Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] про стягнення з [PERSON] 450\~000 гривень боргу за договором позики. До початку судового засідання, позивач уточнив свої позовні вимоги та просив суд в рахунок погашення заборгованості перед [PERSON] за Договором позики грошових коштів від 09.07.2015 року та Договором застави транспортного засобу від 09.07.2015 року у розмірі 450 000,00 грн., звернути стягнення на предмет застави, а саме: автотранспортний засіб, спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е, марки RENAULT моделі MAGNUM, рік випуску 2006, об'єм двигуна 12780; номер шасі (кузова, рами) VF617GKA000000083, реєстраційний номер [NUMBER]. та напівпричіп Н/ПР-рефрижератор-Е. марки LAMBERET, моделі LVFS-3F, рік випуску 2002, номер шасі (кузова, рами) VM3LVFS3F21B06261, реєстраційний номер [NUMBER], власником яких є [PERSON], шляхом визнання за [PERSON] право власності на предмет застави - автотранспортний засіб, спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е, марки RENAULT моделі MAGNUM, рік випуску 2006, обєм двигуна 12780, номер шасі (кузова, рами) VF617GKA000000083, реєстраційний номер [NUMBER], та напівпричіп Н/ПР-рефрижератор-Е, марки LAMBERET, моделі LVFS-3F, рік випуску 2002, номер шасі (кузова, рами) VM3LVFS3F21B06261, реєстраційний номер [NUMBER], та вчинення подальших дій [PERSON] пов'язаних з переоформленням автотранспортного засобу в уповноважених органах МВС України наділивши правом зняття з обліку автотранспортний засіб, спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е, марки RENAULT моделі MAGNUM, рік випуску 2006, обєм двигуна 12780, номер шасі (кузова, рами) VF617GKA000000083, реєстраційний номер [NUMBER], та напівпричіп Н/ПР-рефрижератор-Е, марки LAMBERET, моделі LVFS-3F, рік випуску 2002, номер шасі (кузова, рами) VM3LVFS3F21B06261, реєстраційний номер [NUMBER] та постановленням на облік в уповноважених органах МВС України. А також, вилучити у [PERSON] або в інших осіб, у яких може знаходитись транспортні засоби, які є предметом застави, а саме: спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е, марки RENAULT моделі MAGNUM, рік випуску 2006, обєм двигуна 12780, номер шасі (кузова, рами) VF617GKA000000083, реєстраційний номер [NUMBER], та напівпричіп Н/ПР-рефрижератор-Е, марки LAMBERET, моделі LVFS-3F, рік випуску 2002, номер шасі (кузова, рами VM3LVFS3F21B06261, реєстраційний номер [NUMBER], та передати предмет застави [PERSON] разом з комплектом ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 09.07.2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем-1 [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, який було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано у реєстрі за № 1041 Відповідно до п. 1 Договору позики, позивач передав а відповідач-1 прийняв у власність 450\~000 гривень, строком до 09.07.2018 року. Договір було укладено без відсотків. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноруч написаною відповідачем-1 в момент передачі йому суми позики. Згідно п. 3 Договору позики, повернення позиченої суми повинно бути здійснено частками, щомісячно протягом дії цього договору. З метою забезпечення відповідачем-1 виконання всіх зобовязань, передбачених Договором позики, укладеного між [PERSON] та [PERSON], 09.07.2015 року, того ж дня між [PERSON] та відповідачем-2 [PERSON] був укладений Договір застави транспортного засобу, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1042. Згідно п. 1.2. Договору застави, предметом застави є транспортні засоби, що належать на праві власності заставодавцю [PERSON]: Спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е, марки RENAULT моделі MAGNUM, рік випуску 2006, обєм двигуна 12780, номер шасі (кузова, рами) VF617GKA000000083, реєстраційний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON], на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХТ 208318, виданий Центр ДА1 № 1203 від 26.06.2015 року; Напівпричіп Н/ПР-рефрижератор-Е, марки LAMBERET, моделі LVFS-3F, рік випуску .2002, номер шасі (кузова, рами) VM3LVFS3F21B06261, реєстраційний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON], на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХТ 217420, виданий Центр ДАІ № 2301 від 24.06.2015 року. Згідно п.1.3. Договору застави, сторони визначили, що вартість предмета застави на момент укладення цього Договору складає 450 000,00 грн. Згідно п. 1.4. Договору застави, заставою забезпечуються вимоги позивача щодо своєчасної місячної сплати відповідачем-1 своїх зобовязань за договором позики, який вказаний у п. 1.1. цього договору. Після укладення договору позики, відповідач-1 жодного місяця не здійснював оплату щомісячних платежів, передбачених п.3 Договору позики, у зв»язку з чим, станом на вересень 2016 року заборгованість відповідача-1 перед позивачем складає 450 000,00 грн., що фактично дорівнює вартості предмета застави, згідно п. 1.3. Договору застави. Згідно п. 2.3.3. заставодержатель має право в разі невиконання позичальником забезпеченого заставою зобов'язання згідно з договором позики, який вказаний в п.1.1, звернути стягнення на предмет застави, отримати предмет застави у власність, або задовольнити свої вимоги в повному обсязі в інший спосіб, який не суперечить законодавству. З урахуванням вищевикладеного, позивач просить суд, в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет застави, шляхом визнання за позивачем право власності на предмет застави відповідно до п. 2.3.3. Договору застави, тому як розмір заборгованості та вартість предмета застави співпадають та дорівнюють 450 000,00 грн. У судовому засіданні представник позивача, який діє за дорученням, копія якого є в матеріалах справи, просив суд задовольнити вимоги його довірителя у повному обсязі, з підстав, викладених у ньому, а також стягнути з відповідачів витрати, пов»язані з оплатою судового збору. Відповідачі у судове засідання не з"явилися вдруге, хоча у встановленому законом порядку, відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України, були повідомлений про час та місце судового засідання. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши представлені доводи представника позивача та перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволення виходячи з наступного: Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ході судового розгляду встановлено та підтверджено належними доказами, що 09.07.2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем-1 [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, який було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано у реєстрі за № 1041. Відповідно до п. 1 Договору позики, позивач передав а відповідач-1 прийняв у власність 450\~000 гривень, строком до 09.07.2018 року. Договір було укладено без відсотків. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноруч написаною відповідачем-1 в момент передачі йому суми позики. Згідно п. 3 Договору позики, повернення позиченої суми повинно бути здійснено частками, щомісячно протягом дії цього договору. З метою забезпечення відповідачем-1 виконання всіх зобовязань, передбачених Договором позики, укладеного між [PERSON] та [PERSON], 09.07.2015 року, того ж дня між [PERSON] та відповідачем-2 [PERSON] був укладений Договір застави транспортного засобу, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1042. Згідно п. 1.2. Договору застави, предметом застави є транспортні засоби, що належать на праві власності заставодавцю [PERSON]: Спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е, марки RENAULT моделі MAGNUM, рік випуску 2006, обєм двигуна 12780, номер шасі (кузова, рами) VF617GKA000000083, реєстраційний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON], на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХТ 208318, виданий Центр ДА1 № 1203 від 26.06.2015 року; Напівпричіп Н/ПР-рефрижератор-Е, марки LAMBERET, моделі LVFS-3F, рік випуску .2002, номер шасі (кузова, рами) VM3LVFS3F21B06261, реєстраційний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON], на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХТ 217420, виданий Центр ДАІ № 2301 від 24.06.2015 року. Згідно п.1.3. Договору застави, сторони визначили, що вартість предмета застави на момент укладення цього Договору складає 450 000,00 грн. Згідно п. 1.4. Договору застави, заставою забезпечуються вимоги позивача щодо своєчасної місячної сплати відповідачем-1 своїх зобовязань за договором позики, який вказаний у п. 1.1. цього договору. Доведено, що після укладення договору позики, відповідач-1 жодного місяця не здійснював оплату щомісячних платежів, передбачених п.3 Договору позики. Таким чином, станом на вересень 2016 року заборгованість відповідача-1 перед позивачем складає 450 000,00 грн., що фактично дорівнює вартості предмета застави, згідно п. 1.3. Договору застави. Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. А за нормами ст.. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.І ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Нормами ст. 572 Цивільного кодексу України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ч.І ст. 589 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 590 Цивільного кодексу України). Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо предметом застави є дві або більше речей (два або більше прав), стягнення може бути звернене на всі ці речі (права) або на будь-яку з речей (прав) на вибір заставодержателя. У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст..611ЦК України). Згідно ст. 19 ЗУ «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до абз. 1,2 ст. 24 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та забезпечення реєстрації обтяжень», зі змінами та доповненнями, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Відповідно до п. 4 абз. 2 ст. 25 цього ж Закону, спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону. В свою чергу, п. 1 ст. 26 передбачає, передачу рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувана в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом. Оскільки у судовому засіданні доведено, що відповідач-1 [PERSON] не виконав своїх зобов'язань перед позивачем за Договором позики, а саме прострочив повернення чергової частини та на протязі року не здійснив жодного щомісячного платежу, позивач має право вимагати дострокового повернення позики в повному обсязі, а також у позивача виникло право на одержання задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави відповідно до законодавства України та умов договору. У своїй Постанові від 06.03.2013 року Верховний Суд України у справі за № 6-10цс13 висловив свою правову позицію у подібних правовідносинах, а саме: Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В силу застави, згідно зі статтею 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) мас право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Частинами першою та сьомою статті 20 Закону України Про заставу передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Звернення стягнення на предмет застави відповідно до статті 590 ЦК України здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 25 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі- продажу з іншою особою-покупцем. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Нормами чинного законодавства позивачу надається право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Частиною 6 ст. 20 Закону України «Про заставу» встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. Враховуючи викладене вище, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню, як такий, що знайшов своє підтвердження в ході судового засідання. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню судовий збір у сумі 4500 грн., оплата якого підтверджується платіжним дорученням. На підставі викладеного,

Outcome: approved