Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.07.2012 р. між сторонами укладено в простій письмовій формі договір позика, відповідно до якого відповідач отримала в борг суму коштів в розмірі 65000 гривень з кінцевим терміном повернення до 01.12.2016 р. на інвестування будівництва житла. 01.02.2013 р. відповідач отримала позику в розмірі 75000 доларів США з кінцевим терміном повернення до 01.12.2016 р. також з метою інвестування в будівництво. В зазначений строк відповідач взяті на себе зобов`язання виконала частково і 05.10.2017 р., 30.04.2018 р., 01.03.2019 р. в рахунок погашення боргу за розпискою від 09.07.2012 р. повернула частину позики на загальну суму 25000 доларів США. З урахуванням повернутих коштів сума заборгованості станом на день подання позову складає 110000 доларів США, яку позивач просить тягнути з відповідача в судовому порядку. 04.02.2020 р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Відповідач у справі подала заяву про визнання позову та ухвалення рішення про задоволення позову. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.07.2012 р. [PERSON] взяла в борг у [PERSON] 65000 доларів США для інвестування в нерухомість та зобов`язалась повернути їх до 01.12.2016 р. 01.02.2013 р. [PERSON] отримала в борг у [PERSON] 75000 доларів США для інвестування в нерухомість та зобов`язалась повернути їх до 01.12.2016 р. Як встановлено судом, відповідач 05.10.2017 р., 30.04.2018 р., 01.03.2019 р. в рахунок погашення боргу за розпискою від 09.07.2012 р. повернула частину позики на загальну суму 25000 доларів США. Зазначені обставини не заперечуються сторонами. Сума невиконаних зобов`язань за договорами позик від 09.07.2012 р. та від 01.02.2013 р. становить 110000 гривень. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підставі ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належнм чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст.610 ЦК України). Відповідно до положень ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів в борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можна встановити, що відбулася передача певної суми коштів від Позикодавця до позичальника. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22.08.2019р. у справі № 369/3340/16-ц. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.07.2019 у справі №524/4946/16-ц). Досліджені судом розписки від 09.07.2012 р.а та від 01.02.2013 р. містять підтвердження про отримання відповідачем грошових коштів від позивача та зобов`язання повернути їх. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Оскільки, матеріали справи не містять відомостей про виконання відповідачем своїх зобов`язань за договорами позики в повному обсязі, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог про стягнення суми боргу за договором позики в розмірі 110000 гривень. в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судові витрати у справі.

Outcome: approved