Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 14.01.2020 року звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати незаконним та скасувати наказ № 1253/о\~від 05.12.2019\~року Державного\~підприємства обслуговування\~повітряного руху\~України (код\~ЄДРПОУ 19477064)\~про звільнення [PERSON] з посади головного радника директора з питань виробництва групи радників департаменту персоналу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України; поновити [PERSON] на посаді головного радника директора з питань виробництва групи радників\~департаменту персоналу\~Державного підприємства\~обслуговування повітряного\~руху України\~з 05.12.2019\~року; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 05 грудня 2019 року до винесення рішення по справі, стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду, завдану незаконним звільненням у розмірі 100 000,00 грн.; стягнути судові витрати: у розмірі 30 000,00 грн. на правничу допомогу та понесені витрати зі сплати судового збору. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Позивач зазначає, що відповідачем по справі - Державним підприємством обслуговування повітряного руху України в особі адміністрації було порушено ст.ст. 43, 252 КЗпП України, ст.ст. 39, 41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ст. 14 ЗУ «Про порядок вирішення колективних трудових спорів(конфліктів)». Позивач вважає оскаржуваний наказ про звільнення незаконним, та таким, що прийнято з порушенням трудового законодавства, а саме ст. 43 КЗпП України, оскільки первинна профспілкова організація «Інженерно технічних фахівців» згоду на звільнення позивача не надала і обгрунтувала підстави відмови. Позивач є головою та відповідно членом Ради підприємства Украеруху. Відповідно до п.7.1. положення «Про Раду підприємства» звільнення з роботи членів Ради підприємства за ініціативою адміністрації (роботодавця) допускається тільки за згодою Ради підприємства. Жодних звернень щодо надання згоди на звільнення позивача до Ради підприємства від відповідача не надходило. Позивач наголосив, що звільнення на підставі п. 4. ч.1. ст. 40 КЗпП України відповідач в оскаржуваному наказі мотивує : -Актом про встановлення факту відсутності на роботі [PERSON] від 08.11.2019; -Актом про встановлення факту відсутності на роботі [PERSON] від 11.11.2019; -Актом про встановлення факту відсутності на роботі [PERSON] від 12.11.2019; -Актом про встановлення факту відсутності на роботі [PERSON] від 13.11.2019; -Актом про встановлення факту відсутності на роботі [PERSON] від 14.11.2019; -Актом про встановлення факту відсутності на роботі [PERSON] від 15.11.2019; Також ще однією підставою для видання оскаржуваного наказу відповідачем є пояснення позивача від 13.11.2019 та від 19.11.2019. Свої вимоги обгрунтовує тим, що сам факт порушення трудової дисципліни відсутній, оскільки не може бути провиною працівника відсутність на робочому місці, про місцезнаходження якого не було повідомлено позивача та яке не було належним чином оформлене. Отже, зважаючи на те, що наказ № 3/А від 08.11.2019 був доведений до відома позивача лише 12.11.2019 р., та те, що п. 2 наказу Украероруху № З/А від 08.11.2019 щодо обладнання робочого місця [PERSON] всім необхідним, включаючи технічні засоби, виконаний тільки 21.11.2019, що підтверджується актом перевірки готовності робочого місця [PERSON] від 21.11.2019 № 4.4.1- 10/53/19, то у позивача були поважні причини не знаходитися безпосередньо на робочому місці, що визначене наказом № З/A від 08.11.2019, з 12 (дати ознайомлення з цим наказом) до 21 листопада 2019 року на підставі неготовності робочого місця. Всі акти\~про встановлення факту відсутності на роботі [PERSON] (від 08.11.2019, 11.11.2019, 12.11.2019, 13.11.2019, 14.11.2019 та 15.11.2019 ) і його пояснення від 13.11.2019 р. та від 19.11.2019 р. не можуть бути належною, достатньою підставою для видачі оскаржуваного наказу про його звільнення. Відповідач також не взяв до уваги й те, що він знаходився в іншому структурному підрозділі підприємства(тобто мав поважні причини не перебувати в приміщенні адміністрації Украероруху). Вказав також, що його звільнення проведено в порушення ст. 14 ЗУ «Про вирішення колективних трудових спорів», оскільки він є членом примирної комісії. Позивач вважає,\~що йому\~заподіяна моральна\~шкода,\~ що\~виразилася у\~погіршенні самопочуття\~ у\~зв`язку\~ тиском\~на нього\~з боку\~адміністрації відповідача.Посилається на те, що з 1993 по 2002 роки займав посаду генерального директора Украероруху, має бездоганну трудову репутацію, отримував державні нагороди, про що зазначено в його трудовій книжці: є «За вагомий особистий внесок у підвищення ефективності авіаційного транспорту, сумлінну працю»(Постанова КМУ від 29.08.1999 р. № 1506, ) у 2003 році за вагомі досягнення у професійній діяльності, багаторічну сумлінну працю присвоєне почесне звання «Заслужений працівник транспорту України», у 2005 році за заслуги перед Українським народом , вагомий особистий внесок у справу державотворення, активну участь у законотворчому процесі, багаторічну сумлінну працю та високий професіоналізм нагороджений Почесною грамотою Верховної Ради України. Зазначає, що більше 15 років свого життя віддав роботі на керівних посадах в Украерорусі. Жодного дисциплінарного стягнення за весь час роботи до нього застосовано не було. Незаконне звільнення за п.4 ч. 1 ст.40 КЗпП України також позбавило його гарантій, що передбачені Колективним договором, а саме отримання вихідної допомоги у розмірах, передбачених договором, що складала близько 400\~000,00 грн. На сьогоднішній день у своєму віці він вимушений відновлювати нормальні життєві зв`язки, пов`язані із втратою роботи на підприємстві, маючи відповідний запис у трудовій книжці, позбавлений можливості влаштуватись на нову роботу. Враховуючи те, що відповідач фактично займається цькуванням його протягом 2018 -2019 років (про що зазначено у відповідних судових рішеннях), систематично та цілеспрямовано порушує трудові права, принижує його честь та гідність перед колективом підприємства, яким позивач керував протягом 10 років, а також ганьбить його авторитет, він отримує моральні страждання та втрачає нормальні життєві зв`язки. Вважає,\~що незаконні\~дії відповідача\~з моменту\~поновлення його\~на посаді,\~які проявлялися\~в упередженому\~ставленні до\~нього,\~ незабезпеченні\~робочим місцем,\~ призвели\~до поганого\~самопочуття,\~яке на\~фоні постійного\~стресу призвело\~до погіршення\~його загального\~стану здоров`я,\~що підтверджуються\~листком непрацездатності\~серія АШД\~№ 506111, викликає у нього душевні, психічні та фізичні страждання. Він також вимушений відновлювати нормальні життєві зв`язки, пов`язані із втратою роботи на підприємстві. Також шкода, завдана його репутації порушенням його трудових прав, проявилась в негативній оцінці відповідачем його кваліфікації, відповідності вимогам посадової інструкції, його компетентності, шкідливо впливає на подальше працевлаштування та підтверджується доданими службовими записками, а також самим оскаржуваним наказом. На думку позивача, розмір моральної шкоди, завданої систематичним та свавільним порушенням його трудових прав, становить 100\~000, 00 гривень. Ухвалою Богунського районного суду м Житомира від 19.02.2020 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку загального позовного провадження (Т.1, а.с. 236, 237). 17.03.2020 року подано відзив, в якому представник відповідача вказав, що не визнає позов з тих підстав, що викладені в позовній заяві, обставини не відповідають дійсності та мають на меті ввести суд в оману. Відповідачем було дотримано порядок та процедуру, яка визначена КЗпП при звільненні за п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Свою позицію обгрунтовує тим, що позивачем не надано обгрунтованості та вагомості причин відсутності на робочому місці більше трьох годин, а саме: 8, 11, 12, 13, 14, 15 листопада 2019 року, про що були складені акти відсутності позивача на своєму робочому місці попри виділення йому особистого кабінету на другому поверсі будівлі РСП «Київцентраеро» в приміщенні № 65, яке відповідно до акту обстеження приміщення від 11.11.2019 року обладнане всім необхідним для виконання посадових обов`язків, а також відсутність позивача підтверджується звітом пропускного режиму по підприємству по конкретному працівнику. Позивач вказує, що є головою Ради Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, проте даний факт не відповідає дійсності. На час звільнення позивач головою вказаного виборного органу не був, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження суду своїх тверджень (протоколів, тощо) не надав. Посилання позивача на те, що при його звільненні не було надано згоди профспілки, що не дозволяло його звільнити, грунтується лише на його внутрішньому переконанні. Відмова в наданні згоди на звільнення позивача викладена без посилання на жодний нормативно - правовий акт або правову норму, не містить обгрунтувань відмови, конкретних пояснень щодо причин відсутності на робочому місці позивача, а лише цитує те, що виклав позивач у своїх поясненнях. Вважає, що відповідачем на законних підставах прийнято рішення про звільнення позивача без згоди профспілки. Зазначає, що твердження позивача про поширення на нього дії ст. 14 ЗУ «Про вирішення колективних трудових спорів», то позивачем не доведено наявність у нього статусу незалежного посередника, члена примирної комісії або трудового арбітражу. Наголосив, що враховуючи, що відповідачем не порушено норм чинного законодавства при звільненні позивача, а також недоведеність позивачем розміру завданої моральної шкоди в сумі 100000 грн. а відтак вважає, що відсутні законні підстави для її відшкодування. (Т.2, а.с. 1-10). 28.05.2020 року до суду надійшло пояснення представника третьої особи Всеукраїнська профспілка «Федерація профспілок авіапрацівників радіолокації, радіонавігації і зв`язку України» Смольського О.В., у якому зазначено, що третя особа вважає, що відповідачем по справі - Державним підприємством обслуговування повітряного руху України в особі адміністрації було порушено ст.ст. 43, 252 КЗпП України, ст.ст. 39, 41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ст. 14 ЗУ «Про порядок вирішення колективних трудових спорів(конфліктів)», тому позовні вимоги [PERSON] вважає обґрунтованими та просить їх задовольнити з підстав, зазначених позивачем у позовні заяві. Свою позицію представник обгрунтовує тим, що відповідач не звертався до профспілок про отримання згоди на звільнення позивача саме за п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, зазначивши лише п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Більше того, відповідач при зверненні не посилася на акти встановлення факту відсутності на роботі позивача від 14.11.2019 року та від 15.11.2019 року, які також стали підставою для його подальшого звільнення. Наголошує, таким чином профспілки не мали можливості дослідити в повній мірі всі підстави, що передували звільненню позивача.(Т.2, а.с. 141-146) 18.06.2020 року представником позивача [PERSON] у судовому засіданні подано клопотання про долучення до матеріалів цивільної справи актів про відсутність на роботі [PERSON] від 14.11.2019 р, та 15.11.2019 р, довідки про розмір середньомісячної заробітної плати позивача [PERSON] та сліжбової записки від 04.12.2019 року [PERSON] (Т. 2, а.с. 184-191). В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали та просили задовольнити з підстав зазначених в позовні заяві. Представники відповідачів у судовому засіданні за їх участі заперечували проти позову та просили відмовити у його задоволенні. Представник третіх осіб Всеукраїнської профспілки «Федерація профспілок авіапрацівників радіолокації, радіонавігації і зв`язку України», Первинної профспілкової організації «Інженерно-технічних фахівців» Смольський О.В. у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити. Заслухавши учасників\~судового розгляду,допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до положень часини 1\~статті 4 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1\~статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2\~статті 129 Конституції України\~визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті\~12\~та частиною 1 статті\~81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті\~77\~та частиною 1 статті\~82 Цивільного процесуального кодексу України\~встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Статтею 43 Конституції\~передбачено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що позивача було звільнено з посади головного радника директора з питань виробництва Державного підприємства обслуговування повітряного руху України відповідно до наказів № 495/о від 11.06.2018 року та № 524/о від 18.06.2018 року. На підставі рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 25.06.2019 року [PERSON] було поновлено на посаді головного радника директора з питань виробництва Державного підприємства обслуговування повітряного руху України. ( Т.1 а.с.124-135). 02.07.2019 р. наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (надалі - відповідач) № 707/о було скасовано наказ № 495/о від 11.06.2018 року та поновлено позивача на посаді головного радника директора з питань виробництва групи радників департаменту персоналу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Т.1 а.с.74) Також наказом №708/о від 02.07.2019 р. відповідач визначив нове місце роботи позивача у структурному підрозділі - ВСП «Центр авіаційної підготовки та сертифікації» Украероруху (м. Київ, Повітрофлотський проспект, 76, будівля великого тренажерного корпусу на території ВСП «ЦАПС» каб. 407) (надалі-ЦАПС). Відповідно до зазначеного наказу позивача необхідно було забезпечити робочим місцем, необхідними для роботи засобами, створити і постійно підтримувати належні організаційно-технічні умови для виконання позивачем своїх посадових обов`язків та виробничих завдань ( Т.1 а.с.77). Наказом № 602 від 03.07.2019 р відповідачем виключено посаду головного радника директора з питань виробництва зі штатного розпису апарату управління Украероруху з 03.10.2019 р.( Т.1 а.с. 78). 11.07.2019 р. в.о. заступником директора з адміністративно-господарських питань С. Гомболевським було надано позивачу попередження про скорочення з 03.10.2019 р. посади головного радника директора з питань виробництва групи радників департаменту персоналу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Т.1 а.с.80)). Наказом Украероруху № 884/о від 14.08.2019 р. було скасовано наказ Украероруху від 02.07.2019 р. №708/о «Про визначення робочого місця» (Т.1 а.с. 81, 82). 07.11.2019 р. в службовій записці на ім`я в.о. директора Украероруху Ярмака А.М., позивач зазначив, що після виходу з відпустки 04.11.2019 року він четвертий день знаходиться в коридорі офісу, не маючи робочого місця та повідомив, що з 08.11.2019 р. буде знаходитись на робочому місці в ЦАПС (Т.1 а.с.83).). Відповідач наказом №3/А від 08.11.2019 р визначив робоче місце позивача як головного радника директора з питань виробництва, зокрема зазначив, що з 08.11.2019 р. робоче місце буде в приміщенні 65 другого поверху їдальні РСП «Київцентраеро» (м. Бориспіль, аеропорт) (Т.1 а.с. 84). З даним наказом позивача було ознайомлено лише 12.11.2019 р. о 15:16 год, при ознайомленні з яким позивач зазначив, що очікує на обладнання робочого місця необхідними для роботи матеріальними та технічними засобами і забезпечення головного радника директора з питань виробництва належних умов праці. 08.11.2019 р. відповідачем було складено Акт про встановлення факту відсутності на роботі головного радника директора з питань виробництва у якому зазначено, що позивач на територію адміністративної будівлі апарату управління Державного підприємства обслуговування повітряного руху України ( аеропорт, м. Бориспіль, Київська обл.) не заходив та був відсутній на роботі протягом всього робочого часу.(Т.1 а.с.85). 11.11.2019 р. відповідачем було складено акт про встановлення факту відсутності на роботі головного радника директора з питань виробництва (Т.1 а.с. 86). Також 11.11.2019 р. було складено акт обстеження приміщення, в якому зазначено, що згідно з наказом Украероруху від 08.11.2019 р. №3/А «Про визначення робочого місця» проведено огляд приміщення 65 другого поверху їдальні РСП «Київцентраеро» та встановлено, що дане приміщення обладнане всім необхідним для виконання посадових обов`язків радника директора Украероруху з питань виробництва [PERSON] з яким позивач був ознайомлений лише 18.11.2019 року, де і вказав про відсутність комп`ютера та інш. (Т.1 а.с. 87), В подальшому відповідачем було складно Акт про встановлення факту відсутності на роботі головного радника директора з питань виробництва від 12.11.2019 р., відповідно до якого позивач прибув до адміністрації будівлі апарату Державного підприємства обслуговування повітряного руху України ( аеропорт, м. Бориспіль, Київська обл.) об 14:24 год. та залишив її о 15:37, тобто був відсутній на роботі протягом більше трьох годин робочого часу (Т.12 а.с. 88) та 13.11.2019 р. було складено Акт про встановлення факту відсутності на роботі головного радника директора з питань виробництва , в якому зазначено, що позивач прибув до адміністрації будівлі апарату Державного підприємства обслуговування повітряного руху України ( аеропорт, м. Бориспіль, Київська обл.) об 15:20 год. та залишив її о 16:00, тобто був відсутній на роботі протягом більше трьох годин робочого часу (Т.1 а.с. 89).). 12.11.2019 р. т.в.о. директором Украероруху С. Перевезенцевим було надано окреме доручення позивачеві про надання пояснення щодо відсутності на робочому місці (Т.1 а.с.90). На вказаному документі позивач зазначив, що не зрозуміло, про що йдеться та просив надати для ознайомлення документ, яким визначено робоче місце останнього. На виконання вищевказаного окремого доручення, позивач надав пояснення від 13.11.2019 р. ((Т.1 а.с.91). в яких зазначив, що у зв`язку з тим, що наказом від 14.08.2019 р. №884/о було скасовано наказ від 02.07.2019 р. №708/о т.в.о. директора [PERSON] дозволив [PERSON] «тимчасово, до визначення нового робочого місця» перебувати в його кабінеті, про що відповідно було повідомлено в.о. директора [PERSON] службовою запискою від 07.11.2019 р. Також позивач зазначив, що був ознайомлений з наказом №3/А від 08.11.2019 р. лише 12.11.2019 р. 14.11.2019 р. позивач звернувся до голови ППО «ІТФ» [PERSON] та голови ВП «ФПАРРіЗУ» [PERSON] із заявою (Т.1 а.с. 93), в якій зазначив про те, що 12.11.2019 р. він звернувся до т.в.о. директора [PERSON] та відповідно заповнив бланки на відпустку з 14.11.2019 р. по 15.11.19 р. включно. До кінця робочого дня 13.11.2019 р. ніхто так і не повідомив позивача про розгляд питання стосовно відпустки. В цей же день, після 18:00 год. позивач звернувся до начальника відділу кадрів, яка повідомила про відсутність наказу на відпустку без будь-яких пояснень з боку керівництва. В цій же заяві позивач просив профспілки відреагувати на порушення його трудових прав. Дану заяву голова ППО «ІТФ» [PERSON] та голова ВП «ФПАРРіЗУ» [PERSON] отримали 15.11.2019 р., про що свідчать проставлені зазначеними особами підписи на заяві позивача. 15.11.2019 р. т.в.о. директора С. Перевезенцев звернувся до голови ППО «ІТФ» [PERSON] та голови ВП «ФПАРРіЗУ» [PERSON] із поданням про надання згоди на притягнення до дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з роботи [PERSON] на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України. (Т.1 а.с. 94). 19.11.2019 р на виконання окремого доручення в.о. директора А. Ярмака, позивач надав пояснення. в яких зазначив, що у зв`язку з непідготовленістю робочого місця, приміщення 65 другого поверху їдальні РСП «Київцентраеро», 14.11.2019 р. знаходився в ЦАПС. Також зазначив, що 13.11.2019 р. з того ж приводу знаходився в ЦАПС, потім в центральному офісі Украероруху, потім знову повернувся в ЦАПС. Позивач також вказав, що 15.11.2019 р. заїхав в ЦАПС забрати речі, після прибув на непідготовлене робоче місце приміщення 65 другого поверху їдальні РСП «Київцентраеро». ( Т.1, а.с. 96). Відповідно до Акту від 21.11.2019, складеного комісією у складі Г.Давидова заступника директора і ЗНС, В. Щукіна головного інженера, С. Овсієнка начальника служби ЕЗ, В. Назаренка начальника служби СЕЗ, М. Битченко начальника АХВ року, перевірки робочого місця № 4.4.1-10/53/19, що організовано згідно наказу 3/А від 08.11.2019 р. на підставі заяви від 18.11.2019 р. за результатами обстеження встановлено: 1.В приміщенні встановлений стіл, три стільці, тумба. 2. Стан приміщення, освітлення, кліматичні умови відповідають санітарним нормам. 3. Розетки електроживлення встановлені і працюють. 4. Персональний комп`ютер відсутній, порт для його підключення до комп`ютерної мережі наявності. В зв`язку з відсутністю вільного ПК, РСП «Київцентраеро» направили листа до Украероруху щодо виділення ПК для встановлення на дане р/місце. Комісія до фахівців служби ІТ та ІБ, які підтвердили, що роботи з підготовки комп`ютера проводяться і сьогодні він буде встановлений. 5.Телефонний апарат відсутній. Розетка для його підключення в наявності. Для підключення ІР-телефона було звернення до служби ІТ та ІБ Украероруху, фахівці якої підтвердили, що закінчують програмування і сьогодні також встановлять апарат. В зазначеному акті акцентовано увагу на тому, що строк виконання заходів за наказом, згідно резолюції в.о. директора А. Ярмака до 23:59 год. 13.11.2019 р.(Т.1 а.с.107). 26.11.2019 р. Первинна профспілкова організація «Інженерно технічних фахівців» (ППО «ІТФ») прийняла Рішення засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації «Інженерно-технічних фахівців» всеукраїнської профспілки «Федерація профспілок авіапрацівників радіолокації, радіонавігації і зв`язку України», відповідно до якого ППО «ІТФ» не надала свою згоду на розірвання трудового договору з головним радником директора з питань виробництва групи радників департаменту персоналу Украероруху Поліщуком К.А.(Т.1 а.с.109) з наступних причин, а саме: Відповідачем не надано підтверджуючих документів щодо вчасного інформування позивача про ознайомлення з наказом від 08.11.2019 р. № 3/А. Надані акти встановлення факту відсутності позивача на робочому місці 08.11.2019 р., 11.11.2019 р., 12.11.2019 р., 13.11.2019 р. не можуть бути доказом так як не відповідають вимогам п. 1 наказу від 08.11.2019 р. № 3/А щодо визначення робочого місця головного радника директора з питань виробництва групи радників департаменту персоналу підприємства. Акт обстеження від 11.11.2019 р. №1-28/64/19 щодо обладнання робочого місця всім необхідним відповідно до п.2 наказу від 08.11.2019 р. № 3/А суперечить акту перевірки готовності робочого місця позивача від 21.11.2019 р. № 4.4.1-10/53/19. Резолюція в.о. директора Украероруху [PERSON] на службову записку головного радника директора з питань виробництва групи радників департаменту персоналу від 07.11.2019 р. свідчить про його інформованість стосовно незабезпечення адміністрацією підприємства з 04.11.2019 р. позивача відповідно обладнаним робочим місцем в офісній будівлі Украероруху та про знаходження його на території підприємства в робочий час і підтверджує відсутність заперечень з боку в.о. директора Украероруху щодо такого місцезнаходження. На виконання ч.7 ст.43 КЗпП України, де зазначено, що рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим, у разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), профспілки обгрунтували свої відмови у надання згоди на звільнення позивача, оскільки відмови аргументовані та містять посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника. Всеукраїнською профспілкою «Федерація профспілок авіапрацівників радіолокації, радіонавігації і зв`язку України» (ВП "ФПАРРІЗУ") 28.11.2019 року було прийнято Рішення Пленуму Центральної Ради Всеукраїнської профспілки (надалі - Рішення) стосовно розгляду листа адміністрації Украероруху від 15.11.2019 р. №1-16.1/6940/19 про надання згоди на застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з роботи головного радника директора з питань виробництва групи радників департаменту персоналу [PERSON] у зв`язку із відсутністю на робочому місці без поважних причин (прогул) на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України, яким відмовлено у наданні згоди на звільнення позивача.(Т.1 а.с.110-112). Позивач є головою та відповідно членом Ради підприємства Украероруху( Т.1 а.с. 136). Відповідно до п.7.1. положення «Про Раду підприємства» ( Т.1, а.с. 66-71) звільнення з роботи членів Ради підприємства за ініціативою адміністрації (роботодавця) допускається тільки за згодою Ради підприємства. Відповідачем не надано суду доказів про звернення щодо надання згоди на звільнення позивача до Ради підприємства та надання відповідного рішення, що є окремою підставою для визнання наказу про звільнення незаконним. Відповідач зазначає, що позивач на день звільнення не був головою Ради підприємства Украероруху, проте на підтвердження вказаних обставин доказів суду не надав, так само як і не просив витребувати під час розгляду справи, в зв"язку з неможливістю їх отримання. Наказом №1253/о від 05 грудня 2019 року позивача [PERSON] , головного радника директора з питань виробництва групи радників департаменту персоналу Украероруху, звільнено з роботи за прогул без поважних причин 08, 11, 12, 13, 14 листопада 2019 року та відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня 15 листопада 2019 року, на підставі пункт 4 частини 1 статті 40 КЗпП України. (Т.1 а.с. 157). Із матеріалів справи вбачається, зокрема із пояснень позивача від 13.11.2019 р., де останній зазначив, що у зв`язку з тим, що наказом від 14.08.2019 р. №884/о був скасований незаконний наказ від 02.07.2019 р. №708/о, т.в.о. директора [PERSON] дозволив позивачу «тимчасово, до визначення нового робочого місця» перебувати в його кабінеті, про що відповідно було повідомлено в.о. директора [PERSON] службовою запискою від 07.11.2019 р. Зміст службової записки позивача про відсутність робочого кабінету у головному офісі Украероруху від 07.11.2019 та резолюція на ній в.о. директора [PERSON] підтверджує, що в.о. директора [PERSON] та безпосередній керівник [PERSON] , начальник департаменту персоналу Єрошкіна А.В., були повідомлені про знаходження [PERSON] в приміщенні відокремленого структурного підрозділу Украероруху Центр авіаційної підготовки та сертифікації, скорочено ВСП ЦАПС(м. Київ, пр. Повітрофлоцький,76А (Т.1, а.с. 91. Більш того, вказана резолюція в.о. директора [PERSON] у картці електронного документообігу свідчить про те, що керівник підприємства не заперечував, щоб позивач з 8 листопада 2019 року знаходився у приміщенні ВСП ЦАПС. Таким чином, позивач 8, 11, 12 та 13 листопада 2019 року знаходився у приміщенні ВСП ЦАПС, де у нього до 14.08.2019 був робочий кабінет згідно з наказом № 708/о від 02.07.2019, до якого він продовжував мати доступ, тобто [PERSON] 8, 11, 12 та 13 листопада 2019 року знаходився на роботі. \~ \~ \~ \~Відповідно до пояснень позивача від 19.11.2019 р. вбачається, що у зв`язку з непідготовленістю робочого місця, приміщення 65 другого поверху їдальні РСП «Київцентраеро», 14.11.2019 р. також знаходився в ЦАПС.(Т.1 а.с. 96). Про непідготовленість робочого місця свідчить також і акт перевірки робочого місця № 4.4.1-10/53/19, що організовано згідно наказу 3/А від 08.11.2019 р. З 14.08.2019 року (дата скасування наказу про визначення робочого місця) по 12.11.2019 року (дата ознайомлення [PERSON] із наказом про визначення нового робочого місця ) позивач, в порушення вимог трудового законодавства, через незаконні дії роботодавця, знаходився взагалі без робочого місця. Оскільки позивача було ознайомлено із наказом № 3/А від 08.11.2019 р. лише 12.11.2019 р. наприкінці робочого дня, про що на наказі стоїть відповідна відмітка та проставлено підпис позивача, то акт про встановлення факту відсутності на роботі [PERSON] від 08.11.2019, акт про встановлення факту відсутності на роботі [PERSON] від 11.11.2019 та акт про встановлення факту відсутності на роботі [PERSON] від 12.11.2019 однозначно не можуть вважатися належною підставою для звільнення позивача. Для встановлення факту прогулу, необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними причинами визнаються ті, що виключають вину працівника. З пояснень позивача чітко вбачається, що відсутність останнього на робочому місці в приміщенні 65 другого поверху їдальні РСП «Київцентраеро» є цілком правомірною та обґрунтованою, адже відповідач не забезпечив позивача належними умовами праці в порушення свого ж наказу від 08.11.2019 р. № 3/А. Суд вважає, що сам факт порушення трудової дисципліни відсутній, оскільки не може бути провиною працівника відсутність на робочому місці, про місцезнаходження якого не було повідомлено позивача та яке не було належним чином оформлене. Отже, зважаючи на те, що наказ № 3/А від 08.11.2019 був доведений до відома позивача лише 12.11.2019 р., та те що п. 2 наказу Украероруху № З/А від 08.11.2019 щодо обладнання робочого місця [PERSON] всім необхідним, включаючи технічні засоби, виконаний тільки 21.11.2019, що підтверджується актом перевірки готовності робочого місця [PERSON] від 21.11.2019 № 4.4.1- 10/53/19, то у позивача були поважні причини не знаходитися безпосередньо на робочому місці, що визначене наказом № З/A від 08.11.2019, з 12 (дати ознайомлення з цім наказом) до 21 листопада 2019 року на підставі неготовності робочого місця. Більше того, при дослідженні судом всіх актів, що свідчать про відсутність позивача, як вказано в них на робочому місці, та із пояснень допитаного свідка [PERSON] , яка на той час працювала начальником відділу кадрів та управління персоналом департаменту персоналу, встановлено, що всі акти були підготовлені юридичною службою, підписувалися особами в її кабінеті в різні періоди часу, місе роботи позивача не перевіряли. Вона, як підписант, підписувала всі акти, боялася не підписувати, оскільки була вказівка безпосереднього керівництва. Свідок також пояснила, що позивач на протязі трьох днів знаходився в головному офісі, був без робочого місця, без крісла, без столу, про що написав заяву керівництву. Із її пояснень вбачається, що в адмінбудівлю Украероруху є шість входів та три входи в приміщення РСП «Київцентраеро», що не спростовані представниками відповідача. В судовому засіданні допитаний свідок [PERSON] , який на той період часу працював начальником внутрішньої безпеки у відповідача та також підписував акти, повідомив, що отримав вказівку заступника директора безпеки підійди до начальника відділу кадрів, підписував акти, оскільки доповіли, що за системою контролю позивач відсутній на роботі, на робочому місці не перевіряли. Система пропуску в ВСЦ ЦАПС в Жулянах на той час була відсутня, встановлена з 24.02.2020 року, вхід проводився через реєстрацію в журналах. В липні 2020 року( через 7 місяців після процедури звільнення позивача) заступник начальника юридичного відділу Ємельянов зробив аналіз по журналам реєстрації в ВСЦ ЦАПС в Жулянах та встановлено, що позиваач з 8.11.2019 року по 11.11.2019 року там не перебував. Відсутність на робочому місці, місцезнаходження якого працівнику не було повідомлено не є прогулом (ВС/КЦС № 489/1609/17 від 08.05.2019). Пунктом третім частини першої статті 29 Кодексу законів про працю України\~обов`язком роботодавця є визначення працівникові робочого місця. При цьому невиконання такого обов`язку свідчить про істотне порушення прав працівника. Таким чином, факт порушення трудової дисципліни відсутній, оскільки\~не може бути поставлено в провину працівнику відсутність на робочому місці, місцезнаходження якого не було повідомлено. Частина шоста\~статті 43 Конституції України\~гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Статтею 139 КЗпП України\~передбачено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на основі типових правил. У деяких галузях народного господарства для окремих категорій працівників діють статути і положення про дисципліну (ст. 142 КЗпП України). Відповідно до частини першої\~статті 147 КЗпП України\~за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Також частиною першою\~статті 147-1 КЗпП України\~передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення (\~ст.149 ч.1 КЗпП України\~). Роботодавець або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк у тому числі і у випадку здійснення працівником прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин ( п.4 ч.1\~ст.40 КЗпП України). Пунктом 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»\~роз`яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4\~статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника. Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4\~статті 40 КЗпП України\~є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі. За змістом пункту 3\~статті 29 КЗпП України\~до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами. \~ \~ \~ \~За приписами п. 4 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України, підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38,\~39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40,\~41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.2\~ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»\~зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного органу, членами якого вони є. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно з ч.2\~ст. 252 КЗпП України\~зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є. Відповідно до положень ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених\~пунктами 1\~(крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації),\~2-5,\~7 статті 40\~і\~пунктами 2\~і\~3 статті 41\~цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Частиною 3\~статті 129 Конституції України\~визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~всі судові процедури повинні бути справедливими. За правилами\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~Відповідачем не враховано висновок профспілкової організації, яка не надала згоду на звільнення [PERSON] . Суд вважає, що висновок Первинної профспілкової організації «Інженерно-технічних фахівців» є обгрунтованим та мотивованим. Всупереч вимог п.7.1. положення «Про Раду підприємства» ( Т.1, а.с. 66-71), згідно якого звільнення з роботи членів Ради підприємства за ініціативою адміністрації (роботодавця) допускається тільки за згодою Ради підприємства, до якої відповідач щодо звільнення [PERSON] не звертався. Всі акти\~про встановлення факту відсутності на роботі [PERSON] (від 08.11.2019, 11.11.2019, 12.11.2019, 13.11.2019, 14.11.2019 та 15.11.2019 ), пояснення позивача від 13.11.2019 р. та від 19.11.2019 р. та пояснення допитаних свідків не можуть бути належною, достатньою підставою для видачі оскаржуваного наказу про звільнення позивача. Оскільки зібрані в судовому засіданні докази дозволяють встановити та оцінити обставини, які є предметом розгляду, суд дійшов висновку, що відповідач незаконнно з порушенням процесуальних норм трудового законодавства застосував до позивача дисциплінарне стягнення в вигляді звільнення. Частина перша\~статті 235 КЗпП України\~передбачає, що в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню (частина 7\~статті 235 КЗпП України). Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у\~статті 5-1 КЗпП України\~правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до\~ст. 235 КЗпП України\~у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різницю в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~статті 27 Закону України «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100\~(далі - Порядок). Зокрема, згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Згідно з пунктом 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Розмір відшкодування за час затримки, здійснюється судом відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати № 100, від 08.12.1995 року, затвердженого Кабінетом Міністрів України та виходячи з даних довідки про середню заробітну плату [PERSON] , виданої головним бухгалтером Державного підприємства обслуговування повітряного руху України Дутовою О.С. (Т.1, а.с. 233) Позивач був звільнений 05.12.2019 року, середньоденна заробітна плата позивача становить 3150,55 грн. Так,\~\~кількість робочих днів\~\~вимушеного\~\~прогулу\~\~з 06.12.2019 р. по 02.12.2020 р.\~\~становить 248 робочих днів. За таких обставин, сума\~\~середнього\~\~заробітку за час вимушеного\~\~прогулу\~\~становить 781 336 грн. 40 грн. (248 днів х 3150,55 грн.) Такими чином, позовні вимоги про стягнення з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню -\~\~у сумі\~781 336 грн. 40 грн. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику по справах про відшкодування морального (немайнового) збитку" за змінами внесеними постановою Пленуму № 4 від 25.15.2001 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Заподіяний моральний збиток відшкодовується тій фізичній особі, права якої були безпосередньо порушені неправомірними діями інших осіб. Відповідно до\~статті 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Враховуючи, що судом встановлено порушення трудового законодавства відповідачем - Державним підприємством обслуговування повітряного руху України щодо процедури самого звільнення, при цьому судом вирішено питання щодо відновлення становища позивача у сфері трудових відносин, крім того, позивач не надав належних доказів того, що його здоров`я погіршилося внаслідок дій відповідачів при звільненні, тобто що порушення його законних прав призвело до моральних страждань, а тому враховуючи вимоги справедливості, беручи до уваги характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, витрачені позивачем для захисту його прав, суд оцінює розмір моральної шкоди в розмірі 4000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення з відповідачів судових витрат по оплаті витрат на професійну правову допомогу, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови у задоволення позову - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 2 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Визначені\~ЦПК України види судових витрат є вичерпними, тому на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі, не може покладатися обов`язок нести інші витрати, не передбачені законодавством. Склад судових витрат по окремим його видам не є вичерпним. Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України\~до судових витрат відносяться витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать зокрема і витрати на професійну правничу допомогу адвоката .Частиною 2\~ст. 137 ЦПК України\~встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Встановлено, що 09.12.2019 року та 12.12.2019 між адвокатом Клименко К.О. та [PERSON] укладено договір про надання правничої допомоги № 09/12 та видано ордер на надання правової допомоги, а також рахунок-фактуру № 1 від 09.12.2019 року. (Т.1. а.с. 24- 37) Частинами 2, 3\~ст. 137 ЦПК України\~передбачено, що\~\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Згідно додаткової угоди № 1 до договору про надання правничої допомоги № 09/12 від 09.12.2019 року, яка визначає вартість адвокатських послуг та детальний розрахунок гонорару (том 1 а.с. 24-25), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача вартість послуг з урахуванням обсягу виконаних робіт та кількістю часу витрачених на їх виконання в розмірі 30 000,00 грн, що сплачені відповідно до квитанції № 1547888594. 1 від 18.12.2019 року ( Т.1, а.с. 37). Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, оцінюючи належність та допустимість кожного доказу, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, треті особи Первинна профспілкова організація «Інженерно-технічних фахівців», Всеукраїнська профспілка «Федерація профспілок авіапрацівників радіолокації, радіонавігації і зв`язку України» про визнання незаконним та скасування наказів про звільнення поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної\~шкоди. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь Держави судовий збір в розмірі 4871 грн. 20 коп. та 768 грн. 40 коп. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial