Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Малобурімської сільської ради Чорнобаївського району про визнання права в порядку спадкування на завершення процедури приватизації земельної ділянки площею 0,29 га за адресою: вул. Лесі Українки, 87, с. Мала Бурімка Чорнобаївського району Черкаської області. Мотивує позов тим, що дана земельна ділянка належала її батькові [PERSON], який помер 09 січня 2000 року. Його спадщину прийняла дружина [PERSON], яка постійно проживала з ним на час його смерті і вступила у фактичне володіння та управління спадковим майном. Проте спадкоємець не здійснила оформлення своїх спадкових справ, в тому числі не завершила приватизацію земельної ділянки, і 06.10.2014 року померла. Позивач\~є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], прийняла спадщину, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори та частково оформила право власності в порядку спадкування. Разом з тим, не може отримати свідоцтво про право на земельну ділянку в порядку спадкування, оскільки процедура приватизації земельної ділянки не була завершена, державний акт не видавався. В судове засідання позивач не зявилася, в позові просила розгляд справи проводити в її відсутність, позовні вимоги підтримала просила їх задовольнити. Представник Малобурімської сільської ради Чорнобаївського району в судове засідання не зявився. 25.07.2018 року до суду надійшла заява, в якій сільський голова просить розглядати справу без участі представника сільської ради, проти задоволення позову не заперечують. Виходячи з приписів ст.128, ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд ухвалив слухати справу за відсутності учасників процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено. що позивач [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON]. Прізвище "Аносова" позивач набула після укладення шлюбу з [PERSON] 09 січня 2000 року помер батько позивача [PERSON]. Його спадщину прийняла дружина [PERSON], яка постійно проживала з ним на час його смерті і вступила у фактичне володіння та управління спадковим майном. 06 жовтня 2014 року померла мати позивача [PERSON] 08 листопада 2000 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Малобурімської сільської ради, зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій за № 154, яким заповіла позивачу [PERSON] все своє майно. Дані обставини встановлені рішенням Чорнобаївського районного суду від 06 квітня 2018 року ( а.с. 6-7). Рішення набрало законної сили і враховуючи положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України, ці обставини доказуванню не підлягають. З матеріалів справи вбачається, що рішення Малобурімської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 28 серпня 1997 року № 5-ХХІІ [PERSON] було передано у приватну власність для ведення особистого підсобного господарства земельну ділянку площею 0,29 га (а.с. 8). Тобто за життя [PERSON] розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, але правовстановлюючий документ не отримував. Як зазначено вище, дружина спадкодавця [PERSON] спадщину прийняла, відповідно весь об"єм спадкового майна, належні спадкодацеві права та обов"язки належали їй з моменту відкриття спадщини, в тому числі й право на завершення процедури приватизації земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства. З листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 28 липня 2018 року та доданих документів зі спадкової справи вбачається, що у встановлений законодавством 6-місячний строк спадщину померлої [PERSON] прийняла позивач [PERSON], їй були видані свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку та грошові вклади (а.с. 47-52). Пунками 1, 3 Декрету Кабінету Міністрів України № 15-92 від 26.12.1996 «Про приватизацію земельних ділянок» (чинним на час прийняття вказаного рішення) було постановлено сільським, селищним, міським радам народних депутатів забезпечити передачу громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у межах норм, установлених Земельним кодексом України. Право приватної власності на земельні ділянки посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Відповідно до ст. ст. 125, 126 ЗК України (в редакції чинній на день смерті спадкодавця) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування виникають після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Державного акту спадкодавець не отримувала. Відповідно до роз"яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в інформаційному листі № 24-753/04-13 від 16.05.2013 року, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зістаттею 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Оцінюючи наведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність для задоволення позовних вимог, оскільки вони є обґрунтованими з огляду на вищенаведені обставини.

Outcome: approved