Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач 1), [PERSON] (далі відповідач 2) про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 10 359, 47 дол. США (еквівалент - 82 803,26 грн. ), з яких: 6 349, 23 дол. США (еквівалент - 50 749, 4 грн.) - непогашений кредит; 4 010, 24 дол. США (еквівалент - 32 053, 86 грн.) - несплачені відсотки; та 15 303, 70 грн., що складає: пеню в розмірі 7 716, 74 грн. та штраф - 7 586, 96 грн., посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем 1 укладено кредитний договір, внаслідок невиконання відповідачем 1 вимог якого виникла зазначена заборгованість. У відповідності до розділу 3.2 кредитного договору «Порука» відповідач 2 несе солідарну відповідальність за невиконання відповідачем 1 умов кредитного договору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач 1 в судове засідання не з"явився, причини неявки суду невідомі, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка про день та час розгляду справи. (а.с. 96) Від відповідача 2 до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнає в повному обсязі, посилаючись на пропуск позивачем шестимісячного строку звернення з вимогами до неї як до поручителя. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 05.09.2007 р. між позивачем та відповідачем 1 за було укладено кредитний договір №302/П/4/2007-840, згідно з умовами якого позичальнику банком надано кредит для придбання автотранспортного засобу в розмірі 9 492 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,4 % на рік, строком до 05.09.2014 року. (а.с. 12-15) Банком зобов'язання за договором виконались, а саме відповідачу 1 надались кредитні кошти, що підтверджується меморіальним ордером №1 від 05.09.2007 р. (а.с. 11). У свою чергу позичальник зобов'язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитами та повернути кредити у визначені договорами терміни, а також виконати інші свої зобов'язання згідно з кредитними договорами. Відповідач 1, не сплативши у вказаний договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, тобто згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник має повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позивачем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідач 1 порушив умови договору в частині неповернення кредиту та несплати відсотків за його користування та не виконав взяті на себе зобов'язання, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов'язань. Виходячи з вище наведеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 10 359, 47 дол. США та 15 303, 70 грн. Щодо позовних вимог про стягнення в солідарному порядку заборгованості з відповідача 2, суд зазначає наступне. У відповідності до розділу 3.2 «Порука» кредитного договору, відповідач 2 зобов'язалась в повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором. Відповідно до вимог ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Ст. 559 ЦК передбачається спеціальний строк пред'явлення вимоги до поручителя. Ч. 4 ст.559 ЦК передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя. Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті ч.4 ст.559 ЦК застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову» як умови чинності поруки. Строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст.559 ЦК) не є строком захисту порушеного права (строком позовної давності), а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч.4 ст.559 ЦК словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливості пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Така позиція викладена в Постанові Верховного суду України від 17.09.2014 р. в справі № 6-53цс14 та є обов'язковою для застосування. Як вбачається з матеріалів справи, а саме розрахунку заборгованості, наданого позивачем, остання сплата за кредитом відбулась 31.08.2010 р. (а.с. 9) В подальшому зобов'язання за договором відповідачем 1 не виконувались. У відповідності до п. 3.2.5 кредитного договору, банк набуває право вимагати від поручителя виконання зобов'язань, що витікають із цього договору, при умові якщо у встановлений договором строк виконання позичальником зобов'язання в цілому чи в будь-якій його частин, вони не будуть виконані, а також при умові обов'язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов'язання позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині). Тобто, банк набув права вимоги до поручителя з вересня 2010 р., а саме з моменту несплати відповідачем 1 чергового платежу. До суду з вимогами до поручителя позивач звернувся 29.07.2014 р., з пропуском шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Зокрема, в матеріалах справи відсутні докази направлення поручителю письмової вимоги, яка є обов'язковою у відповідності до п. 3.2.5, 3.2.8 кредитного договору. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зокрема, строк в договорі поруки, укладеному між позивачем та відповідачем 2 не встановлено. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості з відповідача 2.

Outcome: partial