Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-07 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вона з 10 вересня 2010 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від сумісного проживання мають дочку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося в зв'язку з різними характерами та поглядами на життя, втратою взаєморозуміння. Причиною розпаду сім'ї стала також негідна поведінка відповідача, який допускав подружню невірність, не турбувався про сім'ю. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, відновлювати які наміру не мають, та проживають окремо. Спільне життя та збереження сім'ї неможливе, суперечить її інтересам та інтересам їхньої малолітньої дитини, тому просить задовольнити її вимоги. Сторони подали до суду заяви, якими підтвердили намір розірвати шлюб за обставин, викладених в позовній заяві. Зазначили, що примирення неможливе, півтора роки проживають окремо, сімейного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть, майнового спору на час розгляду справи немає, малолітня дочка залишиться проживати разом з позивачкою. Також позивачка просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Крім того, сторони просили розглянути справу на підставі наявних в справі доказів та їхніх заяв. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що сторони 10 вересня 2010 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області, актовий запис № 159, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області 10 вересня 2010 року. Від спільного сумісного проживання мають дочку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя між сторонами не склалось, шлюб існує формально. Причинами розпаду сім'ї стало несприйняття способу життя один одного, різні характери сторін та погляди на життя, відсутність між ними взаєморозуміння. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, відновлювати які наміру не мають, та півтора роки проживають окремо, сімейного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть. На час розгляду справи про розірвання шлюбу майновий спір між сторонами відсутній. За згодою сторін після розірвання шлюбу малолітня дочка [PERSON] залишиться проживати разом з позивачкою. За змістом ст. 51 Конституції України, ст. 24, ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи, що між сторонами тривалий час існують непорозуміння та суперечки, внаслідок чого склались неприязні відносини, подружні стосунки вони не підтримують, жити однією сім'єю не бажають, суд прийшов до висновку, що подальше сімейне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим та буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їхньої малолітньої дочки. В заяві позивачка просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У відповідності до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Суд дійшов висновку, що після розірвання шлюбу [PERSON] слід залишити прізвище «[PERSON]». Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 3 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. При розподілі судових витрат суд виходить із положень ст. 88 ЦПК України, згідно яких, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved