Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про реальний поділ житлового будинку з надвірними будівлями й земельної ділянки. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що їй належить 1/2 частина в праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, реєстраційний № 3179, посвідченого 18 липня 2018 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Іопель С.О. (на земельній ділянці розташовано: житловий будинок «А», житловою площею 38,7 кв.м, загальною площею 66,2 кв.м; літня кухня «Б»; сарай б; сарай б-1; підвал бпд; туалет «В»; сарай «Г»; сарай «Е»; сарай «Ж»; гараж «З»; спорудження № 1-5, I). Крім цього, у користування спадкоємця перейшла частина житлового будинку «А»: житлова кімната 2-5=7,6 кв.м; житлова кімната 2-4=10,8 кв.м; сіни а; кухня 2-3=9,7 кв.м; сіни 2-4 пом.2-1=2,6 кв.м; ванна 2-2=2,7 кв.м; сіни 2-3 пом.1-1=4,4 кв.м; крильце; гараж «З»; вбиральня «В»; сарай «Г»; паркан №1; ворота №5; 1/2 частина паркану №2; 1/2 частина паркану №4; 1/2 частина замощення I по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 липня 2018 року, реєстраційний № 3179. Усе вищевказане майно раніше належало спадкодавцеві [PERSON] на підставі договору дарування (з визначенням порядку користування часткою у праві спільної часткової власності), посвідченого державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Лещинською О.І. 17 березня 1990 року за реєстровим № 2-1074. Право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано 12 вересня 2017 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1351147912116. Відповідно до п.4 ст.358 ЦК України, якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном, відповідно до їх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. При житті [PERSON] визначилась з частками в праві спільної часткової власності житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , подарувала одну з часток з визначенням порядку користування у праві спільної часткової власності своєму сину (тобто, померлому [PERSON] ), а іншу частку заповіла їй. [PERSON] належить 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , розташована на земельній ділянці, площею 578 кв.м, (будинок є глинобитним, обкладеним цеглою. має житлову площу 38,7 кв.м); сарай-літня кухня «Б» також є глинобитним та обкладеним цеглою; сарай «Г» теж глинобитний і обкладений цеглою; сараї Е,Ж дерев`яні; сарай - глинобитний та обкладений цеглою; підвал б, б-1, б-2; гараж «З» - шлакоблоковий; вбиральня «В» - цегельна; спорудження, належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 грудня 1993 року, реєстраційний № 1-2136, посвідченим Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою. На даний час між сторонами склався наступний порядок конкретного користування житловим будинком і надвірними будівлями (по правовстановлюючих документах), зокрема, у її користуванні перебуває: частина житлового будинку «А» (житлова кімната 2-5=7,6 кв.м; житлова кімната 2-4=11,1(10,8) кв.м; сіни а (1-2= 8,8 кв.м); кухня 2-3=9,8 (9,7) кв.м; сіни 2-4пом.2-1=2,6 кв.м; ванна 2-2=2,7 кв.м; сіни 2-3 пом.1-1=4,4 кв.м; крильце; гараж «З»; вбиральня «В»; сарай «Г»; паркан № 1; ворота № 5; Ѕ частина паркану № 2; Ѕ частина паркану № 4; накриття II, III; Ѕ частина замощення I (що раніше перебувало в користуванні [PERSON] ). У користуванні [PERSON] перебуває 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] (житлова кімната 1-3=11,7 кв.м; житлова кімната 1-4=8,6 кв.м; глинобитний обкладений цеглою сарай-літня кухня «Б»; дерев`яні сараї Е,Ж; душ «И»; підвал б, б-1, б-2; накриття IV, спорудження). Але фактично відповідачка користується й частиною її приміщень й надвірних будівель. А саме: сіньми а (1-2=8,8 кв.м); сіньми 2-3 пом.1-1=4,4 кв.м; крильцем; вбиральнею «В»; воротами № 5; накриттям III, через що між ними виникають суперечки, оскільки відповідачкою було здійснено самозахоплення вказаних частини приміщень та надвірних будівель. З урахуванням вищевикладених обставин, змушена звернутися до суду та просить ухвалити рішення суду, яким зробити реальний поділ житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , виділивши їй у користування: частину житлового будинку «А» (житлову кімнату 2-5=7,6 кв.м; житлову кімнату 2-4=11,1 кв.м; сіни а 1-2=8,8 кв.м; кухню 2-3=9,8 кв.м; сіни 2-4 пом.2-1=2,6 кв.м; ванну 2-2=2,7 кв.м; сіни 2-3 пом.1-1=4,4 кв.м; крильце); гараж «З»; вбиральню «В»; сарай «Г»; паркан № 1; ворота № 5; Ѕ частина паркану № 2; Ѕ частину паркану № 4; накриття II, III; Ѕ частину замощення I, визначивши ідеальну частку в загальнім домоволодінні з обліком зазначеного реального розподілу та визнавши за нею право власності на цю ідеальну частку. А також зробити реальний поділ земельної ділянки, загальною площею 578 кв.м, наданої для обслуговування житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , з обліком фактичного порядку користування земельною ділянкою між сторонами у справі і по ідеальних частках у загальному домоволодінні. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій просила суд розгляд справи проводити за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала та просила вчинити поділ домоволодіння, відповідно до додатку № 3, 4 проведеної експертизи з визнанням за нею права власності по варіанту № 1 (47/100 частин домоволодіння) та стягнути з відповідачки на свою користь грошову компенсацію в розмірі 6\~667 грн. 50 коп., суму в розмірі 15\~149 грн. 00 коп. за прибудову, а також витрати, пов`язані з розглядом справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, від її представника надійшла заява, в якій вона просила суд розгляд справи проводити за їх відсутності та ухвалити рішення у відповідності до результатів проведеної експертизи. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1.\~ст.4\~ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи (ч.1.\~ст.13\~ЦПК України). Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК\~країни, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1\~ст.89\~ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до\~ст.76 ЦПК\~України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1, 2, 3\~статті 77\~ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6\~ст.\~81\~ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2\~ст.78\~ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частини 1\~статті 80\~ЦПК України). Так, судом встановлено, що позивачці [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, належить 1/2 частина у справі спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.6), що належав спадкодавцю [PERSON] (а.с.8), померлому [INFO] , на підставі договору дарування. Право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано 12.09.2017 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:1351147912116 (а.с.6). Відповідно до довідки № 1188, виданої 24.06.2019 року КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації», право власності станом на 31.12.2012 року на житловий будинок [ADDRESS] зареєстроване за: [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 16.12.1993 року (реєстраційний № 1-2136), виданого Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою (1/2 частина) та [PERSON] (1/2 частина), на підставі договору дарування від 17.03.1990 року (реєстраційний № 2-1074), виданого Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою (а.с.8). Відповідно до наданих суду документів, в тому числі, й до технічною документації на вищевказане домоволодіння, між сторонами склався наступний порядок користування: у [PERSON] в користуванні перебуває частина житлового будинку «А» (житлова кімната 2-5=7,6 кв.м; житлова кімната 2-4=11,1 (10,8) кв.м; сіни а (1-2=8,8 кв.м); кухня 2-3=9,8 (9,7) кв.м; сіни 2-4 пом.2-1= 2,6 кв.м; ванна 2-2=2,7 кв.м; сіни 2-3 пом.1-1=4,4 кв.м; крильце); гараж «З»; вбиральня «В»; сарай «Г»; паркан № 1; ворота № 5; Ѕ частина паркану № 2; Ѕ частина паркану № 4; накриття II, III; Ѕ частина замощення I; в користуванні [PERSON] перебуває 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] (житлова кімната 1-3=11,7 кв.м; житлова кімната 1-4=8,6 кв.м); глинобитний обкладений цеглою сарай-літня кухня «Б»; дерев`яні сараї Е,Ж; душ «И»; підвал б, б-1, б-2; накриття IV, спорудження. Відповідно до ч.1 ст.13\~ЦК\~України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. За\~ст.41 Конституції України,\~ кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК). Конституцією\~України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно\~ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Частиною 1\~ст.356 ЦК України\~зазначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1-3\~ст.358 ЦК України,\~ право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно\~ст.361 ЦК України,\~ співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Статтею 364 ЦК України\~встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна не допускається, згідно із законом, або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. За змістом цієї норми, виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Згідно\~ст.365 ЦК України,\~право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Статтею 367 ЦК України\~ передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Враховуючи те, що після виділу частки із спільного нерухомого майна в порядку\~статті 364 ЦК України\~право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні\~статті 181 ЦК України\~та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них». Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається\~Інструкцією № 55. Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї\~Інструкції\~поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Згідно ст.377\~ЦК України,\~ до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ст.120\~ЗК\~України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Згідно п.п.21, 22\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при вирішення цивільних справ»,\~виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі, тією, на якій розташовані належні співвласникам житловий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд, відповідно до ст.88\~ЗК України (2768-14), бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, які пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов`язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Відповідно до роз`яснень, які містяться в\~постанові Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»,\~у редакції від 25.05.1998 року, при вирішенні справ про виділ у натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам слід мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділена відокремлена частина будинку із самостійним виходом (квартира). Виходячи з цього, виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Беручи до уваги положення ст.364\~і ст.365\~ЦК України, яка визначає умови припинення права власності на частку в спільному майні (частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, які повинні існувати в сукупності). Судом встановлено, що між сторонами існує реальний спір щодо користування спільним житловим будинком. Відповідно висновку експерта № 5553/5554-19 від 27.03.2020 року, існує декілька варіантів поділу житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с.100-140). Однак, аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини, враховуючи позицію сторін, судом взятий до уваги лише один з варіантів реального поділу спільного домоволодіння, згідно вказаного висновку судового експерта, а саме:\~варіант №\~1, оскільки він більш реальний та відповідатиме інтересам обох сторін з точки зору можливого використання домоволодіння в цілому. Крім того, суд погоджується з думкою позивача та приходить до висновку, у відповідності до розрахунку судового експерта, про необхідність стягнення з [PERSON] 6\~667 грн. 50 коп. (а.с.115), оскільки саме ця сума визначена експертом як компенсація за надлишок житлової площі, що переходить у користування відповідача [PERSON] , та суми в розмірі 15 149 грн. 00 коп. (а.с.112) за прибудову (літ.«а»), що визначена експертом як ринкова вартість поліпшення вказаної прибудови, яка також надається в користування відповідача [PERSON] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1\~ст.133 ЦПК України). Відповідно до ч.1 та\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір на суму 857 грн. 00 коп., витрати за виготовлену технічну документацію (геодезична зйомка) складають 2 000 грн. 00 коп. та послуги КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» в розмірі 1 555 грн. 20 коп. Крім того, позивачкою понесені також й витрати за проведену судову будівельно-технічну, оціночно-будівельну та земельно-технічної експертизу в розмірі 18\~086 грн. 40 коп., а всього 22 498 грн. 60 коп. (а.с.157-160), половина з яких підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки. На підставі викладеного та

Outcome: approved