Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що спільне життя у сторін не склалось, з 2005 року вони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин, мають окремий бюджет для кожного, стосунки між сторонами стали напружені, у сторін виявились різні погляди на життя, на сімейні відносини, з 2010 року позивач мешкає з іншою жінкою, фактично створивши нову сім'ю, відповідач зловживає спиртними напоями, погрожує йому розправою, неодноразово проявляла агресію, одного разу ножем порізала колеса його автомобілю, умисно шкодить зелені насадження у домоволодінні, не займається господарством, тому вважає, що сім'я даного подружжя розпалась остаточно, термін для примирення призначати не потрібно. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, пояснивши, що у сторін не склались стосунки ще після укладення шлюбу, позивач, зловживаючи алкоголем, вів розпутний спосіб життя, до місця проживання приводив своїх друзів, з якими проводили час, не звертаючи уваги на сім'ю. До 2013 року сторони ще проживали спільно, але коли в середині 2013 року відповідач дізналась, що позивач має коханку, то всі шлюбно-сімейні відносини між ними припинились. [PERSON] визнає, що позивач протягом 2010 - 2013 років часто зникав з їх спільного місця помешкання, не ночував з сім'єю по кілька ночей, а потім з'являвся. Просять відмовити в задоволенні позову або надати час сторонам для вирішення майнових спорів, поскільки це питання є єдиною перешкодою у розірванні шлюбу. На даний час між сторонами йде поділ будинку у Київській області і цивільна справа слухається у Апеляційному суді Київської області з апеляційною скаргою позивача. Заслухавши сторони та представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1, ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. За правилами ч.2, ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. 1.05.1993 року був укладений шлюб між сторонами, який був зареєстрований у виконкомі Іванковичівської сільської ради Васильківського району, Київської області, актовий запис №5 (а.с.3-4). Від спільного шлюбу сторони мають повнолітню дитину: доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.7), яка проживає окремо від батьків. Вказані обставини не заперечувались сторонами по справі, тому вони не підлягають доказуванню на підставі ч.1, ст.61 ЦПК України. Як встановлено у судовому засіданні, спільне життя у сторін не склалось, тривалий час вони проживають окремо, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин, мають окремий бюджет для кожного, стосунки між сторонами стали напружені, у сторін виявились різні погляди на життя, на сімейні відносини, понад 5 років позивач мешкає з іншою жінкою, фактично створивши нову сім'ю. Непорозуміння та створення конфліктних ситуацій розпочались ще після реєстрації шлюбу. Згідно ч.2, ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд вважає, що сім'я даного подружжя розпалась остаточно, терміну на примирення призначати не потрібно, так як судом встановлено, що будь-які відносини між ними припинені ще кілька років потому, при цьому повнолітня донька проживає окремо від батьків і не потребує батьківського догляду та піклування. Ствердження відповідача [PERSON] та її представника [PERSON] в судовому засіданні про те, що в задоволенні позову необхідно відмовити та надати час сторонам для вирішення майнових спорів, поскільки це питання є єдиною перешкодою у розірванні шлюбу, і на даний час між сторонами йде поділ будинку у Київській області, а цивільна справа слухається у Апеляційному суді Київської області з апеляційною скаргою позивача, суд не може покласти в основу рішення, так як поділ будинку між сторонами не впливає на припинення шлюбно-сімейних відносин та на розірвання шлюбу в цілому і без вирішуватись незалежно від даного цивільного провадження. Суд не вважає за доцільне призначати строк на примирення в порядку ст.111 СК України, поскільки законодавець передбачив такі заходи для зміцнення сім'ї, пошуку підстав спільного бажання сторін у поновленні шлюбно-сімейних відносин, тощо, а сторони при цьому заявили, що всі відносини між ними припинені кілька років потому, і відповідач тільки бажає отримати свою частку у розподілі будинку, про вона повідомила у судовому засіданні.

Outcome: approved