Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з 22.11.2019 перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК», третя особа: фізична особа-підприємець [PERSON] , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2019 залучено до участі в справі фізичну особу-підприємця [PERSON] в якості співвідповідача. В позовній заяві позивач посилалась на те, що 27 липня 2019 року між нею та відповідачем було укладено договір № 3904093 на туристичне обслуговування з додатком № 1 до цього договору, відповідно до якого вона придбала туристичного подорож на двох із дитиною до м. Коста-Дорада, Іспанія, з 30.08.2019 по 06.09.2019 у готелі з авіаперелітом, вартістю 34491,00 гривень, яка не відбулась з вини відповідача. В порушення положень ст. 24 Закону України «Про туризм», позивачу відповідачем не було повідомлено правила візового митного режиму для в`їзду в Іспанію для дитини позивача по не біометричному паспорту [NUMBER] (В ході виконання зазначеного договору, по наданим позивачем відповідачу документам для здійснення подорожі (закордонні паспорти позивача та дитини позивача, нотаріальна посвідчена заява батька дитини), які представник відповідача-третя особа перевірила та повідомила мені, що вони є достатніми\~для перетину\~державного кордону\~та для\~в`їзду/виїзду\~в Іспанію). Про необхідність отримання візи для в`їзду в Іспанію по не біометричному паспорту дитини позивача, відповідно до регламенту Євросоюзу 2017/850 від 17.05.2017, який містить перелік третіх країн, громадяни яких зобов`язані мати візи, а також країн, громадяни яких звільняються від дотримання цієї вимоги (Україна) - відповідач мене не повідомив. Внаслідок наведеного дитині позивача авіаперевізником було відмовлено в перевезенні з приводу відсутності візи для в`їзду в Іспанію у не біометричному паспорті та позивач не отримала придбану туристичну подорож, фактично внаслідок непрофесійної поведінки представника відповідача. Окрім вартості туристичної подорожі, позивач зазнала збитків у вигляді вартості проїзду до аеропорту «Бориспіль» на суму 831,47 грн., а також вартості нотаріально оформленої згоди батька на вивіз дитини за кордон у сумі 350 грн. Позивач була вимушена звернутися до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК», із вимогою про відшкодування їй сплаченого туру, що не відбувся з його вини, а також витрат, пов`язаних із підготовкою до подорожі, а також моральної шкоди, спричиненої їм з сином внаслідок непрофесійної поведінки відповідача. Претензію позивача відповідач задовольнив частково - в сумі 12 531,61 грн. Всього було завдано матеріальних збитків позивачу на 23 140,86 грн. (34491,00 грн. + 831,47 грн. + 350 грн. - 12 531,61 грн.). Крім того, позивач зазначила, що їй, внаслідок вказаних дій відповідача, було завдано моральну щкоду, яка полягає в тому, що вона сподівалась оздоровити дитину та забезпечити їй незабутні враження від запланованої подорожі , враховуючи при цьому, що наступав навчальний рік, а на наступний сезон її сину було заплановано планову операцію грудної клітини та його очікував тривалий післяопераційний період, що виключає можливість для дитини відпочити за кордоном на літніх канікулах у 2020 році . Також зазначила, що було завдано багато хвилювань, душевних переживань, неподобств і під час очікування, перебування в аеропорту та вимушеної дороги до дому, а також по приїзду додому, коли вона бачила, яке душевне потрясіння переніс син, що посилювалися значними психологічними стражданнями від пригніченого стану ї дитини, внаслідок чого вона була вимушена звернутися за психологічною допомогою синові. У зв`язку із пережитим в результаті зриву подорожі та відпочинку емоційним перевантаженням, яке посилило та зробило морально нестерпними хвилювання у зв`язку із значно пригнобленим станом дитини, позивач до цього часу не можу вийти із стану депресії, страждає від безсоння та втрати апетиту, не можу поновити колишній образ життя. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в 25000,00 гривень. Відповідач ТОВ «ТТВК» скористався своїм право на надання відзиву на позов, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки згідно умов Агентського договору №ТА396/12-17, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТТВК» (Туроператор) та фізичною особою-підприємцем [PERSON] Турагент), саме остання має безпосередній зв`язок з туристами та має повідомляти ним всі деталі подорожі, особливості перебування в іноземній країні, правила перетину державного кордону, страхування тощо. Обов`язок туроператора сформувати тур, запропонувати його для продажу своїм агентам, надати повний комплекс замовлених туристом послуг. Відносно ваучера № 3904093 туроператор надав послуги в повному обсязі, а обов`язок надавати детальну характеристику замовлених послуг туристам покладено саме на турагента. Крім того, відповідно до п.3.4.16 договору на туристичне обслуговування № 3904093 від 27 липня 2019 року Турист зобов`язаний своєчасно надати Турагенту пакет документів для оформлення в`їзних віз відповідно до термінів, зазначених на сайті Туроператора. Відповідно до п.4.3 Агентського договору туроператор не несе відповідальність «…за ненадання турагентом повної та достовірної інформації туристу про туристичне обслуговування, правила бронювання та ануляції туру, здійснення оплати туристичного продукту (туристичних послуг), передбачені цим договором, законодавством в сфері захисту прав споживачів і туристичної діяльності, а також у випадках недотримання Турагентом форми/змісті документів, встановлених Туроператором». На підставі викладеного відповідач вважає, що за надання неповної інформації Турагентом щодо правил візового митного режиму Туроператор не несе. Відповідач ФОП [PERSON] в відзиві на позовну заяву заперечувала проти задоволення позову з тих підстав, що на підставі існуючого Агентського договору №ТА396/12-17, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТТВК» (Туроператор) та фізичною особою-підприємцем [PERSON] Турагент) 27.12.2017, за порушення істотних умов договору відповідальність несе туроператор. Крім того, позивач була обізнана про візовий режим виїзду до країни Іспанія при наявності не біометричного паспорту громадянина України для виїзду за кордон, однак гарантувала, що на момент здійснення подорожі її дитина буде перетинати кордон на підставі оформленого біометричного паспорту. Позивач була ознайомлена з умовами договору, відповідно до яких була зобов`язана своєчасно надати Турагенту пакет документів для оформлення в`їзних віз відповідно до термінів, зазначених на сайті Туроператора. Також позивач не надала належних доказів щодо наявності вини відповідача стосовно заподіяння їй збитків та завдання їй моральної шкоди. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги, просила їх задовольнити з урахуванням заперечень на відзив. Представники відповідачів просили в позовів відмовити з підстав, зазначених вище. Крім того, представник ТОВ «ТТВК» зазначив, що вони намагалися мінімізувати збитки позивача від втрати поїздки, та повернули їй 12531,61 гривню, що становило вартість послуг готелю, які останній погодився повернути з урахуванням ситуації, що склалася. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази за принципами ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється\~ \~\~ на\~ \~\~ всі правовідносини, що виникають у державі. 27 липня 2019 року між позивачем та відповідачем ФОП [PERSON] було укладено договір № 3904093 на туристичне обслуговування з додатком № 1 до цього договору, відповідно до якого вона придбала туристичного подорож на двох із дитиною до м. Коста-Дорада, Іспанія, з 30.08.2019 по 06.09.2019 у готелі з авіаперелітом, вартістю 34491,00 гривень, яка не відбулась. Згідно ст. 20 Закону України „Про туризм"\~ туроператор несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування. Відповідно до ч. 1 ст.906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України Про туризм порушеннями законодавства в галузі туризму є порушення умов договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг. Згідно із ч. 10 ст. 20 Закону України Про туризм якість туристичних послуг повинна відповідати умовам договору, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються законодавством про захист прав споживачів. Так, ч. 4 ст. 10 Закону України Про захист прав споживачів передбачено, що за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Також ч. 1 ст. 33 Закону України Про туризм встановлено, що суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно із частинами 1 та 2 ст. 32 Закону України Про туризм за неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб`єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини. Отже, майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, тобто порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику завдано збитків. Відповідно до ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Згідно із ч. 13 ст. 20 Закону України Про туризм права й обов`язки, відповідальність сторін та інші умови договору між туроператором і турагентом визначаються відповідно до загальних положень про агентський договір, якщо інше не передбачено договором між ними, а також цим Законом. Згідно умов Агентського договору №ТА396/12-17 від 27.12.2017, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТТВК» (Туроператор) та фізичною особою-підприємцем [PERSON] Турагент), саме остання має безпосередній зв`язок з туристами та має повідомляти ним всі деталі подорожі, особливості перебування в іноземній країні, правила перетину державного кордону, страхування тощо. Обов`язок туроператора сформувати тур, запропонувати його для продажу своїм агентам, надати повний комплекс замовлених туристом послуг. Відносно ваучера № 3904093 туроператор надав послуги в повному обсязі, а обов`язок надавати детальну характеристику замовлених послуг туристам покладено саме на турагента. Крім того, відповідно до п.3.4.16 договору на туристичне обслуговування № 3904093 від 27 липня 2019 року Турист зобов`язаний своєчасно надати Турагенту пакет документів для оформлення в`їзних віз відповідно до термінів, зазначених на сайті Туроператора. Відповідно до п.4.3 Агентського договору туроператор не несе відповідальність «…за ненадання турагентом повної та достовірної інформації туристу про туристичне обслуговування, правила бронювання та ануляції туру, здійснення оплати туристичного продукту (туристичних послуг), передбачені цим договором, законодавством в сфері захисту прав споживачів і туристичної діяльності, а також у випадках недотримання Турагентом форми/змісті документів, встановлених Туроператором». В порушення положень ст. 24 Закону України «Про туризм», позивачу відповідачем не було повідомлено правила візового митного режиму для в`їзду в Іспанію для дитини позивача по не біометричному паспорту [NUMBER] (В ході виконання зазначеного договору, по наданим позивачем відповідачу документам для здійснення подорожі (закордонні паспорти позивача та дитини позивача, нотаріальна посвідчена заява батька дитини), які представник відповідача-третя особа перевірила та повідомила мені, що вони є достатніми\~для перетину\~державного кордону\~та для\~в`їзду/виїзду\~в Іспанію). Про необхідність отримання візи для в`їзду в Іспанію по не біометричному паспорту дитини позивача, відповідно до регламенту Євросоюзу 2017/850 від 17.05.2017, який містить перелік третіх країн, громадяни яких зобов`язані мати візи, а також країн, громадяни яких звільняються від дотримання цієї вимоги (Україна) - відповідач мене не повідомив. Внаслідок наведеного дитині позивача авіаперевізником було відмовлено в перевезенні з приводу відсутності візи для в`їзду в Іспанію у не біометричному паспорті та позивач не отримала придбану туристичну подорож, фактично внаслідок непрофесійної поведінки представника відповідача. Посилання представника ФОП Перкова [PERSON] на той факт, що позивач була обізнана про візовий режим виїзду до країни Іспанія при наявності не біометричного паспорту громадянина України для виїзду за кордон, однак гарантувала, що на момент здійснення подорожі її дитина буде перетинати кордон на підставі оформленого біометричного паспорту, суд сприймає критично, оскільки відповідач був зобов`язаний надати позивачеві повну та достовірну інформацію. З огляду на наведене та розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог та підстав, на які посилається позивач у позові, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі вартості туристичного продукту в сумі 21959,39,00 грн., з урахуванням того, що позивачеві було повернуто 12531,61 грн. , та стягненню даної суми з Турагента ФОП [PERSON] . Щодо витрат на оформлення дозволу на виїзд дитини за кордон та витрат на проїзд до міста Києва, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки ці витрати не передбачені умовами договору. Вимоги щодо відшкодування позивачеві моральної шкоди суд вважає за необхідне залишити без задоволення, оскільки між сторонами по справі існували договірні правовідносини, а до таких правовідносин не можуть бути застосовані підстави відшкодування шкоди, передбачені ст. 1167 ЦК України, яка регулює позадоговірні (деліктні) відносини. Оскільки такого виду відповідальності, як відшкодування замовнику моральної шкоди, не передбачає між сторонами договір на реалізацію туристичних послуг, то суд приходить до висновку про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 133, 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного, Закону України «Про туризм»,

Outcome: partial