Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що після реєстрації шлюбу у сторін почалися непорозуміння, шлюбні відносини припинилися з серпня 2015 року. У шлюбі народився син: [PERSON], [INFO]. Спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя та збереження сім'ї, на думку позивача не можливе, в зв'язку з чим просить позов задовольнити. Крім того, з урахуванням уточнень позовної заяви, просить стягнути з відповідача [PERSON], аліменти на утримання сина: [PERSON], [INFO] у розмірі 65% від мінімальної заробітної плати до повноліття дитини, а у разі продовження дитиною навчання - до його закінчення; стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], до досягнення дитиною трьох років у розмірі 35 % від мінімальної заробітної плати, а в разі непрацездатності продовжити виплату до виповнення повноліття [PERSON], [INFO]. В позовній заяві вказує, що син проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS], відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не надає матеріальну допомогу сину, у зв'язку з чим була вимушена звернутись до суду із вказаним позовом. Позивач в судовому засіданні наголошувала на своїх позовних вимогах, просила позов задовольнити, з підстав, викладених у ньому. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначивши, що він не заперечує проти розірвання шлюбу, окрім того, наголошував, що він постійно сплачує аліменти в розмірі 2000 грн на утримання свого неповнолітнього сина. Останній платіж ним було здійснено за червень 2017 року. З огляду на викидане, відповідач повідомив про те, що він визнає позовні вимоги в частині сплати аліментів в розмірі двох тисяч на дитину щомісячно. При цьому, він просив врахувати добровільно сплачені аліменти при винесенні рішення. Щодо сплати аліментів на утримання дружини - відповідач категорично заперечував. Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 22.03.2017 року, сторонам надавався строк для примирення, проте, примирення не відбулось. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд дійшов до таких висновків. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з розірванням шлюбу та стягнення аліментів. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 22 березня 2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №301, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Від цього шлюбу сторони мають сина: [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 08.07.2014 (а.с.8). Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім обставин, передбачених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, які визнаються сторонами, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті права, наявні законні підстави для прийняття заяви відповідача про визнання позову в цій частині. Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] - існує формально, а тому підлягає розірванню. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на дитину [PERSON], [INFO], суд зазначає про таке. Згідно ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Виходячи з положень ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відображене і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Відповідно до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В судовому засіданні встановлено, що від шлюбу між [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 08.07.2014 (а.с.8). Дитина проживає з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS], відповідно до довідки наданої КК "Центр комунального сервісу» Святошинського району від 06.11.201 року (а.с. 5). Судовим розглядом встановлено, що дитина повністю знаходиться на утриманні та вихованні позивача. Будь-яких доказів в підтвердження передбачених ст. 182 Сімейного кодексу України обставин на підтвердження матеріального стану відповідача суду не надано, не встановлено таких і при розгляді справи. Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою ( ч.1 ст. 141 СК України). Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Вирішуючи питання суми аліментів, яка підлягає стягненню з відповідача, суд приймає до уваги, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. З урахуванням обставин, які перелічені в ст. 182 СК України, враховуючи обсяг позовних вимог, відсутність даних про наявність постійного доходу відповідача та його розміри, з огляду на часткове визнання позивачем позовних вимог, враховуючи положення ст. 61, 174 ЦПК України, суд вважає за можливе при визначенні розміру аліментів, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 2000, 00 грн, щомісячно, але не менше 30 % встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. починаючи з 19.07.2017 року. Що стосується дати з якої відповідач повинен сплачувати аліменти, слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 79 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Датою реєстрації позовної заяви є 19.01.2017 року, водночас,в судовому засіданні відповідач зазначив про сплату аліментів в добровільному порядку включаючи аліменти за червень місяць 2017 року. Позивач підтвердила вказані факти. Відповідно, при винесенні рішення суд враховує сплачену суму аліментів та період їх сплати, присудивши сплату аліментів за наступний місяць, тобто з 19.07.2017 року. Щодо аліментів на дружину, слід зазначити, що відповідно до ч.2 ст. 84 СК України дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч. 1 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання [PERSON], як дружини в розмірі 1/6 від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 19.01.2017 року і до досягнення [PERSON], [INFO], трьох років. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 1280 грн.

Outcome: partial