Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами, якими (з урахуванням уточнення) просить суд: встановити факт родинного зв'язку між нею та її батьками [PERSON], який помер [INFO] року, та [PERSON], яка померла [INFO] року, а саме встановити факт того, що вона є їхньою дочкою; встановити факт належності [PERSON], померлому [INFO] року, та [PERSON], померлій [INFO] року, свідоцтва про право власності на 9/25 частин житлового будинку по [ADDRESS] від 04.10.1967 року; встановити факт прийняття нею спадщини після смерті матері шляхом вступу в управління спадковим майном; визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері право власності на 9/50 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що згідно свідоцтва про право власності на 9/25 частин житлового будинку по [ADDRESS] від 04.10.1967 року її батькам [PERSON] та [PERSON] належить 9/25 частин житлового будинку по [ADDRESS]. [INFO] року помер її батько [PERSON]. Після його смерті спадщину прийняла його дружина [PERSON] шляхом вступу в управління спадковим майном, але юридично свої прав не оформила. [INFO] року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на 9/25 частин житлового будинку по [ADDRESS]. Позивач спадщину після смерті матері прийняла фактично, оскільки проживала разом з нею за однією адресою, вступила у володіння спадковим майном, але зареєстрована не була. Інші спадкоємці першої черги за законом діти спадкодавця [PERSON] - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] спадщину не прийняли. Оформити спадщину у нотаріальному порядку вона не може у зв'язку з тим, що є розбіжності у написанні прізвищ її та спадкодавців. Так, у її свідоцтві про народження її прізвище та батьків російською мовою написані як «[PERSON]». У актових записах про смерть прізвища батьків вказані російською мовою як «[PERSON]», у свідоцтві про право власності їх прізвище вказано як «[PERSON]», а по батькові батька як «[PERSON]». Також, у зв'язку з тим, що вона не була зареєстрована у спадковому будинку і не має можливості документально підтвердити факт прийняття спадщини. 13.06.2017 року відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просить суд: встановити факт прийняття нею спадщини після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, яке складається з житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS], визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, право власності на 9/50 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва на спадкове майно, у зв'язку з тим, що неможливо встановити факт проживання її зі спадкодавцем із-за відсутності прибудинкової книги. Зазначила, що спадщину після смерті матері прийняла фактично, оскільки проживала разом з нею за однією адресою, вступила у володіння спадковим майном, але зареєстрована не була. Вона займалася благоустроєм будинку, допомагала матері по господарству, хоронила її. Ухвалою суду від 13.06.2017 року прийнятий зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно та об'єднаний в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання права власності на спадкове майно. Позивач [PERSON] та її представник, сповіщені належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання 26.09.2017 року не з'явилися, представник надав до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та визнання позовних вимог [PERSON] за зустрічним позовом, просить справу розглянути без їх участі. Відповідач [PERSON] та її представник, сповіщені належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання 26.09.2017 року не з'явилися, представник надав до суду письмову заяву про визнання позовних вимог [PERSON] та підтримання своїх позовних вимог за зустрічним позовом, просить справу розглянути без їх участі. Відповідач [PERSON], сповіщена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, надала до суду письмову заяву про визнання позову [PERSON] та зустрічного позову [PERSON] У поданій заяві зазначила, що не має претензій на спадкове майно, до нотаріальної контори та до суду з вимогами про визнання права власності на спадкове майно звертатися не буде, не проти визнання права власності на спадкове майно за її сестрами. У судовому засіданні були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які пояснили, що дійсно [PERSON] та [PERSON] є дочками [PERSON], померлого [INFO] року, та [PERSON], померлої [INFO] року. Після смерті [PERSON] із ним проживала лише дружина та саме вона вела господарство та опікувалася будинком. Після смерті [PERSON], [PERSON] та [PERSON] доглядали будинок, здійснювали ремонтні роботи у ньому, вбирали, вели господарство, здавали в оренду. Інші діти на момент смерті батьків вже були померлими. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 04.10.1967р., виданого міським відділом комунального господарства, зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №18/147 від 05.10.1967р., [PERSON] (рос. мова) є власником 9/50 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], та [PERSON] (рос. мова) є власником 9/50 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Вказана інформація підтверджується листом КП «Ізмаїльське МБТІ» №71 від 18.01.2016р. Згідно розпорядження Ізмаїльського міського голови «Про перейменування вулиць, провулків та [ADDRESS] перейменовано у [ADDRESS] Згідно актового запису про смерть №804 від 27.12.1982р. [PERSON] (рос. мова) помер [INFO] Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 9/50 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (1963 рік), діючого на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 рік), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 рік), що був чинний на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємець, який фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, вважається таким, що прийняв спадщину. Спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] стала його дружина [PERSON], яка спадщину прийняла фактично, оскільки проживала разом зі спадкодавцем за однією адресою, вступила в управління, володіння спадковим майном, але юридично свої прав на спадщину за життя не оформила. Згідно листа державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Черненко С.М. за №394/01-16 від 30.03.2017р. після померлого [INFO] [PERSON] заяви від спадкоємців не надходили, спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавалося. Відповідно до актового запису про смерть №2079 від [INFO]. [PERSON] померла [INFO] Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 9/25 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Згідно листа державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Черненко С.М. за №394/01-16 від 30.03.2017р. після померлої [INFO]. [PERSON] заяви від спадкоємців не надходили, спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавалося. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] стали її діти, зокрема дочки [PERSON], [PERSON], що підтверджено свідоцтвами про їх народження та укладення шлюбу, з яких вбачається про зміну їх прізвищ, копії яких наявні у матеріалах справи. Спадщину [PERSON], [PERSON] прийняли фактично, оскільки проживали разом зі спадкодавцем за однією адресою, вступили в управління, володіння спадковим майном. Інші спадкоємець першої черги за законом донька спадкодавця [PERSON] - спадщину не прийняла. Інші діти спадкодавця - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], на момент смерті спадкодавця вже померли. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. На звернення [PERSON] до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гончарової О.С. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, письмовою відповіддю нотаріуса за №190/02-14 від 27.06.2017р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO]. [PERSON], у зв'язку з тим, що відсутня будинкова книга, в якій містяться відомості про реєстрацію спадкодавця на день його смерті та реєстрацію разом з ним його спадкоємців, і неможливо встановити факт прийняття спадщини спадкоємцями померлого першої черги. На звернення до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гончарової О.С. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, письмовою відповіддю нотаріуса за №190/02-14 від 27.06.2017р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO]. [PERSON], у зв'язку з тим, що відсутня будинкова книга, в якій містяться відомості про реєстрацію спадкодавця на день його смерті та реєстрацію разом з ним його спадкоємців, і неможливо встановити факт прийняття спадщини спадкоємцями померлого першої черги. Якщо нотаріусом відмовлено особі в оформленні права на спадщину (видачі, свідоцтва про право на спадщину), вона може звернутися до суду за захистом своїх прав відповідно до ст.16 ЦК та п. 23 ППВСУ від 30 травня 2008 N 7 (ухвала ВССУ від 11 травня 2011 року у справі N6-3629св10). Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 256 ЦПК України розгляд справ про встановлення факту віднесено до компетенції суду. Згідно ч.2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до вимог ч.1 ст. 259 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. За позицією Верховного Суду України, викладеною в абз.2 п.2 постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» за №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Встановлення факту проживання з спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини необхідно [PERSON], [PERSON] для подальшої реалізації спадкового права після смерті [PERSON]. Так, факт того, що [PERSON], [PERSON] вступили в володіння та управління спадковим майном - будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], підтверджують допитані в судовому засіданні свідки та зібрані у справі докази, їх належна оцінка. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що відповідно до п.1 ст.273 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я та по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У відповідності до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. Так, відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] Серії [NUMBER] від 10.02.2016р. її батьки вказані як «[PERSON]» та «[PERSON]». У актовому запису про смерть №804 від 27.12.1982р. батько вказаний російською мовою як «[PERSON]». У актовому запису про смерть №2079 від 27.11.2017р. мати зазначена як «[PERSON]». У свідоцтві про право особистої власності на жилий будинок спадкодавці російською мовою вказані як «[PERSON]» та «[PERSON]». У свідоцтві про народження [PERSON] батьки вказані російською мовою як «[PERSON]» та «[PERSON]». Також, з показів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є дочками [PERSON], померлого [INFO] року, та [PERSON], померлої [INFO] року. Суд вважає, що дослідженими в судовому засіданні доказами встановлена наявність підстав для визнання факту родинного зв'язку між [PERSON], [PERSON] та їхніми батьками [PERSON], [PERSON], та факту належності [PERSON], померлому [INFO] року, та [PERSON], померлій [INFO] року, свідоцтва про право власності на 9/25 частин житлового будинку по [ADDRESS] від 04.10.1967 року. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved