Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 25.03.2020 року в інтересах позивача [PERSON] до суду звернулась адвокат Смирнова Л.П. з позовом, в якому просить стягнути з ПрАТ "СК "Євроінс Україна" на користь [PERSON] матеріальну шкоду, заподіяну майну дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 30681,25 грн., а також стягнути судові витрати за виготовлення оцінки майнової шкоди 2000,00 грн., сплачений судовий збір 840,80 грн. та витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, за розрахунками, які будуть надані суду у строк, передбачений ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Ухвалою суду від 30.03.2020 року провадження у справі відкрито. До судового засідання позивач [PERSON] не з`явився. 11.08.2020 року представником позивача [PERSON] до суду надано заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, в якій представник позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» до судового засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Відзиву або будь-яких заяв щодо розгляду справи та суті позовних вимог від відповідача до суду не надходило. Третя особа [PERSON] до судового засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Письмових пояснень або будь-яких заяв щодо розгляду справи та суті позовних вимог від третьої особи до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що 27.09.2019 року сталась дорожньо-транспортна пригода з вини водія [PERSON] , внаслідок якої позивачу було спричинено майнову шкоду у розмірі 74489 грн. 80 коп. Відповідальність винуватця в ДТП [PERSON] застрахована ПрАТ «СК» Євроінс Україна». 25.10.2019 року представник позивача [PERSON] звернулась до відповідача з заявою про відшкодування шкоди. Відповідачем ПрАт «СК» Євроінс Україна» було сплачено позивачу кошти у розмірі 43808 грн 55 коп. 30.01.2020 року представником позивача [PERSON] було надіслано повторне звернення до відповідача про відшкодування шкоди, однак відповіді сторона позивача так і не отримала. Представник відповідача ПрАт «СК» Євроінс Україна» до судового засідання не з`явився, правом на подання відзиву або будь-яких інших заяв щодо розгляду справи та суті позовних вимог не скористався. Третя особа [PERSON] до судового засідання не з`явився, будь-яких письмових пояснення до суду надано не було. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ В ході судового розгляду справи встановлено та не оспорювалось сторонами, що 27.09.2019 року третя особа [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ-2107, 1987 року випуску, № [NUMBER] , рухаючись в м. Одеса по вул. Краснова, не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем TOYOTA Corolla, р/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , приналежним позивачу, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем «Джип» державний № [NUMBER] . Постановою судді Київського районного суду м. Одеси Чванкіна С.А. від 21.11.2019 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (справа №947/25369/19) /а.с.21-22/. Власником автомобіля TOYOTA Corolla, р/н [NUMBER] , є [PERSON] , що вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії [NUMBER] /а.с.38/. Відповідно до Полісу №АМ6635253 цивільно-правова відповідальність [PERSON] (забезпечений транспортний засіб - ВАЗ 2107, номерний знак [NUMBER] ) на час скоєння ДТП була застрахована в ПрАт «СК» Євроінс Україна» /а.с.53/. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000,00 грн. Розмір франшизи - 2000,00 грн. Судом досліджено Висновок №589/10-19 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу TOYOTA Corolla, р/н [NUMBER] , від 07.10.2019 року /а.с.25-51/, згідно з яким відповідно до замовлення [PERSON] СОД ТОВ «Клевер Експерт» визначив вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ Toyota Corolla, р/н [NUMBER] . КТЗ зареєстрований за: [PERSON] . Згідно договору з [PERSON] , перед оцінювачем поставлено завдання визначення матеріального збитку, завданого власнику КТЗ Toyota Corolla, р/н [NUMBER] , станом на 01.10.2019р. Мета оцінки: визначення вартості матеріального збитку. Юридична експертиза прав власності не проводилася. При виконанні розрахунків були використані витратний та порівняльний підходи. Оцінка виконувалася відповідно до Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав". Оцінка проведена станом на 01.10.2019р. Вартість відновлювального ремонту КТЗ Toyota Corolla, р/н [NUMBER] , визначена за витратним підходом складає: 136261,96 грн. Ринкова вартість КТЗ Toyota Corolla, р/н [NUMBER] , визначена за порівняльним підходом, може складати: 181468,58 грн. (інструментальні дослідження КТЗ не проводилися). На підставі виконаних досліджень та рекомендацій, зроблено висновок, що вартісь матеріального збитку, заподіяного власнику [PERSON] після аварійного пошкодження КТЗ Toyota Corolla, р/н [NUMBER] , станом на 01.10.2019р. дорівнює (з урахуванням ПДВ): 74489,8 грн. Відповідно до довідки АТ КБ «Приват Банк», відповідачем ПрАт «СК» Євроінс Україна» 29.10.2019 року сплачено на рахунок позивача [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 43808,55 грн. /а.с.61/. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Окрім того, при ухваленні рішення суд приймає до уваги постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року (справа №755/18006/15-ц, провадження №14-176цс18), відповідно до якої покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду справи достеменно встановлено, що в результаті ДТП, скоєного третьою особою [PERSON] , автомобілю позивача було завдано матеріальної шкоди, частину якої було відшкодовано позивачу відповідачем ПрАТ «СК» Євроінс Україна». Страхова компанія виплатила позивачу страхове відшкодування заподіяного збитку в сумі 43808,55 грн. Представником позивача надано висновок спеціаліста, на замовлення позивача [PERSON] .. В даному висновку зазнанена сума шкоди більша за ту, що сплачена позивачу ПрАТ «СК» Євроінс Україна». Згідно висновку спеціаліста заподіяна шкода оцінена у розмірі 74489 грн. 80 коп., та 2000 грн витрачено на оцінку матеріальної шкоди. У звязку з чим позивач звернувся до суду для стягнення з відповідача залишку несплаченої шкоди у розмірі (74 489 грн. 80 коп. - 43808 грн. 55 коп. = 30681 грн. 25 коп.) 30681 (тридцять тисячі шістсот вісімдесят одна) грн. 25 коп., та судових витрат 2000 грн. за виготовлення оцінки. Таким чином, суд вважає що доводи позивача в ході судового розгляду справи знайшли своє підтвердження, оскільки надані по справі докази доводять правомірність заявлених вимог, матеріали справи не містять доказів які були би відхилені судом. Суд також зазначає, що наявні в матеріалах справи рекоменндовані повідомлення про належне сповіщення як сторони відповідача, так і третьої особи. Відповідач та третя особа не надали до суду письмових спростувань щодо позовних вимог, що свідчить про наявність підстав для задоволення позову. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позовних вимог сума сплаченого при поданні позовної заяви судового збору підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача пропорційно розміру стягнутої суми з кожного відповідача.

Outcome: approved