PERSON] визначалася шляхом виконання ним вимог п.п.10.1 та 16.1 ПДР України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. Дії водія автомобіля Hyundai-Sonata [PERSON] в даній дорожньо-транспортній ситуації не відповідали вимогам п.п.10.1 та 16.6 ПДР України та знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Крім того у висновку вказано, що при перегляді відеозапису (відеофайлу «видео дтп») встановлено, що на відеозображені момент зіткнення автомобілів Тойота та Хюндай не зафіксовано, оскільки контактування транспортних засобів відбулося за межами поля зору камери зовнішнього спостереження. Таким чином, встановити, в який саме момент часу, вказаного у верхньому правому куті відеозображення, відбулося зіткнення автомобілів, а також який час минув з моменту зіткнення транспортних засобів до моменту ввімкнення на зафіксованому на відеозображенні пішохідному світлофорі зеленого сигналу, виходячи із наданого на дослідження відеозапису, експертним шляхом неможливо. Провести дослідження по поясненням [PERSON] , свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] експертним шляхом неможливо, у зв`язку із відсутністю в їх поясненнях, відомостей відносно меж перехрестя в момент ввімкнення по напрямку руху автомобіля Тойота жовтого сигналу світлофора. Відсутність вказаних даних в свою чергу не дозволяє експертним шляхом встановити, чи мала водій автомобіля Тойота [PERSON] технічну можливість виконати вимоги п.8.11 ПДР України, відповідно до яких водій транспортного засобу при ввімкненні жовтого сигналу світлофору, який забороняє рух, повинен зупинити керований транспортний засіб у місці, передбаченому пункту 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування. Судом були досліджені матеріали адміністративної справи №643/1271/17 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, відтворено диск з відеофайлом «відео дтп». Так, згідно правової позиції викладеної у Постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі № 910/18319/16 застосування п.7 ст. 247 КУпАП (закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності) можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1167 ЦК України передбачено, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених ч. 2 цієї статті. Згідно до пунктів 4 та 5 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди`у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи "бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно вимог ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів, а згідно ч.2 цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно вимог ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що дорожньо-транспортна пригода 23.12.2016року з вини водія автомобіля Hyundai-Sonata р.н. [NUMBER] [PERSON] , а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] в повному обсязі, з огляду на відсутність вини останньої у завдані шкоди. Шо стосується вимог первісного позову [PERSON] , то суд зазначає наступне. Так, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Страхування це вид цивільно правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування, частина перша статті 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50 000,00 грн на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок дорожньо транспортної пригоди майну третьої особи. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Підпункт 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 вказаного Закону передбачає, що у разі настання дорожньо транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо транспортну пригоду встановленого зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року в справі № 286/1643/18, провадження № 61-11107св19. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Саме такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Зазначеним судовим рішенням Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку Верховного Суду України, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована, визнавши, що наведений правовий висновок не відповідає змісту та сенсу чинного законодавства. Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. За таких обставин, у разі якщо позивач (особа, якій завдана шкода) не звертався до страховика відповідача (завдавач шкоди) та не отримував його відмову у виплаті страхового відшкодування, а пред`явив відразу вимогу до особи, відповідальної за шкоду, то відсутні передбачені законом підстави для задоволення його позовних вимог. Зазначене відповідає правовим висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2019 року, справа №640/12615/15-ц, провадження № 61-31141св18; у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного судувід 30 жовтня 2019 року, справа № 369/8675/16-ц, провадження № 61-25447св18; у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2019 року, справа № 759/9261/15-ц, провадження № 61-15093св18. З викладеного вбачається, що обов`язок страховика відшкодувати заподіяну страхувальником шкоду виникає із самого факту заподіяння застрахованою особою у результаті дорожньо-транспортної пригоди такої шкоди. Отже, зобов`язаною особою внаслідок заподіяних у результаті дорожньо-транспортної пригоди збитків, є страховик відповідача. Непред`явлення вимоги до страховика, який має відшкодувати шкоду відповідно доЗакону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди. Виходячи із обставин дійсної справи, суд вважає, що покладання обов`язку відшкодувати шкоду у межах страхового відшкодування в повному обсязі на [PERSON] , який уклав відповідний договір страхування і сплатив страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України № 1961-IV від 01.07.2004 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), та в даному випадку з [PERSON] підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у межах страхового відшкодування. Тому суд приходить до висновку, що на ПрАТ «ВУСО», як страховика відповідача, покладений обов`язок з виплати страхового відшкодування в межах суми страхового відшкодування. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] позов до ПрАТ «ВУСО» не заявляла. ПрАТ «ВУСО» залучений до участі у справі у якості третьої особи, що позбавляє суд можливості вирішити позовні вимоги про стягнення з останнього грошової суми на відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування, проте це не позбавляє позивача права захистити свої права шляхом пред`явлення позову до належної особи про відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування. Згідно з висновком експертного товарознавчого дослідження №14165 від 23.01.2014року, величина матеріальних збитків, завданих автомобілю Toyota-Rav 4 р.н. [NUMBER] становить 452 241, 33грн. Таким чином, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача [PERSON] різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у межах страхового відшкодування відповідно до Полісу №АК/2123024 у розмірі 352 241,33грн. (452241,33грн. - 100 000 грн. ліміту відповідальності). Твердження представника відповідача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] , що сума матеріальних збитків, завданих автомобілю Toyota-Rav 4 р.н. [NUMBER] у розмірі 452 241, 33грн. підлягає зменшенню на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість (ПДВ), є помилковим, оскільки правовідносини щодо виключення ПДВ із суми страхового відшкодування регулюються податковим законодавством. Податкові зобов`язання, пов`язані з наданням послуг щодо проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ. Таким чином, у випадку непроведення фактичного ремонту транспортного засобу або проведення його особою, яка не є платником ПДВ, податкові зобов`язання не виникають. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд виходить з наступного. Згідно з частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується. У рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Чинне законодавство не містить методики чи способів обчислення моральної шкоди, та при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою особи, а будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Отже, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди суд, враховуючи ту обставину, що [PERSON] тривалий час була позбавлена можливості користуватись належним їй транспортним засобом, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, дійшов висновку про стягнення з [PERSON] 3000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. Згідно частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать, витрати, пов`язані з проведенням експертизи. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягають стягненню витрати за оплату автотоварознавчого дослідження у розмірі 1585,80грн. Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial