Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання договору довічного утримання. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що між сторонами 1 вересня 2020 року було укладено договір довічного утримання (догляду), який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Моісеєвою Г.В. і зареєстрований у реєстрі за №668. За даним договором квартира [ADDRESS] , що належала [PERSON] на праві власності, перейшла у власність відповідача [PERSON] , а останній зобов`язався довічно утримувати позивача: забезпечити житлом для проживання, а саме: у спірній квартирі, харчуванням, одягом, медичною допомогою у разі захворювання, надавати грошову та іншу допомогу, нести витрати по утриманню квартири позивача. З дня укладання договору відповідач не виконує його умови, а саме: п.2-3 договору. За два перших місяці він тільки один раз відвідував позивача і рідко дзвонив. На стан здоров`я позивача відповідач не звертає уваги, не забезпечує медикаментами, не сплачує житлово-комунальні послуги, не надає будь-якої матеріальної допомоги. За таких обставин просять договір довічного утримання розірвати. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позов не визнав, пояснивши суду, що спірний договір довічного утримання дійсно було укладено між сторонами 1.09.2020 року, однак, звертаючись до суду з даним позовом через два місяці після його укладення, позивач порушив вимоги п.4.5. спірного договором, в якому йдеться, що цей договір може бути розірвано за згодою сторін, а у випадку невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін - у судовому порядку на вимогу набувача або відчужувача. Але позивач не звертався до відповідача ні в усній, не в письмовій формі про розірвання спірного договору, а зразу ж звернувся до суду з зазначеним позовом, що є порушенням умов даного договору і підставою для відмови у задоволенні даного позову. В свою чергу відповідач забезпечив позивача житлом, постійно оплачував за свої кошти житлово-комунальні послуги, періодично купував продукти, як передбачено договором, надавав та переказував грошові кошти, інших вимог позивач відповідачу не заявляв. Тобто, зі свого боку відповідач повністю виконував і виконує по теперішній час умови спірного договору і підстав для його розірвання у суду немає. 3-я особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Моісеєва Г.В. в судове засідання не з`явилась, але у направленому листі до суду просить слухати справу у її відсутність (а.с.37), а у своїх поясненнях щодо позовної заяви описує хід подій по укладанню договору довічного утримання (а.с.38-39). Заслухавши позивача, представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Як зазначає ч.1 та ч.3, ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ч.1, ст.638 ЦК Українидоговір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов"язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Як встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] був власником однокімнатної ізольованої квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації комунального житлового фонду Дарницької райдержадміністрації м. Києва 18.05.2000 року та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 24.05.200 року за №1232 (а.с.10). У відповідності до ст.748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 ЦК України. А ч.1, ст.749 ЦК України зазначає, що у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. За приписами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом п.1.1 договору відчужувач [PERSON] передає, а набувач [PERSON] отримує у власність однокімнатну квартиру [ADDRESS] , взамін чого зобов`язується забезпечити відчужувача утриманням та доглядом довічно на умовах цього договору. Пункт 2.1 договору наголошує, що матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке має надаватись набувачем відчужувачу, буде визначатись за усною домовленістю сторін, виходячи із поточних потреб відчужувача. За п.2.2 утримання (догляд) визначається сторонами у вигляді: - забезпечення відчужувача житлом у квартирі, що є предметом цього договору, шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у квартирі, яка є предметом цього договору; - забезпечення ліками, а в разі захворювання - забезпечення надання медичної допомоги медичними працівниками шляхом доставки відчужувача до медичних закладів та/або забезпечення виїзду медичних працівників додому до відчужувача у разі необхідності; - здійснення, у разі необхідності, поточного ремонту квартири, ремонту та заміни санітарно-технічних приладів та пристроїв, що вийшли з ладу; - забезпечення відчужувача, у разі необхідності, харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами; - оплата за власний рахунок комунальних послуг, інших платежів, пов`язаних з проживанням в зазначеній квартирі відчужувача, якщо у відчужувача буде така необхідність; - вчинення всіх необхідних дій щодо забезпечення відчужувача всіма засобами, предметами домашнього вжитку, речами, літературою тощо, якщо у відчужувача буде така необхідність; спілкування набувача з відчужувачем за допомогою мобільного зв`язку та/або при особистій зустрічі не рідше трьох разів на тиждень протягом дії даного договору. До обов`язків набувача також входить виконання додаткових доручень відчужувача, необхідних для забезпечення останнього належним доглядом (а.с.6, зворот. бік). Оцінюючи текст договору довічного утримання, суд вважає, що тільки вимоги про забезпечення житлом позивача з боку відповідача та спілкування між сторонами має конкретний часовий вимір та періодичність, решта вимог носять мінливий і не точний характер: за потребою, якщо буде необхідність, у разі захворювання, якщо пристрої вийдуть із ладу, тощо. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, спірний договір був укладений 1.09.2020 року, а позовна заява позивача [PERSON] підписана останнім 4.11.2020 року (а.с.5) і зареєстрована в Дарницькому районному суді м. Києва 5.11.2020 року (а.с.1). За приписами ч.1, ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як регламентуєч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з наданих відповідачем та його представником доказів, після підписання спірного договору відповідач 12.10.2020 року оплатив комунальні послуги по квартирі позивача за вересень 2020 року: за утримання будинку і прибудинкової території, за вивезення побутових відходів (а.с.111), 19.10.2020 року - за централізоване опалення, відведення гарячої води, за користування газом, електроенергією, за розподіл газу, внесок за обслуговування вузла комерційного обліку теплової енергії, за централізоване постачання і відведення холодної води, за централізоване постачання гарячої води (112-119); за користування [PERSON] тими ж комунальними послугами в жовтні 2020 року [PERSON] сплатив 14.11.2020 року (а.с.120-130); за користування [PERSON] комунальними послугами в листопаді 2020 року відповідач сплатив 9.12.2020 року (а.с.53-60); за грудень 2020 року - оплачено 15.01.2021 року (а.с.61-70); за січень 2021 року - оплачено 11.02.2021 року (а.с.71-80), за лютий 2021 року - оплачено 16.03.2021 року (а.с.81-90); за березень 2021 року - оплачено 21.04.2021 року (а.с.91-100); за квітень 2021 року - оплачено 16.05.2021 року (а.с.101-110). Також надано відповідачем квитанції про придбання ним продуктів харчування для позивача 20.09.2020 року, 30.09.2020 року, 19.10.2020 року, 27.10.2020 року, 6.11.2020 року, 17.01.2021 року, 24.02.2021 року, 19.03.2021 року (а.с.131-133), 21.09.2020 року купив позивачу аптечку вартістю 275 грн. (а.с.134), щомісяця відповідач переказував [PERSON] по 1000 грн.: 14.09.2020 року, 13.10.2020 року, 12.11.2020 року, 10.12.2020 року, 25.02.2021 року, 24.03.2021 року (а.с.135). Як вбачається з описаних вище доказів, відповідач виконав умови договору довічного утримання, а позивач прийняв ці послуги, не заперечуючи їм. В судовому засіданні позивач та його представник вказали, що відповідач не доглядав позивача у вказаний термін: не купував харчування, одяг, ліки, не сплачував комунальні послуги за його квартиру, не надавав грошові кошти, уникав спілкування з позивачем. Такі ствердження суд не може покласти в основу рішення, оскільки вони спростовуються описаними вище доказами. Крім того, позивачем та його представником не надано доказів в розумінні ст.76-80 ЦПК України про те, що позивачу необхідна була будь-яка допомога за період з 1.09.2020 року по 4.11.2020 року, включаючи і медичну, він звертався до відповідача, а той не виконав або уникнув виконання умов договору. Також п.4.5 договору зазначає, що цей договір може бути розірвано за згодою сторін, а у випадку невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін - у судовому порядку на вимогу набувача або відчужувача. Тобто, сторони по справі, підписанти спірного договору, спільно домовились, що у випадку невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін відчужувач або набувач звертається до набувача або відчужувача усно або письмово для узгодження результатів виконання або невиконання умов договору. Але позивач не звертався до відповідача ні в усній, не в письмовій формі про розірвання спірного договору, а зразу ж звернувся до суду з зазначеним позовом, про що особисто повідомив у судовому засіданні, що є порушенням умов даного договору. Згідно п.1, ч.1, ст.755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Суд також не може покласти в основу рішення ствердження позивача та його представника, що відповідач не сплачував комунальні послуги за спірну квартиру, надавши свої квитанції, оскільки останні сплачені споживачем [PERSON] за користування квартирою [ADDRESS] , а позивач проживає і користується комунальними послугами в квартирі [ADDRESS] (а.с.12-14). Таким чином, аналізуючи докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач [PERSON] з свого боку повністю виконував всі умови договору довічного утримання від 1.09.2020 року щодо позивача [PERSON] , тому підстав для розірвання вказаного договору у суду немає. З цих підстав у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed