overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

позивач [PERSON] 17 лютого 2015 р. звернулась до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу . В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що 15 вересня 2012 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу вони не мають неповнолітніх дітей. Спільне життя з відповідачем вони припинили з липня 2013 року. Причиною розпаду сім"ї стало те, що вони перестали розуміти один одного. У них зовсім різні погляди на життя. Вони втратили почуття кохання та довіри один до одного. Вважає, що шлюб зберегти неможливо, просить розірвати шлюб. В судове засідання позивачка [PERSON] прибула, позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином судовими повістками, про що в справі є розписки, заяву з клопотанням про розгляд справи у його відсутності суду не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 15 вересня 2012 року, про що зроблено актовий запис № 216 відділом державної реєстраціі актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиціі у Донецької області (а.с. 5 ). Від шлюбу сторони не мають неповнолітніх дітей. У відповідності зі ст.. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні було встановлено, що спільне життя сторін не склалось, в зв'язку з тим, що між ними виникли непорозуміння, відсутні спільні інтереси, що привело до повного взаємного відчуження. Шлюбні відношення між сторонами припинені з липня 2013 року, шлюб існує лише формально, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 18.11.2015 року звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. Підставами своїх вимог вважає те, що 03.09.2005 року він з відповідачкою вперше зареєстрували шлюб, про що виконкомом Шабастівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області зроблений відповідний актовий запис за № 02 та 03.09.2005 року видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Від даного шлюбу сторони мають спільних дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Взаємовідносини позивача з відповідачкою ускладнилися через постійні сварки та непорозуміння, вони практично не спілкуються та спільно не проживають 48 місяців. Сумісне проживання та збереження сім"ї за таких умов є неможливим. Позивач [PERSON] позов підтримав повністю, просить його задоволити, про що подав письмову заяву. Відповідач [PERSON] позов визнала, не заперечує проти розірвання шлюбу, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище [PERSON], про що подала письмову заяву. Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача та відповідача, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 18 березня 2014 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В поданій до суду заяві посилалася на те, що з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі, мають двох неповнолітніх дітей, проживають окремо. Посилаючись на те, що відповідач не надає допомоги на утримання дітей, просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 грн. щомісячно. В судовому засіданні позивач повністю підтримала подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань до суду не подавав. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 03 листопада 1999 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Сторони мають сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.ст. 141, 155, 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов'язків щодо дитини. Відповідач [PERSON], будучи батьком двох дітей, від виконання своїх обов'язків ухиляється, матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Тому суд, враховуючи обставини, передбачені ст.182 СК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі на кожного по 500 грн. щомісячно до досягнення повноліття, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду. З цих підстав вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню. При цьому суд враховує вимоги ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства" щодо права кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Також судом враховано, що за чинним законодавством розмір аліментів в будь-якому випадку не може бути меншим 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в сумі в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

Позивач [PERSON] 18 липня 2014 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В поданій до суду заяві посилалася на те, що з відповідачем знаходилася в зареєстрованому шлюбі, мають сина [PERSON], [INFO]. Вказувала, що відповідач кошти на утримання дитини не надає. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно до повноліття. Сторони звернулися до суду з заявами про розгляд справи без їх участі, позивач вимоги підтримує, відповідач з позовом погоджується. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі з 10 листопада 2006 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно з рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 09 грудня 2010 року (справа № 2-2410/10). Сторони мають неповнолітнього сина [INFO], який знаходяться на утриманні матері. Відповідно до ст.ст. 141, 155, 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов'язків щодо дитини. Тому суд, враховуючи обставини, передбачені ст.182 СК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду. З цих підстав вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню. При цьому суд враховує вимоги ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства" щодо права кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Також судом враховано, що за чинним законодавством розмір аліментів в будь-якому випадку не може бути меншим 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в сумі в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 19.02.2014 року звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що 23 квітня 2008 року передав відповідачу 3500 грн. на строк до 30.06.2008 року, про що відповідач надав боргову розписку. Посилаючись на те, що у зазначений термін відповідач свої зобов'язання не виконав, грошові кошти не повернув, позивач просить стягнути з нього на свою користь борг з урахуванням 3% річних від простроченої суми за 2009-2013 роки в сумі 525,00 грн., всього 4025,00 грн., а також сплачені судові витрати в сумі 243,60 грн. В судове засідання позивач не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі та підтримання позовних вимог. Відповідач у судове засідання двічі не з»явився та не повідомив про причини неявки, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчать довідки підприємства поштового зв"язку. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторонами 23 квітня 2008 року відповідно ст.1047 ЦК України укладено договір позики коштів на суму 3500,00 грн. строком до 30.06.2008 року, про що відповідачем складено боргову розписку від 23.04.2008 року (а.с.5), вказану суму відповідачем позивачу не повернуто. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Стаття 1049 ЦК України передбачає повернення позичальником позикодавцеві позики (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк його виконання. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Згідно зі ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; на вимогу кредитора боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідачем не виконано грошове зобов»язання за договором позики, вимоги позивача про стягнення суми боргу та трьох процентів річних є правомірними. Сума коштів, що підлягає стягненню з відповідача, становить 4025 грн. : основний борг за розпискою 3500 грн. + 525 грн. (3% річних від простроченої суми боргу за 2009-2013рр.). У відповідності до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сплачені ним судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] 19.05.2015 року звернувся до суду із позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, який зареєстровано 21.11.1997 року Вінницьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану, про що 21.11.1997 року в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №2790. Позовна заява мотивована тим, що подружжя в 2004 році поїхало до [PERSON], позивач змінив прізвище та імя і став громадянином [PERSON], відповідач не захотіла змінювати громадянство. Спільне життя позивача та відповідача не склалося, відсутність порозуміння, часті сварки і конфлікти призвели до того, що сімя фактично розпалася. Шлюб існує формально. Позивач приймав заходи для збереження сім"ї, але позитивних результатів це не дало. Подружні стосунки подружжі припинені. Підстав для збереження сімї немає. Подальше формальне збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Неповнолітніх дітей у позивача та відповідача немає. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. В судове засідання відповідач [PERSON] також не зявилась, засобами електронного звязку надіслала до суду заяву, в якій позов визнала та проти його задоволення та розірвання шлюбу не заперечує. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В ході дослідження позовної заяви та доданих до неї матеріалів судом відповідно до ч. 1 ст. 112 СК України з'ясовано фактичні взаємини подружжя, а також те, що подана до суду позовна заява відповідає дійсній волі позивача та відповідача, їх бажання розірвати шлюб є істинним та добровільним. Так, судом встановлено, що шлюб між сторонами фактично розпався, існує формально, подальше збереження шлюбу є неможливим та недоцільним і суперечитиме інтересам сторін, тому шлюб між сторонами слід розірвати, а позов задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 19 грудня 2013 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В поданій до суду заяві посилалася на те, що з відповідачем знаходилася в зареєстрованому шлюбі, мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вказувала, що відповідач кошти на утримання дитини не надає. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно до повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримала свої позовні вимоги, посилаючись на викладені в них обставини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні повністю визнав позовні вимоги та не заперечував щодо їх задоволення. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено актовий запис від 07 серпня 2009 року. Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який знаходяться на утриманні матері. Відповідно до ст.ст. 141, 155, 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов'язків щодо дитини. Тому суд, враховуючи обставини, передбачені ст.182 СК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду. З цих підстав вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню. При цьому суд враховує вимоги ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства" щодо права кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Також судом враховано, що за чинним законодавством розмір аліментів в будь-якому випадку не може бути меншим 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в сумі в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 20 серпня 2018 року звернулась в Київський районний суд м. Полтави з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Посилалася на те, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем. Зазначала, що відповідач не надає будь-якої матеріальної допомоги на утримання сина. В поданій до суду позовній заяві просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 2000 грн. щомісячно. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 21 серпня 2018 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні позивач повністю підтримала подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, відзив на позовну заяву не подавав, з будь-якими заявами та клопотаннями до суду не звертався. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 16 червня 2004 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Полтави від 28 лютого 2008 року, яке вступило в законну силу. Також встановлено, що сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.ст. 141, 155, 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов'язків щодо дитини. За вимогами ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Позивач [PERSON], звертаючись до суду з відповідною позовною заявою, просить суд визначити розмір аліментів саме в твердій грошовій сумі. Тому суд, враховуючи обставини, передбачені ст.182 СК України, в тому числі стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 2000 грн. щомісячно до повноліття, починаючи з часу пред'явлення позову. При цьому суд враховує вимоги ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства" щодо права кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до норм ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Також з відповідача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути судовий збір на користь держави за розгляд справи в суді в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 20 січня 2017 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання двох малолітніх дітей. В поданій до суду заяві посилалася на те, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі, мають двох дітей [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], які знаходяться на її утриманні. Вказувала, що відповідач допомогу на утримання дітей не надає, просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно. Позивач звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, клопотань до суду не подавав. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі з 21 листопада 2003 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, мають доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], які знаходяться на утриманні матері. Відповідно до ст.ст. 141, 155, 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов'язків щодо дитини. Відповідач матеріальної допомоги на утримання малолітніх дітей не надає. Тому суд, враховуючи обставини, передбачені ст.182 СК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання двох малолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну, до повноліття, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду. З цих підстав вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню. При цьому суд враховує вимоги ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства" щодо права кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Також судом враховано, що за чинним законодавством розмір аліментів в будь-якому випадку не може бути меншим 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в сумі в розмірі 640 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] 21 грудня 2015 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В поданій до суду заяві посилалася на те, що з відповідачем з 2003 року перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірвано, мають доньку [PERSON], [INFO], яка знаходяться на її утриманні. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку. В судовому засіданні позивач повністю підтримала подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач в судове засідання не з'явився. За таких обставин суд, враховуючи згоду позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 22 серпня 2003 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2015 року. Сторони мають доньку [PERSON], [INFO], яка знаходяться на утриманні матері. Відповідно до ст.ст. 141, 155, 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов'язків щодо дитини. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Тому суд, враховуючи обставини, передбачені ст.182 СК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду. З цих підстав вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню. При цьому суд враховує вимоги ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства" щодо права кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Також судом враховано, що за чинним законодавством розмір аліментів в будь-якому випадку не може бути меншим 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в сумі в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved