Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Позивач 16.01.19 р. звернувся до суду з вказаним вище позовом, просить визнати відповідача таким, що втратив право на житлову площу у буд. № 38 по вул. Рєпіна у м. Ковелі Волинської області. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що у жовтні 2\~000 р. на прохання свого брата він надав згоду на тимчасову реєстрацію житлової площі за вказаною вище адресою, з умовою, що той на протязі року скасує реєстрацію, коли винайме інше житло. З дня реєстрації по даний час відповідач жодного дня на вказаній вище житловій площі не проживав; там не було особистих речей останнього, допоміжного майна. Через рік, облаштувавшись у власному будинку, що побудував невдовзі, відповідач там донині проживає із дружиною. На його пропозицію скасувати реєстрацію на його житловій площі, відповідач не реагує, зволікає це зробити, на нагадування не реагує. Більше 18 р. відповідач його житловою площею не користується у зв»язку з тим, що потреба у цьому відпала. Він є власником Ѕ і 3/16 житлового будинку, йому видано Державний акт на право власності на земельну ділянку за вказаною вище адресою. Не користуючись житловою площею, відповідач навідується до нього вдень лише на 20 30 хв. для особистої розмови. Покликаючись на ст. 163, ч. 1, п. п. 1, 5 ч. 3 ст. 71 ЖК України, зазначає, що він на протязі тривалого часу несе додаткові витрати по оплаті комунплатежів. За той короткий час, що залишився до холодної зими, він проводить підготовчі роботи до капремонту у будинку, частини будинку. Покликаючись на ст. 151 ЖК України, зазначає, що зазначене у цій нормі права він проведе після відповідного рішення суду. Відповідач жодного разу не вносив плату за користування жилим приміщенням, хоча такі обов»язки передбачені ст. 162 ЖК України. Ним вживались заходи досудового врегулювання спору, що не дали бажаних результатів. Просить позов задовольнити. За ухвалою судді від 08.01.19 р. позовна заява була залишена без руху. 16.01.19 р. позивачем було вжито достатньо заходів до виправлення недоліків позовної заяви. 11.02.19 р. судом було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного (письмового) провадження. Копію ухвали суду від 11.02.19 р. з копією позовної заяви та доданими до неї документами судом було направлено відповідачеві у встановленому законом порядку. За ухвалою суду від 07.03.19 р. справу призначено до судового розгляду з викликом сторін у зв"язку з допитом свідка. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, покликаючись на їх обґрунтування, що наведене у позовній заяві. Суду також пояснив, що він є власником частини житлового будинку, а інша його частина належить сестрі сторін. Йому відомо, що відповідач фактично мешкає на дачах, але де саме, йому не відомо. Просить позов задовольнити. У подальшому позивач подав до суду заяву з проханням справу розглядати у його відсутності. Відповідач у судове засідання не з»явився, хоча належно повідомлявся. За станом на 06.05.19 р. відповідачем не подано письмового відзиву на позовну заяву. На думку суду, розгляд справи по суті можливий у відсутності сторін. Суд, заслухавши пояснення позивача, показання свідка, проаналізувавши доводи позивача та ті норми законодавства, на які він покликається; дослідивши письмові докази, подані до суду, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підставні та підлягають до повного задоволення. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так як слідує з копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13267458, виданого 18.01.07 р. КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», позивач є власником Ѕ частки буд. № 38 по вул. Рєпіна у м. Ковелі Волинської області. Так як слідує з копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13267291, виданого 18.01.07 р. КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», позивач є також власником 3/16 часток вказаного вище будинку. Тобто позивач є співвласником цього житлового будинку. Відповідно до копії аркушів будинкової книги, що надані суду позивачем; довідки (виписки з домової книги про склад сім»ї та прописку) № 26 від 04.01.19 р. позивач та відповідач значаться зареєстрованим за адресою: [INFO] як, відповідно, домовласник з 1999 р., його брат з 1991 р.. Як показав суду свідок [PERSON], він добре знайомий із обома сторонами, які є рідними братами. Відповідача по місцю проживання позивача він не бачив вже давно востаннє бачив у будинку позивача на початку зими. Йому відомо, що відповідач із дружиною проживає деінде і же давно. Він бував у будинку позивача, але відповідач був у позивача вже давно і приходив лише поїсти. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Держава гарантує можливість стабільного користування житлом, недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. зареєстрованим, однак, фактично не проживає у спірній квартирі. Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності\~будинок,\~користуються\~ним\~для\~особистого проживання\~і\~проживання\~членів\~їх\~сімей та інших осіб,\~мають\~право розпоряджатися\~цією\~ власністю на\~ свій\~\~ розсуд. Частиною 1 ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони\~ постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України. Право користування житловим приміщенням, в силу ст. 405 ЦК України, зберігається за членами сімї (в т. ч. колишніми) власника жилого приміщення у їх відсутність. За змістом зазначених вище норм матеріального права, правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони\~ постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які є та які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які\~ постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь - який час. Суд враховує, що тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати один рік. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Не має значення і причина відсутності, якщо остання не перевищила одного року. Суд приймає до уваги, що копією листа Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області № 432/56/01 2018 від 01.02.18 р. стверджено, що в період з 18.05.15 р. по 01.01.18 р. не було зареєстровано звернень відповідача з приводу чинення позивачем будь - яких перешкод для її фактичного проживання у спірній квартирі. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що сторони зареєстровані проживаючими у спірному будинку: позивач - як співвласник, а відповідач як брат останнього. Відповідач має статус члена сім»ї позивача як співвласника будинку. Відповідач у спірному домоволодінні постійно та безперервно не проживає без поважних причин більше 1 року, сторони не ведуть спільного господарства. А тому суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування житловою площею у вказаному вище будинку. Доказів чи доводів протилежного відповідачем до суду не подано. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню всі, понесені ним судові витрати у справі у повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved