Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

В травні 2019 року позивач фізична особа - підприємець [PERSON] через свого представника адвоката Свиридова С.В. звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу, в якому просила суд стягнути із відповідача на користь позивача завдані збитки в сумі 3398,79 грн., судовий збір в сумі 768,40 грн., та витрати, пов`язані із отриманням правової допомоги в сумі 6531,40 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 21.04.2017 року о 15-20 год. в м. Києві по вул. Гетьмана, 48-а сталась дорожньо-транспортна пригода, за участі автомобіля «Нісан» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Фіат» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 01.06.2017 року у справі № 760/8171/17, [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 19.01.2017 року між ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» та ТОВ «ФРАНСем» було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу «Фіат» д.н.з. [NUMBER] . У відповідності до умов даного Договору, ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» взяло на себе зобов`язання разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. Згідно рахунку № УККЗ010385/0000023783 від 26.04.2017 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фіат» д.н.з. [NUMBER] склала суму в розмірі 31917,76 грн., а згідно звіту № 778647 від 27.12.2017 року вартість матеріального збитку склала суму в розмірі 31917,76 грн. ПрАТ «СК «Вусо» на виконання умов договору було виплачено потерпілій особі суму страхового відшкодування в розмірі 31917,76 грн. В зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім», ПрАТ «СК «Вусо» звернулось до ПрАТ «Київський страховий дім» з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу. Так як, в задоволенні регресної вимоги страховою компанією відповідача було відмовлено, ПрАТ «СК «Вусо» звернулось до суду. Рішенням Господарського суду м. Києва від 14.12.2017 року у справі № 910/17850/17, з ПрАТ «Київський страховий дім» на користь ПрАТ «СК «Вусо» було стягнуто суму страхового відшкодування в розмірі 19831,65 грн. Таким чином різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням склала суму в розмірі 12086,11 грн. (31917,76 грн. - 19831,65 грн.). Позивач вказує, що відшкодувавши матеріальну шкоду, заподіяну відповідачем ПрАТ «СК «Вусо» отримало право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування. 16.07.2018 року між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» (Первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (далі ФОП [PERSON] (Новий кредитор) укладено Договір № 16/07/2018 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку № 1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту № 3627461-02-10-40 від 19.01.2017 р. Позивач вказує, що з моменту досудового врегулювання спору, 30.07.2018 оку відповідачу було направлено регресну вимогу № 3800-02 про відшкодування збитків в порядку регресу. Відповідач почав здійснювати часткові платежі по погашенню збитків, та станом на 06.05.2019 року відповідач на користь позивача суму в розмірі 5000,00 грн. Однак, починаючи з лютого 2019 року відповідач припинив здійснювати погашення збитку, та уникає від добровільного погашення боргу. З огляду на викладене, позивач вимушена звернутись до суду та просить суд стягнути із відповідача на користь позивача в примусовому порядку завдані збитки, які залишились не відшкодованими відповідачем. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва [PERSON] від 27.05.2019 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, який неодноразово відкладався, та в останнє, розгляд справи було призначено на 17.09.2020 р. В зв`язу зі звільненням судді [PERSON] , на підставі розпорядження керівника апарату суду від 15.07.2020 року № 527, справу було повторно автоматично розподілено та визначено головуючого суддю Чередніченко Н.П. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17.09.2020 року, було вирішено перейти від розгляду даної цивільної справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду даної справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в судовому засідання позовні вимог визнав, та не заперечував проти їх задоволення. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 21.04.2017 року о 15-20 год. в м. Києві по вул. Гетьмана, 48-а сталась дорожньо-транспортна пригода, за участі автомобіля «Нісан» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Фіат» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 01.06.2017 року у справі № 760/8171/17, [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 19.01.2017 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та ТОВ «ФРАНСем» було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу «Фіат» д.н.з. [NUMBER] . У відповідності до умов даного Договору, ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» взяло на себе зобов`язання разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. Згідно рахунку № УККЗ010385/0000023783 від 26.04.2017 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фіат» д.н.з. [NUMBER] склала суму в розмірі 31917,76 грн., а згідно звіту № 778647 від 27.12.2017 року вартість матеріального збитку склала суму в розмірі 31917,76 грн. ПрАТ «СК «Вусо» на виконання умов договору було виплачено потерпілій особі суму страхового відшкодування в розмірі 31917,76 грн. В зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім», ПрАТ «СК «Вусо» звернулось до ПрАТ «Київський страховий дім» з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу, однак, в задоволенні регресної вимоги ПрАТ «Київський страховий дім» було відмовлено. Рішенням Господарського суду м. Києва від 14.12.2017 року у справі № 910/17850/17, з ПрАТ «Київський страховий дім» на користь ПрАТ «СК «Вусо» було стягнуто суму страхового відшкодування в розмірі 19831,65 грн. Таким чином різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням склала суму в розмірі 12086,11 грн. (31917,76 грн. - 19831,65 грн.). Позивач вказує, та судом встановлено, що, відшкодувавши матеріальну шкоду, заподіяну відповідачем ПрАТ «СК «Вусо» отримало право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування. 16.07.2018 року між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» (Первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (далі ФОП [PERSON] (Новий кредитор) укладено Договір № 16/07/2018 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку № 1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту № 3627461-02-10-40 від 19.01.2017 р. Позивач вказує, що з моменту досудового врегулювання спору, 30.07.2018 оку відповідачу було направлено регресну вимогу № 3800-02 про відшкодування збитків в порядку регресу. Відповідач почав здійснювати часткові платежі по погашенню збитків, та станом на 06.05.2019 року відповідач на користь позивача суму в розмірі 5000,00 грн. Однак, починаючи з лютого 2019 року відповідач припинив здійснювати погашення збитку, та уникає від добровільного погашення боргу, в зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом. Відповідач в ході розгляду справи позовні вимоги визнав, та не заперечував проти їх задоволення. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те що частинами 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 „Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно із ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Звертаючись з даним позовом до Голосіївського районного суду м. Києва, позивач заявив до стягнення з відповідача суму в розмірі 3398,79 грн. в порядку регресу. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що для її застосування необхідні дві умови: право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов`язання перед потерпілим; регрес має місце після припиненні зобов`язання з відшкодування шкоди. Правові відносини з відшкодування шкоди в порядку суброгації (перехід до страховика, який виплатив страхувальнику компенсацію за завдану шкоду, права вимоги до винної особи. При чому такий перехід права вимоги - заміна кредитора у зобов`язанні відбувається на підставі закону, а не договору) регулюються наступними правовими нормами. Згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала. Підсумовуючи викладене, можна зробити висновки, що страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати з моменту заподіяння шкоди; у зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності. Перехід права вимоги за наведеними нормами права (ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування») слід відрізняти від зворотної вимоги (регресу), яка регулюється положеннями ст. 1191 ЦК України. Зважаючи на викладене, а саме положеннями ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а не ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», регулюються правовідносини між ПрАТ «Страхова компанія «Вусо», яке виплатило страхове відшкодування потерпілій особі на підставі заяви про виплату страхового відшкодування, Договору добровільного страхування наземного транспорту, згідно платіжного доручення, - отримало право регресу до відповідача. Такий же висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 3-303гс15 (№ 910/22731/14). Однак, як вже зазначалось вище, 16.07.2018 року між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» (Первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (далі ФОП [PERSON] (Новий кредитор) укладено Договір № 16/07/2018 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку № 1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту № 3627461-02-10-40 від 19.01.2017 р. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно регресної вимоги фізичної особи-підприємця [PERSON] вбачається, що, остання, звернулася до відповідача з вимогою про відшкодування завданої майнової шкоди у розмірі 12085,52 грн. В добровільному порядку відповідач на користь позивача сплачував кошти, однак, в повному обсязі сума шкоди позивачу відшкодовано не було, що не заперечувалось стороною відповідача в ході розгляду справи. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позову знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, та були визнані відповідачем в повному обсязі, суд вважає, що позивач має всі законні підстави для подання регресного позову до відповідача про стягнення страхового відшкодування, та, останній, підлягає задоволенню. В порядку ст.ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 768, 40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6531,40 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved