Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовною заявою про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] та зняття особи з реєстраційного обліку в зазначеному будинку. Позовні вимоги мотивує тим, що у будинку належному йому на праві власності зареєстрований відповідач, одна фактично з 2007 року не проживає за вказаною адресою, оскільки останній не оплачує плату за користування житловим приміщенням і комунальні послуги, не несе витрат по утриманню квартири та не приймає участі у спільному побуті він вважається таким, що втратив право на користування цим житлом. В судовому засіданні представник позивача вимоги свого довірителя повністю підтримав, з підстав та мотивів наведених у позовній заяві. В судове засідання відповідач не з"явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. На електронну адресу суду 01 жовтня 2018 року надійшла заява позивача про визнання позовних вимог. Враховуючи вимоги ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши позивача та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю. Право власності позивача на квартиру [ADDRESS], підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.01.2006 року (а.с.5) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.01.2006 року №9589068. (а.с.6), технічним паспортом (а.с.7-11) Відповідно до відомостей, які в містяться в будинковій книзі (а.с.12-15) та довідці про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні / будинку осіб від 18.04.2018 року №74988 (а.с.21) за адресою [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до акту про встановлення факту від 11 травня 2018 року, комісією встановлено, що [PERSON] [INFO] не проживає в будинку [ADDRESS] з 2007 року. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ст. ст. 316, 317,319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст.150 ЖК України, Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Ст.391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З урахуванням викладеного суд робить висновок, що реєстрація і відсутність відповідача у квартирі позивача створює їй перешкоди у здійсненні правомочностей власника майна. Відповідач відсутній на даним місцем реєстрації понад один рік. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та п. 3.1 «Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів»( затв. Наказом МВС України 22.11.2012 № 1077) підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що право відповідача на користування майном (спірною квартирою) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 405 ЦК України. Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову щодо позбавлення права користування спірним приміщенням та зняття відповідача з реєстраційного обліку. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по справі по сплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved