Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми боргу за договором позики в розмірі 48497 гривень та 3% річних за 2 роки в розмірі 4001 гривень, а також судові витрати у справі. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08.04.2011 р. між сторонами був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав в борг грошові кошти в сумі 5000 доларів США, які зобов»язався повернути протягом місяця, про що була видана письмова розписка. Однак, у визначений строк кошти не були повернуті. В ході судового розгляду представник позивача подав заяву про збільшення розміру позовних вимог в зв»язку зі зміною курсу долара на момент розгляду справі, відповідно до якої просив стягнути з відповідача суму боргу за договором позики в розмірі 58245,50 гривень та 3% річних на підставі положень ч.2 ст.625 ЦК України в сумі 4805,28 гривень. В ході судового розгляду представник позивача підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просив його задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві та з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог. Відповідач визнав позов, не заперечував проти його задоволення. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судому встановлено, що 08.04.2011 р. [PERSON] отримав в борг у [PERSON] кошти в розмірі 5000 доларів США. Зазначені обставини підтверджуються розпискою відповідача про отримання суми коштів. Відповідач зобов»язувався повернути борг протягом місяця з моменту отримання грошових коштів. На підставі ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідач не заперечував факт отримання зазначених коштів в позику. На час розгляду справи оригінал боргової розписки знаходився у позивача у справі і був досліджений судом, що підтверджує невиконання відповідачем зобов»язання по поверненню суми боргу. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення суми боргу за договором позики в грошовій одиниці України відповідно до курсу НБУ України є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню. Також підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення суми боргу з врахуванням 3% річних, оскільки відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок 3% річних від суми боргу, проведений позивачем, ґрунтується на нормах чинного законодавства щодо порядку проведення розрахунку, а тому може бути взятий судом до уваги. З огляду на викладені обставини позовні вимоги в частині стягнення 3% річних від суми боргу підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст..88 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судові витрати у справі. Вимоги щодо відшкодування позивачу витрат на правову допомогу підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 86 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. При визначені розміру витрат на правову допомогу, які підлягають компенсації, суд виходить з того, що представник позивача - адвокат [PERSON] приймав участь в судовому засіданні 05.06.2014 р. та 22.07.2014 р. Загальна тривалість судового засідання становить о годин 30 хв. Враховуючи розмір мінімальної заробітної плати на момент надання правової допомоги (1218 грвень) те, що позовні вимоги були задоволені частково (87.9 % від пред»явлених вимог), компенсації підлягає сума 428,24 гривні ( за годину участі в судовому засіданні). Інші витрати, пов»язані з наданням правової допомоги, не підлягаютрь відшкодуванню, оскільки не передбачені Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Outcome: partial