Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

Неповнолітній [PERSON] звернувся в суд з позовом до Вашківецької міської об'єднаної територіальної громади, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], про визнання права власності на спадкове майно. У позові вказував, що [INFO] помер його дід [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], загальна вартість якого становить 184631,00 грн. За життя дід склав заповіт, який не був змінений чи скасований на момент його смерті, посвідчений секретарем виконавчого комітету Замостянської сільської ради 08.08.2014 року та зареєстрований у реєстрі за №73. Даним заповітом він усе своє майно, яке буде належати йому на день смерті та на яке він буде мати законне право заповів йому. Спадкоємцем за законом першої черги є [PERSON], яка відмовилася від обов'язкової частки на спадщину та від частини спільної сумісної власності у спадковому майні. Також спадкоємцями за законом першої черги є - [PERSON], [PERSON] та його батько [PERSON], які спадщину не прийняли. Він своєчасно, у встановлений законом шестимісячний строк прийняв спадщину, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину державним нотаріусом Вижницької державної нотаріальної контори йому було відмовлено у зв'язку з тим, що спадкодавцем не були надані належним чином оформлені документи, які посвідчують його право власності на дане спадкове майно, оскільки за життя останній не отримав свідоцтво про право власності на будинок, не зареєстрував його в передбаченому законом порядку. Наведене стало підставою для звернення з даним позовом до суду. Просив визнати за ним право власності в порядку спадкування на майно, а саме: на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований в [ADDRESS], що належало померлому [INFO] [PERSON] [PERSON] звернувся в суд із зустрічним позовом до неповнолітнього [PERSON], Вашківецької міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON], про визнання права власності на частку у майні колгоспного двору. У зустрічному позові вказував, що позов [PERSON] не визнає, вважає його безпідставним, оскільки викладене в ньому не відповідає дійсності та суперечить чинному законодавству. Зазначив, що спадщину після смерті батька [PERSON] він не прийняв і на спадкове майно не претендує, однак за позивачем не може бути визнано право власності на вищевказаний житловий будинок, оскільки він належав до майна колгоспного двору і станом на 15.04.1991 року його членами були п'ятеро осіб: голова двору - [PERSON], члени двору - дружина [PERSON], син [PERSON], син [PERSON], син [PERSON] Вважає, що всі члени колгоспного двору набули у спільну власність вказаний житловий будинок, і їх частки становили по 1/5. Тому позивач згідно заповіту батька може успадкувати лише 1/5 частину, що належала спадкодавцю, який був членом колгоспного двору. 18.02.2004 року він вибув з господарства, але не втратив право на свою частку, оскільки постійно приходив до батьків, допомагав їм обробляти земельну ділянку та виконував інші різні роботи по господарству. Просив визнати за ним право власності на 1/5 частину майна колишнього колгоспного двору, а саме на 1/5 частину житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлений позов підтримала, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини, просила позов задовольнити. Зустрічний позов не визнала. Підтримала відзив на зустрічний позов, у якому зазначено, що викладені у зустрічному позові доводи позивача не відповідають дійсності, оскільки станом на 15.04.1991 року в даному господарстві було зареєстровано та проживало семеро, а не п'ятеро, осіб: [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, [PERSON] - дочка (невістка), [PERSON] - внук, [PERSON] - внук, [PERSON] - внук. Голова двору та його дружина померли в 1994 році, тобто станом на 15.04.1991 року, вони не втратили право на частку в його майні. Однак відповідач не зазначає їх членами колгоспного двору, збільшуючи при цьому розмір своєї частки, посилаючись на виписку з погосподарських книг №06 від 08.01.2019 року, яка не є достовірним доказом у справі. Тому частка відповідача [PERSON] могла б, за дотримання певних умов, становити 1/7, а не 1/5. Доводи позивача про те, що він не втратив свого права частку, спростовуються його вибуттям 18.02.2004 року з даного господарства на постійне місце проживання в [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] інколи приходив допомагати батькам обробляти земельну ділянку чи виконати роботи по господарству, однак він його не утримував та не вкладав своїх коштів у розбудову господарства, чи підтримання його у належному стані. Він не наймав робітників, не давав власних коштів на ремонт будинку чи господарських будівель. Не приймав активної участі у всіх затратних роботах. Не витрачав коштів на утримання земельної ділянки, на купівлю посадочного матеріалу чи оплату праці при посадці сільськогосподарської продукції та догляду за нею. Не займався господарством, не вкладав коштів в його утримання чи примноження. Не брав участі у створенні майна двору ні своєю працею, ні коштами. Також зазначила, що з часу вибуття відповідача із зазначеного домоволодіння - 18.02.2004 року почав перебіг строк позовної давності, проте знаючи про своє право на частку та втративши його, він звернувся з позовними вимогами лише у січні 2019 року, тобто пропустив трирічний строк позовної давності. Просила відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] у зв'язку зі спливом строку позовної давності. У судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] первісний позов визнали. Зустрічний позов не визнали. Посилаючись на викладені у відзиві на зустрічний позов обставини, просили відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Матейчук Т.М. первісний позов неповнолітнього [PERSON] не визнав. Зустрічний позов підтримав, посилаючись на викладені у ньому обставини, просив зустрічний позов задовольнити. Підтримав відповідь на відзив на зустрічний позов позивача неповнолітнього [PERSON] та відповідачів [PERSON] та [PERSON], у якому зазначив, що після смерті діда і баби їхні частки успадкував його батько, а після смерті батька, вони з матір'ю та братами, отже його частка збільшилась. Твердження позивача неповнолітнього [PERSON] та відповідачів [PERSON] та [PERSON], щодо втрати права на частку в зв'язку з пропуском строку позовної давності вважає безпідставним, оскільки він вибув з господарства в 2004 році, але не втратив право на свою частку, адже постійно приходив до господарства та безперешкодно користувався нерухомим майном, що йому належить нарівні з іншими членами сім'ї. Його право на часту у колгоспному дворі ніким не було порушено, оскільки його батько [PERSON] право власності на житловий будинок не оформив. Тому підстав для початку перебігу позовної давності не було. Крім того за [PERSON] не може бути визнано право власності на весь будинок, оскільки його мати [PERSON] є дружиною померлого та членом колишнього колгоспного двору, має право на частку в будинку і не може відмовитись від своєї частки та не заперечувати, щоб ця частка була включена в спадкову масу. Представник відповідача - Вашківецької міської об'єднаної територіальної громади у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. У адресованій суду заяві позов неповнолітнього [PERSON] визнав. Відзив на зустрічний позов не надав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. Причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов та зустрічний позов у встановлений судом строк не надав. За клопотанням позивача [PERSON] судом викликано у судове засідання свідка [PERSON] У судовому засіданні представник позивача [PERSON] на допиті зазначеного свідка не наполягала. У зв'язку з тим, що позивач не подав клопотання, передбаченого ст.84 ЦПК України, тому суд під час відкриття провадження у справі витребував від державного нотаріуса Вижницької державної нотаріальної контори Чернівецької області Мицкан Ж.І., юридична адреса: [ADDRESS]: належним чином завірену копію спадкової справи №92/2018 після смерті [PERSON], померлого [INFO] в [ADDRESS]. 18.01.2019 року ухвала виконана державним нотаріусом Вижницької державної нотаріальної контори Чернівецької області Мицкан Ж.І. Суд, заслухавши представника позивача [PERSON], відповідачів [PERSON], [PERSON], представника відповідача [PERSON] адвокат Матейчука Т.М., вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги та зустрічні позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов неповнолітнього [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] підлягають частковому задоволенню з таких підстав. На підтвердження позовних вимог неповнолітнім позивачем [PERSON] та його представником [PERSON] надано суду такі докази. Копію свідоцтва про смерть серія [NUMBER], виданого 20.02.2018 року виконавчим комітетом Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області, з якого встановлено, що [INFO] помер [PERSON]. Копію довідки старости с. Замостя виконавчого комітету Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області №973 від 25.06.2018 року, з якої встановлено, що померлий [PERSON] був зареєстрований та проживав у [ADDRESS] по день смерті. На день його смерті у житловому будинку була зареєстрована та проживала дружина - [PERSON], [INFO]. За наявними відомостями у сільській раді, спадкоємцями після смерті [PERSON] є: дружина - [PERSON], [INFO], місце проживання: [INFO]; син - [PERSON], [INFO], місце проживання: [ADDRESS]; син - [PERSON], [INFO], місце проживання: [ADDRESS]; син - [PERSON], [INFO], місце проживання: [ADDRESS]. Копію технічного паспорту на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS], виготовленого КП «Вижницьке районне бюро технічної інвентаризації» станом на 12.07.2018 року на ім'я [PERSON], з якого встановлено, що за зазначено адресою розташований житловий будинок 1974 року побудови з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, загальною вартістю 184631,00 грн. Копію заповіту [PERSON], [INFO], посвідченого 08.08.2014 року секретарем виконавчого комітету Замостянської сільської ради Вижницького району Чернівецької області Данилюк Г.І. та зареєстрованого в реєстрі за №73, з якого встановлено, що він усе своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день його смерті і на що він за законом матиме права заповідав [PERSON], [INFO]. Копію свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого 11.10.2004 року виконкомом Замостянської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, з якого встановлено, що [PERSON] народився [INFO], батьками зазначені [PERSON] та [PERSON]. З витребуваної судом копії спадкової справи №92/2018 р., заведеної 04.07.2018 року у Вижницькій державній нотаріальній конторі Чернівецької області після смерті [PERSON], померлого [INFO] в [ADDRESS] встановлено, що: вона заведена на підставі заяви [PERSON] від 04.07.2018 року про прийняття спадщини, поданої в інтересах неповнолітнього сина [PERSON]; заповіт [PERSON], зареєстрований у реєстрі за №73 від 08.08.2014 року чинний; [PERSON] 04.07.2018 року відмовилася від спадщини, яка залишилася після смерті її чоловіка [PERSON], померлого [INFO] і заява про відмову від спадщини нею не відкликана. Постанову державного нотаріуса Вижницької державної нотаріальної контори Чернівецької області Мицкан Ж.І. №935/02-31 від 04.12.2018 року, якою відмовлено [PERSON], який діяв за згодою [PERSON], у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] у зв'язку з тим, що ним не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності [PERSON] на дане майно. На спростування зустрічних позовних вимог неповнолітнім позивачем [PERSON] та його представником [PERSON] надано суду такі докази. Копії погосподарської книги [NUMBER], особовий рахунок [NUMBER] та погосподарської книги [NUMBER], особовий рахунок [NUMBER], села Замостя Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області за 1983-1990 роки, з яких встановлено, що господарство, яке розташоване в [ADDRESS], у вказані періоди відносилося до суспільної групи колгоспних дворів, оскільки голова двору [PERSON], [INFO] був членом колгоспу «1 Травня», членами двору були: [PERSON], [INFO] - дружина; [PERSON], [INFO] - син (колгосп «1 Травня»); [PERSON], [INFO] - невістка (колгосп «1 Травня»); [PERSON], [INFO] - внук; [PERSON], [INFO] - внук; [PERSON], [INFO] - внук. Копію погосподарської книги, особовий рахунок [NUMBER] села Замостя Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області за 1991-1995 роки, з якої встановлено, що господарство, яке розташоване в [ADDRESS], у вказані періоди відносилося до суспільної групи колгоспних дворів, оскільки голова двору [PERSON], [INFO] був членом колгоспу, членами двору були: [PERSON], [INFO] - дружина; [PERSON], [INFO] - син; [PERSON], [INFO] - невістка; [PERSON], [INFO] - внук; [PERSON], [INFO] - внук; [PERSON], [INFO] - внук. Згідно записів вказаної погосподарської книги голова двору [PERSON] помер [INFO], а його дружина [PERSON] померла [INFO] Після їх смерті головою двору став [PERSON], [INFO], а членами двору: [PERSON], [INFO] - дружина; [PERSON], [INFO] - син; [PERSON], [INFO] - син; [PERSON], [INFO] - син. Копію погосподарської книги [NUMBER], особовий рахунок [NUMBER] села Замостя Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області за 1996-2000 роки, з якої встановлено, що господарство, яке розташоване в [ADDRESS], у вказані періоди відносилося до робітничих, головою господарства був [PERSON], [INFO], а членами господарства були: [PERSON], [INFO] - дружина; [PERSON], [INFO] - син; [PERSON], [INFO] - син; [PERSON], [INFO] - син. Копію погосподарської книги [NUMBER], особовий рахунок [NUMBER] села Замостя Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області за 2001-2005 роки, з якої встановлено, що головою господарства в [ADDRESS], у вказані періоди був [PERSON], [INFO], а членами господарства були: [PERSON], [INFO] - дружина; [PERSON], [INFO] - син; [PERSON], [INFO] - син; [PERSON] [PERSON], [INFO] - син; [PERSON], [INFO] - невістка; [PERSON], [INFO] - внук; [PERSON], [INFO] - внучка; [PERSON], [INFO] - внук. [PERSON] [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] вибули з даного господарства 18.02.2004 року в [ADDRESS]. [PERSON] [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] вибули на особовий рахунок [NUMBER] с. Замостя. На підтвердження зустрічних позовних вимог та на спростування позовних вимог неповнолітнього [PERSON] відповідачем [PERSON] надано суду такі докази. Виписку з погосподарської книги [NUMBER], особовий рахунок [NUMBER] за 1991-1995 роки, видану старостатом села Замостя Вижницького району Чернівецької області, з якої встановлено, що житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] належав [PERSON], який помер [INFO]. Рік побудови - 1972. Категорія двору - колгоспний. Земельна ділянка - 0,58 га. Відповідно до записів у погосподарській книзі на той час в даному господарстві були зареєстровані та проживали: [PERSON], [INFO] - голова двору, [PERSON], [INFO] - дружина, [PERSON], [INFO] - син, [PERSON], [INFO] - син та [PERSON], [INFO] - син. Між сторонами виник спір щодо майна колишнього колгоспного двору, який повинен вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.1985 року №5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.1990 року №69. Згідно п. 9 зазначених Вказівок, окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. За загальним правилом, працездатний член колгоспного двору втрачав право на частку у майні двору у тому випадку, якщо він не менш, ніж три роки поспіль не брав участі своєю працею і засобами у веденні загального господарства двору. Це правило не поширюється за умови призову такого члена двору на військову службу, його навчання в навчальному закладі чи хвороби (положення ст.ст.120-126 ЦК УРСР). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року мають вирішуватись за нормами, що регулюють власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. В п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності» роз'яснено, що положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім'я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору; г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність", загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. За приписами ст.ст.120, 121, 123 ЦК Української РСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. При цьому розмір часток учасників у праві спільної сумісної власності залежить від участі кожного із членів у його створенні. З досліджених у судовому засіданні доказів Судом установлено, що: господарство по [ADDRESS] станом на 15.04.1991 року відносилося до суспільної групи колгоспних дворів, оскільки голова двору - [PERSON], [INFO], його син - [PERSON], [INFO] та невістка - [PERSON], [INFO] були членами колгоспу «1 Травня»; членами двору, які не менше трьох років підряд до 15.04.1991 року були зареєстровані та проживали в ньому, а отже не втратили права на частку в його майні, були семеро осіб: голова двору - [PERSON]; дружина - [PERSON]; син - [PERSON]; невістка - [PERSON]; внук - [PERSON]; внук - [PERSON]; внук - [PERSON]; 15.04.1991 року з набранням чинності Закону України «Про власність» припинила існування така форма власності - власність колгоспного двору, тому виходячи з рівності часток кожного члена колгоспного двору, який складався із семи членів - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належало по 1/7 частці спірного житлового будинку, вартість якої станом на 12.07.2018 року становила 26375,86 грн.; право спільної сумісної власності на спірне нерухоме майно не зареєстроване. Доводи відповідача [PERSON] про те, що розмір його частки у майні колишнього колгоспного двору становить 1/5, оскільки станом на 15.04.1991 року у ньому було зареєстровано та проживало п'ятеро осіб, спростовуються наданими позивачем та дослідженими у судовому засіданні належними та допустимими доказами, якими є копії книг погосподарського обліку с. Замостя Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області. Вибуття відповідача [PERSON] із спірного господарства 18.02.2004 року не має правового значення, оскільки судом установлено, що не менше трьох років підряд до 15.04.1991 року він був зареєстрований та проживав у ньому, а отже не втратив права на частку в його майні. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи наведені вимоги закону та встановлені обставини, Суд дійшов висновку, що зустрічний позов [PERSON] необхідно задовольнити частково та визнати за ним право власності на 1/7 ідеальну частку майна колишнього колгоспного двору - житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS]. Крім того неповнолітній позивач [PERSON] та відповідачі за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] подали письмову заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності та просили відмовити в зустрічному позові з цих підстав. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з заявою про захист свого цивільного права або інтересу. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15.04.1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року передбачено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч.4 вказаної статті сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ч.5 ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. З досліджених доказів судом установлено, що відповідач [PERSON] довідався чи міг довідатися про порушення позивачем його права на частку у майні колишнього колгоспного двору не раніше 03.01.2019 року, тобто не раніше отримання копії позовної заяви з додатками, станом на 15.04.1991 року - час припинення існування колгоспного двору був неповнолітнім, а тому строк позовної давності ним не є пропущеним. Також між сторонами виник спір з приводу спадкування майна за заповітом, який повинен вирішуватися за нормами ЦК України, оскільки спадщина відкрилася ІНФОРМАЦ17.02.2018 рокувідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за заповітом відповідно до ст.1217 ЦК України. У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1226 ЦК України встановлено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця. З досліджених у судовому засіданні доказів Судом установлено, що: голова колишнього колгоспного двору [PERSON] помер [INFO], а його дружина (член колишнього колгоспного двору) [PERSON] померла [INFO], тому після їх смерті відкрилася спадщина на їх частки у майні колишнього колгоспного двору; спадщину після смерті своїх батьків [PERSON] та [PERSON] фактично прийняв єдиний спадкоємець за законом першої черги [PERSON], оскільки був зареєстрований та проживав з ними у одному господарстві на час їх смерті, тому розмір його частки у майні колишнього колгоспного двору становив 3/7, а розмір часток решти членів колишнього колгоспного двору становив по 1/7; спадщину [PERSON] за життя не зареєстрував; [PERSON] помер [INFO] і після його смерті відкрилася спадщина на 3/7 часток житлового будинку з відповідною часткою належних до нього господарських будівель та споруд, що розташований по [ADDRESS]; спадкоємець за заповітом від 08.08.2014 року є неповнолітній [PERSON], який прийняв спадщину; спадкоємець за законом першої черги [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк після смерті [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про відмову від спадщини після його смерті, і протягом строку для прийняття спадщини вказану заяву не відкликала; спадкоємці за законом першої черги [PERSON], [PERSON] та [PERSON] [PERSON] пропустили строк для прийняття спадщини, спадщину не прийняли і на спадкове майно не претендують; інших спадкоємців та осіб, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині немає; державний нотаріус Вижницької державної нотаріальної контори Чернівецької області Мицкан Ж.І. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю належним чином оформлених документів, що посвідчують право власності [PERSON] на спадкове майно. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи наведені вимоги закону та встановлені обставини, а також часткове задоволення зустрічного позову, Суд дійшов висновку, що позов неповнолітнього [PERSON] необхідно задовольнити частково та визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на спадкове майно померлого [INFO] [PERSON], а саме на 3/7 часток житлового будинку з відповідною часткою належних до нього господарських будівель та споруд, що розташований по [ADDRESS]. Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами, доказів протилежного сторонами суду не надано. На підставі викладеного, ст.ст.120, 123, 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), ст.ст.16, 182, 256, 257, 261, 267, 328, 392, 1216-1218, 1226, 1235, 1268-1270, 1273 ЦК України, постанови ПВС України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року №20 із змінами, внесеними постановою ПВС України [NUMBER]№1505.1998 року,

Outcome: partial