Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Дев'ята донецька державна нотаріальна контора про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування, посилаючись на наступні обставини. [INFO] померла бабуся позивача - [PERSON], яка була зареєстрована та мешкала за адресою [ADDRESS]. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді ? частка вказаної квартири, яка належала позивачу та його померлій бабусі на праві спільної часткової власності, на підставі свідоцтва про право власності №7478, виданого представництвом фонду державного майна в Україні від 08.08.1996 року. На момент смерті спадкодавця та по теперішній час він мешкає за вказаною адресою. Спадкоємцем першої черги є дочка померлої, - відповідачка. Позивач є спадкоємцем за заповітом, який був складений його бабусею [PERSON] 13.01.1998 року та посвідченому приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №77. 8 серпня 2013 року за заявою відповідачки про те, що спадщину вона не приймає та отримувати свідоцтво про право на спадщину (обов'язкову частку) не бажає, Девьятою донецькою нотаріальною конторою заведено спадкову справу №287/2013. В той же день, 08.08.2013 року позивач надав заяву до Дев'ятої донецької державної нотаріальної контори про видач свідоцтва про право на спадщину за заповітом, надавши всі необхідні документи, однак 30.08.2013 року нотаріус винесла постанову про відмову у здійсненні нотаріальної дії, посилаючись на те, що доказів факту родинних відносин не надано, зокрема, що позивач є онуком спадкодавця. Позивач є сином [PERSON], матір'ю якої була [PERSON], у якої в період шлюбу було прізвище Шатерник. Додатковим доказом факту родинних відносин є те, що всі вони є уродженцями однієї місцевості Кемеровської області, в м. Донецьку тривалий час мешкали разом в одній квартирі, рівно як і в самому заповіті, [PERSON] заповідала позивачу частку квартири як онуку. Просить суд: - встановити факт родинних відносин між позивачем та [PERSON], визнавши позивача її онуком; - встановити факт належності свідоцтва про народження, виданого ст. Тяжинським райЗАГС 16.05.1951 року [NUMBER] [PERSON], яка народилась [INFO] в с. Ступишино Тяжинського району Кемеровської області, [PERSON]; - визнати за ним право власності на ? частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування Представник позивача - [PERSON], що діє на підставі довіреності, в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи - Дев'ятої державної донецької нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, витребувані матеріали спадкової справи, розглянувши справу у відповідності до ст. 11 ЦПК України в межах позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить по ? частки кожному квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру №7478 від 08.08.1996 року, виданого представництвом Фонду державного майна України в місті Донецьку. Право власності вказаних осіб на квартиру [ADDRESS] було зареєстроване в КП БТІ міста Донецька за №4/6Дк-846(204). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER], актовий запис №542. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді ? частки квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч.2 ст.4 розділу „Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, у редакції 16.01.2003р., який набрав чинності з 01.01.2004р., до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Судом встановлено, що [PERSON] померла до набрання чинності ЦК України, у редакції 16.01.2003р., таким чином на данні правовідношення розповсюджується дія ЦК України, в редакції 1963р. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 524 ЦК України (1963 року), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно зі статею 534 ЦК України (1963 року), кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Статтею 541 ЦК України (1963 року), передбачено, що заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Так, 13 січня 1998 року [PERSON] було складено заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] за яким все належне їй майно, в тому числі ? частки квартири [ADDRESS], вона заповіла своєму онуку - [PERSON]. Судом встановлено, що вказаний заповіт є чинним, що також підтверджується витягом з Спадкового реєстру (заповіти, спадкові договори) від 12.08.2013 року. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, наданої суду Дев'ятою держаною Донецькою нотаріальною конторою №287/2013, 8 серпня 2013 року [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON]. Разом з тим, 8 серпня 2013 року до нотаріальної контори звернулась відповідачка [PERSON] з заявою про те, що спадщину вона не прийняла та отримувати свідоцтво про право на спадщину за законом (на обов'язкову частку у спадщині) не бажає. 30 серпня 2013 року державним нотаріусом Дев'ятої донецької державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частку квартири [ADDRESS], з огляду на виявлені розбіжності у по батькові померлої [PERSON] та не поданням спадкоємцем свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON], тобто відомостей, які б підтверджували факт родинних відносини між померлою [PERSON] та [PERSON] Як розтлумачив Пленум Верховного Суду України у постанові № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Так, необхідність судового захисту права, шляхом визнання права власності на ? квартири позивачем обґрунтовується неможливістю оформлення спадкових прав через процедуру нотаріату. Однак, як вбачається з мотивувальної частини постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.08.2013 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частку квартири [ADDRESS], саме через розбіжності у по батькові померлої [PERSON] та не поданням спадкоємцем свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON], тобто відомостей, які б підтверджували факт родинних відносини між померлою [PERSON] та [PERSON] Отже, з викладеного вбачається, що при встановленні факту родинних відносин між померлою [PERSON] та [PERSON], зокрема, що позивач був онуком померлої, у позивача були всі умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, в зв'язку з чим суд вважає вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на ? частку спірної квартири після померлої [PERSON] передчасними та безпідставними, та такими, що задоволенню не підлягають. Разом з тим, розглядаючи вимоги позивача щодо встановлення факту родинних відносин між позивачем та [PERSON], визнавши позивача її онуком, суд виходить з наступного. Згідно з п.1 ч.1 статтею 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, родинних відносин між фізичними особами Разом з тим, згідно з п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Так, судом встановлено наступне. Як вбачається зі свідоцтва про народження, серії [NUMBER], актовий запис 9, [PERSON], народилась [INFO] та батьками якої були [PERSON] та [PERSON]. Згідно з довідкою від 24.07.1989 року, наданою відділом соціального забезпечення, [PERSON] дійсно була дружиною загиблого військовослужбовця [PERSON], який був оголошений безвісно відсутній у 1942 році. Разом з тим, як вбачається зі свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], її батьками були [PERSON] та [PERSON]. Однак, суд не надано жодних відомостей, які б свідчили про те, що [PERSON], внаслідок укладення шлюбу взяла прізвище «[PERSON]», рівно як і відомостей про те, що [PERSON] та [PERSON] були однією і тією ж особою. У відповідності із статтею 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана доказати ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Відповідно до вимог статті 212 ЦПК, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду насамперед встановленого значення. Суд оцінює належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності. Однак, позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що [PERSON] та [PERSON] (особа, якою було складено заповіт) є однією і тією ж особою. Разом з тим, позивач в своїх доводах посилається тільки на розбіжності виявлені в по батькові померлої [PERSON], при цьому, наявності розбіжностей виявлених у прізвищі померлої позивач не зазначає. [PERSON], яка внаслідок укладення шлюбів змінювала своє прізвище на «[PERSON]», після чого на «[PERSON]» є матір'ю позивача [PERSON]. Вказані обставини підтверджуються довідкою про укладення шлюбу №18 органом РАЦС Тяжинського району Кемеровської області, відповідно до якої [PERSON] змінила своє прізвище на «[PERSON]», свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], актовий запис №98, згідно з яким відповідачка змінила прізвище на [PERSON]. Отже, вимоги позивача щодо встановлення факту родинних відносин між померлою [PERSON], як бабусею та позивачем, як онуком, суд вважає недоведеними, необґрунтованими, такими, що не підтверджуються належними та допустимими доказами по справі, в зв'язку з чим задоволенню не підлягають. Разом з тим, доводи позивача на підтвердження своїх вимог щодо спільного проживання з померлою не підтверджені жодними по справі доказами, в зв'язку з чим суд також не може їх прийняти до уваги. Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині встановлення факту належності свідоцтва про народження, виданого ст. Тяжинським райЗАГС 16.05.1951 року [NUMBER] [PERSON], яка народилась [INFO] в с. Ступишино Тяжинського району Кемеровської області, [PERSON], оскільки у відповідності з ч.4 статті 25 ЦК України, цивільна правоздатність (здатність мати права та обов'язки) фізичної особи припиняється у момент її смерті. У відповідності з ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданому у відповідності з даним кодексом, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які приймають участь у справі. На підставі викладеного, розглянувши справу в межах позовних вимог, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], третя особа - Дев'ята донецька державна нотаріальна контора про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування необхідно відмовити. На підставі Постанови № 7 від 30 травня 2008 року Пленум Верховного Суду України у «Про судову практику у справах про спадкування», Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року ст. ст. ст. 524, 534,541 ЦК України (1963 року), статей 11, 25 ЦК України та

Outcome: dismissed