Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

До Вінницького міського суду звернулось \~ПАТ «Дельта Банк» з позовом до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги мотивовані тим, що 19 липня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №31.3ВН/62/07-Склн, за яким Банк відкриває позичальнику не відновлювальну кредитну лінію в межах загальної суми 45 000,00 доларів США, а позичальник зобовязується повернути не пізніше 18.07.2022 року наданий кредит на умовах та у порядку, що передбачено договором. Процентна ставка за кредитом 13,55 % річних. Банк свої зобовязання за кредитним договором повністю виконав, надавши кредит у розмірі та в строки передбачені кредитним договором. 26 червня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за договором про надання кредиту № 31.3ВН/62/07-Склн від 19.07.2007 року іпотекодавці [PERSON] та [PERSON] за договором іпотеки № 31.3ВН/65/І01/07-Склн від 19.07.2007 року передали в іпотеку нерухоме майно. Зокрема, житлову квартиру під номером 1, що знаходиться в будинку під номером 42 по вулиці Збишка у місті Вінниці, яка належить іпотекодавцям на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконавчим комітетом Вінницької міської ради 25 грудня 1997 року, зареєстрованого комунальним підприємством «Вінницьке обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» 09 лютого 1998 року в реєстровій книзі №346 за реєстровим номером 1543/31865. Загальна площа квартири складає 62,9 кв.м, житлова-38,3 кв.м. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся, в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань згідно з умовами кредитного договору. Однак зобовязання не виконані, у звязку з чим за позичальником наявна заборгованість у сумі: 705 362,80 грн., з яких: тіло кредиту - 640 948,89 грн., відсотки - 64 413,91 грн. Невиконання позичальником своїх зобовязань щодо сплати кредиту надає право іпотекодержателю задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна, що і стало підставою для звернення до суду з відповідною позовною заявою. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідачів позов не визнав. Згідно з його поясненнями в судовому засіданні сума заборгованості по тілу кредиту у розмірі 29051 доларів є не вірною, а вартість предмета іпотеки квартири №1, що знаходиться в будинку №42 по вулиці Збишка у місті Вінниці, яка визначена у звіті від 20.11.2015 р. про оцінку ТОВ «Експертна компанія «Професіонал» є заниженною. Оскільки розмір заборгованості за кредитним договором є недоведеним, а вартість квартири, визначена у звіті про оцінку, не відповідає звичайним цінам на цей вид майна, в задоволенні позову просив відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та правовідносини, врегульовані нормами ЦК України, зокрема щодо кредиту та виконання зобовязань, а також Законом України «Про іпотеку» та Законом України «Про заставу». 19.11.2007 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір №31.3ВН/62/07-Склн, за яким Банк відкриває позичальнику не відновлювальну кредитну лінію в межах загальної суми 45 000,00 доларів США, а позичальник зобовязується повернути не пізніше 18.07.2022 року наданий кредит на умовах та у порядку, що передбачені договором. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за договором про надання кредиту №31.3ВН/62/07-Склн від 19.07.2007 року іпотекодавці [PERSON] та [PERSON] за договором іпотеки № 31.3ВН/65/І01/07-Склн від 19.07.2007 року передали в іпотеку нерухоме майно житлову квартиру під номером 1, що знаходиться в будинку під номером 42 по вулиці Збишка у місті Вінниці, яка належить іпотекодавцям на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконавчим комітетом Вінницької міської ради 25 грудня 1997 року, зареєстрованого комунальним підприємством «Вінницьке обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» 09 лютого 1998 року в реєстровій книзі №346 за реєстровим номером 1543/31865. Загальна площа квартири складає 62,9 кв.м, житлова 38,3 кв.м. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся, в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань згідно з умовами кредитного договору. Однак зобовязання не виконані, у звязку з чим за позичальником наявна заборгованість у сумі: 705 362,80 грн., з яких: тіло кредиту - 640 948,89 грн., відсотки - 64 413,91 грн. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв діловоого обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають праовві наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ст. 572 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про заставу», ч.5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» кредитор (Іпотекодержатель, Заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (Іпотекодавець, Заставодавець), забезпеченого заставою (Іпотекою) зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленного майна переважно перед іншими кредиторами. Іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником, забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Відповідно до ст. 590 ЦК України та ст. 33 Закону України «Про іпотеку» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не пердбачено законом чи договором. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» та ст 20 Закону України «Про заставу» у разі порушення іпотекодавцем (заставодавцем) обов'язків, встановлених іпотечним договором (договором застави), іпотекодержатель (заставодержатель) має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки (застави). Такі ж положення чинного законодавства передбачають і умови іпотечного договору. Згідно зі ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передання іпотекодавцем предмета іпотеки у власність іпотекодержателю на підставі окремо укладеного договору про задоволення вимог іпотекодержателя або перехід до нього права власності на предмет іпотеки на підставі застереження в договорі є позасудовим способом задоволенням вимог, що здійснюється за взаємною домовленістю іпотекодавця та іпотекодержателя. Однак наведеною нормою не виключається можливість звернення стягнення в такий спосіб та набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Пунктами 4.1-4.4 іпотечного договору визначено право банку достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі несвоєчасної чи неповної сплати платежів, несвоєчасного повернення суми основного зобов'язання, в т. ч. кредиту, процентів, неустойки, із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5, в п. 3 розяснено, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку'' іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шіяхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. Відповідну Правову позицію висловив також Верховний Суд України у справі №6- 124цс13 від 11.12.2013 року. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов язковим для всіх суб єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Отже, визначений банком спосіб захисту своїх прав, зокрема шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачений чинним законодавством України, у тому числі Законом України «Про іпотеку», а також іпотечним договором, укладеним сторонами. При цьому, суд звертає увагу, що в силу положень ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. З цих підстав позов підлягає частковому задоволенню а саме про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за ПАТ «Дельта Банк» за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб»єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Відповідно до вищезазначених норм чинного законодавства, умов іпотечного та кредитного договорів, за рахунок предмету іпотеки, належного відповідачу, позивач має право шляхом визнання права власності задовольнити свої вимоги, які виникають із кредитного договору, оскільки позичальником належним чином не виконуються умови кредитного договору в частині поеврнення заборгованості. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial