Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», ТОВ «Кредитні ініціативи», третя особа [PERSON], у якому просить визнати недійсним договір про іпотечний борг №03-2/694 від 16.10.2007 року, який укладений між акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та [PERSON], з усіма додатками до нього. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 16.10.2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство), правонаступником якого є ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ним був укладений договір про іпотечний борг № 03-2/694 за умовами якого Банк надав Позичальнику кошти у сумі 250 000 доларів США зі сплатою 11% річних у валюті кредитування та кінцевим терміном повернення - 11 жовтня 2027 року. Зазначив, що вказаного договору він не підписував, коштів згідно договору не отримував, а відтак не знав про його існування, а томувважає, що спірний договір слід визнати недійсним у зв»язку із відсутністю волевиявлення позивача на його укладення. Також зазначив, що підпис на заяві про видачу готівки №1 від 17.10.2007 р., вчинений не ним особисто, а іншою особою. Крім того, додатково зазначив, що окремою підставою визнання недійсним зазначеного договору є відсутність у Банку станом на 16.10.2007 р. повноважень на укладення кредитних договорів у іноземній валюті (доларах США), а також невиконання Банком своїх зобов'язань щодо видачі кредитних коштів в сумі 250 000,00 доларів США на умовах, передбачених цим договором. Позивач стверджує, що ПАТ «Промінвестбанк» не мав повноваження надавати фінансовий кредит іноземною валютою та здійснювати будь-які валютні операції на валютному ринку України, які належать до фінансових послуг згідно зі статтею 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до п. 2.1. Договору про іпотечний борг, Банк надає Позичальнику кредит в сумі 250 000,00 доларів США на умовах, передбачених цим Договором. Для укладення кредитних договорів, валютою яких є іноземна валюта, зокрема долар США, обіг якої на території України є обмеженим, сторони договору повинні мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а саме генеральну (або індивідуальну у передбачених законом випадках) ліцензію НБ України на здійснення операцій з іноземною валютою, в тому числі з валютними цінностями. ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» була надана генеральна ліцензія на здійснення валютних операцій № 1 лише 05 жовтня 2011 року. Також зазначає, що згідно документів первинного бухгалтерського обліку, договір про іпотечний борг є неукладеним, оскільки Банк не видавав позивачу кошти в сумі 250 000,00 доларів США. Відповідно до п.2 глави 3 розділу III «Інструкції про касові операції в банках України» №337 від 14.08.2003 р. за заявою на видачу готівки видача кредитних коштів фізичним особам може проводитись тільки в національній валюті - гривні. Отже, за даним документом банк може видавати готівку в іноземній валюті фізичній особі тільки в разі відкриття їй поточного або депозитного (вкладного) рахунку, або здійснення переказу без відкриття рахунку, або ж видача кредитних коштів може проводитись лише в гривнях. Таким чином, згідно документів первинного бухгалтерського обліку Банком не надався кредит у доларах США, а саме визначений п. 2.1 Кредитного договору в сумі 250 000,00 доларів США. Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що оскільки Банком не видано кредит, договір є неукладеним та таким, що не породжує жодних юридичних наслідків (такий, що не відбувся). Відповідач ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» подав суду письмові заперечення (відзив), згідно яких зазначив, що 17 грудня 2012 року між ПАТ «Промінвестбанк» та ТзОВ «Кредитні ініціативи» був укладений Договір відступлення права вимоги, згідно умов якого всі вимоги до гр. [PERSON], перейшли до ТзОВ «Кредитні ініціативи». Відступлення права вимоги призвело до заміни кредитора на нового ТзОВ «Кредитні ініціативи», який став власником всіх прав вимог за кредитним договором. На підставі викладеного, вважає, що ПАТ «Промінвестбанк» не є учасником спірних правовідносин та просить у задоволенні позову відмовити за безпідставністю. Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» подало суду письмові заперечення у яких зазначило, що в провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебувала цивільна справа за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки під час розгляду якої [PERSON] не заперечував факту підписання ним кредитного договору та отримання кредиту. Крім того, в процесі розгляду даної справи, за клопотанням [PERSON], була проведена економічна експертиза щодо правильності нарахування заборгованості за кредитним договором. Крім того, вважають, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки кредитний договір був укладений 16.10.2007 року, а із даним позовом [PERSON] звернувся лише у 2015 році. У задоволенні позову просять відмовити. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просить суд їх задовольнити. Представник Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в судовому засіданні позовних вимог не визнав, у їх задоволенні просить відмовити. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, у їх задоволенні просить відмовити. Представник [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з»явилась, хоча належним чином була повідомлена про місце та час розгляду справи. 04 липня 2018 року у даній справі проведено підготовче судове засідання, за наслідками якого ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу для розгляду по суті. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. 16 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство), в особі філії «Відділення Промінвестбанку у м. Тернопіль та [PERSON] було укладено договір про іпотечний борг № 03-2/694 за умовами якого Банк надав [PERSON] кошти у сумі 250 000 доларів США зі сплатою 11% річних на придбання квартири на строк до 11.10.2027 року. Відповідно до пункту 2.1 зазначеного договору, Банк надає Позичальнику кредит у сумі 250 000 доларів США на умовах передбачених договором. Пунктом 3.1 даного договору сторони передбачили, що Банк надає позичальнику іпотечний кредит одноразово в повному обсязі шляхом видачі йому готівкою з рахунку 22332550686732 на рахунок 100109011 на протязі десяти банківських днів після підписання договорів забезпечення. Також, як вбачається із додатку №1 до зазначеного кредитного договору Банком було надано позичальнику розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, а також сторонами у ньому було узгоджено графік погашення кредиту. З метою забезпечення виконання вказаного договору, 17 жовтня 2007 року між АК «Промінвестбанк» та [PERSON], що виступила майновим поручителем по зобов'язаннях [PERSON], було укладено Іпотечний договір, згідно з умовами якого в іпотеку був наданий житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, загальною площею 403,6 кв.м. та житловою площею 176,4 кв.м., що знаходиться за адресою с.Петриків вул. Тернопільська, 43, Тернопільського району, Тернопільської області, що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Тернопільською районною державною нотаріальною конторою 24.01.1996 року за реєстром №13, зареєстрованого в Тернопільському РБТІ 29.01.1996 року за №340 та договору дарування, посвідченого Тернопільською районною державною нотаріальною конторою 07.02.1996 року за реєстром № 258, зареєстрованого в Тернопільському РБТІ 18.03.1996 року за №340. 17 грудня 2012 року між ПАТ «АК «Промінвестбанк» як правонаступником АК «Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір про відступлення права вимоги, згідно умов якого всі вимоги до [PERSON] за договором про іпотечний борг №03-2/694, укладеним 16.10.2007 року між АК «Промінвестбанк» та [PERSON], було передано ТзОВ «Кредитні ініціативи». Як вбачається із заяви на видачу готівки №1 від 17 жовтня 2007 року, [PERSON] отримав від Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку (закрите акціонерне товариство), в особі філії «Відділення Промінвестбанку у м. Тернопіль кредитні кошти в розмірі 250 000,00 доларів США (еквівалент 1 262 500,00 грн.) за угодою №03-2/694 від 16.10.2007 року, про що свідчить підпис останнього. Як вбачається із Висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №1049/16-22 від 28 вересня 2017 року, наданого в порядку виконання ухвали суду від 26.12.2016 року, в результаті дослідження представлених документів, встановлено, що видача кредиту [PERSON] по заяві на видачу готівки №1 від 17 жовтня 2007 року в готівковій іноземній валюті, проведено з недотриманням п.4 глави 3 розділу ІІІ та п.2 глави 3 Розділу ІІІ Інструкції «Про касові операції у банках України» №337, якими передбачено, що банк приймає іноземну валюту від фізичних осіб виключно на поточні, вкладні рахунки та переказу без відкриття рахунків, видачу іноземної валюти здійснює виключно з їх поточних вкладних (депозитних) рахунків та переказу без відкриття рахунку; за заявою на видачу готівки видача кредитних коштів фізичним особам може проводитися тільки в національній валюті - гривні. За заявою на видачу готівки, видати готівку в іноземній валюті фізичній особі можливо лише у разі відкриття їй поточного або депозитного рахунку або здійснення переказу без відкриття рахунку, а видача кредитних коштів може проводитися тільки у гривнях. Також, із даного експертного висновку вбачається, що видача готівки [PERSON] відбулася в іноземній валюті з позичкового рахунку №22332550686732, по якому відображається заборгованість позичальника за отриманим кредитом, зазначений рахунок не є поточним або вкладним (депозитним) рахунком. Згідно із вимогами ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення прав та обов»язків. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позивачльникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивачльник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу вимог ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними , та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.627 ЦК України, підписанням вказаного кредитного договору позивач засвідчив, що всі умови спірного договору йому зрозумілі та підтвердив свою здатність виконувати його умови. Волевиявлення сторін було вільним та направленим на отримання реальних наслідків договору, тобто з боку позивача - отримання кредиту, а з боку відповідача - повернення наданих коштів та отримання прибутку у вигляді плати за користування кредитом. Згідно ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно зі ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини 1, 3 ст.533 ЦК України). Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю", який був чинний та діяв на момент видачі кредиту позивачу, регламентовано, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Згідно частини 2 ст. 5 вказаного Декрету, генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Відповідно до п.п. в), г) ч.4 ст.5 Декрету, індивідуальної ліцензії потребують, в тому числі, операції щодо: - надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; - використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. Судом встановлено, що Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство) на час укладення із [PERSON] Договору про іпотечний борг № 03-2/694 від 16.10.2007 року, мав право на здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а саме на здійснення валютних операцій з надання коштів в іноземній валюті у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, з 20 січня 2006 року на підставі Дозволу №1-3 від 20 січня 2006 року Національного банку України та згідно із додатком №1-3 до цього дозволу. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), в редакції закону, яка діла на час видачі кредиту позивачу, банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Таким чином, суд вважає, що ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу НБУ, укладаючи кредитний договір з позивачем в іноземній валюті та нараховуючи платежі за цим договором, діяв в межах своїх повноважень та згідно вимог чинного законодавства, підстави для визнання частин оспорюваного договору недійсними з цих підстав відсутні. Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Суд оцінивши та дослідивши докази надані сторонами вважає, що позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про визнання договору про іпотечний борг недійсним, не підлягає до задоволення. При цьому суд зазначає, що доказів про те, що позивач не підписував спірного договору, у тому числі заяви про видачу готівки позивач суду не надав. Судом ухвалою у даній справі від 12 квітня 2016 року було задоволено клопотання позивача та призначено почеркознавчу експертизу підписів [PERSON], однак її не було проведено у зв»язку із попередньою несплатою коштів, яка покладалсь ухвалою суду на позивача. Також суд зазначає, що позивачем було отримано кредитні кошти на виконання умов спірного договору на підставі заяви про видачу готівки №1 від 17 жовтня 2007 року у якій сума кредитних коштів, що видана позичальнику зазначена 250 000 доларів США, що еквівалентно 1 262 500 гривень, які останній отримав та не відмовився від їх отримання, в подальшому виконував умови укладеного спірного договору. Крім цього, суд зазначає, що висновки експерта за результатами проведеної судово-економічної експертизи від 28 вересня 2017 року, про те що видача кредиту [PERSON] по заяві на видачу готівки №1 від 17 жовтня 2007 року в готівковій іноземній валюті, проведено з недотриманням п.4 глави 3 розділу ІІІ та п.2 глави 3 Розділу ІІІ Інструкції «Про касові операції у банках України» №337, може бути підставою для застосування НБ України чи іншими контролюючими органами відповідних санкцій до банку, а не доказом того, що кредитні кошти [PERSON] не видавались, як наслідок визнання спірного правочину не дійсним. За наведених підстав, суд відкидає твердження представника позивача про те, що позивач кредитних коштів не отримував, оскільки їх видача відображена банком по дебету рахунку 22332550686732, який є позичковим і відкривається банком самостійно для обліку заборгованості позичальника та не є поточним або вкладним рахунком позичальника. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed