Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просить: сгягнути з ТОВ «ОН Клінік Харків» на його користь матеріальну шкоду в розмірі 4 150 грн. та моральну шкоду в розмірі 15 000 грн. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини. Позивач вказує, що він є інвалідом ІІ групи, страждає на внутрішній геморой, у зв'язку з чим звернувся для лікування до ТОВ «ОН Клінік Харків», з яким 31 травня 2012 р. був укладений договір на надання платних медичних послуг. Відповідно до п. 1.1 відповідач повинен був надати йому комплекс медичних послуг, які включають в себе амбулаторне обстеження та лікування, а він повинен сплатити дані послуги. Позивач вказує, що він виконав вимоги, передбачені договором, сплативши послуги щодо лікування, виконав всі рекомендації лікаря та медперсоналу, вчасно з'являвся на обстеження та лікування. Крім того, позивач вказує, що лікарем йому було роз'яснено, що дане лікування не є шкідливим та не несе жодного ризику лдя його здоров'я, зарадить лікуванню його хвороби, оскільки цей спосіб є найбільш ефективним при лікуванні геморою. Також позивач зазначає, що в ході лікування йому 22.12.2012 р., 5.01.2013 р., 17.01.2013 р. та 20.01.2013 р. було проведено латексне легування гемороідальних вузлів. За дане лікування він сплатив 4 240 грн.: за першій етап 22.12.2012 р.- 1000 грн., за другий етап 5.01.2013 р.- 1000 грн., за третій етап 17.01.2013 р. - 1000 грн., за четвертий етап 1150 грн. Позивач посилається також на те, що після проведення повного лікування він не відчув себе краще, а з кожним днем йому ставало все гірше. Він звертався до представників відповідача, але йому роз'яснили, що його больовы симптоми з часом зникнуть. Коли йому стало зовсім погано, він 8.04.2013 р. звернувся до Харківської міської коінічної лікарні № 2 до лікаря-проктолога. Даним лікарем було проведено обстеження. У консультативному висновку спеціаліста було зазначене, що він звернувся з больовим синдромом після латексного легування гемороідальних вузлів. Йому було поставлено діагноз: «комбінований геморой, стан після латексного легування гемороїдальних вузлів». Лікарем було призначене лікування та роз'яснено, що у разі незникнення больових симптомів та результату погіршення після латексного легування гемороідальних вузлів буде необхідно оперувати. Позивач вказує, що 17.08.2013 р. він знову звернувся до Харківської міської клінічної лікарні, оскільки після пройденого курсу лікування йому не стало краще. Висновком спеціаліста - лікаря Богун О.А. було встановлено діагноз: комбінований геморой, ускладнений, випадання вузлів, кровотеча, йому було призначене оперативне лікування в плановому порядку, що підтверджується консультативним висновком спеціаліста від 17.08.2013 р. 12.11.2013 р. йому вказаним лікувальним закладом було проведено операцію. Після її проведення 18.11.2013 р. його виписали з лікарні у задоволеному стані. 10.01.2014 р. він обстежився, і лікар повідомив йому, що його стан задовільний і йому було рекомендовано продовжити післяопераційне лікування. Крім того, позивач вказує, що він неодноразово звертався до відповідача, щоб йому повернули гроші за неякісне проведення ліквання, після чого він змушений був лікуватися, але у добровільному порядку домовитися не вдалося, а тільки 29.11.2013 р. він зміг добитися, щоб відповідач надав йому виписку з медичної карти амбулаторного хворого. У даній виписці зазначено лише дату, діагноз, з яким він звернувся до відповідача та 4 етапи лікування. У виписці відсутня інформація про його стан здоров'я при виписці, відсутні будь-які лікувальні та трудові рекомендації. Позивач з посиланням на ч. 1 ст. 1172 ЦК України вважає, що йому було завдано шкоди з вини працівників відповідача, яку необхідно йому відшкодувати. Крім того, позивач зазначає, що внаслідок протиправниї дій відповідача, йому була спричиненм моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, які він переніс через неякісно надані медичні послуги, перенесений емоційний стрес, та погіршення самопочуття. На позов відповідачем подані заперечення, у яких він просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач не конкретизує, яке саме з його прав, як споживача, було порушено відповідно до договору на надання медичних послуг, вказує, що позивач не зазначає жодних порушень збоку відповідача. Крім того, відповідач посилається на те, що між діями відповідача та та наслідками, про які зазначає позивач, відсутній причинно-наслідковий зв'язок. Позивач також вказує, що внутрішній геморой лікується безопераційними методиками, а латексне легування гемороідальних вузлів не може бути причиною комбінованого геморою. Відповідач посилається на те, що при діагностичному обстеженні та лікування захворювання було дитримано вимоги Тимчасового державного соціального нормативу медичної допомоги, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України № 191 від 5.05.2003 р. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як встановлено судом, 31 травня 2012 р. між ТОВ «ОН Клінік Харків», як клінікою, в особі його директора Токарева Д.В.., та пацієнтом - [PERSON] було укладено договір про надання платних медичних послуг, відповідно до умов п.1.1. якого, предметом договора є надання пацієнту комплексу медичних послуг, які включають у собе амбулаторне обстеження, а пацієнт оплачує надані послуги згідно прейскуранту цін. Згідно п. 2.3.3. клініка зобов'язана інформувати пацієнта про результати обстеження, наявності захворювання, його діагнозі, прогнозі, про можливі варіанти медичного втручання, можливих ускладненнях та наслідках, майбутнє лікування, перебіг захворювання, результати лікування, зміни у плані лікування. Відповідно до п.4.1. договору, клініка несе відповідальність перед пацієнтом за неналежне виконання обов'язків, взятих на себе у вказаних у договорі відповідно до діючого законодавства України. Клініка звільняється від відповідальності при виникненні ускладнень в результаті надання послуг у випадку порушення пацієнтом п.2.1.4 договора; відмови пацієнта від необхідного комплекса досліджень та/або лікування, при порушенні пацієнтом обов'язків з цим договором. Як зазначене у п.2.1.4 договора, пацієнт зобов'язаний до призначення курса лікування повідомити лікуючому лікарю всі відомості про наявність у нього захворювань, протипоказань до застосування яких-небудь ліків або процедур, а також інформація, яка впливає на лікування підтвердити власну відповідальність за повноту та достовірність наданої інформації шляхом підпису у медичній карті. (а.с.11). Згідно виписки від 29.11.2013 р. з медичної карти амбулаторного хворого [PERSON], повний діагноз (основне захворювання та ускладнення): врутрішній геморой ІІ ст., ускладнений кровотечею. У короткому анамнезі, діагностичних дослідженнях, перебігу хвороби, проведеному лікуванні, стані при направленні, при виписці зазначене: проведене етапне комплексне лігіровання внутрішніх гемороідальних вузлів: 22.12.12 р., 05.01.2013 р., 17.01.13 р., 30.01.2013 р. (а.с.12). Позивачем була здійснена оплата до каси відповідача (а.с.13-15). Згідно консультаційного висновку спеціаліста Харківської міської клінічної лікарні № 2 Богун О.А. від 8.04.2013 р. у хворого [PERSON] встановлений діагноз: комбінований геморой, стан після латексного легування гемороідальних вузлів (а.с.16). Згідно консультаційного висновку від 7.08.2013 р. спеціаліста Харківської міської клінічної лікарні № 2 Богун О.А. у хворого [PERSON] встановлений діагноз: комбінований геморой, ускладнений випаданням вузлів, кровотечею, вказано: оперативне лікування у плановому порядку (а.с.17). Згідно виписки з медичної картки від 18.11.2013 р. Харківської міської клінічної лікарні № 2 стаціонарного хворого [PERSON], лікар Шакалова О.А. повний діагноз: комбінований геморой, ускладнений випаденням вузлів, кровотечею (а.с.18). Відповідно до консультаційного висновку спеціаліста Харківської міської клінічної лікарні № 2 Шакаловой О.А. від 10.01.2014 р. у [PERSON] стан після латексного легування, гемороектомії по Мілігану-Моргану (а.с.19). На хворого [PERSON] відповідачем заведена медична картка амбулаторного хворого № 2/10021, де вказано, що «с больным проведена беседа о диагнозе, предполагаемом лечении, об осенностях режима в процессе лечения, возможных осложнениях». Крім того, вказано «о характере лечения, особенностях режима, осложнениях осведомлен. На лечение согласен», і міститься підпис [PERSON] (а.с.64-65). З наданих медичних документів: направлення [PERSON] на патологогістологічне дослідження від 9.04.2012 р.; дослідження від 18.04.2012 р. протоколу спиральної комп'ютерної томографії органів брюшної полості; ірігоскопія (66-68), що він проходив обстеження. З 19.08.2013 р. [PERSON] є інвалідом 2 групи (а.с.10). Товариство з обмеженою відповідальністю «Он Клінік Харків» має ліцензію з медичної практики зі строком дії з 19.04.2012 р., з датою видачі - 14.06.2012 р.(а.с.38). Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив суду, що він є лікарем-проктологом, який робив [PERSON] латексне легування, яке полягає у тому, що гемороїдальні вузли перев'язується кільцем, яке перетискає їх, вузол засихає і відокремлюється від оболонки прямої кишки. На цьому місці поява нових вузлів неможлива. Пояснив, що проведено відповідно до існуюсих норм, після легування ніяких протипоказань у [PERSON] не було. Пояснив, що комбінований геморой технічно неможливо лікувати таким чином. Пояснив, що [PERSON] після цього приходив скаржитися та пред'являв претензії до нього. При таких обставинах суд надходить до наступних висновків. Згідно ст 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Як зазначене у ст. 49 Конституції України кожен має право на охорону здоров'я, медичну допомогу та медичне страхування. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про охорону здоров'я» кожний громадянин України має право на охорону здоров'я, що передбачає, у тому числі, медичний догляд та соціальне обслуговування і забезпечення,який є необхідним для підтримання здоров'я людини; д) кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій і закладу охорони здоров'я; відшкодування заподіяної здоров'ю шкоди; ї) оскарження неправомірних рішень і дій працівників, закладів та органів охорони здоров'я. Згідно ст. 8 вказаного Закону держава визнає право кожного громадянина України на охорону здоров'я і забезпечує його захист. У разі порушення законних прав і інтересів громадян у сфері охорони здоров'я відповідні державні, громадські або інші органи, підприємства, установи та організації, їх посадові особи і громадяни зобов'язані вжити заходів щодо поновлення порушених прав, захисту законних інтересів та відшкодування заподіяної шкоди. Судовий захист права на охорону здоров'я здійснюється у порядку, встановленому законодавством. Як вказано у ст. 12 Закону, охорона здоров'я - один з пріоритетних напрямів державної діяльності. Держава формує політику охорони здоров'я в Україні та забезпечує її реалізацію. Відповідно до ст. 24-1 Закону правові, економічні, організаційні основи захисту прав та законних інтересів пацієнтів визначаються законом. У відповідності до ст. 33 Закону медична допомога надається відповідно до медичних показань професійно підготовленими медичними працівниками, які перебувають у трудових відносинах із закладами охорони здоров'я, що забезпечують надання медичної допомоги згідно з одержаною відповідно до закону ліцензією, та фізичними особами - підприємцями, які зареєстровані та одержали відповідну ліцензію в установленому законом порядку і можуть перебувати з цими закладами у цивільно-правових відносинах. У ст. 34 Закону також вказано, що лікуючий лікар - лікар закладу охорони здоров'я або лікар, який провадить господарську діяльність з медичної практики як фізична особа - підприємець і який надає медичну допомогу пацієнту в період його обстеження та лікування. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Крім того, відповідно до ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, не підлягає доказуванню обставина щодо здійснення лікарем відповідача латексного легування гемороїдальних вузлів позивачу та оплати позивачем відповідачу 4 150 грн. за надані ним медичні послуги, оскільки ці обставини визнана представником відповідача. Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірним рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини В силу ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов язків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів). Згідно ч. 3 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором. Частина 4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлює, що за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. У відповідності з положеннями п. 12 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором; Отже, суд вважає, що медична послуга, яка надана позивачу відповідачем, має істотний недолік, оскільки в період з 22 грудня, 5 січня, 17 січня, 30 січня 2012 року відповідачем були виконані роботи по латексному легуванню гамороїдальних вузлів позивачу з певними недоліками, оскільки подальше його лікуванні в іншому медичному закладі було з діагнозом:. «комбінований геморой, стан після латексного легування гемороїдальних вузлів». На час винесення рішення недоліки безпосередньо відповідачем не усунені. Оскільки сторонами по справі не були заявлені клопотання про призначення експертиз, суд виходить з письмових висновків інших лікарів, які оглядали чи лікували пацієнта, що мають силу висновку спеціаліста. Так, у висновку від 8.04.2013 р. спеціаліста- лікаря-проктолога Богун О.А. у діагнозі відповідача вказано: «комбінований геморой, стан після латексного легування гемороідальних вузлів». У висновку від 10.01.2014 р. спеціаліста- лікаря-проктолога Шакалової О.А. також вказано: «стан після латексного легування…». Тому у суда не викликає сумніву, що проведена відповідачем процедура латексного легування гемороідальних вузлів була проведено неякісно, що потягнуло за собою ускладнення у результаті надання цих послуг, звернення позивача до інших медичних закладів та подальше тривале лікування та операційне лікування гемороїдальних вузлів. Крім того, в договорі, укладеному між позивачем та відповідачем вказано, що «клініка звільняється від відповідальності при виникненні ускладнень в результаті надання послуг у випадку порушення пацієнтом п.2.1.4 договора; відмови пацієнта від необхідного комплекса досліджень та/або лікування, при порушенні пацієнтом обов'язків з цим договором», тобто інших підстав для звільнення відповідача від відповідальності договором не передбачене. Але матеріали справи не містить відомостей про порушення відповідачем вищевказаних умов договору. Також, на думку суду, на момент укладення договору з позивачем у відповідача не було цивільної правоздатності, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 91 ЦК України та ст. 33 Закону «Про охорону здоров'я», медична допомога надається закладами охорони здоров'я, що забезпечують надання медичної допомоги, згідно з одержаною відповідно до закону ліцензією, а як вбачається з матеріалів справи, ліцензія відпоівідачу видана 14.06.2012 р., тобто після укладеного 31.05.2012 р між позивачем та відповідачем договору. Представник відповідача в своїх запереченнях та у судовому засіданні поясняла, що при діагностиці захворювання позивача та проведенні легування позивач дотримувалися вимоги Тимчасового державного соціального нормативу медичної допомоги, затвердженого Наказом МОЗ України № 191 від 05.05.2003 р., а також стандартів, але в судове засідання не надала ціх нормативних матеріалів для того, щоб суд надав оцінку діям відповідача відповідно вказаних норм закону. Посилання відповідача на те, що латексне легування гемороїдальних вузлів не може бути причиною розвитку «комбінованого геморою» не підтверджено відповідними доказами. Таким чином, суд вважає, що відповідачем не було надано суду жодного доказу у спростування доводів позивача. Оскільки у наданій відповідачем медичній послузі були виявлені істотні недоліки робіт (послуг), тому суд вважає, що необхідно стягнути з відповідача на користь позивача завдану матеріальну шкоду у розмірі вартості лікування. Суд вважає, що між протиправними діями відповідача внаслідок неякісно наданої медичної послуги та завданою відповідачеві матеріальної шкоди є причинний за'язок. Тому, з урахуванням того, що між завданою позивачу шкодою та протиправними діями відповідача наявний причинний зв' язок, вимоги про стягнення з останнього на користь позивача завданої неякісним лікуванням шкоди в розмірі 4 150 гривень підлягають до задоволення у повному обсязі. Згідно ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної шкоди визначається судом на підставі позовних вимог, характеру дії особи, яка завдала шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. У судовому засіданні встановлена вина відповідача у наданні позивачу неякісної медичної послуги, у зв'язку з чим позивачу було завдано фізичного болю та моральних страждань. втрати нормальних життєвих зв"язків, викликаних погіршенням стану здоров' та порушенням стосунків з людьми, які вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. У суда не викликає сумніву, що внаслідок неякісно наданих медичних послуг відповідачем позивачу завдано моральної шкоди, оскільки він у стані після надання цих послуг, а саме, після латексного легування гемороїдальних вузлів, був вимушений звернутися до іншого лікувального заходу, тобто надані відповідачем послуги позитивних результатів на надали, а потягнули за собою подальше лікування. Але суд приймає до уваги, що при огляді позивача він був усвідомлений лікарем про характер лікування, особливостях режиму та ускладненнях, про що свідчить його підпис в медичній картці амбулаторного хворого. Таким чином, враховуючи характер і тривалість страждань позивачів, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд оцінює розмір відшкодування моральної шкоди у 3 000 гривень, та приходить до висновку про необхідність стягнути дану суму з відповідача. Так як позов підлягає задоволенню частково, то з відповідача на користь держави, відповідно до ст.88 ЦПК України, необхідно стягнути судовий збір, від сплати якого було звільнено позивача при подачі позову до суду. При таких обставинах суд надходить до висновку, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial