Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

Позивач звернувся в суд із даною позовною заявою до відповідача покликаючись на те, що [PERSON] приблизно в 13.20год. 18.05.2016р. рухаючись по вул.Львівська в м.Великі Мости Сокальського району Львівської області, керуючи автомобілем марки "Рено" д.н.з. [NUMBER], будучи неуважним та не стежачи за дорожньою обстановкою, відповідно не реагуючи на її зміни, перед початком обгону, не дотримався бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з велосипедом марки "Ардіс", яким керував [PERSON] 31.01.2017р. Червоноградським міським судом Львівської області винесено постанову про звільнення [PERSON] від адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП у зв"язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий [PERSON], відповідно до висновку судово-медичної експертизи №147/2016 отримав тілесні ушкодження - синець та садно в ділянці лівого ліктьового суглобу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Також, внаслідок вказаної пригоди була знищена та стала непридатною куртка потерпілого. Вказує, що тривалий час знаходився на лікуванні в Червоноградській міській лікарні з 20.05.2016р. по 03.06.2016р. та зазнав значних витрат на лікування. Також, діями відповідача позивачу було завдано матеріальну та моральну шкоду, у зв»язку із отриманими тілесними ушкодженнями, пошкодженням одягу, яка на даний час йому не відшкодована. Просить суд стягнути з [PERSON] в його користь матеріальну шкоду в розмірі 4620,86грн.; моральну шкоду в розмірі 20000грн.; витрати на правову допомогу в розмірі 1000грн. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, в обґрунтування надали пояснення викладені в позовній заяві та заяві про зменшення позовних вимог. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не прибув. Зі згоди позивача суд ухвалює у справі заочне рішення. Заслухавши позивача та його представника судового засідання та дослідивши докази по справі в їх сукупності суд дійшов до наступних висновків. Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 30.05.2016 року встановлено, що слідчим СВ Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУНПУ у Львівській області [PERSON] закрито кримінальне провадженнявнесене до ЄРДР за №12016140310000515 від 18.05.2016р. на підставі п.2 ч.І ст.284 КПК України, у зв»язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення та виділено матеріали для проведення перевірки та притягнення винної особи до адміністративної відповідальності відповідно до КУпАП. Постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 31.01.2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тобто в скоєнні дорожньо-транспортної події, де є потерпілим позивач. Провадження по справі стосовно [PERSON] щодо скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП було закрито у зв'язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов»язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 18.05.2016 року і сталася з вини водія [PERSON], встановлена постановою Червоноградського міського суду від 31.01.2017 року у справі про адміністративне правопорушення. Вищевказане порушення Правил дорожнього руху України водієм [PERSON] перебувають у причинно-наслідковому зв»язку із настанням ДТП, внаслідок якої позивачу [PERSON] заподіяно тілесні ушкодження визначені у постанові Червоноградського міського суду від 31.01.2017 року. Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого встановлено, що [PERSON] перебував на лікуванні в Червоноградській ЦРЛ з 20.05.2016р. по 03.06.2016р. Відповідно до ч.ч.2, 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об»єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У відповідності до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом п.. 1 ч.2 ст.22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. З досліджених в судовому засіданні товарних чеків наданих [PERSON] встановлено, що останнім було витрачено на ліки - 720, 86 грн.; на знищена куртка 3900 грн., всього на загальну суму 4620,86 грн. Таким чином, суд дійшов до висновку, що вимога [PERSON], щодо відшкодування майнової шкоди є обгрунтованою та підлягає до задоволення на суму 4620,86грн. Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Крім цього, згідно до вимог ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортом. Протиправні дії відповідача спричинили позивачу не тільки матеріальну, але і моральну шкоду, якою йому завдано тілесних ушкоджень. Також, моральна шкода полягає в тому, що відбулось порушення налагодженого стану його життя, вони працювали на роботі, отримували кошти на забезпечення себе та родини, при цьому він зазнав фізичних та моральних страждань. Як роз»яснено в п.п. З, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами та доповненнями), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Статтею 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: - у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому суд враховує, що моральну шкоду зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, суд враховує характер вчиненого діяння, яке характеризується необережною формою вини, глибину фізичних та душевних страждань позивача [PERSON], а також вимоги розумності та справедливості, тому, позовну вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди в сумі 20 000грн., суд задовольняє частково в сумі 1 000грн. Разом з цим, відповідно до ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат повязаних з розгляду справи належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. З оглянутого договору від 16.09.2016р. укладеного між [PERSON] та адвокатом [PERSON] встановлено, що за надання правової допомоги [PERSON] сплачує адвокату гонорар в розмірі 1000 грн. З копії квитанції від 07.04.2017р. встановлено, що [PERSON] сплатив адвокату [PERSON] 1000 грн. за надання правової допомоги. Отже, позовна вимога про стягнення з відповідача відповідача в користь позивача витрат на правову допомогу підлягає до задоволення на суму 1000 грн.

Outcome: partial