Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2010/07-К23 від 11.12.2007 року, мотивуючи тим, що 11.12.2007 року між Банком «Фінанси та Кредит» та відповідачем укладено вказаний кредитний договір, на підставі якого банк надав [PERSON] кредитні ресурси в сумі 873 000 гривень в тимчасове користування на умовах забезпеченості поворотності, строковості, платності з оплатою за процентними ставками, встановленими договорами. Банк повністю виконав перед відповідачем зобов`язання, які передбачені договором, однак свої зобов`язання [PERSON] незважаючи на обов`язок сплатити проценти належним чином не виконує. У зв'язку з чим банк просить стягнути з відповідача 4 058 091 грн. 25 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Причину неявки суду не повідомив. З урахуванням думки представника позивача та положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за вказаним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 11.12.2007 року між ВАТ «Банк "Фінанси та Кредит", в подальшому назву якого змінено на ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 2010/07-К23 (а.с.11-15), за яким банк надав, а позичальник (відповідач) отримав кредитні ресурси в розмірі 873 000 грн. та зобов'язався повернути кредит до 11.12.2022 року. Умовами п. 4.1. договору встановлено розмір процентів за користування кредитними коштами, який становить 17% річних. Згідно п. 4.3. Договору відповідач зобов'язався сплачувати проценти за користування кредитом щомісячно. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Не зважаючи на взяті на себе за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії зобов'язання, відповідач систематично порушував строки та розмір сплати процентів за користування кредитними коштами та повернення кредитних коштів, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 2010/07-К23 від 11.12.2007 року. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Відповідно до п. 6.1. договору, за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Позивачем станом на 29.11.2013 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором № 2010/07-К23 від 11.12.2007 року (а.с.4-6), відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості відповідача за кредитними зобов'язаннями за період з 25.01.2013 року по 29.11.2013 року в розмірі 4 058 091 грн. 25 коп., з яких: 13 790 грн. 24 коп. - строкова заборгованість по відсотках, 833 544 грн. 61 коп. - прострочена заборгованість по відсотках, 3 210 756 грн. 40 коп. - пеня. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором про є обгрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч.1, 611, 612, 1054 ч.2, 1050 ч.2, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ч.1, 197 ЦПК України,

Outcome: approved