Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: управління-служба у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради, про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 06 листопада 2010 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. 13 березня 2014 року шлюб між ними було розірвано. Вони мають сина [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу залишився жити разом з нею. 18 лютого 2014 року з відповідача на утримання сина на її користь стягнуто аліменти у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Після припинення шлюбних відносин вони дійшли згоди щодо місця проживання дитини, яка фактично проживає без реєстрації постійно з нею за адресою: [ADDRESS] , разом з ними проживають її батьки та брат. Нею була подана заява про реєстрацію місця проживання сина, але їй відмовили, бо відсутня згода на реєстрацію місця проживання батька. Дитина зареєстрованою або знятою з реєстрації не значиться. Відсутність реєстрації місця проживання сина виникає багато труднощів у вихованні, наданні йому послуг освіти, медичного обслуговування, а також інших послуг дозвільного характеру, що не відповідає інтересам дитини. Батько дитини не надає згоди на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини на адресу фактичного проживання дитини разом з нею. Просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача судовий збір. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, правом надання відзиву на позов не скористався, про причини неявки суд не повідомив. Заяв чи клопотань не надходило. Відповідача, крім викликів за вказаною адресою, було викликано до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч. 11 статті 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. За правилами статей 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопад 1959 року, дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, 06 листопада 2010 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] (а.с.11). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 19 січня 2011 року (а.с.12). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2014 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , на користь матері [PERSON] в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 14 січня 2010 року (а.с.18). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.17). 26 березня 2014 року постановою державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Астаркіною Є.П. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/205/1757/2014, виданого 13.03.2014 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі ј частини всіх видів заробітку (а.с.16). Відповідно довідки №3502 про реєстрацію місця проживання особи від 27 серпня 2019 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрованим або знятим з реєстрації не значиться (а.с.13). Відповідно довідки №6 голови квартального комітету №14, виданої 06.09.2019 року [PERSON] в тому, що вона зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з нею проживають, прописані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.14). Відповідно довідки ФОП [PERSON] ( [ADDRESS] ) від 03.09.2019 року, [PERSON] працює на підприємстві на посаді продавця з 01.10.2018 року (а.с.15). [PERSON] 03 вересня 2019 року зверталася до відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР з питань реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб із заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , але у реєстрації місця проживання було відмовлено, тому, що нею не подано необхідних документів (а.с.19). Відповідно висновку органу опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради від 14.02.2020 року №1/14-43, комісія з питань захисту прав дитини при органі опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради встановила, що батьки дитини [PERSON] , [INFO] - [PERSON] та [PERSON] , перебували в шлюбі та проживали однією сім`єю. Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 13.03.2014 року шлю було розірвано. Батьки припинили спільне проживання з 2014 року, з того часу дитина проживає з матір`ю. Відповідно характеристики на учня 3 класу КЗО «НВК №72» ДМР [PERSON] , мати приділяє належну увагу вихованню і навчанню сина, цікавиться навчанням та позаурочним часом дитини, відвідує батьківські збори. Згідно характеристики з місця роботи, характеризується позитивно. На обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога [PERSON] не перебуває. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов, [PERSON] , та її син [PERSON] мешкають за адресою: [ADDRESS] , у квартирі чисто і затишно, маються всі меблі та побутова техніка, для дитини виділена окрема кімната, оснащена усім необхідним, в наявності спальне місце, шафа для одягу, стіл для навчання, сезонні речі відповідно до віку дитини, шкільне приладдя, особисті речі. В квартирі створено необхідні умови проживання родини та виховання дитини. Санітарно-гігієнічні умови добрі. На засіданні комісії 12.02.2020 року мати дитини повідомила, що батько хлопчина, [PERSON] , участі у вихованні ситна не приймає, не спілкується з ним, не цікавиться його життям та розвитком. Комісія з питань захисту прав дитини при органі опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі вважає за доцільне в інтересах дитини визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] (а.с.102-103). Згідно ст.19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно зі ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Крім того, поняття "розлучення дитини та матері" не є тотожним поняттю „визначення різних місць проживання матері та дитини", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання. Таким чином положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Згідно зі ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження начального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Таким чином, су вважає за необхідне визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] . Судові витрати стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача згідно зі ст.141 ЦПК України, які згідно квитанції про сплату судового збору складають 768,40 гривень. На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити.

Outcome: approved