Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] (відповідач) про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном та просила суд визнати відповідача, таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою [ADDRESS] . Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 06.05.2019 року був здійснений поділ спільного майна подружжя, яке було нажите позивачем та відповідачем у шлюбі. Вказаним рішенням суду за кожним з них було визнано право власності на Ѕ частину трикімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідача подав до суду позов про припинення його права власності на Ѕ частину вказаної квартири. Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 28.05.2020 року вказаний позов відповідача задоволено та за позивачем [PERSON] визнано право власності на Ѕ частину, яка була власністю [PERSON] , тобто позивач стала єдиним власником вказаної квартири. Не зважаючи на це, [PERSON] , залишається зареєстрованим у вказаній квартирі, добровільно знятися з реєстрації відмовляється. Позивач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином - шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади, що відповідає положенням частини 11 статті 128 ЦПК УКраїни. До початку розгляду справи подав до суду заяву, в якій зазначає, що позов [PERSON] до нього визнає в повному обсязі, просить позов задовольнити. Заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, відзиву на позовну заяву до суду від відповідача не надходило. Згідно з частиною 8\~статті 178 ЦПК України\~- у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне. Відповідно до частини 1\~статті 13 ЦПК України, \~суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до частини 1\~статті 81 ЦПК України\~повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини 1\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до пункту 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391,396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.05.2019 року у цивільній справі №210/6861/18, був здійснений поділ спільного майна подружжя, яке було нажите позивачем та відповідачем у шлюбі. Вказаним рішенням суду за позивачем та відповідачем було визнано право власності на Ѕ частину трикімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6-9). Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.05.2020 року у цивільній справі №210/5543/19, за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно, право власності на Ѕ частку [PERSON] припинено, визнано за [PERSON] право власності на вказану частку квартири (а.с. 13). Відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності №215985149 від 13.07.2020 року Позивач є власником Ѕ частки квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення суду від 06.05.2019 року (а.с. 14). Відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності №218147313 від 29.07.2020 року [PERSON] є власником Ѕ частки квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення суду від 28.05.2020 року (а.с. 15). За вказаною адресою, зареєстрований з 11.01.2008 року [PERSON] , [INFO] , громадянство/підданство Україна, що зазначено у довідці №10 від 04.01.2021 року про реєстрацію місця проживання особи, наданої Відділом реєстрації місця проживання громадян Виконкому Металургійної у місті ради (а.с. 16). Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997р. відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. З огляду на те, що Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15). Позивачем доведено, що реєстрація відповідача у належній йому квартирі створює об`єктивні незручності та суттєві перешкоди у користуванні зазначеним майном. Відповідач не є членом сім"ї Позивача, не укладав з останнім договори про користування житлом, а так само при виїзді не здійснив зняття реєстрації у добровільному порядку. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (як зазначено вище), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення користуванням жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Згідно п.34 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації. Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідач позов визнав в повному обсязі, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим, позов підлягає задоволенню. На підставі статті 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача сплачений при поданні позову судовий збір.

Outcome: approved