Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-19 00:00:00

До суду з вказаною позовною заявою звернулася [PERSON], посилаючись на те, що вона з 2 листопада 2009 року працює на посаді сторожа у Ставищенському відділенні ТОВ «Гадячсир». Станом на 28.03.2016 року із виплати заробітної плати утворилася заборгованість в розмірі 9971,90 гривень. Добровільно виплатити заборгованість по заробітній платі адміністрація підприємства відмовляється. Позивач просить суд стягнути із відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 9971,90 гривень. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, підтвердила обставини, зазначені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання повторно не прибув, із заявою про розгляд справи в його відсутність до суду не звертався. Відповідно до ст. 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Суд вважає можливим розгляд справи за наявними матеріалами, в зв'язку з чим відповідно до ст. ст. 169 ч. 4, 225 ЦПК України постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] з 2 листопада 2009 року працює в у Ставищенському відділенні ТОВ „Гадячсир" сторожем, що підтверджується довідкою № 25 від 06.05.2016 року (а.с. 4). Відповідно до листа Управління Держпраці у Полтавській області (а.с. 6) згідно розрахункових листів, сума заборгованості із виплати заробітної плати [PERSON] станом на 28.03.2016 року становить 9971,90 гривень (а.с. 24). Конституція України, КзПП України, Закон України «Про оплату праці» закріплюють принцип оплати праці залежно від складності виконуваної роботи, визначають державну політику в галузі заробітної плати, установлюють найважливіші принципи правового регулювання оплати праці й містять основні положення в галузі заробітної плати працівників. Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Статтями 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 6 ст. 24 ЗУ «Про оплату праці» своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, Згідно ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Враховуючи викладене, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 9971,90 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: approved