Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, відповідно до якого просить усунути перешкоди в користуванні власністю - 26/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . Визнати [PERSON] таким, що втратив право користування 26/100 частин житлового будинку [ADDRESS] , у зв"язку з не проживанням без поважних причин більш одного року. Зняти з реєстрації [PERSON] в 26/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . Ухвалами суду провадження у справі відкрито, залучену третю особу [PERSON] , справу призначено до судового розгляду по суті. В обґрунтування поданого позову зазначає, що позивачу на праві приватної власності належить 26/100 частини житлового будинку [ADDRESS] . В зазначеному будинку зареєстрований також відповідач [PERSON] , який є сином позивача від першого шлюбу. Однак в будинку він не проживає. Виїхав в інше місце проживання зв`язок втрачений. Таким чином, відповідач зареєстрований однак не мешкає за адресою [ADDRESS] , що порушує права позивач як власника. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином відповідно до положень ЦПК України. Треті особи в судове засідання не з`явились повідомлялись належним чином. Судом встановлено, що позивач є власником 26/100 частин житлового будинку за адресою [ADDRESS] на підставі договору дарування від 17.10.1990року №4-6598. Інші 74/100 частини зазначеного будинку належить на праві власності третій особі [PERSON] . Зазначене підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно довідки про склад сім`ї відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Незважаючи на реєстрацію за зазначеною адресою відповідач [PERSON] не мешкає у вказаному будинку більше року, що підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , а також зазначене підтверджеється актом про фактичне непроживання особи. Доказів наявності перешкод у проживанні відповідача у вказаній квартирі матеріали справи не містять. Конституцією України ( ст.41) та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб ( статті 316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном, навіть, якщо він не позбавлений володіння цим майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника втрачає право користування приміщенням у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між власником або законом. Так судом встановлено, що відповідач, [PERSON] , без поважних причин понад рік не мешкає за адресою [ADDRESS] , у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача у спірному будинку створює позивачу перешкоди у праві користування та розпорядження своєю власністю, а тому вважає, що позовні вимоги в частині визнання втративши право користування житловим приміщенням за вказаною адресою підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача про анулювання реєстрації відповідача [PERSON] за адресою [ADDRESS] , то підстав для задоволення позову в цій частині не вбачається, у зв`язку з тим, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є достатньою підставою для зняття особи з реєстрації, що відповідає положенням ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», яка передбачає, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Судові витрати суд стягує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial