Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

До суду звернувся позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до відповідача [PERSON], посилаючись на наступне: відповідно до укладеного договору № DNV0CC9EEC0001 від 04.08.2011 року, відповідач [PERSON] 04.08.2011 року отримав кредит у розмірі 6000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0.12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг «Розстрочка» складає між ним та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов»язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав позивачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач в порушення умов договору та норм закону зобов»язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв"язку з порушенням зобов»язань за кредитним договором відповідач [PERSON], станом на 20.11.2013 року має заборгованість 38727.40 грн., яка складається з наступного: - 5333.51 грн., - заборгованість за кредитом; - 7.53 грн.. - заборгованість за процентом за користування кредитом; - 2186.95 грн., - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 28879.06 грн., - пені за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором - 500 грн. - штраф (фіксована частина); - 1820.35 грн. - штраф (процентна складова). Вказану суму заборгованості відповідач не сплачує в добровільному порядку, що й стало підставою звернення до суду. Відповідач [PERSON], звернувся з зустрічною позовною заявою до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» згідно якої просить визнати кредитний договір № DNV0CC9EEC0001 від 04.08.2011 року, укладений між ним та ПАТ «ПРИВАТБАНК» недійсним, в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що при укладанні даного кредитного договору не було дотримано письмової форми його вчинення тому укладений між ним та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитний договір є нікчемним відповідно до вимог ст. 1055 ЦК України. В його заяві від 04.08.2011 року, зазначено, що він ознайомлений з Умовами та правилами надання послуг банком, однак його підпису під даним текстом немає, як не має його підпису і під Умовами та правилами надання послуг банком ( відповідачем). Крім того, відповідач не виконав інших умов законодавства, не давши йому перед укладанням спірного договору всієї інформації згідно п. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг». Відповідач свідомо не надав йому повну необхідну, достовірну інформацію про товар ( роботи, послуги) у доступній наочній формі, яка б забезпечувала можливість дійсно компетентного вибору, чим ввів його в оману. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги за первісним позовом підтримала в повному об"ємі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Проти задоволення позовних вимог за зустрічною позовною заявою заперечувала посилаючись на те, що нормами ЦК передбачено, що договір вважається укладеним в письмовій формі, якщо сторони обмінялись листами, телеграмами, іншими документами, що свідчать про їх намір. В даному випадку відповідачем була підписана заява, яка і вважається письмовою формою укладення договору. В заяві є підпис про те, що відповідач ознайомлений з усіма умовами кредитування, тому говорити про те, що банк скрив якусь інформацію від відповідача підстав немає. Так як доказів з цього приводу ним не надано. Відповідач та представник відповідача проти задоволення вимог за первісною позовною заявою заперечували. Вимоги за зустрічною позовною заявою підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON],. пояснив, що кредитний договір він уклав серпні 2011 року в приміщенні Вільногірськіго відділення «ПРИВАТБАНККУ». виходячи з реклами банку про надання кредиту даного виду. Кредитні кошти ним потрачені на здійснення ремонту. Але перерахувавши кошти на кредитну картку, банк ввів його оману щодо особливостей погашення даного кредиту. Кошти на погашення кредиту він спочатку вносив, а потім припинив, виходячи зх. погіршення його матеріального становища та народження дитини. Представник позивача, прохаючи відмовити в задоволенні позовних вимог за первісною позовною заявою посилався на підстави викладені в зустрічній позовній заяві. Звертаючи увагу на те, що заяву та Умови кредитування не можна вважати належною формою укладення даного договору, так як на них відсутній підпис його довірителя та уповноваженої особи банку. Тому просить визнати даний кредитний договір недійсним і його довіритель згоден повернути банку отримані ним кошти в сумі 6000 грн., без врахування тих сум, які ним вже внесені на погашення даного кредиту. Вислухавши пояснення осіб, що приймали участь у розгляді справи, свідків, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню, а позовні вимоги за зустрічною позовною заявою задоволенню не підлягають за наступними підставами: Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з укладеного між сторонами договору № DNV0CC9EEC0001 від 04.08.2011 року отримав кредит у розмірі 5000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0.12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Факт отримання відповідачем кредитних коштів не заперечується. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. ч. 2 ст. 6 ЦК України, передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Судом встановлено, що підписавши заяву разом з Умовами надання банківських послуг «Розстрочка» відповідач уклав з банком договір, що підтверджується його підписом в заяві. При цьому на заяві позичальника є підпис відповідача [PERSON], який ним в судовому засіданні не оспорювався, підписи уповноваженої особи банку та печатка банку. На довідці про умови кредитування є також підпис відповідача [PERSON] Таким чином відповідач підтвердив свою згоду на укладення кредитного договору та уклав кредитний договір, шляхом складання зазначених вище документів, з чого суд робить висновок про те, що кредитний договір був укладений у належній письмовій формі. Крім того, судом встановлено, що укладений сторонами договір є договором про приєднання. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін в формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов"язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов»язання за укладеним Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав позивачу кредит у розмірі, встановленому Договором. При цьому суд вважає безпідставними пояснення відповідача про те, що кредитні кошти йому перераховувались на кредитну картку. так як з довідки про умови кредитування ПриватБанку та сукупну вартість споживчого кредиту вбачається, що кредит отримувався готівкою, а не шляхом перерахування коштів на кредитну картку. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячн6ий платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, за відсотками та комісією. А у випадку неналежного виконання договірних зобов»язань сплачувати банку пеню та штрафи, що передбачено п. 2.4.2.2.2, 2.4.2.2.3, 2.4.2.2.4,, 2.4.3.6, 2.4.5.1, 2.4.5.5 умов кредитування. Судом встановлено, що відповідач своєчасно не повертав банку грошові кошти на погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що відображено у Розрахунку заборгованості за договором. У зв"язку з порушенням виконання зобов"язання за кредитним договором відповідач [PERSON], станом на 20.11.2013 року має заборгованість 38727.40 грн., яка складається з наступного: - 5333.51 грн., - заборгованість за кредитом; - 7.53 грн.. - заборгованість за процентом за користування кредитом; - 2186.95 грн., - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 28879.06 грн., - пені за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором - 500 грн. - штраф (фіксована частина); - 1820.35 грн. - штраф (процентна складова). Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що з відповідача [PERSON] , підлягає стягненню заборгованість за укладеним з позивачем кредитним договором № DNV0CC9EEC0001 від 04.08.2011 року в загальній сумі 38727.40 грн., яка складається з наступного: - 5333.51 грн., - заборгованість за кредитом; - 7.53 грн.. - заборгованість за процентом за користування кредитом; - 2186.95 грн., - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 28879.06 грн., - пені за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором - 500 грн. - штраф (фіксована частина); - 1820.35 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в сумі 387 грн., 27 коп., за сплачений судовий збір. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом, про визнання укладеного між сторонами кредитного договору недійсним суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України. суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В зустрічній позовній заяві відповідач не зазначає норму права за якою він просить визнати укладений з ним кредитний договір недійсним. З самого тексту зустрічної заяви вбачається, що [PERSON], посилається на недотримання простої письмової форми при укладенні договору та на укладення даного договору в результаті обману. Щодо недотримання простої письмової форми правочину, то відповідач [PERSON], посилається на ст. 1055 ЦК України. Проте, відповідно до ч.2 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним. Тобто дана норма сама пособі встановлює нікчемність кредитного договору при недотриманні простої письмової форми і відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. В даному випадку лише застосовуються наслідки недійсного правочину, застосувати які [PERSON], в своїх позовних вимогах, не просить. Крім того виходячи з п. 14. Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.3012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» - при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048- 1052, 1054- 1055), статті 18- 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний), або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК). Відповідно до п 4. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що судам відповідно до статті 215 ЦК ( 435-15 ) необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Тому за даною підставою укладений між сторонами кредитний договір не може бути визнаний недійсним. Крім того, виходячи з обґрунтування задоволення позовних вимог за первісною позовною заявою, суд дійшов висновку, про дотримання стронами проситої письмової форми при укладенні кредитного договору. Другу підставу за якою [PERSON], просить визнати укладений з ним кредитний договір недійсним, зазначає як укладення правочину під впливом обману Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України, - якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Наявність обману позивач обґрунтовує тим, що працівники банку не ознайомили його з усіма умовами даного кредитного договору. Навмисно ввели його в оману щодо умов вигідності даного кредиту. Проте доводи відповідача не надають підстав для визнання укладеного між сторонами кредитного договору недійсним, як укладеного під впливом обману, виходячи з наступного. Посилання відповідача на те, що він не був ознайомлений з усіма умовами кредитування суд вважає безпідставними, так як в заяві на укладення даного договору є посилання на те, що клієнт ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, та тарифами ПРИВАТБАНКУ, про що свідчить підпис відповідача. В довідці про умови кредитування Приватбанку та сукупність вартість споживчого кредиту також є підпис відповідача про те, що він ознайомлений з даними умовами. Будь-яких доказів на спростування цього відповідачем не надано. Навпаки, з пояснень самого відповідача встановлено, що договір ним укладався в приміщенні ПриватБанку. Даний кредит він оформив виходячи з рекламної акції ПриватБанку, з чого суд робить висновок про відсутність застосування будь-якого впливу на відповідача з боку позивача та його бажання на отримання кредитних коштів. Про відсутність обману зі сторони позивача суд робить висновок ще з тих підстав, що протягом певного періоду часу відповідач вносив кошти на погашення кредиту, тобто виконував умови кредитного договору. При цьому не ставлячи вимоги про припинення договірних відносин, чи необхідності роз«яснення йому тієї чи іншої умови укладеного кредитного договору. А заявлені відповідачем вимоги про визнання кредитного договору недійсним суд розцінює, як його бажання уникнути відповідальності та не виконувати взяті на себе обов»язки за кредитним договором. Доводи відповідача про наявність в нього тяжкого матеріального становища та маленької дитини не можуть бути прийняті судом, так як відповідачем не надано жодних доказів. що підтверджують дані обставини, та вимоги з даних підстав не ставляться. Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що в задоволенні вимог за зустрічною позовною заявою потрібно відмовити. Так як в задоволенні позовних вимог за зустрічною позовною заявою відмовлено, судові витрати понесені відповідачем відшкодуванню за рахунок позивача не підлягають. На основі ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved