Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до районного суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 23 751,46 грн. та моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн., заподіяні внаслідок ДТП, яка сталася 07.06.2016 року з вини [PERSON] Мотивує позов тим, що 07.06.2016 року в м. Києві по вул. Спаській , 2-А, водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, чим порушив п.п. 10.1, 2.3б, 13.1 ПДР України, внаслідок чого скоїв наїзд на припаркований автомобіль [NUMBER], в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 11.07.2016 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Зазначає, що [PERSON] на момент скоєння ДТП працював водієм Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Подільського району». Згідно звіту №1330 від 25.07.2016 року про визначення вартості матеріального збитку автомобіля, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП складає 23751,46 грн. Відповідно до полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ 2743514 від 14.01.2016 р., відповідач є страхувальником автомобіля [NUMBER], а страховиком є ПАТ «СК «Нова». Враховуючи те, що завданий позивачу збиток відповідач не відшкодував в добровільному порядку, нею було подано позов до суду про стягнення суми матеріальної шкоди. Окрім того, позивач просить відшкодувати моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн., яку вона зазнала внаслідок пошкодження належного їй транспортного засобу, виникненням ряду незручностей в звичайному укладі життя, що призвело до душевних страждань та погіршення стану здоров"я. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним обставинам в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову та надала письмові заперечення, посилаючись на те, що позивач має заявляти дані вимоги до ПрАТ «СК «Нова», якою був застрахований автомобіль відповідача. Крім того, стверджує, що розмір матеріальної шкоди визначений невірно, та, крім того, позивач вже звернувся за відшкодування шкоди доТОВ «Фінанс-Лайн». Після оголошення перерви в судовому засіданні представник відповідача,будучи належним чингом повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явився, в зв'язку з чим суд закінчив розгляд справи за відсутності відповідача. Треті особи в судове засідання повторно не з'явилися, про день, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неяви до суду не повідомили. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 07.06.2016 року о 14-30 год. в м. Києві по вул. Спаській, 2-А, водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, чим порушив п.п. 10.1, 2.3б, 13.1 ПДР України, внаслідок чого скоїв наїзд на припаркований автомобіль [NUMBER], в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Позивачка є власником автомобіля [NUMBER], який був пошкоджений у зазначеній вище ДТП. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 11.07.2016 року [PERSON] визнано винним у скоєнні передбаченого ст.124 КУпАП адміністративного правопорушення, яке виразилося у порушенні вимог ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів у даній ДТП (справа № 758/7808/16-п). Відповідно до ч.6 ст.84 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи вищевикладене, факт завдання матеріальної шкоди позивачу з вини [PERSON] є встановленим і доказуванню не підлягає. Особа, яка завдала шкоду, - [PERSON] є працівником Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Подільського району», що визнає представник відповідача та підтверджено матеріалами справи. В судовому засіданні достеменно встановлено, що ДТП, внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача, сталася під час перебування водія [PERSON] у трудових відносинах з відповідачем та виконання ним своїх службових обов'язків. Частиною 2 статті 1172 ЦК України встановлено, що юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно роз'яснень п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відповідальність юридичної особи настає у випадках, коли особа, з вини якої заподіяно шкоду, перебуває з даною організацією в трудових відносинах і шкоду заподіяно нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно від того, постійним, тимчасовим, сезонним, за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації». З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач у справі - КП «ШЕУ РУАШС Подільського району» є особою відповідальною за заподіяну позивачу матеріальну шкоду третьої особою у справі - працівником [PERSON] Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому в зазначеній статті конкретизується перелік збитків, які мають бути обов'язково відшкодовані виною особою у разі їх завдання, а саме: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N 6-183цс14 від 03.12.2014 року, законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Згідно звіту ФОП [PERSON] №1330 від 25.07.2016 року про визначення вартості матеріального збитку автомобіля, оригінал якого мітиться в матеріалах справи, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП становить 23 751,46 грн. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на оплату проведення даного дослідження, сплачено спеціалісту 1 000,0 грн. Приписами ч. 1 ст.1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч. 2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини: якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. На спростування доводів сторони позивача стороною відповідача не надано іншого документа на підтвердження розміру матеріальної шкоди в зв'язку з пошкодженням автомобіля позивача. Суд не приймає до уваги показання свідка [PERSON], оскільки вони є неналежним доказом для встановлення розміру шкоди. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що в результаті пошкодження власності позивача, що сталося внаслідок ДТП, яка мала місце 07.06.2016 р., позивачу заподіяна матеріальна шкода в розмірі 24 751,46 грн. Як на підставу заперечень проти позову представник відповідача посилався на те, що за шкоду, заподіяну позивачу, має відповідати ПрАТ «Страхова компанія «Нова», якою за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів АЕ № 27543514 від 03.12.2015 р. був застрахований автомобіль відповідача. Однак, суд не бере до уваги дані твердження представника відповідача, з огляду на таке. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Суд враховує, що із правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові при розгляді справи № 6-2808цс15 від 20.01.2016 року, вбачається, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Судом встановлено, що саме працівником відповідача було пошкоджено майно позивача, позивач скористався своїм правом пред'явити вимоги саме до відповідача, а не до страхувальника, а тому позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди засновані на законі, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Таким чином, суд, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки вимоги позивача є обґрунтованими та заснованими на законі, знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 640,00 грн.. На підставі ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1172, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України,

Outcome: approved