Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат. На підтвердження позовних вимог позивач посилається на наступне. 28 серпня 2011 року відповідач отримала, відповідно до договору № б/н, кредит у розмірі 36 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві. У зв`язку з тим, що відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, станом на 12 грудня 2019 року має заборгованість в сумі 179 340 грн. 21 коп., що складається з: - 128 394 грн. 85 коп. - заборгованість за тілом кредиту; - 0 грн. 00 коп. - заборгованість за поточним тілом кредитом; - 0 грн. 00 коп. - заборгованість за простроченими відсотками; - 21 570 грн. 04 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625 ЦК України; - 29 375 грн. 32 коп. - нарахована пеня; - 0 грн. 00 коп. - нарахована комісія. При цьому, представник позивача звернув увагу суду на ту обставину, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 137 554 грн. 73 коп., яка складається з наступного: -128 394 грн. 85 коп. - заборгованість за кредитом; -9 159 грн. 88 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 25 серпня 2011 року по 01 листопада 2019 року. Оскільки відповідачем сума заборгованості не сплачується, вимушені звернутись до суду. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2020 дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову. Крім цього, було роз`яснено, що позивач у п`ятиденний строк з дня вручення відзиву має право на подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам ч.3-5 ст.178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи (а.с.60-61). Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. 27 травня 2020 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (а.с.65-70), відповідно до якого просить суд відмовити АТ КБ «Приватбанк» в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що з матеріалів справи не вбачається, що кредитний договір між сторонами було укладено та жодними належними і допустимими доказами не доводиться, що кредитні кошти відповідачем були отримані. До того ж в заперечення тверджень позивача можна стверджувати, що «Анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору. Пред`являючи вимоги про погашення заборгованості, банк зазначає розмір тіла кредиту 0 грн. 00 коп., а крім цього, зазначає про наявність заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 128 394,85 грн., яка складається з: 21 570,04 - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, у відповідності до ст.625 ЦК України, та 29 375,32 - нарахована пеня. При цьому, позивачем заборгованість за відсотками та пенею на суму 80 320 грн. 68 коп. не враховано з незрозумілих причини. Натомість, позивач протиправно просить стягнути 128 394 грн. 85 коп. - суму, яка в позові в подальшому вже іменується як заборгованістю по кредиту та 9 159,88 грн. - заборгованості за користуванням кредитом в період з 25 серпня 2011 року по 01 листопада 2019 року. В даному випадку слід зауважити, що позивач у своїй заяві зазначив, що ліміт по картці складав 36 500 грн. 00 коп., а тому є незрозумілим, яким чином, на думку позивача, можливо було отримати кредит (прострочений) у розмірі 128 394 грн. 85 коп. Крім того, до позовної заяви долучено витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна», що передбачає чотири види Тарифів в залежності від типу кредитної картки: «Універсальна - 30 днів пільгового періоду», «Універсальна - 55 днів пільгового періоду», «Універсальна - Contract», «Універсальна - Gold». Як вбачається із зазначеного витягу, кожен вид кредитної картки передбачає пільговий період, базову процентну ставку на місяць, обов`язковий щомісячний платіж, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів. В обґрунтування даних підстав відповідачка посилається на ч.1, 2 ст.207 ЦК України, якою передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими, відповідно до актів цивільного законодавства. Таким чином, позивачка вважає, що надана позивачем анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку не містить даних про те, якою послугою мав намір скористатись позичальник та яку картку просив оформити на своє ім`я, не містить зазначений бажаний кредитний ліміт, а також, який саме вид платіжної картки банком було видано відповідачеві, відповідно до його заяви, його номеру, строку дії та який кредитний ліміт йому було встановлено; не містить істотних умов договору (базову процентну ставку, порядок погашення кредиту, пільговий період та інше). Доданий до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку не підписано позичальником. На думку [PERSON] , матеріали справи не містять письмових доказів на підтвердження факту отримання нею за кредитним договором від 25 серпня 2011 року кредитних коштів у розмірі 36 500 грн. 00 коп. Як вбачається з доданих AT КБ «Приватбанк» матеріалів, з останніх, зокрема, з анкети-заяви від 25 серпня 2011 року, договір не містить відомостей про номер кредитної картки, яка була відкрита відповідачеві. Виписка з кредитного рахунку надана Банком по вищевказаному кредитному рахунку за договором б/н, в якому зазначений період з 25 серпня 2011 року по 01 листопада 2019 року, проте, фактично починається з 06 вересня 2013 року. Дана виписка відображає рух коштів по картці, однак, з її змісту неможливо встановити істотні умови, які необхідні для вирішення питання про наявність заборгованості відповідача по спірному договору, а саме: розмір кредитного ліміту, умови надання коштів та відповідальність за ухилення від зобов`язання. З письмових доказів, наданих стороною позивача, неможливо встановити, який тип картки було видано відповідачу, розмір кредитного ліміту, встановленого на картку 25.08.2011 року, неможливо визначити розмір заборгованості за договором, так як його розрахунок виходить безпосередньо з розміру, наданого банком кредиту та типу кредитної картки. За вказаних вище обставин, беззаперечним є висновок, що позивачем не доведено належними та достатніми доказами факт укладення кредитного договору в порядку, передбаченому законом, доведення до відома останнього положень цього договору та погодження всіх його істотних умов, видачі кредиту та обґрунтованості розрахунку заборгованості. В зв`язку з чим, в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі за необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог. Крім того, звернув увагу суду на ту обставину, що в наданій позивачем до позовної заяви виписки з рахунка із зазначенням суми заборгованості та строку її погашення не міститься обов`язкових реквізитів, виписка взагалі не оформлена належним чином, а також не містить рахунків, відповідно до яких повинні обліковувати заборгованість, проценти, комісію та пеню. Отже, підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені і штрафу за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись, як стандартна (типова) форма кредитного договору. Окрім вищевикладеного, відповідач у своєму відзиву посилається на ст.256 ЦК України, якою передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За змістом вищевикладених статей вбачається, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У зв`язку з чим просить суд застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності, що має наслідком відмову в задоволенні позовних вимог в силу ч.4 ст.267 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Як встановлено судом, 28 серпня 2011 року [PERSON] отримала, відповідно до договору № б/н, кредит у розмірі 36 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві (а.с.26-44). У зв`язку з тим, що відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, станом на 12 грудня 2019 року має заборгованість в сумі 179 340 грн. 21 коп. (що складається з: 128 394 грн. 85 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 0 грн. 00 коп. - заборгованість за поточним тілом кредитом; 0 грн. 00 коп. - заборгованість за простроченими відсотками; 21 570 грн. 04 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625 ЦК України; 29 375 грн. 32 коп. - нарахована пеня; 0 грн. 00 коп. - нараховано комісії). При цьому, як вбачається з розрахунку, остаточна заборгованість за кредитним договором становить 137 554 грн. 73 коп. (що складається з: 128 394 грн. 85 коп. - заборгованість за кредитом; 9 159 грн. 88 коп. - заборгованість по відсотках за користування кредитом за період 25 серпня 2011 року по 01 листопада 2019 року) (а.с.7-25). Відповідно до положень ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими, відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до ч.1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Частиною першою ст.633 ЦК України передбачено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. При цьому, з урахуванням вищевикладеного та з урахуванням всіх доданих документів, у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 25 серпня 2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним), а також у ньому не визначено розмір відсоткової ставки і порядок її сплати за користування кредитними коштами. Але враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, то він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості в сумі 128 394 грн. 85 коп., яка становить суму заборгованості за кредитом, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки грошові кошти використовувались відповідачем та на даний час не повернуті позивачу. Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як передбачено ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім цього, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 9 159 грн. 88 коп. за відсотками за користування кредитом за період з 25 серпня 2011 року по 01 листопада 2019 року, оскільки [PERSON] користувалась кредитним коштами, при цьому, своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, не надавала. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала. А тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 137 554 грн. 73 коп. (яка складається з: 128 394 грн. 85 коп. - заборгованість за кредитом; 9 159 грн. 88 коп. - заборгованість по відсотках за користування кредитом за період 25 серпня 2011 року по 01 листопада 2019 року). Також, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 102 грн. 00 коп., сплачений останнім при поданні позову до суду (а.с.6).

Outcome: approved