Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області про скасування заходів примусового виконання рішення суду. Свої вимоги позивач мотивує тим, що постановою старшого державного виконавця Бевза А.В. про повернення виконавчого документа стягувачеві від 23.04.2014 було повернуто [PERSON] виконавчий лист № АЕ-130, виданий 26.09.1997 Козятинським міськрайонним судом, про стягнення з нього аліментів, так як заборгованість по сплаті аліментів була ним повністю погашена. На підставі зазначеної постанови було припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення та припинено чинність обмеження у праві виїзду за кордон, встановленого на підставі ухвали Козятинського міськрайонного суду від 25.12.2013. Однак, коли він мав намір виїхати за кордон, виявилось, що відносно нього досі діють обмеження у праві виїзду за межі України. Обмеження у праві виїзду за межі України порушує конституційне право на вільне пересування та обмежує таке його право, оскільки виконавши всі зобов'язання він не може виїхати за кордон до родичів. Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 25.12.2013 було задоволено подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Козятинського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до моменту фактичного виконання рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області 26.09.1997 по справі № АЕ-130/1997 року за позовом [PERSON] до нього про стягнення аліментів на утримання сина. Постановою старшого державного виконавця Бевзи А.В. виконавчий лист № АЕ-130 від 26.09.1997 повернуто стягувачу. Претензій по сплаті аліментів немає, заборгованість відсутня. У зв'язку з цим вважає, що подальше обмеження його у праві виїзду за межі України є недоцільним. Просив скасувати заходи примусового виконання рішення, у зв'язку з поверненням виконавчого документа стягувачу, а саме: зняти арешт з усього нерухомого та рухомого майна, належного йому та заборону його відчуження, накладений відділом державної виконавчої служби Головного Територіального Управління юстиції у Вінницькій області; скасувати його тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, встановлене ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 25 грудня 2013 року по справі № 133/4174/13-ц. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилася, на адресу суду надіслала заяву, в якій просять слухати справу у її відсутність та відсутність її довірителя, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача - Бевза А.В. в судове засідання не з'явився, надіслав заяву, в якій просить слухати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає. Виходячи з наведеного , суд вважає , що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання . Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку встановленому ст.. 174 цього ж Кодексу . Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що визнання позову відповідачем необхідно прийняти, оскільки це не суперечить закону і не порушує чиїх -небудь прав та інтересів. Судом встановлено, що ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 25.12.2013 було задоволено подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Козятинського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження [PERSON] у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до моменту фактичного виконання рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області 26.09.1997 по справі № АЕ-130/1997 року за позовом [PERSON] до позивача про стягнення аліментів на утримання сина (а.с.17). Відповідно до квитанцій від 18.11.2014, 28.12.2014, 25.01.2015, 08.05.2015, 05.07.2015, 06.09.2015, 02.11.2015, 25.12.2015 позивачем на рахунок [PERSON] було здійснено грошові перекази для погашення заборгованості по сплаті аліментів (а.с.9-16). Постановою старшого державного виконавця Бевза А.В. про повернення виконавчого документа стягувачеві від 23.04.2014 було повернуто [PERSON] виконавчий лист № АЕ-130, виданий 26.09.1997 Козятинським міськрайонним судом, про стягнення з [PERSON] аліментів, так як заборгованість по сплаті аліментів була останнім повністю погашена (а.с.8). На підставі зазначеної постанови було припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення та припинено чинність обмеження у праві виїзду за кордон, встановленого на підставі ухвали Козятинського міськрайонного суду від 25.12.2013. Однак, коли позивач мав намір виїхати за кордон, виявилось, що відносно останнього досі діють обмеження у праві виїзду за межі України. Обмеження у праві виїзду за межі України порушує конституційне право на вільне пересування та обмежує таке право [PERSON], оскільки виконавши всі зобов'язання останній не може виїхати за кордон. Постановою старшого державного виконавця Бевзи А.В. виконавчий лист № АЕ-130 від 26.09.1997 повернуто стягувачу. Претензій по сплаті аліментів немає, заборгованість відсутня. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в' їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок; випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок розв'язання спорів у цій сфері регулює Закон України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України". За положенням п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, що він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань. Пунктом 15 Правил перетинання державного кордону громадянами України постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року, передбачено, що громадянину може бути відмовлено у виїзді України, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань покладених нього судовим рішенням. Відповідно до ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, як: необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті. У зв'язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку, що подальше обмеження позивача у праві виїзду за межі України є нзаконним, а тому, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved