Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

В червні 2013 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 859 від 10 квітня 2011 року у розмірі 12 401 грн. 45 коп. В обґрунтуванні своїх вимог позивач вказав на те, що 10 квітня 2011 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір № 859, згідно якого позивач надав відповідачці кредит в розмірі 5800 грн. на споживчі потреби терміном до 11 жовтня 2011 року, а вона зобов'язалася сплачувати за користування кредитом плату у розмірі 50 % річних. [PERSON] не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих відсотків, чим порушує прийняті на себе договірні зобов'язання. Таким чином, станом на 21 червня 2013 року сума заборгованості відповідачки перед банком по тілу кредита складає 5 800 грн., заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом в сумі 6 372 грн. 05 коп. У зв`язку з чим КС «Універсал» вимушена звернутися до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором. У судове засідання представник позивача не з'явився, але надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розглядати справу без його участі, а у разі неявки у судове засідання відповідачки не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, тому суд вирішив зі згоди позивача ухвалити рішення у заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. У судовому засіданні встановлено, що 10 квітня 2011 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір № 859, згідно якого позивач надав відповідачці кредит в розмірі 5800 грн. грн. на споживчі потреби терміном до 11 жовтня 2011 року, а відповідачка зобов'язалася сплачувати за користування кредитом плату у розмірі 50 % річних (а.с.5). Відповідно до затвердженого графіку у договорі (а.с. 5) розмір процентів на термін користування кредитними коштами складає 1453 грн. 97 коп. Відповідачка [PERSON] взагалі не здійснювала платежі в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих відсотків, чим порушила прийняті на себе договірні зобов'язання і внаслідок чого утворилась заборгованість. Станом на 21 червня 2013 року сума заборгованості відповідачки перед банком по кредиту складає 5 800 грн., заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом в сумі 1 453 грн. 97 коп. Але позивач просить стягнути проценті за користування кредитом розраховані станом на 21 червня 2013 року у розмірі 6 372 грн. 05 коп. Дані вимоги задоволенню не підлягають по наступним підставам. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати відсотків у разі прострочення сплати чергових платежів передбачено ст. 1050 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Також, аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання, а в даному випадку саме до 11.10.2011 року включно, вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 06 листопада 2013 року по справі за позовом ПАТ «Перший Український міжнародний банк»" про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Оскільки в даному випадку строк дії договору закінчився 11.10.2011 року, то позивач не вправі нараховувати після цього терміну відсотки за користування кредитом та звертатися з позовом щодо їх стягнення. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача основну суму боргу за тілом кредиту в розмірі 5800 грн., суму заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 1 453 грн. 97 коп., судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп., а всього 7 483 грн. 37 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial