Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

Позивач 20.02.2015 року звернувся в суд з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач послався на те, що перебував з відповідачем в трудових відносинах, займав посаду в.о. генерального директора КП «МАМ», з 12.05.2014 року до 14.08.2014 року, після чого був звільнений з роботи за згодою сторін. Зазначаючи, що відповідач за час роботи не виплачував йому заробітну плату та не виплатив розрахункові при звільненні, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 43948,93 гривень заборгованої заробітної плати, розмір якої підтверджено довідкою відповідача та компенсацію за весь час затримки виплати зарплати в сумі 131846,77 гривень, а всього, просив стягнути 175795,70 гривень. Також позивач просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати, в зв'язку з затримкою виплати заробітної плати. Позивач в судове засідання не з'явився, але надав суду письмову заяву, в якій свій позов підтримав в повному обсязі і просив суд його задовольнити, а справу просив суд розглянути у його відсутність, не заперечуючи проти її заочного розгляду у випадку неявки в судове засідання представника відповідача. Представник відповідача в судове засідання за судовим викликом не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового розгляду справи, про що свідчать картки зворотних поштових повідомлень про вручення судових повісток, а також підпис представника відповідача на бланку судового виклику, що підтверджує факт його належного оповіщення про дату, час і місце судового розгляду даної справи. На адресу суду не надійшло ніяких письмових заяв, клопотань від представника відповідача про розгляд справи у відсутність представника. Неявка представника відповідача до суду визнана судом без поважних причин. Враховуючи той факт, що це була повторна неявка представника відповідача, без поважних причин, тому дана справа, у відповідності до вимог ст.ст.77, 169ч.4, 224 ЦПК України, розглянута у відсутність представника відповідача, в порядку заочного порядку розгляду справи, на підставі наявності в справі достатніх даних про права та взаємовідносини сторін, так як позивач не заперечував проти проведення заочного порядку розгляду справи. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Цей висновок суду ґрунтується на наступному: Як вбачається з досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, позивач працював у відповідача і, відповідно до розпорядження Миколаївської обласної державної адміністрації від 08.05.2014 року, займав посаду в.о. генерального директора КП «МАМ», з 12.05.2014 року по 14.08.2014 року. 14.08.2014 року позивача було звільнено з роботи, на підставі розпорядження Миколаївської обласної державної адміністрації №181-РК від 13.08.2014 року та відповідно до наказу новопризначеного в.о. генерального директора КП «МАМ» №226/к від 14.08.2014 року, на підставі ст.36 п.1 КЗпП України, за згодою сторін. Згідно з вимогами ст.ст.115-116 КЗпП України, заробітна плата повинна виплачуватися працівникам регулярно і не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше 7 днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата, а при звільнені працівника, виплата всіх сум, що належать працівнику від підприємства, повинна проводиться в день звільнення. Досліджені в судовому засіданні обставини, що підтверджені документами, свідчать про те, що відповідачем були порушені вимоги ст.ст.115-116 КЗпП України у існуючих трудових правовідносинах з позивачем, якому заробітна плата за час його роботи на підприємстві не виплачувалась і, що йому не були виплачені всі розрахункові при звільненні з роботи. Як свідчить, видана адміністрацією відповідача довідка, станом на 01.08.2014 року, КП «МАМ» заборгувало [PERSON] заробітну плату в розмірі 43948,93 гривні. При звільненні позивача з роботи, відповідач в порушення ст.ст.47,116 КЗпП України, не виплатив йому як заборговану заробітну плату, так і розрахункові. Період затримки виплати позивачу розрахунку при звільненні, від 14 серпня 2014 року по день подачі позову до суду, тобто до 20.02.2015 року, складає 190 днів. Так, як відповідач, не надав на вимогу суду довідку про середньомісячну заробітну плату позивача, то суд робить її розрахунок відповідно до наявних у справі фактичних даних. Як вбачається з довідки, заборгованість відповідача по виплаті заробітної плати позивачу за три місяці, склала 43948,93 гривні. Звідси, розмір середньомісячної заробітної плати позивача складає - 14649,64 грн. (43948,93 грн. : 3 місяці = 14649,64 грн.). Відповідно, середньоденна заробітна плата позивача за останні три місяці роботи, складає 488,32 грн.( 14649,64 грн. : 30 робочих днів = 488,32 грн.). Тому, середній заробіток позивача за весь час затримки виплати йому розрахунку при звільнені, складає 92780,80 гривень ( 488,32 грн. середньоденного заробітку х 190 днів затримки виплати розрахунку = 92780 грн.80 коп.). Дослідженні в судовому засіданні фактичні обставини справи свідчать про те, що невиплата заробітної плати позивачу та невиплата йому розрахункових сум при звільненні, у строки, що передбачені в ст.ст.115-116 КЗпП України, відбулося з вини відповідача. Тому, за таких вищевикладених обставин, у відповідності зі ст.21 Закону України „Про оплату праці", ст.115-116 КЗпП України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 43948,93 гривень. У відповідності до ст.117 КЗпП України, з відповідача слід також стягнути на користь позивача 92780 гривень 80 коп. виплат у вигляді середнього заробітку за кожний день затримки виплати зарплати і розрахункових. Всього, з відповідача, у відповідності до вимог ст.ст.115-116 КЗпП України, слід стягнути на користь позивача заборгованість в розмірі 136729, 73 гривень( 43948,93 грн. заборгованої зарплати + 92780,80 грн. компенсації за затримку виплати розрахункових = 136729, 73 грн.). Що ж стосується заявлених позивачем позовних вимогах, а саме: про стягнення з відповідача на його користь загальної заборгованості по належним виплатам в розмірі 175795,70 гривень, то суд приходить до висновку, що ці позовні вимоги, саме в такому заявленому позивачем розмірі, задоволенню не підлягають, так як їх заявлений розмір безпідставний та не доведений належними доказами. Крім того, не підлягають задоволенню позовні вимоги і в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат, поскільки позивачем, в порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, не наведено жодного розрахунку цих втрат та не надано суду жодних доказів в їх підтвердження. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати по справі у розмірі 1367,30 гривень судового збору, що складає один відсоток від суми задоволеного позову.

Outcome: partial