Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

Генічеський районний центр зайнятості звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача суму сплаченої допомоги по безробіттю у розмірі 14370,61 грн., та понесені судові витрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач на підставі наданих документів була зареєстрована у Генічеському районному центрі зайнятості, у період з 24 січня 2011 року по 08 червня 2011 року, з 14 вересня 2011 року по 15 березня 2012 року, з 20 липня 2015 року по 11 листопада 2015 року - як безробітна, у зв"язку з чим їй була призначена та виплачена допомога по безробіттю на загальну суму 14370,61 грн. Під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення було встановленою, що відповідач під час перебування на обліку як безробітна приховала факт, що зареєстрована як фізична особа-підприємець з 2002р. Позивачем був направлений лист претензія з вимогою сплати суми незаконно отриманої допомоги, проте відповідач залишила її без відповіді та задоволення. Виходячи з вищевикладеного просив стягнути з [PERSON] допомогу по безробіттю у розмірі 14370,61 грн, та понесені судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Зазначила, що згідно чинного законодавства не можуть бути визнані безробітними громадяни, які зареєстровані як фізичні особи-підприємці. Оскільки відповідач приховала вказані обставини, тому виплачена допомога по безробіттю підлягає поверненню останньою у повному обємі. При цьому зазначила, що про виявлений факт позивач дізнався лише під час проведення перевірки у грудні 2015р., а тому строк позовної давності не пропущено. Просила позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача проти позовних вимог заперечила, зазначила, що її довірительниця у встановленому порядку подала заяву про скасування реєстрації як фізичної особи-підприємця ще до звернення до Генічеського районного центру зайнятості за допомогою по безробіттю і не знала, що реєстрація не скасована. Підприємницькою діяльністю вона не займалась. Представник відповідача вважає, що має місце сплив позовної давності, тобто строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Просила у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 24 січня 2011 року [PERSON] звернулась до Генічеського районного центру зайнятості із заявою пронадання статусу безробітної з виплатою допомоги по безробіттю. Відповідно до змісту якої зазначила, що на час звернення не займається трудовою діяльністю та не зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності. На підставі наказу Генічеського районного центру зайнятості від 24 січня 2011 року №НТ110124 [PERSON] надано статус безробітної та призначено виплату допомоги по безробіттю. Наказом Генічеського районного центру зайнятості від 09 червня 2011 року №НТ 110124, [PERSON] припинено виплату допомоги по безробіттю, у звязку з працевлаштуванням, у відповідності до пп.1 п.1 ст. 31 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». За період з 24 січня 2011 року по 08 червня 2011 року відповідач отримала допомогу по безробіттю у сумі 3264,66 грн. За заявою [PERSON] від 14 вересня 2011 року, останній надано статус безробітної та поновлено виплату допомогипо безробіттю. Наказом Генічеського районного центру зайнятості від 16 березня 2012 року №НТ120316, [PERSON] припинено виплату допомоги по безробіттю, на підставі письмової заяви останньої про відмову від послуг ДСЗ, у відповідності до пп.10 п.1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». За період з 14 вересня 2011 року по 15 березня 2012 року [PERSON] отримала допомогу по безробіттю у сумі 4720,31 грн. 10 липня 2015 року, [PERSON] знову звернулась до Генічеського районного центру зайнятості із заявою пронадання статусу безробітної, за наслідком розгляду якої, остання у період часу з17 липня 2015р. по 11 листопада 2015 р. отримала допомогу по безробіттю на загальну суму 6385,64грн. Згідно акту №17 перевірки (звірки) достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення від 03 грудня 2015 року встановлено, що згідно даних ЄДРПОУ та повідомлення [PERSON], остання зареєстрована як приватний підприємець з 19 грудня 2002 року, тому 12 листопада 2015 року її було знято з обліку безробітних у звязку з поданням недостовірних даних. З повідомлення державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що 29 жовтня 2015 року внесено запис № 24870060002007001 про проведення державної реєстрації припинення діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON] 08 грудня 2015 року Генічеський районний центр зайнятості надіслав на адресу [PERSON] повідомлення, в якому пропонував протягом 15 днів з моменту отримання повідомлення, добровільно повернути незаконно отримані кошти в сумі 14370,61 грн., яке згідно поштового повідомлення [PERSON] отримала особисто 10 грудня 2015 року. На разі, суму незаконно отриманої допомоги по безробіттю [PERSON] не повернула, у звязку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами суд зазначає наступне. \~\~Підпунктом «б» пункту третього ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення», в чинній редакції на момент виникнення правовідносин, визначено, що в Україні до зайнятого населення належать громадяни, що проживають на території держави на законних підставах, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві, а також члени особистих селянських господарств, діяльність яких здійснюється відповідно до Закону України «Про особисте селянське господарство». Відповідно до частини першої\~статті 2 Закону України «Про зайнятість населення»\~безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Частиною 2\~статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»\~(далі\~Закону) закріплено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг, а відповідно до пункту 3 цієї\~статті Закону\~сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до абзацу 5, ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Фонд має право стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою. Відповідно до п. 6.2. Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого\~наказом Міністерства праці та соціальної політики України від20 листопада 2000р. за №307\~(далі - Порядок), допомога по безробіттю призначається на підставі особистої заяви безробітного, довідки (довідок) про середню заробітну плату (дохід) за останнім місцем (декількома місцями) роботи чи служби, трудової книжки, військового квитка, копії цивільно-правового договору, за пред'явленням, у разі наявності, свідоцтва про загальнообов'язкове державне соціальне страхування та паспорта або іншого документа, що посвідчує особу. Крім того, відповідно до п. 6.14 Порядку, якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Як було встановлено [PERSON] подала недостовірні дані щодо своєї особи, зазначивши в заявах від 24 січня, 14 вересня 2011 року, та 10 липня 2015р., що на даний час вона не зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності. Відповідно до ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою. Як вбачається з матеріалів справи, згідно з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, [PERSON] з 19 грудня 2002р. є фізичною особою-підприємцем, та втратила цей статус лише 29 жовтня 2015р., про що вчинено відповідний реєстраційний запис. Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що особа, зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності, не може бути визнана безробітною і не має права на виплату допомоги по безробіттю.\~Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08.07.2014 р. № 21-79а14. Отже, на момент подання заяв про надання статусу безробітної [PERSON] була зареєстрована як фізична особа-підприємець, у звязку з чим неправомірно отримала допомогу по безробіттю на суму 14370,61 грн. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем при зверненні до центру зайнятості подано недостовірні дані, обов'язок про надання яких покладено саме на особу, яка звертається до центру зайнятості для встановлення статусу безробітної та виплати відповідної матеріальної допомоги. Надання соціальних послуг є у причинному зв'язку із наданням статусу безробітного, на що відповідач на день надання такого статусу права не мала. Проте, відповідачем був проігнорований свій обов'язок надання відповідної інформації, що в свою чергу спричинило незаконне отримання коштів у вигляді допомоги по безробіттю у розмірі 14370,61 грн. \~Твердження представника відповідача про те, що в період перебування на обліку в центрі зайнятості [PERSON] підприємницькою діяльністю не займалася, доходів не отримувала, правового значення не мають, оскільки чинне законодавство України, зокрема\~Закон України «Про зайнятість населення», не ставить факт заняття підприємницькою діяльністю у залежність від отримання прибутку від такої діяльності. Як встановлено судом, на той момент відомостей до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця внесено не було. Також, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що перевірку достовірності нарахування допомоги по безробіттю було здійснено, вже після того, як особу позбавили статусу безробітної, по-скільки жодними нормативними актами не обмежено час перевірки поданих особою відомостей як на момент отримання допомоги, так і після цього. Доводи представника відповідача про наявність постанови про закриття кримінального провадження від 28 січня 2016р., про відсутність у діях [PERSON] ознак кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, не спростовує доводів суду про те, що відповідачем вказано недостовірну інформацію на час звернення до служби зайнятості, що свідчить про безпідставність набуття останньою статусу безробітної особи та як наслідок сплати їй допомоги по безробіттю. Що стосується заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд враховує наступне. Відповідно до ст.ст.256, 257 Цивільного кодексу України\~загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. Згідно\~ст. 261 Цивільного кодексу України\~перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов\~з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення цього права. Як вбачається з безкоштовного запиту з сайту Міністерства юстиції України, що реєстраційна дія по включенню даних про дату реєстрації 19 грудня 2002р. відповідача, як фізичну особу-підприємця, державним реєстратором була здійснена лише 29 жовтня 2015р. і в цей же день було зареєстроване припинення державної реєстрації\~\~відповідача як підприємця. Таким чином документально підтверджено, що про порушення прав позивач дізнався\~\~та міг дізнатись з моменту внесення 29 жовтня 2015р. даних про реєстрацію з 19.12.2002р. до Єдиного державного реєстру, відповідача, як фізичної особи-підприємця, і таким чином в межах передбаченого законом трирічного строку позовної давності звернувся до суду. Суд також враховує, що тривалість\~\~періоду внесення даних про реєстрацію до Єдиного державного реєстру\~\~залежала виключно від волі відповідача, оскільки згідно з п.2 Прикінцевих положень Закону «Про державну реєстрацію юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців» усі фізичні особи-підприємці, зареєстровані до 01 січня 2004 року були зобов'язані подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення їх до Єдиного державного реєстру.\~\~ Таким чином зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1378 грн.

Outcome: approved