Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

ПАТ КБ ПРИВАТБАНК звернувся до суду з позовом до відповідача\~ про стягнення боргу за кредитним договором\~ б/н в сумі 112477, 23 грн. та судовий збір в розмірі 1762, 00 грн. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 21.05.2009 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.2, 3.3 Умов та Привал надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими ПАТ КБ ПРИВАТБАНК Умовами\~ надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому\~договором. Відповідач за вказаним кредитним договором свої зобов'язання належним чином не виконує, своєчасно не вносить кошти для погашення заборгованості за кредитним договором,\~ відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, у зв'язку з чим станом на 09.04.2018 року має заборгованість 116949, 65 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості яка складається з наступного: -\~ \~ 7540, 86 грн. - заборгованість за кредитом; -\~ \~ 104936, 37 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 21.05.2009 року по 31.07.2017 року; \~ \~ \~ \~Відповідач на позов подала відзив, в якому вказала, що даний позов вона повністю не визнає, вважає, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» пропустив строк позовної давності, строк дії кредитної картки, яка була їй видана на виконання умов договору № б/н від 21.05.2009 року становить 5 років, останній платіж на його виконання вона сплатила 28.04.2015 року, з позовною заявою про стягнення з неї заборгованості ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду 03.08.2018 року, тобто був пропущений строк позовної давності для предявлення позовної заяви про стягнення боргу по тілу кредиту та заборгованості по відсоткам за його користування. Станом на дату подачі позову строк дії кредитної картки закінчився, а нової кредитної картки з новим терміном дії вона не отримувала та припинила користуватися своєю кредитною карткою в 2013 році. За таким погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінчення строку дії договору. Із розрахунку заборгованості, який наявний у додатках до позовної заяви вбачається, що позивачем здійснювалися нарахування заборгованості після дати кінцевого терміну повернення коштів за вказаною кредитною карткою, що є неприйнятним та таким, що не відповідає чинному законодавству. Згідно із п. 92 Постанови Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18 якщо кредитний договір встановлює окремі зобовязання, які деталізують обовязок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною пятою ст.. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обовязку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Враховуючи, що строк дії картки до лютого 2014 року, останній платіж вона здійснила 28.04.2015 року, звернення позивача в суд із позовом 03.08.2018 року знаходиться поза межами трирічного строку позовної давності, а отже є підставою для відмови в позові. Представник позивача [PERSON] надала до суду відповідь на відзив, з якої витікає, що платіжна картка спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законом порядку пластикової або іншого виду картки, яка використовується для ініціалізації переводу коштів з рахунку клієнта… тощо. Згідно Умов обслуговування банк відкриває Клієнту Картрахунок, видає Клієнту картки, їх вид та строк дії визначено в Заяві та в памятці клієнта. Тобто необхідно розрізняти поняття даних кредитно-правових відносин, які поєднані в одне ціле Кредитний договір. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Так, кредитний договір чинний, а заперечення відповідача нічим не обґрунтовані. Крім того відповідно до п. 1.1.7.31 Договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років, що не суперечить нормам закону, адже згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність , встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. 22.10.2018 року відповідач [PERSON] надала до суду письмові пояснення, в яких вказала, що у своїй відповіді на відзив позивач стверджує, що її картка діяла до 02.2014 року, а з позовом до неї ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся 01.08.2018 року, тобто згідно збільшеного строку позовної давності, який погоджений умовами договору, тобто строк позовної давності Банком не пропущено. Однак, жодного письмового договору про збільшення позовної давності вона з позивачем не укладала, в результаті чого просить застосувати до даного позову наслідки спливу позовної давності та відмовити позивачу у задоволенні всіх заявлених позовних вимогах. Сторони в судове засідання не зявилися. Представник позивача, який діє на підставі довіреності надав до суду заяву, в якій позов підтримав і просив розглянути справу у його відсутність. Від відповідача 22.10.2018 року до суду надійшла заява згідно якої вона просила справу розглянути у її відсутність, у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу. Вивчивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 21.05.2009 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до ч.1ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В даному випадку при укладенні договору сторони керувались саме ч. 1ст. 634 ЦК України. Згідно п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, підписання вказаного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідач зобов'язалась погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг); у разі невиконання зобов'язань за договором - на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку (п. 6.6 Умов та правил надання банківських послуг). Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту (п. 6.7 Умов та правил надання банківських послуг). Пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5% від суми позову. Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконувала належним чином, порушила умови договору, наслідком чого стало виникнення заборгованості. Загальна сума заборгованості [PERSON] станом на 09.04.2018 року становить 116949, 65 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості яка складається з наступного: -\~ \~ 7540, 86 грн. - заборгованість за кредитом; -\~ \~ 104936, 37 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 21.05.2009 року по 31.07.2017 року; Викладені обставини підтверджуються матеріалами справи, зокрема розрахунком заборгованості за договором № б/н від 21.05.2009 року, заявою, умовами та правилами надання банківських послуг, та іншими матеріалами справи (а.с. 6-18). Однак, відповідач [PERSON] у своєму відзиві та поясненнях просить відмовити в задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості, у звязку з пропуском Банком на момент звернення до суду трирічного строку позовної давності. Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Статтею 253\~ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Відповідно до ст.\~264\~ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Статтею 257\~ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з правових позицій, викладених в Постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року по справі №614цс14, яка була ухвалена за наслідками перегляду цивільної справи за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Аналогічні правові позиції викладені і в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі № 181/467/17, стороною в якій було ПАТ КБ «Приватбанк». Зокрема, у вказаному судовому рішенні зазначено, що висновок судів попередніх інстанцій про початок перебігу позовної давності з моменту внесення позичальником останнього платежу на погашення кредитної заборгованості є помилковим. Згідно з Умовами та правилами, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки, а не закінченням строку дії договору. Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104 цс16. Відповідно до ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно п. 3.1.1. Умов та правил надання банківських послуг, які були додані банком до позовної заяви, картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицевому боці картки. (а.с. 17). Відповідно до п. 3.1.3. вказаних Умов та правил надання банківських послуг, по закінченню строку дії відповідна кредитна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії) (а.с. 17). В відзиві та відповіді на відзив сторонами було зазначено, що строк дії кредитної картки № 5577212913403278, виданої на імя відповідача [PERSON], було встановлено до 02/2014 року, тобто останнім днем дії картки є 31.01.2014 року. Враховуючи наведене, суд вважає доведеним, що строк дії кредитної картки відповідача був встановлений до 01.02.2014 року. За таких обставин, враховуючи наведені вище правові позиції та висновки Верховного Суду України, Верховного Суду, початок перебігу трирічного строку позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі почався 01 лютого 2014 року, а щодо періодичних платежів з моменту несплати чергового платежу, зокрема щодо погашення процентів та сплати пені. З позовної заяви, вбачається, що позов було подано 03.08.2018 року (а.с. 2). Зважаючи на зазначене, до суду з даним позовом позивач звернувся 03.08.2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності, який дорівнює трьом рокам, оскільки строк дії кредитної картки був встановлений до 31.01.2014 року, зважаючи на що, загальний строк позовної давності сплинув 31.01.2017 року. Відносно перебігу позовної давності, що розпочався з дати останнього платежу по кредитній картці вбачається, що [PERSON] здійснила останній платіж 28.04.2015 року, що також свідчить про сплив позовної давності 28.04.2018 року. Що ж стосується доводів позивача щодо застосування збільшеного строку позовної давності, що дорівнює 50 рокам, положення про застосування якого як вказує позивач у відповіді на відзив міститься в п. 1.1.7.31. «Умов та правил надання банківських послуг», то суд вважає їх необґрунтованими, так як дослідивши повністю Умови та правила надання банківських послуг, вбачається, що такий пункт взагалі відсутній. Таким чином, аналізуючи вище викладене та те, що відповідач [PERSON] просила застосувати строк позовної давності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід відмовити у зв'язку із пропуском строку позовної давності. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено 1762, 00 грн. судового збору (а.с. 1). У зв'язку із відмовою у задоволенні позову суд відповідно до ст. 141 ЦПК України відмовляє у стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed