Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, посилаючись на те, що наказом №1338/л-1 від 05.08.2007 року [PERSON] був зарахований на бюджетну форму навчання на 1 курс факультету підготовки лікарів для Збройних сил України «лікувальна справа» Національного медичного університету ім. О.О.Богомольця та 01.09.2007 року з ним укладено угоду про підготовку та працевлаштування фахівця з вищою медичною освітою, згідно з умовами якої відповідач зобовязувався прибути після закінчення ВНЗ на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати відповідно до державного або місцевого бюджету вартість навчання в установленому порядку. Складовою частиною вказаного направлення на роботу є «повідомлення до направлення на роботу», яке після прибуття випускника до місця направлення підлягає поверненню до навчального закладу. Проте, таке повідомлення до ВНЗ не надійшло. Тому відповідачем не було дотримано вимог нормативних документів та угоди від 01.09.2008 р. в частині її обовязку відпрацювати після закінчення ВНЗ три роки в установі, відповідно до направлення на роботу. Відповідно до розрахунку фактичних затрат на навчання відповідача за державним замовленням, вартість навчання становить 84589,93 грн., включаючи виплачену стипендію. В судове засідання сторони не зявились, про день слухання справи повідомлені вчасно та належним чином, представник позивача подала до суду письмову заяву з проханням розглянути справу в її відсутність, задовольнити позовні вимоги з ухваленням заочного рішення, відповідач в судове засідання повторно не з»явився, про день слухання справи повідомлений вчасно та належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення. Згідно зі статтею 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що згідно Наказу №13338/л-1 від 05 серпня 2007 року [PERSON] було зараховано на бюджетну форму навчання з 01 вересня 2007 року на 1 курс факультету підготовки лікарів для збройних сил України за спеціальністю «лікувальна справа» Національного медичного університету імені [PERSON] МОЗ України (а.с.7). Також, 01 вересня 2007 року між Національним медичним університетом імені [PERSON] МОЗ України та [PERSON] було укладено Угоду про підготовку фахівців з вищою освітою, згідно умов якої студент зобовязався прибути після закінчення вищого закладу освіти на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати відповідно до державного бюджету вартість навчання у встановленому порядку (а.с.10). Наказом № 1254/л-1 від 20.06.2013 р. [PERSON] був відрахований з університету в звязку з закінченням навчанняз 20.06.2013 року, та направлений для проходження інтернатури згідно розподілу в Фастівську центральну районну лікарню Київської МДА за державним замовленням (а.с.8-9). Відповідно до Наказу МОЗ України № 367 від 25.12.1997 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.04.1998 року за № 246/2686 «Про затвердження Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних(фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» складовою частиною вказаного направлення на роботу є «повідомлення до направленняна роботу», яке після прибуття випускника до місця направлення підлягає поверненню до навчального закладу. Проте, таке повідомлення Позивачу не надійшло. За таких обставин Відповідачем не було дотримано вимог нормативних документів та угоди від 01.09.2008р. в частині її обовязку відпрацювати після закінчення ВНЗ три роки в установі, відповідно до направлення на роботу. Відповідно до розрахунку фактичних затрат на навчання Відповідача за державним замовленням, вартість навчання становить 84589,93 грн., включаючи виплачену Відповідачеві стипендію (а.с.6). Обовязок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання за умов, що склалися між сторонами встановлений п.2 Указу Президента від 23.01.1996р. № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», постановою КМУ від 22.08.1996 року № 992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням», затвердженим наказом МОЗ України від 25.12.1997 року, № 367. Згідно ст. 2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року №77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації відпрацювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Відповідно до ч. 1 п. 8, п. 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, ствердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992, випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після врахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років, а вищий навчальний заклад забезпечити відповідні якість та рівень підготовки фахівця з вищою освітою. У разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Постановою КМУ від 12.07.2004 року, № 882 «Питання стипендіального забезпечення" передбачено, що стипендія виплачується за рахунок коштів загального фонду державного бюджету або коштів відповідних бюджетів.Розмір стипендій визначається відповідно до установленого Кабінетом Міністрів України розміру мінімальної ординарної (звичайної) академічної стипендії з урахуванням типу навчального закладу, умов та напряму навчання, успішності стипендіата. Згідно з ч.2 ст. 52 Закону України «Про освіту» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобовязані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов га вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Outcome: approved