Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

В листопаді 2014 року ПАТ КБ „Приватбанк" (надалі Банк) звернулось до суду з вищевказаним позовом до [PERSON], який мотивовано тим, що 16.04.2008 року, відповідно до укладеного договору №VIXRRC10280033, відповідач як позичальник отримав кредит в розмірі 5 045,69 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «Приватбанк» є правонаступником прав та обов'язків Закритого Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» та у зв'язку з реорганізацією назву позивача змінено на Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк». 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та Банком договір (надалі Договір), про що свідчить підпис відповідача у заяві. В зв'язку з тим, що відповідач не виконав належним чином умови укладеного Договору, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив суд стягнути з відповідача заборгованість за вказаним Договором, яка станом на 13.11.2014 року становить 35 491,74 грн., та складається з наступного: - 4 314,25 грн., - заборгованість за кредитом; - 507,40 грн., - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 1 271,48 грн., - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 27 232,34, грн., - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи, відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), - 1 666,27 грн. - штраф (процентна складова). В судове засідання представник позивача - ПАТ КБ «Приватбанк» Ліфанова Л.М. не з'явився, надіслав на адресу суду заяву, якою просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача за довіреністю [PERSON], не з'явився, надіслав на адресу суду заяву у якій просив розглядати справу у його відсутність, надіслав до суду також письмові заперечення проти позову. Доводи заперечень проти позову зводяться до того, що, представником позивача заперечується факт укладення кредитного договору на підставі наданих позивачем копій документів, оскільки зазначені Умови надання споживчого кредиту фізичним особам [PERSON] не підписувалися. Окрім того, в заяві [PERSON] про видачу кредиту, копія котрої міститься в матеріалах справи, не визначено, на які саме Умови надання споживчого кредиту фізичним особам «Рострочка» «Стандарт» погоджувався відповідач, ким і коли вони були затверджені. Представник відповідача піддає сумніву, те, що позивачем представлено саме ті умови надання споживчого кредиту фізичним особам, що діяли у 2008 році при укладенні даного Договору. Тому вказує, що в будь - якому випадку не можливо встановити, що надана позивачем копія Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (без дати їх затвердження) являються саме тими Умовами на які погоджувався відповідач у 2008 році при укладенні вказаного Договору. Посилаючись на ч. 2 ст. 1055 ЦК України вважає, що оскільки кредитний договір укладений з недодержанням письмової форми він є нікчемним. Також представник позивача вказує на те, що позивачем не дотримано ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки несправедливими є зокрема умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем неправомірно великої суми компенсації (понад 50 % вартості продукції), у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Вважає справедливою вимогу про стягнення пені у розмірі 2522,85 грн. Також вважає, що умова договору про нарахування комісії є нікчемною, а потрійне стягнення неустойки за одне й те ж порушення є неправомірним, оскільки такі положення договору відповідно порушують ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та ст. 61 Конституції України. Також представник позивача просив застосувати строк позовної давності до вимог позивача про стягнення неустойки, яка нарахована позивачем за строк, що перевищує один рік та про зменшення розміру неустойки. Зокрема вказав, що станом на 13.11.2014 року розрахунок розміру заборгованості [PERSON] перед позивачем повинен мати такий вигляд: 4314,25 грн. - заборгованість за кредитом; 507, 40 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2522,85 грн., - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором, а всього на загальну суму 7344, 50 грн. З наведеного вище, суд приходить до висновку, що позов відповідачем визнається частково у розмірі 7344, 50 грн. Дослідивши матеріали справи, та представлені суду докази в їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч.1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У цьому зв'язку, суд критично ставиться до твердження представника відповідача з приводу того, що кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, оскільки письмову форму договору позивачем та відповідачем при укладенні договору дотримано, що стверджується відповідними письмовими заявами, що підписані відповідачем. (а.с. 9 - 10). Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено судом, 16.04.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», як кредитором та відповідачем [PERSON] шляхом підписання заяви разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» укладено договір №VIXRRC10280033, відповідно до якого відповідач як позичальник отримав споживчий кредит в розмірі 5 045,69 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно досягнутої домовленості заборгованість за отриманим кредитом погашається щомісячними платежами. Відповідно до п.п.3.2.2-3.2.3. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» позичальник зобов'язується погашати кредит в порядку і строки відповідно до заяви, сплатити відсотки за його користуванням відповідно до Заяви та п.п.4.1.,4.2. даних Умов та Тарифів. Відповідно до п.п.3.2.4. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» позичальник зобов'язується сплатити Банку винагороду в строки та розміри згідно Тарифів, Заяви та даних Умов. Відповідно до п.4.1. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» за користування кредитом у період з дати укладання даного договору до дат погашення Кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки в розмірі зазначеному в Тарифах та Заяві. Згідно п.3.3.3. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка», з якими відповідача ознайомлено, Банк має право зажадати дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов'язані за договором в повному обсязі в разі порушення позичальником зобов'язань, передбачених Договором. Згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вимог договору та Закону. Згідно ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, згідно розрахунку суми боргу, представленої банком, заборгованість відповідача по договору станом на 13.11.2014 року становить 35 491,74 грн. Суд погоджується з твердженнями представника позивача, з приводу порушень відповідачем взятих на себе при укладенні договору споживчого кредиту зобов'язань, щодо неповернення кредитних коштів, процентів за користування кредитом та відповідно штрафних санкцій (неустойки) за невиконання (неналежне виконання) умов договору, однак приймає до уваги твердження представника відповідача щодо нікчемності певних положень договору, необхідності застосування строку позовної давності до вимог про стягнення неустойки та зменшення розміру неустойки у зв'язку з її перевищенням розміру реальних збитків кредитора, а як наслідок невірності здійснення розрахунку заборгованості, зокрема. Вимога позивача про стягнення з відповідача 1271, 48 грн. заборгованості по комісії за користування споживчим кредитом, не узгоджується та входить в пряму суперечність з вимогами ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якою передбачено, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь - які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь - яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону є нікчемною. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що оскільки умова договору щодо встановлення комісії за користування кредитом не є послугою, що безпосередньо надавалась відповідачеві (та фактично і безпосередньо не пов'язана з нею), така умова договору є нікчемною в силу ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому вимога позивача щодо стягнення з відповідача цієї заборгованості не підлягає до задоволення. Вказаний висновок суду також узгоджується з п. 3.6 Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», згідно якого банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Що стосується доводів представника відповідача про неправомірність вимог банку щодо одночасного стягнення різних видів неустойки (штрафу та пені) за одне й те ж порушення зобов'язання та відповідно недотримання банком норм ст. 61 Конституції України та ст. 549 ЦК України, то необхідно виходити з такого. Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків погашення кредиту і строків погашення процентів за користування ним, тобто за порушення п.п. 3.2.2. та п. 3.2.3. Договору. (п. 5.1. Умов). Згідно з п. 5.3 (Умов) сторонами передбачена додаткова відповідальність у виді сплати штрафів (фіксована частина - 500 грн., та процентна складова - 5% від суми заборгованості) за порушення позичальником строків платежів по будь - якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів. Згідно зі ст. 611 ЦК України до складу неустойки, яка підлягає стягненню у разі порушення зобов'язання за договором, входить як штраф, так і пеня. При цьому штраф і пеня визначені за різні порушення умов договору. Так, згідно з п.п. 5.1 та 5.3 кредитного договору сторонами передбачено, що у випадку порушення відповідачем зобов'язання за договором, останній несе відповідальність у вигляді штрафу та пені. Суд звертає увагу, зокрема на те, що штраф та пеня відповідно до умов кредитного договору настають при різних обставинах порушення зобов'язання зі сторони боржника, а, відтак, є різними видами відповідальності за порушення зобов'язань боржником. Аналогічна позиція, зокрема, але не обмежуючись зазначена в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 19.03.2014 року, у справі № 6-51731св13. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що дані види цивільно-правової відповідальності, передбачені за різні порушення зобов'язання а саме: порушення позичальником строків платежів по будь - якому з грошових зобов'язань, передбачених Договором, та визначає її розмір - 500 грн., + 5% від суми заборгованості (п. 5.3. Умов), а п. 5.1. Умов, передбачає відповідальність за порушення позичальником строків погашення кредиту і строків погашення процентів за користування ним, тобто за порушення п. 3.2.2. та п. 3.2.3. даних Умов. П. 5.1 та п. 5.3, як Умови, які передбачають відповідальність у виді неустойки (пені та штрафу - відповідно) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання мають відмінності щодо обставин настання такої відповідальності, порядку, часу та розміру нарахування. Вказане приводить суд до висновку, що п. п. 5.1. та п. 5.3. передбачено відповідальність за різні порушення зобов'язання, та настають вони за різних обставин. Визначаючись щодо стягнення штрафу у фіксованій частині з відповідача, суд враховує, що відповідно до положень ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання і не може визначатися в твердому (фіксованому) розмірі. Натомість, позивач просить стягнути з відповідача з поміж іншого штраф, який складається з фіксованої частини в розмірі 500,00 грн., що суперечить положенню ч.2 ст. 549 ЦК України, тому позов в цій частині задоволенню також не підлягає. Аналогічна правова позиція, щодо правової природи штрафу та пені як видів неустойки і можливості їх одночасного застосування за порушення цивільно - правового зобов'язання сформована в Постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року, у справі № 6-116цс13. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 27232 грн., 34 коп. (п.5.1. Умов) розрахована позивачем з 2008 року по 13 листопада 2014 рік. (а.с. 7-8). Представник відповідача у своїх запереченнях проти позову заявив клопотання про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення неустойки, яка нарахована у розмірі 27232 грн., 34 коп. (п. 5.1. Умов). У цьому зв'язку суд зважає на те, що відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно ч. 1,2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом встановлюється спеціальна позовна давність, скорочена або більш тривала, порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до п. 5.4. (Умов) нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань, передбачених п.п. 5.1., 5.2., 5.3, цих Умов, здійснюється протягом 3 (трьох) років з дня, коли відповідне зобов'язання повинне бути виконане позичальником; а п. 5.5. Умов встановлює, що терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування ним, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю 5 (п'ять) років. Пунктом п. 5.1. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам встановлено, що при порушенні позичальником будь - якого із зобов'язань, передбачених Заявою та п.п. 3.2.2, 3.2.3. даних Умов банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день просрочки платежу. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що розмір пені обчисленої за 3 (три) роки, згідно ст. 259 ЦК України за договором від 16.04.2008 року, укладеного між Приват банком та [PERSON] станом на 13.11.2014 року становить (з 24.11.2011 року (три роки до дня звернення позивача до суду з позовом) по 13.11.2014 року (день по який позивач просить стягнути неустойку) - 4314, 25 * 0,5% * 1084 дні = 23383,24 грн. Крім того, представник відповідача, посилаючись на положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України якими передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений рішення суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, просив суд зменшити розмір неустойки у виді пені, згідно п. 5.1 (Умов). Зважаючи на конструкцію вказаної норми Закону, яка надає суду право зменшувати розмір неустойки у разі якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, приходить до висновку, що таке право у суду виникає виключно у випадках за наявності у сукупності двох обставин 1) якщо розмір неустойки явно перевищує розмір збитків, та за наявності обставин, які мають істотне значення. Представником відповідача зазначено, що він просить врахувати, що відповідач являється пенсіонеркою за віком, являється особою похилого віку, та отримує мінімальну пенсію, що підтверджується копією пенсійного посвідчення, більше у відповідача ніяких доходів немає. Суд вважає за можливе врахувати вказані обставини, оскільки вони мають істотне значення, та відповідно скористатись своїм правом визначеним ч. 3 ст. 551 ЦК України, та зменшити розмір неустойки до 4821 грн. 65 коп., що буде відповідати розміру збитків, що спричинено позивачу, у зв'язку з невиконанням боржником зобов'язань (заборгованість за кредитом + заборгованість по процентам за користування ним). Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення а саме в частині стягнення: 4314, 25 грн., заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 507, 40 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом (п. 3.2.3. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам); 4821 грн., 65 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, (п. 5.1. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам), 1 666,27 грн. - штраф (процентна складова), за порушення позичальником строків платежів по будь - якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів (п. 5.3. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам). Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про несправедливість інших умов укладеного договору, оскільки відповідач будь - яким чином не оспорив з 2008 року несправедливість окремих його умов (з якими вона на даний час висловлює свою незгоду) посилаючись на ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів». П. 5.1 Умов є дійсним, відповідач на них погодилась, а тому вказаний пункт договору має виконуватись. Твердження представника відповідача про те, що відповідач по справі [PERSON], не підписувала вказаний договір, суд не приймає його до уваги, оскільки усіма доводами своїх послідуючих заперечень представник відповідача чітко вказував, що такий договір [PERSON] з позивачем укладався. Будь - яких інших доказів, які б спростовували доводи позивача, щодо укладення договору з відповідачем, представником відповідача не представлено. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач отримала на підставі укладеного договору кредитні кошти зі сплатою відсотків за користування, але взяті на себе зобов'язання не виконала, чим істотно порушила умови укладеного договору. Зазначені обставини переконують суд в наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення встановленої судом реальної заборгованості з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві - відмовлено. Враховуючи те, що позов на користь позивача задовольняється частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у виді судового збору у розмірі 113 грн. 09 коп., в іншій частині судові витрати підлягають залишенню за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: partial