overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

До суду надійшла заява головного лікаря Хмельницької обласної психіатричної лікарні № 1 про продовження госпіталізаціі у психіатричному закладі в примусовому порядку щодо [PERSON]. В судовому засіданні представник лікарні, підтримавши заяву, пояснив, що [PERSON] страждає на: органічний амнестичний розлад внаслідок судинного захворювання головного мозку ДЕ ІІ ст. з періодичними станами сплутаності свідомості, що обумовлює безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. [PERSON] згідно рішення Ярмолинецького районного суду від 07.07.2016 року була госпіталізована в примусовому порядку. Стан хворої за час перебування у лікарні не покращився, під час обстеження [PERSON] усвідомленої згоди на продовження госпіталізації в психіатричному стаціонарі не дає у зв'язку з неможливістю дати таку згоду. 17.10.2016 р. хвору [PERSON] оглянуто комісією лікарів-психіатрів ХОПЛ № 1, які підтвердили обґрунтованість рішення про необхідність продовження лікування хворої в умовах стаціонару. [PERSON] в судовому засіданні не змогла усвідомлено висловити власну думку відносно своєї госпіталізації до психіатричного закладу. Прокурор підтримав заяву, просить її задовольнити. Заслухавши пояснення представника лікарні, думку прокурора, дослідивши матеріали заяви, суд визнає заяву такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] страждає на: органічний амнестичний розлад внаслідок судинного захворювання головного мозку ДЕ ІІ ст. з періодичними станами сплутаності свідомості, що обумовлює безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Наведене підтверджується висновком комісії лікарів психіатрів ХОПЛ №1 від 17.10.2016 р., поясненнями представника лікарні, рішенням Ярмолинецького районного суду від 07.07.2016 р., відтак існують підстави визначені ст. 14 Закону України „Про психіатричну допомогу". Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви головного лікаря ХОПЛ № 1 та продовження госпіталізації [PERSON] в психіатричному стаціонарі в примусовому порядку. На підставі ст.ст.14,17,22 Закону України "Про психіатричну допомогу",

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

До суду надійшла заява головного лікаря Хмельницької обласної психіатричної лікарні № 1 про продовження госпіталізаціі у психіатричному закладі в примусовому порядку щодо [PERSON]. В судовому засіданні представник лікарні, підтримавши заяву, пояснив, що [PERSON] страждає на: параноїдну шизофренію, безперервний тип перебігу зі стабільним дефектом, що обумовлює: безпосередню небезпеку для хворого та оточуючих. [PERSON] згідно рішення Ярмолинецького районного суду від 02.12.2014 року був госпіталізований в примусовому порядку. Стан хворого за час перебування у лікарні не покращився, під час обстеження [PERSON] усвідомленої згоди на продовження госпіталізації в психіатричному стаціонарі не дає у зв'язку з неможливістю дати таку згоду. 28.05.2015 р. хворого [PERSON] було оглянуто комісією лікарів-психіатрів ХОПЛ № 1, які підтвердили обґрунтованість рішення про необхідність продовження лікування хворого в умовах стаціонару. [PERSON] в судовому засіданні не зміг усвідомлено висловити власну думку відносно своєї госпіталізації до психіатричного закладу. Прокурор підтримав заяву, просить її задовольнити. Заслухавши пояснення представника лікарні, думку прокурора, дослідивши матеріали заяви, суд визнає заяву такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] страждає на: параноїдну шизофренію, безперервний тип перебігу зі стабільним дефектом, що обумовлює: безпосередню небезпеку для хворого та оточуючих. Наведене підтверджується висновком комісії лікарів психіатрів ХОПЛ №1 від 28.05.2015 р., поясненнями представника лікарні, матеріалами медичної карти стаціонарного хворого № 7656, відтак існують підстави визначені ст. 14 Закону України „Про психіатричну допомогу". Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви головного лікаря ХОПЛ № 1 та продовження госпіталізації [PERSON] в психіатричному стаціонарі в примусовому порядку. На підставі ст.ст.14,17,22 Закону України "Про психіатричну допомогу",

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

До суду надійшла заява головного лікаря Хмельницької обласної психіатричної лікарні № 1 про продовження госпіталізаціі у психіатричному закладі в примусовому порядку щодо [PERSON]. В судовому засіданні представник лікарні, підтримавши заяву, пояснив, що [PERSON] страждає на: параноїдну шизофренію, безперервний тип перебігу зі стабільним дефектом, що обумовлює: безпосередню небезпеку для хворого та оточуючих. [PERSON] згідно рішення Ярмолинецького районного суду від 11.08.2015 року був госпіталізований в примусовому порядку. Стан хворого за час перебування у лікарні не покращився, під час обстеження [PERSON] усвідомленої згоди на продовження госпіталізації в психіатричному стаціонарі не дає у зв'язку з неможливістю дати таку згоду. 10.02.2016 р. хворого [PERSON] було оглянуто комісією лікарів-психіатрів ХОПЛ № 1, які підтвердили обґрунтованість рішення про необхідність продовження лікування хворого в умовах стаціонару. [PERSON] в судовому засіданні не зміг усвідомлено висловити власну думку відносно своєї госпіталізації до психіатричного закладу. Прокурор підтримав заяву, просить її задовольнити. Заслухавши пояснення представника лікарні, думку прокурора, дослідивши матеріали заяви, суд визнає заяву такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] страждає на: параноїдну шизофренію, безперервний тип перебігу зі стабільним дефектом, що обумовлює: безпосередню небезпеку для хворого та оточуючих. Наведене підтверджується висновком комісії лікарів психіатрів ХОПЛ №1 від 10.02.2016 р., поясненнями представника лікарні, матеріалами медичної карти стаціонарного хворого № 5215, відтак існують підстави визначені ст. 14 Закону України „Про психіатричну допомогу". Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви головного лікаря ХОПЛ № 1 та продовження госпіталізації [PERSON] в психіатричному стаціонарі в примусовому порядку. На підставі ст.ст.14,17,22 Закону України "Про психіатричну допомогу",

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

До суду надійшла заява головного лікаря Хмельницької обласної психіатричної лікарні № 1 про продовження госпіталізаціі у психіатричному закладі в примусовому порядку щодо [PERSON]. В судовому засіданні представник лікарні, підтримавши заяву, пояснив, що [PERSON] страждає на: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, енцефалопатія, що обумовлює безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. [PERSON] згідно рішення Ярмолинецького районного суду від 05.05.2016 року був госпіталізований в примусовому порядку терміном до 1-го місяця. Стан хворого за час перебування у лікарні суттєво не покращився, під час обстеження [PERSON] усвідомленої згоди на продовження госпіталізації в психіатричному стаціонарі не дає у зв'язку з неможливістю дати таку згоду. 02.06.2016р. хворого [PERSON] було оглянуто комісією лікарів-психіатрів ХОПЛ № 1, які підтвердили обґрунтованість рішення про необхідність продовження лікування хворого в умовах стаціонару. [PERSON] в судове засідання не доставлений в зв'язку з важкістю стану, що підтверджується висновком ЛКК ХОПЛ №1. Прокурор підтримав заяву, просить її задовольнити. Заслухавши пояснення представника лікарні, думку прокурора, дослідивши матеріали заяви, суд визнає заяву такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] страждає на: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, енцефалопатія, що обумовлює безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Наведене підтверджується висновком комісії лікарів психіатрів ХОПЛ №1 від 02.06.2016 р., поясненнями представника лікарні, матеріалами медичної карти стаціонарного хворого № 2872, рішеннями Ярмолинецького районного суду від 05.05.2016 року, відтак існують підстави визначені ст. 14 Закону України „Про психіатричну допомогу". Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви головного лікаря ХОПЛ № 1 та продовження госпіталізації [PERSON] в психіатричному стаціонарі в примусовому порядку. На підставі ст.ст.14,17,22 Закону України "Про психіатричну допомогу",

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

До суду надійшла заява з Міської психіатричної лікарні № 7 про примусову госпіталізацію [PERSON], [INFO], у якого виявлено ознаки, що свідчать про необхідність його примусової госпіталізації до лікарського закладу. В обґрунтування заяви посилаються на те, що хворий [PERSON] поступив до лікарні за направленням чергового лікаря-психіатра. Раніше, з липня по серпень 2012 року, перебував на лікуванні в Слов'янській психіатричній лікарні та після виписки підтримуючу терапію не приймав, мешкав у будинку в с. Рубці Краснолиманського району Донецької області, в якому за рішенням селищної ради відключено постачання води та електроенергії. З січня 2018 року переїхав жити в м.Маріуполь до батьків. Протягом останнього часу психічний стан став значно погіршуватися, безпідставно кричить на вулиці, нецензурно висловлюється, не спить вночі, розмовляє з уявними співрозмовниками, вважає себе "[PERSON]", стверджує, що спілкується з "[PERSON]", погрожує батькам. У зв'язку з погіршенням стану потребує госпіталізації в примусовому порядку. Представник Міської психіатричної лікарні № 7 Персань І.В. підтримав доводи, викладені в заяві та пояснив суду, що [PERSON] страждає психічним розладом у формі галлюцинаторно-параноїдного синдрому. На підставі вказаного просив госпіталізувати хворого. Законні представники [PERSON] і [PERSON] підтримали заяву, не заперечували проти госпіталізації хворого. Суд, заслухавши пояснення сторін, думку прокурора, який вважає, що хворого необхідно примусово госпіталізувати, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в стані психічного здоров'я [PERSON] виявляються ознаки порушення психічного стану у вигляді галлюцинаторно-параноїдного синдрому, що свідчить про необхідність його примусової госпіталізації до лікарні та підтверджується висновком комісії лікарів-психіатрів. Відповідно ст. 14 Закону України „Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особі тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих або неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно висновку № 82 від 22 жовтня 2018 року комісії лікарів-психіатрів Міської психіатричної лікарні №7 у [PERSON] вбачаються ознаки порушення психічного стану у вигляді галлюцинаторно-параноїдного синдрому, на підставі чого його необхідно примусово госпіталізувати до лікарні, оскільки хворий являє небезпеку для себе та оточуючих. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для примусової госпіталізації до психіатричного закладу хворого [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

До суду надійшла заява представника позивача - адвоката Грибової Ірини Вікторівни про ухвалення додаткового рішення суду по цивільній справі №2/323/122/18 (323/3177/17) за позовом [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням. Вирішивши справу по суті позовних вимог, судом в рішенні суду не вирішено питання про судові витрати. В судове засідання сторони по справі не з"явилися, у відповідності до вимог ч.4 ст.270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Всебічно вивчивши обставини справи, суд прийшов до висновку про необхідність винесення додаткового рішення, задовольнивши вимоги представника позивача, виходячи з наступного. Так, судом було встановлено, що 22 листопада 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням. Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 22 січня 2018 року позов [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням задоволено. Визнано [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням, за адресою: [ADDRESS] внаслідок відсутності цих осіб понад встановлені строки. При поданні позовної заяви до суду позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 640,00 грн. згідно квитанції №0.0.899096328.1 від 21.11.2017 року (а.с.1) та в позові зазначена вимога про стягненняз відповідачів на користь позивача сплаченого судового збору. Згідно п.1 та п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення, а також судом не вирішено питання про судові витрати. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

До суду надійшла заява про розірвання шлюбу, в якому заявник просила розірвати шлюб сторін, оскільки подальше спільне життя із [PERSON] неможливе і суперечить їх інтересам. Вказала, що в шлюбі в них народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , якого після розірвання шлюбу просила залишити проживати разом із нею. 02.03.2017 року вироком Олевського районного суду Житомирської області [PERSON] засуджено за ч.3 ст.187 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна. В зв"язку із чим шлюбні відносини між ними фактично припинені. Заявник в судове засідання не з`явилась , подала до суду заяву, в якій просила справу слухати за її відсутності, заяву підтримала з підстав, вказаних у ній, просила її задовольнити. Заінтерисована особа: [PERSON] в судове засідання не з`явився, до суду найшла розписка останнього про отримання ним заяви про розірвання шлюбу з додатками (а.с.18-19). Відношення до заяви не зазначив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: - правовідносини сторін регулюються ст.ст.54, 104-105, 110-113 СК України; - з заяви вбачається, що сторони зареєстрували шлюб, сімейні стосунки у них не склалися, що призвело до фактичного розпаду сім`ї; - подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Згідно частини 3 статті 293 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Зазначені в заяві про розірвання шлюбу обставини підтверджуються письмовими доказами: копією свідоцтва про одруження сторін (а.с. 8), копією свідоцтва про нароження дитини (а.с. 3), копією вироку Олевського районного суду Житомирської області від 02.03.2017 року про визнання винним [PERSON] у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та засудженням його до покарання у виді позбавлення волі (а.с.4-6) та іншими матеріалами справи (а.с.9). На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що сім`я сторін фактично розпалася, зберегти її немає ні можливості, ні бажання у сторін, а тому подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам подружжя. Відповідно до вимог ч.7, 8, ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. У рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Виходячи зі змісту вказаних положень, суд зазначає в рішенні про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

До суду надійшла заява про розірвання шлюбу, в якому заявник просила розірвати шлюб сторін, оскільки подальше спільне життя із [PERSON] неможливе і суперечить їх інтересам. Вказала, що в шлюбі в них народилося четверо дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу заявник просила залишити дітей проживати разом із нею . 02.04.2019 року вироком Котелевського районного суду Полтавської області її чоловіка [PERSON] засуджено до покарання у вигляді позбавлення волі, тому шлюбні відносин між ними фактично припинені. Заявник в судове засідання не з`явилась , подала до суду заяву, в якій просила справу слухати за її відсутності, заяву підтримала з підстав, вказаних у ній, просила її задовольнити. Заінтерисована особа: [PERSON] в судове засідання не з`явився, до суду найшла розписка останнього про отримання ним заяви про розірвання шлюбу з додатками, відношення до заяви не зазначив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: - правовідносини сторін регулюються ст.ст.54, 104-105, 110-113 СК України; - з заяви вбачається, що сторони зареєстрували шлюб, сімейні стосунки у них не склалися, що призвело до фактичного розпаду сім`ї; - подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Згідно частини 3 статті 293 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Зазначені в заяві про розірвання шлюбу обставини підтверджуються письмовими доказами: копією свідоцтва про одруження сторін (а.с. 8), копіями свідоцтв про нароження дітей (а.с.3,9-12), довідкою про склад сім"ї (а.с.6), копією вироку Котелевського районного суду Полтавської області від 02.04.2019 року про визнання винним [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців (а.с.3-4) та іншими матеріалами справи . На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що сім`я сторін фактично розпалася, зберегти її немає ні можливості, ні бажання у сторін, а тому подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам подружжя. Відповідно до вимог ч.7, 8, ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. У рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Виходячи зі змісту вказаних положень, суд зазначає в рішенні про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. На підставі викладеного,

Outcome: approved