Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

Позивач, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі, - АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), звернувся 12 листопада 2018 року до суду з вищезгаданим позовом. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 25 березня 2013 року, відповідно до якої отримала кредит в розмірі 500,00грн. Взятих на себе зобов`язань відповідач не виконує, у зв`язку з чим, станом на 01 жовтня 2018 року виникла заборгованість у розмірі 17604,06 гривень, яку просить стягнути з відповідача та судові витрати у справі. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України судове засідання не проводиться. Відповідач [PERSON] правом подання відзиву на позов не скористалася. У відповідності до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлялася про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за місцем реєстрації, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подала, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, що [PERSON] (прізвище після укладення 23 серпня 2014 року шлюбу з [PERSON] змінено на «[PERSON]») (а.с.27) звернулася до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.30-33) з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 25 березня 2013 року, відповідно до якої отримала кредит в розмірі 500,00грн. (а.с.10). Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Відповідно до п.1.1.7.11 договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же період (а.с.18). У матеріалах справи відсутні докази про те, що дія договору була припинена за ініціативою однієї із сторін у спосіб, передбачений п.1.1.7.11 Умов. Таким чином договір від 25 березня 2013 року, укладений між сторонами, діє з часу його укладення по теперішній час. Строк, у межах якого банк міг звертатися до суду з вимогами до відповідача, не порушений. Умовами і правилами надання банком послуг, які разом із заявою відповідача є договором, передбачено винагороду банку, яка складається з: 1) процентів за користування кредитом, в тому числі за користування простроченим кредитом і овердрафтом, 2) плати за випуск та обслуговування платіжної карти, 3) інших комісій і штрафних санкцій - якщо такі будуть (а.с.12-26). Договір є зобов`язанням і, відповідно, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків (ст.11 Цивільного кодексу України). Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України). Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054 ЦК є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. У порушення вищевказаних норм закону та умов договору відповідач зобов`язання вказаним договором належним чином не виконав. Позичальник зобов`язується повернути суму кредиту, відсотків, винагороди, комісії відповідно до Заяви та Умов. При оформленні кредитної картки відповідач була ознайомлена і погодилася з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами банку, що підтверджується його підписом на заяві про оформлення картки (а.с.10 зворот). В заяві про відкриття банківського рахунку і отримання кредитної картки відповідач зазначив про свою згоду з тим, що вказана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами, складають договір, укладений між ним і банком про надання банківських послуг. Згідно з п.2.1.1.5.5 Умов та правил, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Умовами і правилами надання банківських послуг передбачено, що для надання послуг банк відкриває клієнту картковий рахунок, його вид і строк дії визначений в заяві і в пам`ятці клієнта, підписанням якої клієнт і Банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата відкриття рахунку, зазначена в розділі відмітки Банку. Погашення кредиту здійснюється шляхом поповнення рахунку готівкою або у безготівковому порядку. При порушенні строків платежів позичальник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. і 5% від суми позову. Картковий рахунок відкритий на невизначений строк. Строк дії картки зазначений на лицьовій стороні Карти. По закінченню строку дії картки відповідна картка продовжується Банком на новий строк, якщо раніше (до початку місяця закінчення строку її дії) не надійшла письмова заява Держателя про закриття карткового рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картковому рахунку для оплати послуг з виконання розрахункових операцій з карткового рахунку і при дотриманні інших умов, передбачених договором (а.с.11-26). Відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, станом на 01 жовтня 2018 року відповідач має заборгованість за кредитом в сумі 17604,06грн., яка за розрахунком банку складається з наступного: тіло кредиту - 4354,35грн., по відсоткам за користування кредитом - 3537,98грн., пеня - 8397,25грн., штрафів - 500,00грн. (фіксована частина), 814,48грн. - (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.7-9). Враховуючи правову природу зобов`язань, які виникли між сторонами у справі, їх неналежне виконання відповідачем, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача тіла кредиту 4354,35грн. Щодо нарахованих позивачем відсотків за користування кредитом суд виходить з наступного. Із Заяви позичальника від 25 березня 2013 року, Умов надання і Правила банківських послуг, Пам`ятки клієнта та Витягу з тарифів Банку, доданих до позову, які є частиною укладеного між сторонами кредитного договору, не вбачається, яка процентна ставка була погоджена сторонами на момент укладення договору, оскільки позивачем надано суду витяг з Тарифів, який стосується всіх видів кредитних карт, які випускаються АТ КБ «ПриватБанк» та не дають суду можливості ідентифікувати вид кредитної картки, яка була видана позичальнику. Разом з тим, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що з моменту укладення кредитного договору №б/н від 25 березня 2013 року діяла процентна ставка у розмірі 34,80% річних (2,9% на місяць), з 01 вересня 2015 року розмір відсоткової ставки було збільшено до 43,20% річних (3,6% на місяць), з 01 грудня 2016 року зменшено до 42,00 % річних (3,5% на місяць) (а.с.7, 8). Згідно із ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам: 1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс;2) індекс повинен ґрунтуватися на об`єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів; 3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували застосування сторонами у договорі змінюваної процентної ставки, встановленої у відповідності до вимог частин 4-6 ст.1056-1 ЦК України. У абзаці 1 пункту 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз`яснено, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі ст.1056-1 ЦК України у зв`язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. У абзаці 3, 4 пункту 28 вказаної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року судам роз`яснено, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору, відповідно до вимог ст.ст.641-642 ЦК України або в порядку, визначеному ч.6 ст.1056-1 ЦК України. При підвищенні процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди, тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора, тощо. Згідно з пунктом 2.1.1.5.4 Умов і правил надання банківських послуг клієнт зобов`язаний при незгоді із змінами правил і/або тарифів надати банку письмову заяву про розірвання договору і погасити виниклу перед банком заборгованість (а.с.21 зворот). Таким чином, в даному випадку позичальник позбавлений права не погодитися на зміну умов договору, і, у випадку незгоди із запропонованими змінами, зобов`язаний ініціювати розірвання договору. Отже, така умова договору про право банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ст.217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Суд відхиляє як доказ розрахунок заборгованості за відсотками наданий позивачем, оскільки ним застосовані збільшені розміри процентної ставки, тоді як збільшення розміру процентної ставки визнано судом протиправним. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Отже, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. З такою позицією погодився й Верховний Суд у своїй постанові по справі №775/7704/15 від 23 січня 2018 року. Визначаючи розмір заборгованості відповідача по відсотках, суд вважає за необхідне застосувати відсоткову ставку в розмірі 34,80 відсотків річних як таку, що була встановлена на момент отримання відповідачем кредитної картки та відкриття карткового рахунку. Станом на 30 листопада 2016 року заборгованість за кредитом відсутня (а.с.8). Перевіривши розрахунок позивача, суд не погоджується з розрахунком позивача щодо нарахованих відсотків за період з 01 грудня 2016 року по 01 жовтня 2018 року. Заборгованість за відсотками за період з 01 грудня 2016 року по 01 жовтня 2018 року (22 місяці), складає 2778,08грн. з урахуванням залишку заборгованості за кредитом станом на 01 жовтня 2018 року 4354,35грн. та відсоткової ставки 2,9% в місяць (34,80% річних) - (заборгованість за кредитом 4354,35 х 34,80:100:12 місяців х 22 місяців = 2778,08), тому визначений позивачем розмір заборгованості за відсотками підлягає зменшенню з 3537,98грн. до 2778,08грн. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача пені та штрафів, суд виходить з наступного. Суд зазначає, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Конституційний Суд України в рішенні від 10 листопада 2011 року N15-рп/2011 зазначає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (п.1 ч.2 ст.92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже вбачається, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Відповідно до ст.129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права. Згідно п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є (зокрема) справедливість, добросовісність та розумність. Тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, з урахуванням їх розміру. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у Постанові від 19 вересня 2018 року по справі №664/2784/15-ц. Так, при вирішення даного питання суд враховує, що розмір пені перевищує у два рази розмір тіла кредиту, з чого слідує, що розмір пені є нерозумним та несправедливим. Тому суд, враховуючи, що заявлена позивачем неустойка складається з пені та штрафів, уникаючи подвійної відповідальності за порушення зобов`язань за договором, стягує з відповідача лише штрафи - 500,00грн. (фіксована частина) та 356,62грн. (процентна складова) (5% від суми заборгованості 7132,43грн. (4354,35+2778,08 =7132,43 )) та відмовляє в задоволенні вимоги про стягнення пені. Таким чином, загальна заборгованість, яку суд стягує з відповідача на користь позивача становить: 7989,05грн., яка розраховується судом наступним чином: 4354,35грн. (тіло кредиту) + 2778,08грн. (заборгованість за відсотками) + 500,00грн. штрафу (фіксована частина), штрафу - 356,62грн. (процентна складова), в іншій частині позову - відмовити. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору в сумі 1762,00грн. З урахуванням викладеного,

Outcome: partial