Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа - третя Запорізька державна нотаріальна контора, про визначення часток в спільній сумісній власності та визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] року померла [PERSON], мати позивача. За час перебування в шлюбі батьки позивача [PERSON] та [PERSON] приватизували квартиру [ADDRESS], без визначення часток, про що 11.02.1994 року виконавчим комітетом Орджонікідзевської районної ради видано свідоцтво про право власності [NUMBER]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді частки в спільній сумісній власності в квартирі [ADDRESS] та грошові вклади, які знаходяться в Ощадному банку м. Запоріжжя. Ще за життя матері між дітьми та батьками виникла домовленість, що спірна квартира перейде у спадок позивачу, оскільки відповідачу вже надана була вагома грошова допомога. Після смерті матері позивач фактично прийняла спадщину, а саме: усі речі які їй належали, а також забрала ощадну книжку на ім'я матері, прийняла 1/2 частку квартири [ADDRESS] за якою доглядала, сплачувала усі платежі по її утриманню. Після смерті матері позивача, ані батько, ані відповідач не мали заперечень, щодо прийняття позивачем спадкового майна, яке належало матері. На теперішній час позивач має намір розпорядитися своєю власністю, однак не може цього зробити з причини того, що після смерті матері позивач не встигла звернутися у встановленому законом порядку до державної нотаріальної контори м. Запоріжжя з заявою про прийняття спадщини за законом, але прийняла спадщину фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, а також у зв'язку з тим, що загублені правовстановлюючі документи на квартиру. Позивач просить суд визначити частки в спільній сумісній власності, визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року, визнати за нею право власності на усі грошові вклади зі всіма відсотками та компенсаційними нарахуваннями, які знаходяться на зберіганні в теріторіальному відокремленому безбалансовому відділенні № 10007/0265 філії - Запорізьке обласне управління Публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги, викладені в позовній заяві підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, надала заяву, посвідчену тимчасово виконуючою обов'язки нотаріуса міста Москви [PERSON] - [PERSON], згідно до якої, відповідач [PERSON] з позовом ознайомлена, проти позову не заперечує та просить справу розглядати за її відсутності. Представник третьої особи третьої Запорізької державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про день та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, заперечень не надав. Вислухавши пояснення представника позивача, пояснення свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження позивача [NUMBER], батьками [PERSON]. є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Згідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER] позивач [PERSON]. уклала шлюб 28.07.1973 року з [PERSON] та після реєстрації шлюбу присвоїла прізвище чоловіка „[PERSON]" (а.с. 10). Відповідно до свідоцтва [NUMBER] про право власності на житло, виданого 11.02.1994 року виконавчим комітетом Орджонікідзевської районної ради, квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12 ). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м. Запоріжжя 02.08.1995 року, актовий запис № 6984, [PERSON] померла [INFO] року (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді частки в спільній сумісній власності в квартирі [ADDRESS] та грошові вклади, які знаходяться в Ощадному банку м. Запоріжжя, які позивач фактично прийняла у спадок. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України, долі кожного з співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. З урахуванням викладеного, частки [PERSON] та [PERSON] складають по 1/2 частини кожному квартири за адресою: [ADDRESS], а частка [PERSON], яка померла [INFO] року, складала 1/2 частину зазначеної квартири. Таким чином, після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS]. 14.11.2014 року [PERSON] звернулась до третьої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про роз'яснення їй, чи має вона право подати заяву про прийняття спадщини або отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року. Державним нотаріусом третьої Запорізької державної нотаріальної контори Коцило С.В. листом від 14.11.2014 року № 2674/02-14 [PERSON] роз'яснено, що для прийняття спадщини за законом згідно зі ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року та п. 5 прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлюється строк у шість місяців з дня відкриття спадщини шляхом фактичного вступу в управління або володінням спадкового майна або подання в нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Термін для прийняття спадщини може бути продовжений судом, якщо він визнав причини пропуску поважними (а.с. 47). Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, заповіту [PERSON] не залишила, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (а.с. 50,52). Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] пояснили суду, що позивач фактично прийняла у спадок грошові вклади, домашні речі, які належали [PERSON], а також частку квартири [ADDRESS] м. Запоріжжя, оскільки одразу після смерті матері прийняла майно та вступила у його володіння та управління цим майном, здійснювали його догляд і обслуговування, прийняла у користування речі домашнього вжитку, належні спадкодавцю. Дані обставини визнаються та підтверджуються відповідачем - [PERSON], рідною сестрою позивача. Аналіз пояснень сторін у справі та свідків свідчить, що прийняття спадкового майна позивачем відбулося одразу після смерті матері. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню та вважаються встановленими. За таких обставин суд приходить до переконання, що позивач довела факт прийняття нею спадщини шляхом вступу у володіння спадковим майном. Виходячи з положень ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, прийняття частини спадкового майна означає прийняття спадщини в цілому. Дані обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Відповідно до роз'яснень викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 „Про судову практику у справах про спадкування", відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема відповідні правила ЦК України в редакції 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. До відносин з приводу спадкування майна після померлої [PERSON] необхідно застосовувати положення Цивільного кодексу України в редакції 1963 року, що діяли на той час. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України 1963 року, спадкування здійснюється за законом чи за заповітом. При спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги у рівних частках є його діти, подружжя та батьки. Часом відкриття спадщини, згідно зі ст. 525 ЦК України в редакції 1963 року, визнається день смерті спадкодавця. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Заповіту на випадок свої смерті [PERSON] не залишила, відповідно до ст. 529 ЦК України (редакції 1963 року) право на спадщину за законом одержують спадкоємці першої черги. Відповідно до ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Для придбання спадщини, відповідно до ст. 548 ЦК України в редакції 1963 року необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, передбачено, що діями, які свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ спадкоємця до управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР (затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР № 45/5 від 31.10.1975 року), свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, які прийняли спадщину, тобто тим, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини. Таким чином, суд вважає встановленим той факт, що позивач, як спадкоємець першої черги за законом після смерті матері [PERSON] фактично прийняла спадщину. Згідно вимог ст. 553 ЦК України в редакції 1963 року спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Прийняття і відмова від спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Позивач до нотаріальної контори з заявою про відмову від спадщини після смерті матері не зверталася, однак прийняла спадщину фактом вступу в управління і володіння спадковим майном згідно ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року - прийняла особисті речі померлої, ощадну книжку, частку квартири. Згідно ст. 208 „Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затверджений наказом № 20/5 03.03.2004 року МЮ України - „Спадкоємець, який прийняв частину спадщини вважається таким, що прийняв всю спадщину". Згідно до Постанови Пленуму ВС України № 4 від 24.06.1983 року „Про практику розгляду судами справ про спадщину" (із змінами № 13 від 25.12.1992 р. та № 15 від 25.05.1998 року) п. 4 передбачено, що якщо у шестимісячний строк для прийняття спадщини позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Вирішуючи спір, суд дійшов до висновку, що після смерті [PERSON] спадкове майно за правилами ст.ст. 529, 548, 549 ЦК України в редакції 1963 року позивач прийняла, що було можливо в силу ст.ст. 548-549 ЦК України в редакції 1963 року, якій діяв на той час, тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved