Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17 вересня 2001 року, в якому у них народився син [PERSON], [INFO], який на даний час проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні. Поряд з тим, зазначив, що сімейне життя між сторонами поступово стало погіршуватись - перестали розуміти один одного, з приводу чого між ними виникали сварки, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. На даний час спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Шлюб набрав формальних рис, що суперечить його інтересам. Вважає, що за таких обставин подальше збереження шлюбу є неможливим в зв»язку з чим просив суд шлюб між ними розірвати. Сторони в судове засідання не з»явилися. Позивач [PERSON] подав до суду заяву, згідно якої розгляд справи просив провести без його участі, позов підтримав, надав згоду щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомленою у визначеному законом порядку. Причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутності, чи відкладення розгляду справи до суду не подала. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, відповідно до якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданого 17 вересня 2001 року Турильченською сільською радою Борщівського району Тернопільської області, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 17 вересня 2001 року, про що зроблено відповідний актовий запис за № 3. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище - чоловікові та дружині «[PERSON]». В шлюбі у них народилася одна дитина - син [PERSON], [INFO], який на даний час проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні. Також судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбні відносини, такі не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Взаєморозуміння та примирення досягти неможуть. Позивач наміру зберегти шлюб не має. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, а його розірвання не суперечить будь-чиїм законним правам та інтересам. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі у сумі 487,2 грн. понесені ним на оплату судового збору. Тому, враховуючи викладене, на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved