Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання за користувачем місця поховання. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] помер її дідусь [PERSON] , який був похований в м.Києві на Лісовому кладовищі, ділянка [NUMBER]. На момент смерті дідуся їхній родині ніякого свідоцтва про поховання не видавалось. Догляд за місце поховання здійснює вона та її мати - донька померлого [PERSON] . Як зазначає позивач, 18.07.2019 року вона звернулась з заявою до директора відповідача про видачу свідоцтва про поховання дідуся. 24.07.2019 року вона отримала відповідь про те, що користувачем місця поховання є особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання. В книзі реєстрації поховань померлих громадян Лісового кладовища зроблено запис, відповідно до якого поховання її дідуся здійснив громадянин [PERSON] , а тому їй було відмовлено у видачі свідоцтва про поховання. Ким є громадянин [PERSON] , їй невідомо, можливо це хтось з його друзів, який допомогам із проведенням та організацією поховання. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що в досудовому порядку вирішити спір не можливо, позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просить визнати її користувачем місця родинного поховання та зобов`язати відповідача видати свідоцтво про поховання. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 13.11.2019 року матеріали зазначеної цивільної справи були передані за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13.03.2020 року матеріали зазначеної цивільної справи були передані за підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 03.07.2020 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 01.08.2020 року до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечував проти задоволення позову, наголошуючи, що в розумінні положень ст. 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу» позивач не є користувачем місця поховання, а тому відсутні правові підстави для видачі свідоцтва про поховання. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 30.09.2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду в загальному порядку. В судове засідання позивач та її представник не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представником позивача подано заяву, в якій вона просить розглянути справу в її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, свого представника до суду не направив, поважності причин неявки не повідомив. Стороною відповідача було надіслано на адресу суду відзив на позов, в якому відповідач просить розглянути справу у відсутність свого представника. Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивач є онукою [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.13, 25, 26, 27, 28, 29, 31). Згідно довідки № 52 від 12.07.2019 року, [PERSON] похований на Лісовому кладовищі в м.Києві, його поховання здійснив [PERSON] , про що є відповідний запис в Книзі реєстрації поховань та перепоховань кладовища (а.с.19). Відповідно до акту № 52 обстеження місця поховання від 12.07.2019 року, складеного уповноваженими особами відповідача, а також фотознімків місця поховання, [PERSON] похований на Лісовому кладовищі, ділянка [NUMBER] , ряд [NUMBER], місце поховання - подвійне, має облаштування - цоколь, хрест металевий, місце поховання впорядковане (а.с.14, 15, 16). Також, 18.07.2019 року позивач звернулася із заявою до відповідача, в якій просила поновити свідоцтво про поховання її дідуся, проте відповідач у своєму листі - відповіді від 24.07.2019 року зазначив, що у зв`язку з тим, що поховання здійснила інша особа, про що зроблено запис у Книзі реєстрації поховань померлих, відповідач не може видати позивачу свідоцтво про поховання (а.с.17, 18). В позовній заяві позивач просила задовольнити її вимоги, вказуючи на те, що громадянин [PERSON] , зазначений у книзі реєстрації поховань та перепоховань, їхній родині невідомий, можливо, це хтось з друзів дідуся, який допомагав в організації та проведенні поховання. Доглядом за місцем поховання займається вона та її мати - донька померлого. Суд вважає, що доводи позивача знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. Згідно з положеннями ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», користувач місця поховання (місця родинного поховання) - особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене статтею 25 цього Закону. Згідно з положеннями ст. 11 цього Закону, поховання померлого покладається на виконавця волевиявлення померлого. Якщо у волевиявленні померлого немає вказівки на виконання волевиявлення чи в разі відмови виконавця від виконання волевиявлення померлого поховання померлого здійснюється чоловіком (дружиною), батьками (усиновителями), дітьми, сестрою, братом, дідом або бабою, онуком (правнуком), іншою особою, яка зобов`язалася поховати померлого. Виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка зобов`язалася поховати померлого, в установленому законодавством порядку в день звернення видаються: лікарське свідоцтво про смерть - закладом охорони здоров`я; свідоцтво про смерть та довідка про смерть - відділом державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчим органом сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад, консульською установою чи дипломатичним представництвом України. У відповідності до положень ст. 25 зазначеного Закону, після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Це свідоцтво дає право його пред`явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов`язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству. Також, пунктом 2.11. Порядку утримання кладовищ та інших місць поховань, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 19.11.2003 N 193, визначено, що кожне поховання та перепоховання реєструється в спеціальній Книзі реєстрації поховань та перепоховань померлих громадян. Запис до Книги реєстрації здійснюється в алфавітному порядку, за роками, у цілому по кладовищу чи, де це необхідно, окремо за кожним сектором. Усі графи Книги реєстрації обов`язково заповнюються чорним або фіолетовим чорнилом. Виправлення написаного в Книзі реєстрації не допускається. Книга реєстрації має бути прошнурованою, пронумерованою та скріпленою печаткою. Книга реєстрації зберігається на кладовищі постійно, а в разі ліквідації кладовища - передається на зберігання до архіву органу місцевого самоврядування. Для забезпечення ведення Книги реєстрації в населеному пункті визначається конкретний Виконавець. Після здійснення поховання Виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, як користувачу місця поховання видається відповідне свідоцтво про поховання, яке дає право на встановлення намогильної споруди в межах могили, вирішення питання про проведення підпоховання, облаштування місця поховання, здійснення інших дій, які не суперечать чинному законодавству. Як встановлено в судовому засіданні, дійсно у 1983 році поховання дідуся позивача було здійснено громадянином [PERSON] . Вказана особа позивачу невідома, фактично доглядом за місцем родинного поховання протягом майже 30 років займається позивач, а тому саме вона є користувачем цього місця поховання та має право на отримання відповідного свідоцтва. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved