Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

До суду звернулася позивач [PERSON] з позовом до територіальної громади в особі [PERSON] міської ради Донецької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 05 липня 2012 року помер [PERSON], який доводиться [PERSON] батьком. Після смерті батька залишився спадок - житловий будинок з надвірними побудовами, розташований за адресою: с. Ставки Красний Лиман Донецької області, провулок Тімірязєва, б.1. У встановлений законом строк [PERSON] подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але приватним нотаріусом Краснолиманського міського нотаріального округу [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії оскільки право власності на вказаний будинок не було зареєстровано відповідно до закону. Позивач вважає, що її батько [PERSON] набув право власності на вказаний будинок відповідно до договору купівлі-продажу від 28 липня 1992 року, який був нотаріально посвідчений державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори. Її батько проживав у вказаному будинку з родиною до моменту смерті. З яких причин даний договір не було зареєстровано їй не відомо. Вона є спадкоємицею першої черги за законом, інших спадкоємців не має. Посилаючись на правомірність набуття спадкодавцем права власності на спадкове майно, просила визнати за нею право власності на житловий будинок, оскільки в інший спосіб вона позбавлена можливості захистити свої законні права і інтереси. Позивач [PERSON], яка належним чином повідомлена про дату час і місце розгляду справи (а.с.36), в судове засіданні не прибула, надала заяву про розгляд справи без її участі в судових засіданнях (а.с.43), уточнила позовні вимоги, щодо адреси спадкового майна (провулок Тімірязєва) та складу спадкового майна: житловий будинок «А», господарсько-побутові будівлі і споруди: сарай «Б», лях «В», літній душ «Г», сарай «Д», вбиральня «Е» (а.с. 38-39). Відповідач [PERSON] міська рада Донецької області, який належним чином повідомлений про дату час і місце розгляду справи (а.с 37), в судове засідання представника не направив, надав заяву про розгляд справи без участі представника в судових засіданнях, рішення просить винести на розсуд суду (а.с.41). Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм спадкові правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії ІІСР № 295944 батьками [PERSON], [INFO] є: батько -[PERSON], мати - [PERSON] (а.с.9). Після укладення 06.02.1998 року шлюбу [PERSON] було присвоєне прізвище «Заярна» (а.с 9). Судом встановлено, що [PERSON], яка діяла від імені завгоспу «Ставки» Краснолиманського району, та [PERSON] 28 липня 1992 року уклали договір купівлі - продажу житлового будинку з господарськими побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: м. Красний Лиман, с. Ставки, провулок Тімірязєва, б. 1 на земельній ділянці 1000 кв. м. (а.с.16). Даний договір нотаріально посвідчений державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №1-1547 (а.с.16 зворот). Згідно даних Технічного паспорту на житловий будинок, що знаходиться по провулку Тімірязєва, б.1 с. Ставки м. Красний Лиман, станом на 20.05.1988 року, за зазначеною адресою рахуються обєкти: житловий будинок «А», господарсько-побутові будівлі і споруди: сарай «Б», лях «В», літній душ «Г», сарай «Д», вбиральня «Е» (а.с.17-18). 22.08.2007 року померла [PERSON] в с. Ставки м. Красний Лиман Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО № 237111, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області (а.с.12). 05.07.2012 року помер [PERSON] в с. Ставки м. Красний Лиман Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО № 633950, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с.11). Згідно повідомлення [PERSON] державної нотаріальної контори спадкова справа до майна [PERSON] не заводилась, із заявами про прийняття спадщини або про відмову від спадщини до [PERSON] державної нотаріальної контори ніхто не звертався (а.с.27). Згідно повідомлення приватного нотаріуса [PERSON] після смерті [PERSON] відкрилась спадкова справа за №40/2012 за заявою про прийняття спадщини від [PERSON] №65 від 30.07.2012 року, свідоцтво про право власності в порядку спадкування не видавалося, але їй видавалися Свідоцтва про право власності на спадщину за законом на земельні ділянки та майновий пай (а.с.28). Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Стаття 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.\~\~ Відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р., свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Постановою приватного нотаріуса Краснолиманського міського нотаріального округу [PERSON] від 04 грудня 2014 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] на житловий будинок, який розташований за адресою: Донецька область, с. Ставки м. Красний Лиман, пров. Тімірязєва, б.1, оскільки спадкоємицею було надано правовстановлюючий документ щодо спадкового майна, а саме: договір купівлі-продажу від 28 липня 1992 року, який нотаріально посвідчений державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №1-1547, але не зареєстрований відповідно до вимог закону (а.с 13). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально дійсним. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. На момент виникнення права власності на будинок зазначені цивільні відносини регулювалися ЦК УРСР та Законом України "Про власність" від 7 лютого 1991 року. Так, відповідно до ст. 128 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про власність" від 7 лютого 1991 року у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці, або придбані на законних підставах, наприклад, за договором купівлі-продажу, міни, дарування, за правом спадщини. Згідно зі ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Договір купівлі-продажу будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів. Договір купівлі - продажу житлового будинку за адресою: Донецька область, с. Ставки м. Красний Лиман, пров. Тімірязєва, б.1, був 28 липня 1992 року нотаріально посвідчений державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, закон передбачав державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності не залежало від державної реєстрації до часу набрання законної сили ЦК України та Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно довідки [PERSON] міської ради від 23.07.2015 року № до 0950-02-07 договір від 28.07.1992 року договір купівлі - продажу житлового будинку за адресою: Донецька область, с. Ставки м. Красний Лиман, пров. Тімірязєва, б.1 від 28 липня 1992 року у виконавчому комітеті міської ради не реєструвався (а.с.41). Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що житловий будинок з господарським будівлями і спорудами, що знаходиться по провулку Тімірязєва, б.1 с. Ставки м. Красний Лиман, був набутий [PERSON] у власність на законних підставах з моменту нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку, тобто з 28 липня 1992 року, що відповідно до діючого на той час законодавства було достатнім для виникнення права власності на нього, та не залежало від державної реєстрації. Після смерті [PERSON] до спадкоємця [PERSON], яка прийняла спадщину, відповідно до ст. 1216 ЦК України перейшли права і обов"язки спадкодавця. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що позивачем доведено набуття права власності на спадкове майно на законних підставах, неможливість захисту іншим шляхом ніж визнання права власності на спадщину в судовому порядку, позовні вимоги є законним та обґрунтованими, а тому приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved