Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги, висловлені в позовній заяві та просить суд надати встановити факт його спільного проживання з [PERSON] з серпня 2002 року по травень 2013 року єдиною сім'єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу; визнати спільною сумісною власністю майно, придбане в період спільного проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON], а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS] вартістю 8000 доларів США (гривневий еквівалент складає 104000 грн.); житловий будинок [ADDRESS] вартістю 1300 доларів США (гривневий еквівалент складає 16900 грн.); автомобіль ВАЗ 21063 вартістю 1300 доларів США (гривневий еквівалент становить 16900 грн.); кухонний гарнітур вартістю 3000 грн.; холодильник «Індезіт» вартістю 3500 грн.; мікрохвильова піч вартістю 600 грн.; шафа-купе вартістю 4000 грн.; комп'ютерний стіл вартістю 600 грн.; двоспальне ліжко вартістю 1700 грн. комод вартістю 600 грн.; м'який куток вартістю 3500 грн.; м'який куток вартістю 3000 грн.; скутер вартістю 4800 грн., та проведений за спільні кошти ремонт в квартирі [ADDRESS], а саме: встановлення три пластикових вікон на загальну вартість 3500 грн.; встановлення метало пластиковий балконний блок вартістю 2500 грн., ремонт балкону з встановленням метало пластикових блоків загальною вартістю 5500 грн.; встановлення кондиціонера вартістю 3000 грн.; покладення лінолеум вартістю 1200 грн.; заміна ванної вартістю 900 грн.; встановлення вхідних дверей вартістю 1100 грн.; заміна трьох міжкімнатних дверей загальною вартістю 4000 грн.; садову ділянку в садовому товаристві «Мічурінець» (дільниця [NUMBER]) вартістю 52000 грн., всього на загальну суму 132800 грн. Провести поділ майна, придбаного за час спільного проживання [PERSON] з [PERSON] та виділити [PERSON] 1/2 частину спільної з відповідачкою [PERSON] квартири [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину цієї квартири з припиненням права власності 1/2 частини відповідачки. Провести поділ майна, придбаного за час спільного проживання [PERSON] з [PERSON] та виділити [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] Дніпропетровської області вартістю складає 16900 грн. та визнати за [PERSON] право власності на цей житловий будинок шляхом позбавлення права власності [PERSON] на цей будинок. Провести поділ сумісного майна подружжя між [PERSON] та [PERSON] та виділити в її користування наступне майно: автомобіль ВАЗ 21063 вартістю 1300 доларів США (гривневий еквівалент становить 16900 грн.); кухонний гарнітур - вартістю 3000 грн.; холодильник «Індезіт» - вартістю 3500 грн.; мікрохвильова піч - вартістю 600 грн.; шафа-купе - вартістю 4000 грн.; комп'ютерний стіл - вартістю 600 грн.; двоспальне ліжко - вартістю 1700 грн.; комод - вартістю 600 грн.; м'який куток вартістю 3000 грн. та проведений за спільні кошти ремонт в квартирі [ADDRESS], а саме: встановлення трьох пластикових вікон на загальну вартість 350 грн.; встановлення метало пластикового балконного блоку - вартістю 2500 грн.; ремонт балкону з встановленням метало пластикових блоків загальною вартістю 5500 грн.; встановлення кондиціонера - вартістю 3000 грн.; покладення лінолеуму - вартістю 1200 грн.; заміна ванної - вартістю 900 грн.; встановлення вхідних дверей - вартістю 1100 грн.; заміна трьох міжкімнатних дверей - загальною вартістю 4000 грн., садову ділянку в садовому товаристві «Мічурінець» (дільниця [NUMBER]) - вартістю 52000 грн., всього майна на загальну суму 107 600 грн., а також виділити в користування [PERSON] наступне майно: м'який куток - вартістю 3500 грн.; скутер - вартістю 4800 грн., всього на загальну суму 8300 грн. З метою рівняння часток стягнути з відповідачки [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію в сумі 41200 грн.. Зобов'язати [PERSON] сплатити [PERSON] його витрати по справі, а саме: судовий збір у розмірі 664 грн. та 121 грн. 80 коп.. Відповідачка - [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог позивача та надала суду письмові заперечення, в яких просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] за необґрунтованістю його позовних вимог. Представник відповідача - адвокат [PERSON] заперечувала проти позовних вимог позивача в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги необґрунтовані, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з серпня 2002 року після неодноразових зустрічей з відповідачкою [PERSON] сторони вирішили створити сім'ю для подальшого спільного проживання, як чоловіка та жінки з подальшим укладенням шлюбу. З серпня 2002 року позивач з відповідачкою стали проживати єдиною сім'єю та вели спільне господарство. Між сторонами були відповідні права та обов'язки щодо сімейних відносин. З цього часу та по травень 2013 року сторони проживали в квартирі відповідачки [ADDRESS], де вели спільне господарство, що підтверджується актом ОМКП «ЖЕО» від 13.08.2014 року та довідкою квартального комітету від 07.08.2014 року. 24 грудня 2008 року разом з відповідачкою за спільні кошти чоловіка та жінки, які не були в зареєстрованому шлюбі, ними був придбаний шляхом укладення договору купівлі-продажу житловий будинок [ADDRESS] Дніпропетровської області. За взаємною згодою право власності на будинок було зареєстровано на відповідачку. 08 грудня 2010 року разом з відповідачкою за спільні кошти чоловіка та жінки, які не були в зареєстрованому шлюбі, сторонами була придбана шляхом укладення договору купівлі-продажу житлова квартира [ADDRESS]. За взаємною згодою право власності на квартиру було зареєстровано на відповідачку. Цьому відповідач зразу не придав значення, так як у нього не було і гадки, що колись наші стосунки та сімейні відносини будуть припинені, від спільного з відповідачем шлюбу у них дітей немає. Після реєстрації житлового будинку в КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» позивач був в ньому зареєстрований, а відповідачка залишилась зареєстрована в квартирі, де вони разом і проживали. Позивач і зараз значиться зареєстрованим в [ADDRESS]. Крім цього, за спільні кошти чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу, за період спільного проживання та ведення господарства, ними було придбане наступне рухоме майно: кухонний гарнітур - вартістю 3000 грн.; холодильник «Індезіт» - вартістю 3500 грн.; мікрохвильова піч - вартістю 600 грн.; шафа-купе - вартістю 4000 грн.; комп'ютерний стіл - вартістю 600 грн.; двоспальне ліжко - вартістю 1700 грн.; комод - вартістю 600 грн.; м'який куток - вартістю 3500 грн.; м'який куток - вартістю 3000 грн.; автомобіль ВАЗ 21063 - вартістю 1300 доларів США (гривневий еквівалент становить 16900 грн.); скутер - вартістю 4800 грн., всього на загальну суму 42200 грн. Крім цього, за період спільного проживання позивача з відповідачкою вони виконали за спільні кошти ремонт в квартирі [ADDRESS] на загальну суму 21700 грн., а саме: встановили 3 пластикових вікна на загальну вартість 3500 грн.; встановили метало пластиковий балконний блок вартістю - 2500 грн.; ремонт балкону з встановленням метало пластикових блоків загальною вартістю 5500 грн.; встановили кондиціонер вартістю 3000 грн.; поклали лінолеум вартістю 1200 грн.; замінили ванну вартістю 900 грн.; встановили вхідні двері вартістю 1100 грн.; замінили три міжкімнатні двері загальною вартістю 4000 грн. Також за спільні кошти 22.12.2007 року сторони придбали земельну ділянку в садовому товаристві «Мічурінець» (дільниця [NUMBER]) вартістю 500 доларів США, де в період спільного проживання збудували двоповерховий будинок. В теперішній час вартістю цієї земельної ділянки зі збудованим будинком становить 4000 доларів США (гривневий еквівалент складає 52000 грн.). Таким чином, за час спільного проживання з відповідачкою сторонами було придбано спільного майна на загальну суму 132800 грн. та двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Спільне життя з відповідачкою у позивача не склалося і з травня 2013 року позивач з відповідачкою припинив шлюбні відносини. З цього часу сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Після припинення сімейних відносин відповідачка віддала позивачу лише скутер вартістю 4800 грн., а також м'який меблевий куток вартістю 3500 грн. Відповідачка безпідставно заявила позивачу, що ділити з ним все інше нерухоме та рухоме спільне майно вона не збирається, так як згідно документів тільки вона одна є його власником. Вона не хоче визнавати очевидний факт, що все майно було придбано за їхні спільні кошти, як чоловіка та жінки, які проживали єдиною сім'єю без реєстрації шлюбу та стала чинити йому перешкоди з користуванні садовою ділянкою та іншим майном. Позивач вважає, що своїми діями відповідач грубо порушує законні права з володіння, користування та розпорядження частиною спільного майна. Згідно ст. 74 Сімейного Кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, не знаходяться в шлюбі між собою, майно, придбане ними за час спільного проживання належить їм на праві загальної спільної власності. Згідно сі. 60 Сімейного Кодексу України, майно, придбане подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві загальної спільної власності. Згідно ст. 63 Сімейного Кодексу України, чоловік та жінка мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, яке належить їм на праві спільної сумісної власності. Але всім майном користується тільки відповідачка. Згідно п. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Згідно п. 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором. Так як відповідач не бажає в добровільному порядку вирішити розподіл спільного майна та грубо порушує права позивача і перешкоджає йому в користуванні майном, позивач вимушений звернутись до суду за захистом порушеного права з даною заявою. З доводами позивача, викладених в позовній заяві та в судовому засіданні суд погодитись не може, оскільки вони є голослівними, безпідставними, недоведеними, нічим не підтвердженими, не відповідають вимогам Сімейного та Цивільного законодавства України і спростовуються стабільними поясненнями відповідача та її представника, наданими ними письмовими доказами, поясненнями свідків збоку відповідача, матеріалами справи в їх сукупності. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Але вказані вимоги закону позивачем не були виконані і всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України позивачем не були доведені ті обставини, на які він посилався, як на підставу своїх вимог, оскільки є надуманим та голослівним і переслідує єдину мету поліпшення свого матеріального положення за її рахунок шляхом стягнення з неї грошової компенсації за майно, яке вони ніколи не придбали у спільну сумісну власність та шляхом приховування фактів, які мають суттєве значення по справі. По - перше, відповідно до позовних вимог [PERSON] просить суд встановить факт його нібито спільного проживання з [PERSON] єдиною сім'єю, як чоловіка та жінки з серпня 2002 року і по травень 2013 року. Такі його вимоги не підлягають задоволенню внаслідок того, що факт сумісного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу за період з 01.01.2004 року, тобто до тих пір, поки набрав законної сили Сімейний Кодекс України, не породжує правових наслідків, у тому числі за період з 2002 року і до 2004 року, на які посилається позивач. І тому такий факт не може бути встановлений судом. По-друге, до 18.01.2006 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою. Відповідно до ст. 74 Сімейного Кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. 2. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто зі змісту ст.. 74 СК України вбачається, що те майно, яке було придбано відповідачкою в той час, коли позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, не може бути визнано їхнім спільним майном, і не породжує у позивача ніяких прав на це майно. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Відповідно до ст. 3 Сімейного Кодексу України, сім'ю складають особи, які спільна проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. До 18.01.2006 року у позивача була інша сім'я і сімейні стосунки та спільний сімейний бюджет у нього були не з [PERSON], а з іншою жінкою - його дружиною [PERSON]. До цього часу, поки позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], а не з [PERSON], він мав взаємні права та обов'язки і з нею був пов'язаний спільним побутом. Вказана обставина має суттєве значення, але позивач навмисно це приховує. Тому встановлення факту його перебування з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах до 18.01.2006 року, тобто у той час, коли він перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, не породжує у нього ніяких прав на її майно відповідно до вимог ст. 74 СК України. Суд встановив, що з позивачем у [PERSON] не було сімейних стосунків і вони не перебували у фактичних шлюбних стосунках у порозумінні ст. 74 СК України. Будь - якого рішення про створення сім'ї у 2002 році, на який позивач посилається у своєму позові, у них не могло і бути внаслідок того, що у позивача була інша сім'я і зареєстрований шлюб з [PERSON]. Однак, якщо сторони і перебували у фактичних шлюбних відносинах, але не проживали разом в період придбання спірного майна, незалежно від причин, положення ст. 74 СК України на ці правовідносини не поширюються. Після розірвання позивачем шлюбу зі своєю дружиною між сторонами по справі теж не склалися сімейні стосунки. Суд вважає, що у сторін по справі ніколи не було спільного бюджету у порозумінні ст. ст. 3, 74 СК України, не було спільних інтересів, вони не були пов'язані спільним побутом, у кожного з них були свої окремі інтереси і проблеми, а також у відповідачки є свої діти, про яких вона турбувалася у першу чергу. Так, у відповідачки є двоє дітей, яким вона постійно надавала допомогу. Турбота про дітей та їх матеріальне забезпечення на той час і зараз були її основною метою. Позивач після розірвання шлюбу з дружиною залишився без житла. Тому його основною метою стало придбання свого окремого житла і для цього позивач постійно здійснював грошові заощадження, і у позивача, і у відповідачки не було мети створювання спільної сумісної власності. Внаслідок чого позивач ніколи не передавав відповідачці грошові кошти на те, щоб вона на своє ім'я придбала нерухоме майно. Якщо б позивач надавав відповідачці будь-які грошові кошти у спільну сумісну власність позивач, не маючи ніякого житла, не допустив би того, щоб придбане житло було зареєстровано на її ім'я, а не на його ім'я. Той факт, що позивач не мав з відповідачкою спільного бюджету і постійно здійснював заощадження на придбання свого окремого житла підтверджується і тим, що саме у липні 2013 році він придбав собі за договором купівлі - продажу квартиру [ADDRESS]. Позивач не надав суду ніяких належних доказів не тільки на підтвердження факту сумісного проживання однієї сім'єю з відповідачкою, а і доказів на підтвердження того, що у них був спільний побут, спільний бюджет та на підтвердження того, що між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Твердження позивача у цій частині не підтверджуються ніякими доказами відповідно до вимог ст.ст. 57, 59 ЦПК України і є повністю надуманими з метою поліпшення свого матеріального положення за рахунок відповідачки. Саме з цією метою позивач надав суду завідомо підроблений документ - довідку Голови квартального комітету № 16 від 07.08.2014 року, як доказ по справі того, що житловий будинок [ADDRESS] був придбаний відповідачкою та нібито [PERSON] для сумісного користування. Але голова квартального комітету № 16 не уповноважений і не мав права надавати довідку відносно житлового будинку [ADDRESS], якій відноситься до кварталу № 18, а не до кварталу № 16, що підтверджується наданою відповідачем довідкою голови квартального комітету № 18 від 25.12.2014 року. Факт надання до суду позивачем підробленого документа підтверджений в судовому засіданні самим головою квартального комітету [PERSON] та його дружиною [PERSON]. Крім того, ніяких відомостей та документів відносно того, яким чином та за які кошти був придбаний зазначений житловий будинок в довідці не зазначено і таким чином вказана довідка голови квартального комітету була складена тільки зі слів особи, яка за нею зверталася, тобто зі слів заінтересованої особи - позивача [PERSON]. Відповідачкою був наданий суду договір найму вказаного вище житлового будинку, відповідно до якого вона вказаний житловий будинок здала [PERSON] у найм і вказаний договір найму завірений підписом та печаткою голови квартального комітету № 18, до якого і відноситься житловий будинок [ADDRESS]. Таким чином, довідка голови квартального комітету № 16 від 07.08.2014 року, яка надана позивачем, не відповідає вимогам закону, є підробленим неналежним доказом і не може бути використана як доказ на підтвердження позовних вимог [PERSON]. Також не відповідає вимогам ст.ст. 57, 59 ЦПК України і Акт МКП «ЖЕО» від 13.08.2014 року, який був наданий позивачем як доказ того, що він нібито з серпня 2002 року по травень 2013 року проживав разом з відповідачкою без реєстрації у квартирі [ADDRESS]. В судовому засіданні допитані свідки, які підписали вказаний акт - [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що ніякої перевірки паспортного обліку [ADDRESS] фактично паспортистами не здійснювалося. Паспортисти не виходили до їх житлового будинку і не перевіряли паспортний облік , про що складений Акт. Навпаки, [PERSON] у відсутність [PERSON], попросив їх підписати вказаний Акт у приміщенні паспортного відділу МКП «ЖЕО» і пояснив, що відповідачці нібито про це відомо і що такий акт нібито потрібно підписати в її інтересах. Вказані свідки в суді пояснили, що вони не підтверджують достовірність вказаного акту внаслідок того, що вони в квартирі відповідачки [ADDRESS] ніколи не були, їм достовірно невідомо, з ким вона проживає, а позивача [PERSON] вони тільки іноді зустрічали у під'їзді вказаного будинку. Вищевказані свідки пояснили, що зміст вказаного акту був складений повністю зі слів [PERSON] і в його присутності. Тобто, позивач надав суду відразу два завідомо підроблених письмових доказів (довідку квартального комітету № 16 та Акт МКП « ЖЕО») на підтвердження того, що між сторонами по справі існували сімейні стосунки. Суд звертає увагу на ту обставину, що жодний з допитаних за клопотанням позивача свідків теж не підтвердили наявність сімейних стосунків між відповідачкою та позивачем. Частина свідків підтвердила тільки той факт, що позивач працював на садовій ділянки, інша частина підтвердила тільки те, що бачила позивача з відповідачкою разом на базарі і як він ніс сумки, інша частина свідків підтвердила той факт, що з роботи позивач повертався в напрямку тієї частини міста, де розташована квартира відповідачки. Але усі свідки позивача підтвердили ті обставини, на які посилалася і відповідачка, а саме, що відповідач не проживав постійно в м. Орджонікідзе і часто виїжджав на заробітки до іншої місцевості. З позивачем відповідачка знайома багато років, так як вони разом працювали в ПАТ «Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат», на якому вона до сих пір працює заступником головного бухгалтера з розрахунково-фінансових операцій, а позивач працював там до 01.07.2011 року. З середини травня 2011 року позивач, перебуваючи у відпустці, знаходився у Львівський області, де працював без офіційного працевлаштування. І під час перебування у відпустці він звернувся з заявою про звільнення за власним бажанням в зв'язку зі зміною місця проживання. Там він проживав та працював по жовтень 2011 року і там у нього була інша жінка, з якою він підтримував близькі відносини. Тому ні про які сімейні стосунки з відповідачкою на цей час не може йти і мова. На той час позивач фактично перебував у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою, мешканкою Львівської області. Судом встановлено, що по відношенню до відповідачки позивач фактично мав спочатку статус тільки приходящого чоловіка (коханця), а потім наймача належного відповідачці на праві власності житлового будинку [ADDRESS]. Фактично відповідачка періодично підтримувала з позивачем тільки близькі відносини як кохана жінка, іноді він залишався ночувати в її квартирі. Але це не були сімейні стосунки і сторони не були пов'язані спільним побутом, спільним бюджетом і між ними не склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Не тільки відповідачка, але і позивач зі свого боку ніколи не мали і наміру утворити сім'ю та зареєструвати шлюб. Про те свідчить той факт, що після того, як дружина позивача 18.01.2006 року офіційно оформила з ним розірвання їх шлюбу та отримала свідоцтво про розірвання шлюбу, позивач зі свого боку не поспішав отримати свідоцтво про розірвання шлюбу та поставити у паспорті відмітку про розірвання шлюбу. До осені 2011 року у його паспорті не було відомостей про розірвання шлюбу з дружиною, а тільки про реєстрацію шлюбу. Тільки в 2011 році він зі свого боку у відділі ДРАЦС оформив розірвання шлюбу з дружиною. Тому, якщо б сторони дійсно в 2002 році вирішили утворити сім'ю, на що позивач наполягає у своєму позові, то перш за все він прийняв би будь - які заходи для розірвання шлюбу зі своєю дружиною та отримання свідоцтва про розірвання шлюбу, без якого неможлива реєстрація шлюбу. Відносно майна, яке позивач просить визнати їхньою сумісною власністю і незаконно та необґрунтовано претендує на весь житловий будинок відповідачки та на 1/2 частину іншого її майна, то позовні вимоги і в цій частині не знайшли свого підтвердження. Позивач не надав суду жодного документу відносно меблів та побутової техніки, а також доказів відносно їх вартості. Він навмисно голослівно збільшив вартість вказаного ним в позові майна відповідачки з метою отримання як можливо більшої грошової компенсації під виглядом його розподілу. В судовому засіданні позивач не тільки не надав доказів на підтвердження вартості майна відповідачки, на яке він необґрунтовано претендує, а ще і не зміг відповісти ні на одне запитання представника відповідача відносно того, коли і за яку вартість вказане майно було придбано і чому зазначена їм вартість вказаного майна, яке знаходилось в користуванні протягом вже тривалого часу, перевищує його початкову вартість. Позивач тільки пояснив, що вартість вказаного майна він зазначив на свій розсуд і не враховував знос вказаного ним майна. 24.12.2007 року відповідач на свої особисті грошові кошти за 14217 грн. придбала на своє ім'я та у свою особисту приватну власність без будь - якої фінансової участі позивача, навіть не порадившись з ним, житловий будинок [ADDRESS] Дніпропетровської області. Фінансовий стан позивачки на той час дозволяв їй без участі позивача придбати зазначений житловий будинок. Відповідно наданої відповідачкою довідки про її заробітну плату, її дохід за 2007 рік, наприкінці якого вона придбала зазначений житловий будинок, складав 51423,48 грн.. І на придбання зазначеного житлового будинку відповідачка витратила тільки менш ніж 1/4 частину свого річного доходу, навіть менш трьох своїх заробітних плат. Позивач постійно скаржився на те, що у нього немає свого житла, що він фактично є безпритульним і неодноразово просив відповідачку зареєструвати його постійне місце проживання у належному їй на праві власності житловому будинку. На прохання позивача відповідачка надала згоду на його реєстрацію у її житловому будинку. Реєстрація місця проживання позивача у житловому будинку відповідачки, який належить їй на праві особистої приватної власності, не надавала йому ніяких майнових прав на цей житловий будинок, і тільки тому вона погодилася надати згоду на його реєстрацію у ньому. В належну відповідачці та її дітям на праві власності квартирі [ADDRESS] позивач не вселявся у якості її фактичного чоловіка і ніколи вказана квартира не була і не могла бути його постійним місцем проживання. Позивач підтримував близькі стосунки з іншими жінками, тому відповідачка не мала наміру утворювати з ним сім'ю та спільний бюджет. Позивач одержував пенсію у розмірі тільки 2200 грн., яку він витрачав сам і на свій розсуд. Тільки частину своєї пенсії він витрачав на придбання продуктів харчування, а іншу більшу частину своєї пенсії та доходу від випадкових заробітків він відкладав на придбання свого житла, без якого він залишився після припинення сумісного проживання з дружиною. Тому він вважав що у нього повинне бути своє окремо житло. І підтвердженням тому є той факт, що у липні 2013 році позивач придбав у свою особисту власність за договором купівлі - продажу на своє ім'я квартиру [ADDRESS] 5500 доларів США, на яку відповідачка не претендує. Відповідач на свої особисті грошові кошти та на своє ім'я 08.12.2010 року придбала квартиру [ADDRESS], на яку позивач безпідставно та необґрунтовано претендує і просить суд визнати її їхньою спільною сумісною власністю, та визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаної квартири. Окрім того, необґрунтовано позивач просить і визнати спільною сумісною власністю його і її житловий будинок [ADDRESS] Дніпропетровської області, який теж був придбаний на особисті грошові кошти відповідачки на її ім'я і по відношенню до якого позивач є тільки наймачем. Також необґрунтовано він просить визнати спільною сумісною власністю інше майно відповідачки, до якого він не має ніякого відношення і яке було придбано у той час, коли сторони взагалі не підтримували ніяких стосунків, не проживали разом та не перебували у фактичних шлюбних відносинах. Так, коли позивач у середині травня 2011 року виїхав у м. Яворов Львівської області на заробітки і там підтримував стосунки з іншою жінкою, відповідачка припинила з ним спілкування. І на той час відповідачка на свої особисті грошові кошти здійснила ремонт у своїй квартирі [ADDRESS] Вказана обставина підтверджується письмовими доказами, що додаються відповідачкою, у тому числі договором на поставку алюмінієвих конструкцій від 11.08.2011 року. Наприкінці жовтня 2011 року відповідачка вже закінчила усі ремонтні роботи у своїй квартирі, позивач повернувся в м. Орджонікідзе, а з квітня 2012 року позивач знов виїхав на роботу в Хакасию. В підтвердження цьому є те, що 07.04.2012 року позивачем був придбаний авіаквиток з м. Дніпропетровська до м. Києва. Відповідно до роз'яснень ВСУ, якщо сторони навіть і перебували у фактичних шлюбних відносинах, але не проживали разом в період придбання спірного майна, незалежно від причин, положення ст.. 74 СК України на ці правовідносини не поширюються. У жовтні 2012 року позивач разом зі своїми особистими речами з дозволу відповідачки вселився в її житловий будинок [ADDRESS] в якості наймача, а не члена її сім'ї. Вказана обставина підтверджується договором найму, укладеного між сторонами і спростовує твердження позивача про те, що він перебував з відповідачкою у той час у фактичних шлюбних відносинах та нібито придбав разом з нею вказаний житловий будинок у спільну сумісну власність. Своїм підписом у договорі найму вказаного житлового будинку позивач зазначив, що його правовий статус по відношенню до житлового будинку відповідачки є статус тільки наймача. Усі витрати за надані комунальні послуги (водопостачання та водовідведення, за користування електроенергією та інші) в зазначеному житловому будинку сплачувала тільки відповідачка, як власник житла. Позивач вводить суд в оману відносно того, що усі питання, пов'язані з придбанням вказаного вище житлового будинку на своє ім'я та державну реєстрацію права власності на житловий будинок теж на своє ім'я відповідачка нібито вирішувала з ним за взаємною згодою. Це не відповідає дійсності і вказані твердження позивача спростовуються наданими відповідачкою письмовими доказами: довідкою про розмір її доходу на той час, договором найму вказаного житлового будинку, в якому правовий статус позивача по відношенню до вказаного житлового будинку сторонами був визнаний, як наймача, що підтверджується особистим підписом позивача. Суд вважає, що позивач до квартири [ADDRESS] не має ніякого відношення, тому що вказану квартиру відповідачка придбала 08.12.2010 року на свої особисті кошти для проживання в ній сім'ї її доньки - [PERSON] разом з онуком [PERSON], [INFO]. У лютому 2011 року донька відповідачки повинна була народити дитину і тому вона шукала для неї і її сім'ї окрему квартиру, яка б знаходилася неподалеку від місця проживання відповідачки. І таку квартиру [ADDRESS], в якому вона постійно проживає. Вказана квартира була придбана відповідачкою за 34281 грн., а заробітна плата відповідачки на той час за весь 2010 рік, наприкінці якого відповідачка придбала зазначену квартиру, складала 90655,02 грн., що підтверджується відповідними письмовими доказами. Тобто на придбання вказаної квартири відповідачка витратила тільки 1/3 частину своєї річної заробітній плати. Дохід відповідачки дозволяє їй придбати вказане майно і без участі позивача. Після того, як відповідачка придбала зазначену квартиру, в ній постійно до сих пір проживає її донька разом зі своєю сім'єю, які без участі відповідачки та без участі позивача здійснили ремонт у цій квартирі і сплачують усі витрати на комунальні послуги, які нараховуються на цю квартиру. Позивач ніколи не приймав ніякої участі в здійсненні будь - яких ремонтних робіт у цій квартирі і ніколи не сплачував ніяких витрат на придбання та утримання цієї квартири. Позивачу було достовірно відомо, що і ця квартира і зазначений вище житловий будинок були придбані відповідачкою на її ім'я, на її особисті кошти, на потреби її сім'ї, а саме для її дітей. Позивач у своєму позові намагається ввести суд в оману і голослівно посилається на те, що вказані об'єкти нерухомості були придбані тільки на ім'я відповідачки з тієї причини, що він нібито не придав значення вказаній обставині. Але, якщо б позивач дійсно витратив на придбання зазначеної нерухомості будь які грошові кошти, він ніколи б не погодився з тим, що вказана нерухомість була би зареєстрована тільки на ім'я відповідачки і використовувалася для проживання її доньки в той час, коли він не має свого житла. В той час, коли відповідачка придбала зазначену нерухомість у свою особисту власність позивач здійснював заощадження на придбання собі окремого іншого житла у його особисту приватну власність і яке він і придбав пізніше, а саме, квартиру [ADDRESS]. Суд звертає увагу і на ту обставину, що більша частина зазначеного у позовній заяві майна була придбана відповідачкою у той час, коли позивач ще перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] і тому воно, відповідно до вимог ст. 74 СК України, не може вважатися спільною сумісною власністю. Деяка частина зазначеного у позові майна була придбана особисто відповідачкою не тільки у той час, коли позивач ще перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], ще і до того ж набрав законну сили Сімейний Кодекс України, тобто до 01.01.2004 року, а також у той період, коли позивач виїжджав за межі м. Орджонікідзе на заробітки. І з вказаних підстав на зазначене майно не може розповсюджуватися дія ст. 74 Сімейного Кодексу України. Зокрема, відповідач зазначає про те, що холодильника марки «Індезіт» у неї взагалі ніколи не було, вона придбала холодильник марки «Самсунг» 14.01.2005 року за 2819,00 грн., тобто в той час, коли позивач ще перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] і тому він відповідно до вимог ст. 74 СК України не може вважатися спільною сумісною власністю. Як відповідачка зазначала, шлюб позивача з [PERSON] був розірваний 18.01.2006 року і відмітку про розірвання шлюбу він поставив у своєму паспорті тільки в 2012 році. На підтвердження викладених обставин відповідачка надала в якості письмового доказу копію видаткової накладної від 14.01.2005 року на придбання зазначеного холодильнику, копію кредитного договору від 14.01.2005 року та копію договору застави від 14.01.2005 року. Мікрохвильова піч теж була придбана відповідачкою у той час, коли позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], а саме 24.12.2003 року, тобто ще до того, як набрав законну силу Сімейний Кодекс України. І з вказаних підстав зазначена у позові мікрохвильова піч є особистою власністю відповідачки, на яку не розповсюджується дія ст. 74 СК України. Комп'ютерний стіл був придбаний відповідачкою на її особисті грошові кошти у 2004 році, тобто на той час, коли позивач ще перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] і тому він не може бути признаний об'єктом спільної сумісної власності і позивач не має на нього ніяких прав відповідно до вимог ст. 74 СК України. Кухонний гарнітур був придбаний відповідачкою 28.12.2002 року за 1216 грн., коли позивач ще перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] і ще до того, як набрав законну силу Сімейний Кодекс України. І з вказаних підстав він є особистою власністю відповідачки, на яку не розповсюджується дія ст. 74 СК України. Шафа - купе була придбана відповідачкою у 2009 році за 3850 році на її особисті грошові кошти і не є об'єктом спільної сумісної власності. Після того, як протягом 6 років вказана шафа знаходилася у постійному користуванні, внаслідок зносу її вартість зменшилася, а не збільшилася. І крім того, позивач, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, навмисно пошкодив її. Автомобіль марки ВАЗ-2106, 1983 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], належить відповідачці на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого 26.05.2004 року на підставі довідки - рахунку від 22.05.2004 року. Тобто вказаний автомобіль відповідачка придбала у свою особисту приватну власність у той час, коли позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] і тому він відповідно до вимог ст. 74 СК України не може вважатися спільною сумісною власністю. В 2012 році зять відповідачки - [PERSON] здійснив капітальний ремонт автомобілю, який з березня 2006 року був несправним, але станом на 2014 рік вказаний автомобіль не на ходу та вартість вказаного автомобілю, яку зазначив позивач у своїй заяві, не відповідає дійсності. Ніяких доказів того, що вартість вказаного автомобілю на даний час складає 16900 грн. і позивач нібито має будь - яке право на даний автомобіль, ним надана не була. Комод був придбаний відповідачкою у 2007 році за 570 грн. на її особисті кошти, без залучення грошових коштів, які б належали позивачу. За той час, поки комод знаходився у користуванні, він вже не має того товарного виду, який мав на час його придбання. Комод розклеївся, пошкоджені його ручки і його вартість на даний час не перевищує 200 грн. Але позивач не має ніяких прав і на цей комод. Квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності відповідачці та її дітям: [PERSON] та [PERSON] кожному по 1/3 частині квартири. Відповідачка ще у 2003 році за свої особисті кошти здійснила ремонт в цій квартирі. На той час позивач ще перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] і ще до того, як набрав законну силу Сімейний Кодекс України. І з вказаних підстав витрати, які вона здійснила на ремонт зазначеної квартири, не відносяться до тих витрат, на які розповсюджується дія ст. 74 СК України. Частина зазначеного у позові майна була придбана позивачем і воно знаходилося у його користуванні за місцем його постійного проживання у квартирі [ADDRESS]. До такого майна відносяться: скутер вартістю 4800 грн., м'який куток вартістю 3500 грн., та інші предмети побуту. Окрім того, відповідач в своїх запереченнях зазначає про те, що після того, як позивач у липні 2013 року придбав у свою приватну власність квартиру [ADDRESS], він з житлового будинку відповідачки [ADDRESS] забрав належну їй газову плиту, холодильник марки «Дніпр», стіл, стільці кухонні - 3 штуки. З належного їй садового будинку у садовому товаристві «Мічурінець» він без відома та згоди відповідачки у її відсутність позивач забрав і вивіз наступне належне їй майно: насос стаціонарний вартістю 1100 грн., насос глибинний - 800 грн., електрична станція - 4 тис. грн., стабілізатор напруги - 350 грн., вибронасос - 330 грн., бетономішалка БРТ-125 вартістю 1599 грн., електродриль - 850 грн., електрорубанок Sturn Р 1088 - 550 грн., бензинова ланцюгова пила FG S24-45 - 750 грн., теліжка садова - 250 грн., тример електричний - 900 грн., культиватор с бензиновим двигуном Forte F-200G - 2 тис. грн., бочка пластмасова нова - 200 грн., подовжувач електричний - 250 грн. Всього майна на суму 13929 грн., яке позивач повинен повернути відповідачці або сплатити його вартість. Але і вказану обставину позивач теж навмисно приховує. З вказаними доводами відповідача та її представника суд погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи. Також позивач навмисно приховує інше майно, яке він придбав в зазначений ним період і яке знаходиться у його користуванні за місцем його проживання в квартирі [ADDRESS]. До такого майна відносяться: ноутбук, принтер, акустична система, телевізор, посуд, вішалка, дзеркало, карнизи і т.п. предмети побуту. Позовні вимоги [PERSON] в частині земельної ділянки у садовому товаристві «Мічурінець" є незаконними, надуманими, голослівними і не відповідають фактичним обставинам справи. По - перше, вказана земельна ділянка ніколи не належала сторонам на праві власності, вона не приватизована і знаходиться в оренді у садового товариства «Мічурінець» разом з іншими садовими земельними ділянками. Вказану землю садове товариство «Мічурінець» орендує у Територіальної громади м. Орджонікідзе. Користувачі садових ділянок у зазначеному садовому товаристві є тільки членами садового товариства, а не власниками земельних ділянок. По - друге, і відповідачка, і позивач є членами садового товариства «Мічурінець». Зокрема, відповідачка була прийнята у члени садового товариства ще у березні 2003 року і має у своєму користуванні садову ділянку № [NUMBER]. Позивач має у своєму користуванні садову ділянку № [NUMBER] у тому ж садовому товаристві. Садова ділянка № [NUMBER] у зазначеному товаристві була придбана позивачем на його ім'я у попереднього користувача з дозволу садового товариства, а потім також з дозволу садового товариства та за згодою позивача вона була приєднана до садової ділянки відповідачки. Витрати на придбання у користування вказаної земельної ділянки склали 200 доларів США, що було еквівалентно 1 тис. грн.. Вказані затрати на придбання зазначеної садової ділянки відповідачка повністю повернула позивачу, що підтверджується її банківськими переказами на його адресу. Посилання позивача на те, що вона була придбана за 500 доларів США і на даний час її вартість складає нібито 4 тис. доларів США, що є еквівалентом 52 тис. грн., є надуманим, голослівним та не відповідає дійсності. У цій частині зазначений позов також є повністю необгрунтованим, незаконним і тому не підлягає задоволенню. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Навіть і у цій частині заявлений позов не відповідає вимогам ст. 10, 60 ЦПК України. Крім того, у тому разі, якщо спір йде про земельні ділянки, які знаходяться у користуванні садового товариства, по справі слід залучати в якості третьої особи зазначене у позові садове товариство. Згідно ст. 74 Сімейного кодексу України, обов'язок довести право на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, покладається на позивача. Суд вважає, що позивачем не надані належні та допустимі докази для задоволення його позовних вимог про встановлення факту проживання з нею однією сім'єю, визнання зазначеного ним майна спільною сумісною власністю та визнання за ним права власності на частину вказаного ним майна. Позивачем не були надані докази того, що зазначене ним майно було придбано за спільні кошти його та відповідачки, доказів того, що вона з ним нібито вела спільне господарство та нібито мала спільний сімейний бюджет. Позивачем не було надано ніяких доказів того, що у сторін нібито були такі відносини, що носили б усталений характер, що притаманний подружжю. Позивач не надав ніяких доказів того, за чиї саме кошти була придбана квартира, житловий будинок та інше майно, на яке він претендує. Позивачем також не були надані документи, які б підтвердили залучення його коштів для отримання зазначеного у позові майна. Таким чином, відповідно до вимог закону, майно, яке оформлено на ім'я одного з учасників вільних стосунків, являється виключно його майном. Друга сторона такого права не має, доки не докаже, що це майно являється сумісним. В судовому засіданні свідок позивача - [PERSON] пояснила, що в 2003 році вона купила собі сад в садовому товаристві. Її сусідами були [PERSON] з [PERSON] Вона вважала, що вони одружені, були дружні, будували разом в саду. Пізніше вона взнала, що вони перебувають в цивільному шлюбу. Навесні 2013 року [PERSON] ставив раму в будинку, взимку щось робив в будинку. В судовому засіданні свідок позивача - [PERSON] пояснив, що в 2010 році він купив сад. Його сусідом був [PERSON], іноді в саду він бачив і [PERSON]. В судовому засіданні свідок позивача - [PERSON] пояснила, що вона з [PERSON] і [PERSON] разом працювали в РМЦ. Поруч були і сади. Вона чула, що [PERSON] і [PERSON] проживали разом. В гостях у [PERSON] і [PERSON] вона не була. В судовому засіданні свідок позивача - [PERSON] пояснив, що він працює в РМЦ ПАТ «ОГЗК». [PERSON] працював також там. Йому відомо, що [PERSON] і [PERSON] разом проживали однією сім'єю з 2011 року. Він давав у борг [PERSON] гроші в сумі 4 тис. доларів США для купівлі квартири. [PERSON] їздив на заробітки, сторони вели спільне господарство. Гроші [PERSON]. потім йому повернув. В судовому засіданні свідок відповідача - [PERSON] пояснив, що [PERSON] - його сусідка, він її знає давно. Чи перебувала вона у шлюбі чи ні - не знає. Він бачив [PERSON] у [PERSON], чи проживав він з нею чи ні, не бачив, бачив рідко. Це було давно, 5-6 років назад. В гостях у [PERSON] він не був. В акті ставив свій підпис, але його обманули, він не знав, що це треба було для суду. Скільки [PERSON] і [PERSON] жили і як, не знає. Акт він не читав і доводи, які там викладені, не підтверджує. Він сам ходив до ЖЕО. В судовому засіданні свідок відповідача - [PERSON] пояснив, що [PERSON] - його кум, він син [PERSON] Він знав про дачу, був там. Коли заходив до [PERSON] в гості, [PERSON] не бачив. В судовому засіданні свідок відповідача - [PERSON] пояснив, що він чоловік дочки [PERSON] [PERSON] в грудні 2010 року купила їм квартиру по [ADDRESS]. [PERSON] не вів спільне господарство з [PERSON], у кожного з них був свій бюджет, однією сім'єю вони не проживали. В судовому засіданні свідок відповідача - [PERSON] пояснив, що він є сином [PERSON] [PERSON] він знає, з ним його мати не вела спільне господарство і бюджет. [PERSON] любив випити. Він навчався в м. Кривий Ріг з 2008 до 2013 року. [PERSON] ніколи йому не допомагав. В судовому засіданні свідок відповідача - [PERSON] пояснила, що вона давно знайома з [PERSON], вони постійно дружать, спілкуються. За [PERSON] [PERSON] їй нічого не казала, вона про нього нічого не знає. Їй відомо те, що в 2010 році [PERSON] за свої кошти купила своїй дочці квартиру, робила там ремонт. В судовому засіданні свідок відповідача - [PERSON] пояснив, що він друг сина [PERSON] В 2004-2005 році, а також і пізніше він часто був у них в гостях, грали разом з її сином в приставку. [PERSON] він в їхній квартирі не бачив. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що довідку він не підписував, не заповнював та не видавав і взагалі вказаний житловий будинок не відноситься до його квартального комітету. Його дружина без його відома також довідки не видає. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що довідку [PERSON] вона не видавала, надану ним довідку не заповнювала. Пояснення допитаних збоку позивача свідків ніяким чином не підтверджують обставини, викладені позивачем в позовній заяві та в судовому засіданні, а тому суд відноситься до них критично і не може взяти їх до уваги як на підтвердження позовних вимог позивача. Таким чином суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги цілком є необґрунтованими, безпідставними, недоведеними, ґрунтуються на доказах, наданих позивачем та які не відповідають дійсності та обставинам справи і є недостовірними і спростовуються стабільними поясненнями відповідача та її представника, наданими ними письмовими належними та допустимими доказами, поясненнями допитаних збоку відповідача свідків, матеріалами справи в їх сукупності. За таких обставин суд, вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] «про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна, як такого, що було набуто під час спільного проживання, поділу майна та виділення з спільної сумісної власності будинку, 1/2 частину житлової квартири та майна, визнання права власності на будинок і 1/2 частину житлової квартири та виплату грошової компенсації».

Outcome: dismissed