Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

Київська рай адміністрація як орган опіки та піклування звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] у відношенні малолітньої дочки [PERSON], [INFO] і малолітнього сина [PERSON], [INFO], стверджуючи, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дітей. В судовому засіданні представник Київської рай адміністрації підтримала позов і просила призначити опікуном над малолітніми їх бабусю [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідача на користь опікуна аліменти на утримання дітей. Представник Служби у справах дітей позов рай адміністрації підтримала. Третя особа - [PERSON] просила позов рай адміністрації задовольнити. Відповідач до суду не з'явився, про час слухання справи сповіщався судом за місцем реєстрації. Суд вислухав учасників процесу, вивчив матеріали справи і встановив, що Подружжя [PERSON] і [PERSON] мають двох дітей: дочку [PERSON], [INFO] - актовий запис про народження №1500, вчинений 20.10.2004 року відділом РАЦС Київського управління юстиції м.Одеси і сина [PERSON], [INFO], актовий запис про народження №288, вчинений 11.01.2013 року відділом ДРАЦС у місті Одесі Одеського міського управління юстиції. Сім'я проживала в квартирі [ADDRESS] разом матір'ю [PERSON] [INFO] року мати дітей - [PERSON] померла - актовий запис про смерть №12175, вчинений 16.12.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Після смерті [PERSON] діти залишились проживати з бабусею [PERSON], яка самотужки доглядає, утримує і виховує дітей, тому як батько самоусунувся від виховання дітей, не цікавиться їх долею, жодного з обов'язків батьків не виконує. На засіданні ради опіки та піклування Київської рай адміністрація 17.09.2018 року розглянуте питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні дочки [PERSON], [INFO] і сина [PERSON], [INFO]. До суду надано висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні неповнолітніх дітей. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що відповідач ще за життя дружини зловживав алкоголем, не бажав лікуватися від алкогольної залежності, не переймався питаннями утримання сім'ї, вихованням дітей, а після смерті дружини з 2013 року інколи навідувався додому, завжди в стані алкогольного сп'яніння, після чергової сварки з фізичним насильством [PERSON] звернулась до поліції і [PERSON] було притягнуто до відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення. З 2014 року [PERSON] жодного разу не відвідував дітей, не надавав будь-якої допомоги на їх утримання. При підготовці розгляду питання про позбавлення батьківських прав на засіданні органу опіки та піклування працівники Служби у справах дітей з'ясували, що за місцем реєстрації відповідач відсутній останні роки, що його фактичне місце мешкання невідоме. На підтвердження позову позивачева сторона посилається на такі докази: довідку з місця проживання дітей, свідоцтва про народження дітей, свідоцтво про смерть [PERSON], довідку зі школи, де навчається [PERSON] і довідку з дитячого садочку, який відвідує [PERSON] про те, що дітей виховує бабуся, проект висновку Служби у справах дітей Одеської міскради та сам висновок Київської рай адміністрації, як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав у відношенні неповнолітніх дітей, медичні документи щодо стану здоров»я дітей, медичні документи щодо стану здоров'я [PERSON], акт обстеження житлово-комунальних умов [PERSON], довідки про розмір доходів [PERSON], згоду неповнолітньої [PERSON], 2004 року народженні на встановлення опіки над нею з боку бабусі [PERSON] Дослідивши надані докази і наведені доводи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних правових підстав: У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ, зобов'язує батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Частина 2 ст.59 Закону України "Про освіту" на кожного з батьків покладає однакову відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Одним із способів захисту інтересів неповнолітньої дитини є позбавлення батьківських прав того з батьків, хто неналежно виконує свої батьківські обов'язки. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України однією з підстав для позбавлення батьківських прав визначено ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. З аналізу змісту норми закону (п.2 ч.1 ст.164 СК України), позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батько не просто не виконує свої обов'язки по вихованню дитини, а й ухиляється від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов'язків, передбачених ст.150 СК України. Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови №3 від 30 березня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" надав такі роз»яснення: позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В п.16 цієї ж постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В ході судового розгляду справи отримані достовірні відомості, які свідчать про умисне ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню неповнолітньої дочки [PERSON] і неповнолітнього сина [PERSON], оскільки протягом тривалого часу він не проявляв відносно дітей належної турботи та уваги, не приймав участі у їх вихованні та утриманні, не піклувались про стан здоров'я та розвитку, хоча зобов'язаний це робити. Право позивача звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав передбачено ст.165 СК України. Відповідно до положень Цивільного кодексу України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права та обов'язки (ст. 55 ЦК). На суд покладається обов'язок призначати опікуна (піклувальника) за поданням органу опіки та піклування: - над фізичною особою у разі визнання її недієздатною (ч. 1 ст. 60 ЦК) (опікун); - над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування (ч. 3 ст. 60 ЦК) (опікун), над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування (ч. 4 ст. 60 ЦК) (піклувальник). Встановлення піклування над неповнолітньою особою відбувається як за згодою піклувальника так і за згодою неповнолітньої особи, наявність якої у даному випадку встановлено судом. Така згода необхідна для ефективного виконання функцій, які покладені на піклувальника. Судом встановлено, що [PERSON] є рідною бабусею неповнолітньої [PERSON] і малолітнього [PERSON], що діти проживають з бабусею з дня народження, що бабуся за станом здоров'я не має протипоказань щодо призначення її опікуном, з правами і обов'язками опікуна [PERSON] ознайомлена. Ч.2 ст.166 СК України визначає, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. З огляду на викладене позов органу опіки та піклування в частині стягнення аліментів на утримання дітей на користь опікуна підлягає задоволенню. У відповідності до вимог ст..141 ЦПК України з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 704,8 грн.

Outcome: approved