Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з названим позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. У зазначеній квартирі зареєстрований її брат [PERSON], який не мешкає в квартирі з 2001 року. Відповідач мешкає у іншому місті, але добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, чим чинить перешкоди у користуванні її власністю, тому вона просить суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач не була присутньою, до початку розгляду справи надала заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з"явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся, заяви про розгляд справи за його відсутності, клопотань про перенесення розгляду справи до суду не надходило. Представник третьої особи до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Відповідно до умов ст.224 ЦПК України, суд розглядає справу за відсутності відповідача з ухваленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Так, судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, розташованої за адресою: [ADDRESS], що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №34857405, виданим Комунальним підприємством "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" 17.07.2012 року (а.с. 5-7) . У зазначеній квартирі зареєстровано місце проживання - [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], що підтверджується довідкою Криворізької об'єднаної міської довідково-інформаційної служби №13 від 11.11.2013 року , але відповідач [PERSON] у вказаній квартирі не проживає з 2001 року, що підтверджується актом мешканців будинку [ADDRESS], посвідченим майстром дільниці №1 КП «ЖЄО №8» від 07.11.2013 року (а.с. 8,9). Добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає, не прийматє участі в оплаті витрат на утримання будинку, в оплаті комунальних платежів, що погіршує матеріальне положення позивача. Відповідно до ч.1 ст. 317, ч.1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Приписами ст. 383 ЦК України, ст. 150 Житлового Кодексу України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження або втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Так, стаття 405 ЦК України визначила, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Також судом встановлено, що Відповідач, не будучи власником спірної квартири та членом сім'ї власника (Позивача) залишається зареєстрованим за попереднім місцем свого проживання. Протягом десяти років, Відповідач не проживає, однак не виписався з квартири, що свідчить про вчинення ним перешкод у користуванні власністю власником - Позивачем. Крім того, оскільки Відповідач зареєстрований в квартирі, власником якої є позивач, на нього нараховуються комунальні послуги, які доводиться сплачувати Позивачу, що також порушує її права. Оскільки відповідач не проживає у спірній квартирі більше року без поважних причин, між сторонами відсутня домовленість щодо збереження права на житло, комунальні послуги відповідач не сплачує, тому суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та задовольняє їх в повному обсязі. Відповідно до Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів затвердженого Наказом МВС України 22.11.2012 року за №1077 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 18.12.2012 року за № 2109/22421, згідно підпункту 2 п. 3.1 даного Порядку зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, наявність судового рішення, яке набрало законної сили, про визнання особи такої, що втратила право користування житловим приміщенням, у відповідності до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є підставою для подальшого зняття відповідачів з реєстрації в цьому приміщенні. Таким чином, дослідивши матеріали та проаналізувавши обставини справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд керується ст. 88 ЦПК України відповідно до якої, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сплачена сума судового збору (а.с.1) в розмірі 229,40 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved