Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем 10.09.2013 року було укладено договір позики, відповідно до умов якого він передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 34 000 доларів США, які відповідач зобов»язалася повернути до 10.10.2013 року. В зв»язку з тим, що в добровільному порядку відповідач відмовилася повернути позичені кошти за договором позики, він вимушений звернутися до суду з даним позовом, просив суд про стягнення з відповідача на його користь 1 412 515.20 грн., а також судові витрати на правову допомогу та судові витрати по справі. Ухвалою судді від 20.04.2017 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків по позовній заяві. Ухвалою судді від 13.05.2017 року відкрито провадження у даній цивільній справі. 02.08.2017 року представником позивача у справі до суду направлено письмову заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача на користь його довірителя суму заборгованості за договором про надання безвідсоткової позики у розмірі 1 529 735.96 грн. та витрати пов»язані зі сплатою судового збору в сумі 8 000 грн. В судове засідання представник позивача не з»явився, надіславши до суду письмову заяву з проханням проводити розгляд справи без участі його та позивача, а також про задоволення вимог позову. Не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення по справі. Відповідач повідомлялася в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила. Судові повістки відповідачу направлялись за її зареєстрованим у встановленому порядку місцем знаходження, але повернулись до суду за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем 10.09.2013 року було укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно до умов якого він передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 34 000 доларів США, які відповідач зобов»язалася повернути до 10.10.2013 року. В зв»язку з тим, що в добровільному порядку відповідач відмовилася повернути позичені кошти за договором позики, він вимушений звернутися до суду з даним позовом, просив суд про стягнення з відповідача на його користь 1 412 515.20 грн., а також судові витрати на правову допомогу та судові витрати по справі. 02.08.2017 року представником позивача у справі до суду направлено письмову заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача на користь його довірителя суму заборгованості за договором про надання безвідсоткової позики у розмірі 1 529 735.96 грн. та витрати пов»язані зі сплатою судового збору в сумі 8 000 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов"язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає другій стороні ( позичальникові) у власність грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості . Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Вищевказаний договір позики від 10.09.2013 року був укладений сторонами відповідно до вимог діючого законодавства, підписаний відповідачем, не визнаний недійсним і є чинним на момент розгляду справи. Як вбачається з умов договору позики, відповідач у справі отримала в користування від позивача суму в розмірі 34 000 доларів США, станом на 02.08.2017 року за курсом НБУ становить 879 140.48 грн., які і підлягають з неї стягненню на користь позивача. За змістом ст. 610 ЦК України несплата боржником суми боргу вважається порушенням зобов'язання. А в разі його порушення настають правові наслідки, передбачені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням суми пені за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань, а також трьох процентів річних від простроченої суми. Представником позивача надано розрахунок суми 3% річних, що обраховано за формулою: сума санкції =С*3*Д:365:100 де с-сумма заборгованості, д- кількість днів прострочення, сума санкції = 879 140.48 грн.х3х533:365:100= 79 092.18 грн. Таким чином, сума боргу складає - 879 140.48 грн., період прострочення з 11.10.2013 по 02.08.2017 року - 1392 днів, розмір процентів 3%, загальна сума процентів складає 100 511.05 грн. Крім того, представником позивача подано до суду розрахунок суми пені за прострочення грошового зобов»язання з 11.10.2013 року по 26.05.2017 року, що становить 550 084.43 грн. Розмір відсотків на рівні облікової ставки здійснювався за формулою: (пеня)=(сума боргу)*(ставка пені(%))/100%/365 днів * (кількість днів). З огляду на це, за користування коштами у розмірі 879 140.48 грн. за період з 11.10.2013 року по 02.08.2017 року у відповідача виникла заборгованість, що становить 650 595.48 грн. Таким чином, загальна заборгованості за користування коштами за договором позики за період з 11.10.2013 року по 02.08.2017 року з урахуванням самої суми позики становить 1 529 735.96 грн. Суд погоджується з розрахунком загальної суми заборгованості, що доданий представником позивача до матеріалів позову. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved