Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

Звернувшись до суду із цим позовом, представник позивача посилався на те, що 13 вересня 2018 року між ТОВ "Споживчий центр" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 13.09.2018-100003661 на строк до одного місяця. За цим договором, як вказує позивач, відповідач отримала кредит у розмірі 10 000,00 грн. на 14 календарних днів з кінцевим терміном повернення коштів до 26 вересня 2018 року та сплатою за їх користування у розмірі 2 800,00 грн. Свої зобов`язання за договором позивач виконав, надавши обумовлену суму кредитних коштів відповідачу, а от остання умови договору виконувала не належно, внаслідок чого має заборгованість перед позивачем на загальну суму 17 800,00 грн.,, а саме : за тілом кредиту та процентами у розмірі 12 800,00 грн. та штрафом у розмірі 5 000,00 грн. У зв`язку із цим позивач через свого представника просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 17 800,00 грн. та 1 921, 00 грн. судового збору. Провадження за вимогами позивача було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 08 лютого 2019 року, після усунення недоліків позовної заяви і отримання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання/перебування відповідача - фізичної особи. Розгляд справи проведено в порядку спрощеного провадження у зв`язку із наявністю визначених законом підстав для цього. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про його дату, час і місце повідомлений належно, надав до заяву, в якій просить розглянути справу без його участі і зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання також не прибула, викликалась у нього неодноразово за адресою, що зазначена у позовній заяві шляхом направлення судової повістки та публікації оголошення про виклик на офіційному веб - порталі судової влади України, яке було розміщене не пізніше, ніж за десять днів до дати судового засідання, а тому, в силу положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. При цьому, відповідач будь - яких заяв, у тому числі й заяв по суті справи, або ж клопотань до суду не направляла, у зв`язку із чим суд вважає наявними одночасно існування всіх умов, визначених ч.1 ст. 280 ЦПК України, і необхідних для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач неодноразово повідомлена про дату, час і місце судового засідання, проте, на розгляд справи не з`явилась, причин своєї неявки не повідомила, відзив на позов не подала, у той час, як з боку позивача не надходило заперечень щодо такого порядку вирішення справи. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, позаяк, жоден із учасників справи у судовому засіданні присутнім не був. За таких обставин, суд, перевіривши доводи, на які посилається позивач, оцінивши наявні у нього докази з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, ураховуючи правила заочного розгляду справи, прийшов до такого. Так, суд установив, що 13 вересня 2018 року сторони уклали кредитний договір № 13.09.2018-100003661, за умовами п. 1.1 якого позивач, як кредитор, зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а відповідач, як позичальник, зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти. Зокрема, сторони обумовили, що сума фінансового кредиту становить 10 000,00 грн., строк користування ним становить 14 календарних днів із кінцевим терміном повернення до 26 вересня 2018 року включно, а проценти за користування кредитом визначено у розмірі 2 800,00 грн., що становить 28 % у процентному значенні (фіксована незмінювана процентна ставка) за 14 календарних днів користування кредитом. Як слідує із матеріалів справи, позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі 10 000,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 13 вересня 2018 року. А от відповідач свої договірні зобов`язання виконувала неналежно, у той час, як згідно умов п. 4.1. договору повинна була використати кредит на зазначені у договорі цілі і забезпечити його своєчасне повернення, так само, як і процентів за користування кредитними коштами у строк до 26 вересня 2018 року. Та як видно із матеріалів справи, відповідач у рахунок погашення кредиту сплатила 3 600,00 грн., які позивач, згідно наданого ним розрахунку заборгованості, звернув у рахунок погашення штрафів, передбачених п. 5.4 та 7.2 договору. Із цього суд робить висновок, що відповідач дійсно неналежно виконала свої зобов`язання, позаяк, у строк до 26 вересня 2018 року кредитні кошти у повному обсязі і своєчасно не повернула, сплативши лише 3 600,00 грн., замість 12 800,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України). А як установлено ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Параграф 1 Глави 71 Цивільного кодексу України установлює норми, які регулюють правовідносини між позикодавцем та позичальником. Зокрема, за положеннями ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У свою чергу, згідно із ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок ( ч.3 ст. 1049 ЦК України). До того ж, на підставі ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Та як установив суд у цьому випадку, відповідач сплатила 3 600,00 грн., які позивач, згідно порядку черговості погашення заборгованості, установленого п. 7.2 договору, 13 жовтня 2018 року звернув на погашення штрафу, що підтверджується довідкою за підписом бухгалтера ТОВ "Споживчий центр". Таким чином, фактично відповідач не виконала свого обов`язку щодо повернення кредитних коштів у розмірі 10 000,00 грн. та плати за користування ними у розмірі 2 800,00 грн. у строк і у розмірі, що обумовлені договором. Та згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк. Неналежним виконанням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст. 610 ЦК України). А у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі, й розірвання договору ( ч.1 ст. 611 ЦК України). Тож, у контексті наведених правових норм, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд вважає правомірною вимогу позивача про стягнення із відповідача на його користь кредитних коштів у розмірі 10 000,00 грн. та процентів за користування ними у розмірі 2 800,00 грн., оскільки позивач не виконала зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів у строк, встановлений договором. Тож, установивши факт порушення відповідачем зобов`язання, суд вважає за можливе застосувати норми ст. 549 ЦК України. Зокрема, за положеннями ч.1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися, у тому числі, й неустойкою. У свою чергу, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання ( ч.1 ст. 549 ЦК України). Штрафом же є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Як слідує із п. 5.4 договору, у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником грошового зобов`язання, кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% за перший день невиконання. Та у цій ситуації, позивач, будучи наділеним правом розпоряджатись своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зажадає стягнення із позивача штрафу у розмірі 5 000,00 грн., що, у світлі вищевикладеного, з урахуванням умов договору та правових норм, які регулюють стягнення неустойки, є правомірним. Як наслідок, порушені права позивача підлягають захисту у спосіб, що ним запропонований, тобто, шляхом стягнення заборгованості з відповідача у заявленому позивачем розмірі, позаяк, суд установив правові підстави для повного задоволення позовних вимог. Крім того, суд виходив із того, що відповідно до статті 6 цього ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, а тому відповідач, підписавши кредитний договір повинна була виконати його умови. На підставі п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, згідно із правилами розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 1 921, 00 грн., оскільки позовні вимоги задоволено повністю на користь позивача. З цих мотивів,

Outcome: approved