Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Позивач звернуалсь до суду з зазначеним позовом, зазначивши, що їй на праві приватної власності належить 81\\150 частини житлового будинку №21 по вул.. Фрунзе в м. Таврійськ, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. В даному житловому приміщенні зареєстрований дядько позивача та його син, який у ньму не проживає з 1994 року, комунальних послуг не сплачує, особистих речей в будинку немає. Через реєстрацію відповідача в спірному житловому приміщенні, позивач не може вільно користуватися та розпоряджатися будинком, змушена сплачувати комунальні послуги за відповідача, у звязку з чим просила суд, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, шляхом зняття з реєстраційного обліку. Позивач в судове засідання не зявився, в своїй письмовій заяві просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, будучі повідомленим належним чином про день, час та місце розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, а також у звязку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу що відповідає положенням ст. 224, ч.2 ст.197 ЦПК України. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до правил статей 71, 72 ЖК УРСР наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема, якщо вони не проживають у ньому без поважних причин понад шість місяців. З урахуванням ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в України» від 11.12.2003 року №1382 IV зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення,\~\~зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Так, судом встановлено, що власником 81\\150 частини будинку № 21, що розташована за адресою: Херсонська область м. Таврійськ, вул.. Фрунзе, є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом. В квартирі зареєстровані: [PERSON], який є дядьком позивача та його син - [PERSON], проте останній в спірному приміщені не проживає з 1994 р., особистих речей в будинку не має, фактично мешкає за іншої адресою. Оскільки відповідач прописаний у вказаному житловому приміщенні але понад встановлені законом строки не проживає, особистих речей в ньому немає, фактично мешкає за іншої адресою, суд вважає за доцільне позов задовольнити та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, що є підставою для зняття\~її з реєстраційного обліку за вказаною адресою. На підставі ст.ст. 405 ЦК України, ст..71.72 ЖК України, ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved