Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з ФОП [PERSON], з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 07.11.2016 року, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку за період з 08.11.2014 року по 07.11.2016 року у сумі 40 412,08 грн. Обгрунтовуючи позов позивач посилався на те, що між сторонами 25.11.2008 року укладено трудовий договір №2008112500001, згідно якого позивач був прийнятий на посаду юриста, вказаний договір зареєстровано у Дарницькому районному центрі зайнятості. В травні 2014 року позивач вирішив звільнитись та звернувся до відповідача з проханням з"явитись до Дарницького районного центру зайнятості для розірвання укладеного трудового договору, оскільки відповідач не з"являвся до центру зайнятості, позивач був змушений звернутись до суду. Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 10.11.2014 року, яке залишено без змін апеляційною та касаційною інстанціями, розірвано трудовий договір між працівником і фізичною особою від 25.11.2008 року, укладений між позивачем та відповідачем, зареєстрований за №2008112500001 у Дарницькому районному центрі зайнятості та стягнуто з відповідача на користь позивача 2000,23 грн. заробітної плати за квітень та травень 2014 року, 5434,44 грн. компенсації за невикористану відпустку, середній заробіток за період з 19.05.2014 року по 07.11.2014 року в сумі 8968,32 грн., 1200,00 грн. відшкодування моральної шкоди. Оскільки відповідачем не у повному обсязі було виконано вказане рішення суду, позивач просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 08.11.2014 року по 07.11.2016 року у сумі 40 412,08 грн.. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов у повному обсязі. В судовому засіданні представники відповідача позов не визнали та просили суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, крім того, подали до суду письмові заперечення на позов. Суд, заслухавши пояснення позивача та представників відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає необхідним позов задовольнити частково, виходячи з наступного. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Між ФОП [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з другої сторони, 25.11.2008 року був укладений трудовий договір, який зареєстрований за №2008112500001 у Дарницькому районному центрі зайнятості. В трудову книжку позивача було внесено відповідний запис про прийняття на роботу за №1. Позивач запропонував відповідачу з`явитися до Дарницького районного центру зайнятості для розірвання трудового договору, проте відповідач до центру не з"явився. Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 10.11.2014 року, яке залишено без змін апеляційною та касаційною інстанціями, розірвано трудовий договір між працівником і фізичною особою від 25.11.2008 року, укладений між позивачем та відповідачем, зареєстрований за №2008112500001 у Дарницькому районному центрі зайнятості та стягнуто з відповідача на користь позивача 2000,23 грн. заробітної плати за квітень та травень 2014 року, 5434,44 грн. компенсації за невикористану відпустку, середній заробіток за період з 19.05.2014 року по 07.11.2014 року в сумі 8968,32 грн., 1200,00 грн. відшкодування моральної шкоди. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. На виконання вказаного рішення суду, державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ в м.Києві 31.07.2015 року відкрито виконавче провадження №48380062. В кінці грудня 2015 року відповідач перерахував на рахунок ВДВС кошти у сумі 7434,67 грн., однак із вказаної суми ВДВС утримано 10% виконавчого збору та перераховано на рахунок позивача кошти у сумі лише 6657,78 грн. Таким чином, відповідач перерахував на рахунок ВДВС кошти без врахування виконавчого збору, а тому станом на 07.11.2016 року відповідач повністю не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиконання з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, не проведення з вини відповідача розрахунку з позивачем є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Враховуючи те, що, середньоденна заробітна плата позивача складає 50 грн. (2000,23 грн. заробітна плата за квітень - травень 2014 року) / (21 робочий день у квітні + 19 робочих днів у травні). Однак, судом встановлено, що позивач не вірно розрахував кількість днів, за які вимагає стягнення середнього заробітку, оскільки ним здійснено розрахунок виходячи із календарних днів, а відповідно до п.8 постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", в такому розрахунку мають використовуватись саме робочі дні. Позивач розрахував середній заробіток з 08.11.2014 року, однак це вихідний день тому розрахунок необхідно розраховувати з 10.11.2014 року, з чого випливає, що відповідач заборгував перед позивачем середній заробіток за період з 10.11.2014 року по 07.11.2016 року за 500 днів (листопад 2014 року - 15 днів, грудень 2014 року - 23 дні, січень 2015 року - 19 днів, лютий 2015 року - 21 день, березень 2015 року - 21 день, квітень 2015 року - 21 день, травень 2015 року - 18 днів, червень 2015 року - 20 днів, липень 2015 року - 23 дні, серпень 2015 року - 20 днів, вересень 2015 року - 22 дні, жовтень 2015 року - 21 день, листопад 2015 року - 21 день, грудень 2015 року - 23 дні, січень 2016 року - 19 днів, лютий 2016 року - 21 день, березень 2016 року - 22 день, квітень 2016 року - 21 день, травень 2016 року - 19 днів, червень 2016 року - 19 днів, липень 2016 року - 22 дні, серпень 2016 року - 22 дні, вересень 2016 року - 22 дні, жовтень 2016 року - 20 днів, листопад 2016 року - 5 днів). На підставі викладеного, середній заробіток слід рахувати наступним чином: 500 днів (кількість днів затримки розрахунку) х 50 грн. (середньоденна разобітна плата) = 25 000,00 грн., саме вказану суму і необхідно стягнути з відповідача на користі позивача. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги частково ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи частково підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити частково. Вирішуючи позов таким чином, суд вважає необхідним згідно ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача 551,20 грн. судових витрат на користь держави, так як позивач звільнений по закону від сплати судового збору. На підставі викладено та

Outcome: partial