Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м.Києві про звільнення майна з-під арешту, обгрунтовуючи свої позовні вимоги наступним. Постановою ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві АК № 471931 від 17.09.2009 року накладено арешт на все майно, яке належить йому на праві власності. За результатами звернення до ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві із заявою про зняття арешту з майна, він отримав відповідь від 11.05.2016 року що термін зберігання завершених виконавчих проваджень становить три роки. Після закінчення вказаного строку виконавче провадження підлягає знищенню, а відтак жодні дії, в тому числі щодо зняття арештів, по знищеному виконавчому провадженню не проводяться. З огляду на наведене, обставини, які виключають припинення чинності арешту відсутні. Отже, надані докази дають підстави вважати, що знищене виконавче провадження, в межах якого винесено оскаржувану постанову, закінчено, а тому на підставі ч. 1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» арешт підлягає зняттю. Посилаючись на вимоги ст.ст. 19,55, 124,129 Конституції України, ст. 16 ЦК України, просить зобов»язати Відділ державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві зняти арешт з усього майна, що належить [PERSON], [INFO], проживаючого за адресою: [ADDRESS], накладений постановою Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м.Києві АК №471931 від 17.09.2009 року. Позивач в судове засідання не не з"явився, надав заяву якою позов підтримав, просив його задовольнити та розглядати справу у його відсутності та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст.224, 225 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а від відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою Оболонського районного суду м.Києва від 12 березня 2009 року [PERSON] було притягнено до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2550 грн. (а.с.6). Згідно відповіді ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві від 11.05.2016 року вбачається, що на даний час на виконанні у ВДВС Оболонського РУЮ у м.Києві, виконавчі провадження щодо боржника [PERSON] на виконанні не перебувають. Згідно даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень вказані виконавчі провадженні в реєстрі відсутні, оскільки облік виконавчих проваджень у ЄДРВП розпочато у 2007 році. Відповідно до п.9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008 року, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 рік (а.с.7) Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що постановою, АК №471931, 17.09.2009, ВДВС Оболонського РУЮ накладено арешт на все майно, яке належить на праві власності [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]), який проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.8-9). Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зоб»язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» від 21. 04,1999 року № 606-ХIV у редакції на час накладення арешту, заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно( майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у цих осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні, інші заходи, передбачені рішенням. Згідно із ч.1 ст. 50 названого Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в арешту (опису), вилученні та примусовій реалізації. У разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається на належне боржникові інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Відповідно до ст. 55 Закону України від 21.04.1999 року № 606-ХIV у відповідній редакції арешт на майно боржника може накладатися виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження;винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Частиною 2 названої статті також закріплено, що державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчим документами з урахуванням витрат, пов»язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним , виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть заборони на його відчуження. Відповідно до ч.1 ст. 38 Закону України від 21.04.1999р. №606-ХIV у разі закінчення виконавчого провадження згідно ст. 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної, виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із ст.40 цього Закону; повернення виконавчого документа до, суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону припиняється чинність арешту майна боржника, і скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також проводяться інші дії, необхідні у зв»язку з завершенням виконавчого провадження. З огляду на наведене, обставини, які виключають припинення чинності арешту відсутні. Отже, надані докази дають підстави вважати, що знищене виконавче провадження, в межах якого винесено оскаржувану постанову, закінчено, а тому на підставі ч. 1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження арешт підлягає зняттю. З врахуванням вищевикладеного суд вважає, що позов [PERSON] до Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м.Києві про звільнення майна з-під арешту, підлягає задоволенню як законний та обґрунтований, у зв»язку з чим суд приймає рішення про зобов»язання Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві зняти арешт з усього майна, що належить [PERSON], [INFO], (ідентифікаційний номер: [NUMBER]), проживаючого за адресою: [ADDRESS], накладений постановою Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м.Києві АК №471931 від 17.09.2009 року.

Outcome: approved