overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до [PERSON] про оспорювання батьківства, мотивуючи свої вимоги тим, що 13 лютого 1993 року в с.Банилів Вижницького району Чернівецької області вони зареєстрували шлюб, подружні відносини припинили в 2010 році, після чого не поновлювали їх, справа про розірвання шлюбу знаходиться в провадженні суду. [INFO] року відповідачка народила сина - [PERSON], якого зареєстровано 17.02.2011 року в виконкомі Банилівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області та батьком дитини записано його, з чим він не згідний, оскільки не проживав із нею на момент зачаття дитини, а тому просив задовольнити позов. Позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, що вбачається з його письмової заяви. Відповідач позов визнала повністю та не заперечує проти його задоволення, що вбачається з її письмової заяви. В зв"язку з визнанням відповідачем позову, суд вважає, що позов слід задовольнити, оскільки це не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси сторін та інших осіб. На підставі ст. 136 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований 15.07.2010 року у виконавчому комітеті Оршовецької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, актовий запис №03, в якому мають дочку [PERSON], [INFO]. Позивач просив розірвати шлюб, вказуючи на те, що їхня сімя розпалась і вони припинили подружні відносини через те, що у них різні характери і погляди на життя, крім того відповідач має намір виїхати за кордон на роботу, а це приводило до постійних сварок та інших непорозумінь. Відповідач позов визнала повністю і не заперечує проти його задоволення, що вбачається з її письмової заяви. Частиною 4 ст.130 ЦПК України вказано, що ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В зв"язку з визнанням відповідачем позову, суд вважає, що позов слід задовольнити, оскільки це не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси сторін та інших осіб. На підставі наведеного, ст. ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований 24 листопада 1984 року у виконкомі Ставчанської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, актовий запис №24. Від шлюбу в них неповнолітніх дітей немає. Просив розірвати шлюб, вказуючи на те, що їхня сім"я розпалась і вони припинили подружні відносини ще у вересні 2009 року через те, що у них різні характери і погляди на життя, та вважає, що їх сім»я розпалась остаточно і поновлена бути не може, а шлюб носить лише формальний характер. Позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, подавши до суду відповідну заяву. Відповідач в судове засідання не з»явилась. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому шлюб між ними слід розірвати. На підставі наведеного, ст. ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач не виконує свої зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та плати за користування кредитом. Представник позивача в судове засідання не з»явився, у позовній заяві вказав про розгляд справи у його відсутність, позов просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, по невідомій суду причині, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином про що свідчать зворотні поштові повідомлення, заяви про розгляд справи у його відсутність не подав, причини неявки не повідомив. Відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані судом неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин та приймаючи до уваги, що представник позивача цього не заперечує, суд ухвалив по справі провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 04.02.2013 р. між Публічним акціонерним товариством комерційний банк Приватбанк та [PERSON] був укладений кредитний договір № VI09R320540566 за яким відповідачу був наданий кредит у розмірі 5152 грн.29 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов кредитного договору позивач виконав свої зобов'язання з надання кредиту. Через невиконання відповідачем своїх зобов'язань виникла заборгованість в розмірі 12299 грн. 04 коп. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.530 ЦК України - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України - пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідач станом на 13.10.2015 р. маєзаборгованість перед ПАТ КБ Приватбанк 12299 грн.04 коп., яка складається з наступного: 5152,29 грн. заборгованість за кредитом, 3,37 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом та 6081,52 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором. Відповідно до п.2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг штрафи становлять : 500 грн - (фіксована частина) та 561,86 грн -( процентна складова). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст. 526, 530, 549, 551, 1049, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач не виконує свої зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та плати за користування кредитом. Представник позивача в судове засідання не з»явився, у позовній заяві вказав про розгляд справи у його відсутність, позов просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, по невідомій суду причині, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином про що свідчать зворотнє поштове повідомлення, заяви про розгляд справи у її відсутність не надходило, причини неявки не повідомила. Відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані судом неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин та приймаючи до уваги, що представник позивача цього не заперечує, суд ухвалив по справі провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 14.05.2013 р. між Публічним акціонерним товариством комерційний банк Приватбанк та [PERSON] був укладений кредитний договір № VI0АF912843947 за яким відповідачу був наданий кредит у розмірі 7254 грн.39 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов кредитного договору позивач виконав свої зобов'язання з надання кредиту. Через невиконання відповідачем своїх зобов'язань виникла заборгованість в розмірі 11334 грн. 76 коп. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.530 ЦК України - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України - пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідач станом на 13.01.2016 р. має заборгованість перед ПАТ КБ Приватбанк 11334 грн.76 коп., яка складається з наступного: 4839,40 грн. заборгованість за кредитом, 5,99 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2652,39 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом та 2821,04 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором. Відповідно до п.2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг штрафи становлять : 500 грн - (фіксована частина) та 515,94 грн -( процентна складова). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст. 526, 530, 549, 551, 1049, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 7 серпня 2008 року між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] було укладено Договір «Автопакет» № 185/П/78/2008-980 (далі "Кредитний договір"). Згідно п. 1.1, 1.1.4 Кредитного договору, Банк надає Позичальнику на споживчі цілі грошові кошти у сумі 61100,00 грн. строком до 6 серпня 2015 року включно. Пунктами 1.1.3.1 Кредитного договору передбачено сплату Позичальником відсотків за користування кредитом за відсотковою ставкою 20,4 % річних виходячи з фактичної кількості днів у розрахунковому місяці, рік дорівнює 360 дням Згідно п. 1.1.2. Кредитного договору, кредитні кошти надані на наступні цілі: придбання автотранспортного засобу марки DAEWOO LANОS TF69Y, 2008 року випуску, реєстраційний [NUMBER] та оплату витрат, пов'язаних з державною реєстрацією автотранспортного засобу та комісії Банку. Відповідач порушив вимоги Кредитного договору щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, внаслідок чого, станом на 10.04.2015 року має заборгованість у сумі 34336,84 грн., яка складається з: - 19698,70 грн. - основного боргу; - 7767,44 грн. - відсотки за користування; - 3760,70 грн. - пеня за неповернення кредиту; - 6110,00 грн - заборгованість по штрафам згідно п.5.2. Представник позивача в судове засідання не з"явився, у позовній заяві зазначив про розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з"явився, але подав до суду копії квитанцій про сплату заявленої суми заборгованості та сплату судового збору на користь держави. Дослідивши матеріали справи та надані Відповідачем докази, судом встановлено, що між Позивачем та Відповідачем дійсно було укладено Договір «Автопакет» № 185/П/78/2008-980 від 07.08.2008 року, згідно якого Банк надав Відповідачу на споживчі цілі грошові кошти у сумі 61100,00 грн. Через порушення зобов"язань за Договором, за [PERSON] станом на 10.04.2015року виникла заборгованість у розмірі 37336,84 грн. Однак, на день винесення рішення, Відповідач подав до суду докази погашення зазначеної заборгованості, а відтак, предмет спору відсутній. Отже у задоволенні позову слід відмовити. Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, покликаючись на те, що згідно договору купівлі-продажу від 13.07.2012 р. він придбав квартиру, що знаходиться за адресою по [ADDRESS]. Однак, відповідач будучи попереднім співвласником квартири, залишається у ній зареєстрований, хоч фактично з моменту її продажу за вказаною адресою не проживає. Відтак, з огляду на наведені обставини, просить позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, пояснив, що відповідач часто їздить на заробітки та на даний час його немає в м. Червонограді, просить позов задовольнити. Відповідач будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи у відповідності до ст. 74 ЦПК України, що стверджується витягом з газети „Високий Замок" від 10-12.01.2014 року, в судове засідання не з'явився. Від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, тому суд на підставі ст.ст.224, 225 ЦПК України провів заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, про що судом винесено ухвалу. Представник третьої особи Червоноградського міського сектору Головного управління Державної міграційної служби в Україні в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення, оцінивши зібрані матеріали, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З договору купівлі-продажу квартири від 13.07.2012 р. вбачається, що позивач придбав у відповідача від імені якого діяла [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] квартиру, що розташована по [ADDRESS]. На підставі довідки КП «Комінтех» № 10114 від 10.10.2013 р., встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS].. Актом від 10.10.2013 року КП «Червонограджитлокомунсервіс», стверджується, що [PERSON] на даний час за адресою по [ADDRESS] - не проживає. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як вбачаєтсья із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користуватись та розпоряджатись своїм майном. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Таким чином вищевикладені обставини вказують на те, що [PERSON] є колишнім власником вищезазначеного житла, не користується житловою площею, на якій зареєстрований, не несе витрати, які пов'язані з утриманням житла у зв'язку з чим відповідача слід визнати таким, що втратив право на користування даним житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного кредитного договору №340/3437-КУ8-КС2 від 28.12.2007 року відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 10000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,00 % річних з кінцевим терміном повернення 27 грудня 2009 року. Погашення кредиту здійснюється щомісячно включно до 20 числа, згідно із вставновленим графіком. Відповідач, не повертаючи кредит, та, не сплачуючи проценти за кредитним договором, порушив взяті на себе зобов"язання, що призвело до того, що станом на 10.10.2014 року утворилася заборгованість на загальну суму 32756,91 грн. Дану суму заборгованості позивач просить стягнути в судовому порядку, оскільки добровільно відповідач відмовляється погасити заборгованість, що виникла. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву про можливість розгляду справи у його відсутності, позов підтримав. Відповідач в судовому засіданні заявлений позов не визнав та просив відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач пропустив встановлений загальний трьохрічний строк позовної давності. Дослідивши письмові докази, які подані у розпорядження суду, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що між сторонами 28.12.2007 року було укладено кредитний договір №340/3437-КУ8-КС2. Відповідно до цього договору відповідач отримав кредит в сумі 10000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,00 % річних з кінцевим терміном повернення до 27 грудня 2009 року. Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, заборгованість відповідача станом на 10.10.2014 року складає 32756,91 гривень. Встановлено, що фактично між сторонами було укладено договір споживчого кредитування у письмовій формі, строк виконання зобов'язань за договором встановлений до 27.12.2009 року. Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] 07.11.2014 року, пропустивши таким чином встановлений статтею 257 ЦК України загальний трьохрічний строк позовної давності. Відповідач заявив клопотання про застосування строку позовної давності, що відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. \~Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного кредитного договору №CL16701 від 31 січня 2008 року відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 11000 грн. з датою погашення 25 січня 2013 року та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % річних. Відповідно до п.5.3 Кредитного договору відповідач зобовязалася щомісячно у встановлену дату здійснювати погашення щомісячних платежів на умовах, передбачених договором. \~ Внаслідок порушення взятих на себе зобовязань за кредитним договором у відповідача, станом на 26.01.2016 року виникла заборгованість, загальна сума якої становить 58526,83 грн. Враховуючи те, що відповідач в добровільному порядку заборгованість за кредитом не погасила, просить позов задовольнити. В судове засідання представник позивача не зявився, подав заяву про можливість розгляду справи у його відсутності, позов підтримав та не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з"явилася. До початку розгляду справи подала суду заяву із клопотанням про здійснення розгляду справи у її відсутності. Заявлений позов не визнала та просила відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач пропустив встановлений загальний трьохрічний строк позовної давності. Дослідивши письмові докази, які подані у розпорядження суду, зясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що між сторонами 31.01.2008 року було укладено кредитний договір №CL16701. Відповідно до цього договору відповідач отримала кредит в сумі 11000 грн. з датою погашення 25 січня 2013 року та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % річних. Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, заборгованість відповідачки станом на 26.01.2016 року складає 58526,83 гривень. Додатком №1 до Кредитного договору передбачено, що суму останнього платежу відповідач зобовязалася внести 25 січня 2013 року, тобто термін дії кредитного договору був фактично встановлений строком до 25 січня 2013 року, а останнє погашення платежів по кредиту здійснене відповідачем 27 липня 2011 року. Виходячи з наведених обставин, суд вважає, що строк позовної давності сплив, оскільки позивач звернувся до суду з позовом про захист свого цивільного права лише 24 лютого 2016 року. Таким чином позивач пропустив встановлений статтею 257 ЦК України загальний трьохрічний строк позовної давності.\~ Відповідачка заявила клопотання про застосування строку позовної давності, що відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. \~\~ Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.\~ \~\~ На підставі наведеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що сімейне життя не склалося. Шлюб між сторонами зареєстровано 13 травня 2000 року. За час перебування в шлюбі народилося двоє дітей: син [PERSON] та дочка [PERSON]. Син на даний час повнолітній. Через часті конфлікти та суперечки позивач змушений був залишити сім'ю та перейти проживати до своїх батьків. На даний час сторони не підтримують жодних стосунків та не ведуть спільне господарство. Почуття, які раніше їх об'єднували втрачені. Це призвело до того, що навіть при вирішенні побутових питань не могли знайти порозуміння. Шлюб за таких обставин існує формально, просив його розірвати. Позивач на підготовче засідання не з"явився. До початку засілдання подав заяву із клопотанням провести розгляд справи у його відсутності. Заявлений позов підтримав, просив позов задовольнити. Відповідачка до початку підготовчого засідання заявлений позов визнала. Погодилася на розірвання шлюбу. Клопотала після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвищ «[PERSON]». Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідачка погодилася на розірвання шлюбу, а підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачкою позову немає, визнання позову не суперечить закону та не порушує будь-чиїх прав та законних інтересів, то суд вважає, що позов слід задовольнити. Оскільки взаємини, які склались та існують між подружжям виключають можливість збереження сім'ї, шлюб носить формальний характер, то його слід розірвати. На підставі викладеного, ст.ст. 104; 110; 112; 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved