Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив стягнути з відповідача заборгованість за укладеним кредитним договором б/н від 15.09.2011 року в розмірі 41893,64 грн., яка виникла через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. 03.12.2020 року позивачем була надана заява про зменшення позовних вимог, та позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за укладеним кредитним договором б/н від 15.09.2011 року в розмірі 32932, 29 грн., яка виникла через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог та надав пояснення відповідно змісту позовної заяви, що позовні вимоги зменшено, по страховому кредитному ліміту, даною послугою відповідачка користувалася. Виписка по рахурнах підтверджує той факт, що відповідачка користувалася та знімала кошти з кредитної карти - це є первинний документ. Відповідач в судовому засіданні, позов не визнала, пояснила, що брала 4000,00 грн. більше не брала, на вимогу співробітників банку, вона поповнила рахунок на карту , а після того як карту заблокували, вона сплачувала лише проценти за її боргом до 01.07.2017 року. Про крадіжку карти вона повідомила співробітників АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та звернулася в поліцію. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнав частково, пояснив, що дійсно відповідач отримувала кредитну картку, та до 01.07.2017 року користувалася нею. А 01.07.2017 року у неї викрали сумочку разом з мобільним телефоном та кредитною карткою, про що вона невідкладно повідомила як приватбанк так і 03.07.2017 року написала заяву до поліції. Також писала заяву слідчому про витребування доказів з приватбанку, але нічого так і не надано. На момент викрадення карти барг був 3995,18 грн. в цій частині відповідач визнає борг, а що було нараховано після 01.07.2017 року є незаконним. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, дійшов до таких висновків. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як встановлено судом, відповідно до укладеного договору № б/н від 15.09.2011 року, [PERSON] отримала кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок 5000,00 грн. (а.с. 10 - копія анкети-зави). Позивач свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу кредит. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Так відповідач не заперечує, що дійсно отримала кредитну карту № [NUMBER] та користувалася нею до 01.07.2017 року. Відповідач виконувала покладені на неї обов`язки, але до мемонту 01.07.2017 року , коли в неї викрали сумочку разом з мобільним телефоном та кредитною карткою в ній. 01.07.20217 року позвонивши на гарячу лінію, вона повідомила оператору АТ КБ "ПРИВАТБАНК" про крадіжку карти та необхідність її заблокування. До Металургійного ВП вона звернулася з заявою про вчинення кримінального правопорушення, а саме викрадення у неї сумочки, з приводу чого 07.07.2017 року були внесені відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР за ст. 185 ч. 1 КК України, кримінальне провадження № 12017040710001789, йде розслідування. Договір між сторонами був укладений відповідно до вимог ст. 634 ЦК України. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом та відсотками, а також інших витрат відповідно до умов Договору. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно частини 1статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Умовами п. 9 розділу VI постанови правління Національного банку України від 05.11.2014 року № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» чітко встановлено: «Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.» Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Також, ст.614 ЦПК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Однак, позивачем не доведено, що заборгованість після 01.07.2017 року виникла внаслідок нелажного виконання своїх зобов"язань за договором саме відповідачем, оскільки як зазначалось вище, позивачем з цього приводу жодних службових розслідувань не проводилось. Судом враховується правова позиція викладена в Постанові ВСУ від 23.01.2018 року по справі № 20210128/14-ц , де зазначено, що відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України № 223 від 30 квітня 2010 року банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного предявлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Позивачем не доведено наявність обставин, які безспірно доводять, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, що були здійснені без використання кредитної картки. Натомість відповідачем доведено,той факт , що в неї було викрадено кредитну карту та вона вжила всіх необхідних дій для її заблокування та виконала вимоги як клієнт належним чином. Отже відповідачкою не були порушені кредитні зобов`язання за кредитним договором, після 01.07.2017 року, а тому судом встановлено факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем лише до 01.07.2017 року, що становить заборгованість в розмірі 4560,91 грн., що складається з 4213,20 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 9,97 грн. - нараховані відсотки, 9,97 грн. - нараховане сальдо за користування кредитом, 197,76 грн. - нараховані , але не сплачені вимоги за кредитом, 130,01 грн. - прострочені вимоги за кредитом. Виходячи з викладеного, суд вважає необхідним частково задовольнити позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, стягнувши з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 15.09.2011 р. в розмірі 4560,91 грн. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 1762,00 грн., сплачений ним при подачі позову (а.с.1), тому оскільки позов підлягає задоволенню частково, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати в розмірі 244,03 грн., стягнувши їх з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial