Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

Позивач - [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до [PERSON] ( [ADDRESS] ), про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач зазначила, що позивач та відповідач уклали шлюб 26 квітня 2017 року, який було зареєстровано виконавчим комітетом Моршинської міської ради Львівської області, про що зроблено актовий запис № 4 та стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони дітей не мають. Як зазначає позивач стосунки складалися добре, між сторонами були добрі відносини та взаєморозуміння. З часом позивач, внаслідок поведінки відповідача втратила до нього почуття любові та поваги, у них діаметрально протилежні погляди на життя, на даний час вони не проживають разом, не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх стосунків. Шлюб зберегти неможливо, шлюб розпався остаточно, існує лише формально, примирення між ними неможливе. На підставі вищенаведеного просить суд розірвати шлюб, змінити іі прізвище з [PERSON] на дошлюбне - [PERSON] та стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу та сплачений нею судовий збір. Позивач в судове засідання не прибула, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи була судом належним чином повідомлена. Від неї на адресу суду надійшла заява про можливість розгляду справи у її відсутності, і якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не прибув, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Будь-яких клопотань від нього на адресу суд не надходило. Від його представника на адресу суду 15 вересня 20202 року було надіслано клопотання про надання строку для примирення сторін та 06 жовтня 2020 року подано заперечення щодо заяви про стягнення витрат на правничу допомогу. Судове засідання у справі було призначене на 06.10.2020 року на 16 год. 10 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання рішення суду було відкладено на строк не більш як п`ять днів, тому у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, якою є 13.10.2020 року. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 26 квітня 2017 року, який було зареєстровано виконавчим комітетом Моршинської міської ради Львівської області, про що зроблено актовий запис № 4 та видано свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони дітей не мають. Відповідно до ч. 1 ст.\~21\~СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст.\~110\~Сімейного Кодексу\~України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст.\~112\~Сімейного Кодексу\~України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч. 3 ст.\~105\~Сімейного Кодексу\~України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Стаття 51\~Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст.\~56\~СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Представником відповідача адвокатом Ставичним П.І. було подано до суду клопотання про надання строку на примирення, яке обґрунтовано тим, що відповідач вважає, що підставою подачі даного позову є виключна емоційність жінки, обґрунтованих підстав для розірвання шлюбу наразі немає, повідомив суд, що позивач мала намір залишити даний позов без розгляду, проте доказів на підтвердження обставин, викладених у заяві суду не надав. Згідно\~ст. 111 СК України\~суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснюється у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачене\~ст. 111 СК України\~вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадках відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі зупинення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. В свою чергу представник позивача адвокат Дмитрович Н.В. подала до суду заяву у якій повністю заперечила проти задоволення клопотання відповідача щодо надання строку для примирення. Спростувала наведені представником відповідача підстави для зупинення провадження у справі та надання строку на примирення, підтвердила обставини, зазначені у позовній заяві щодо відсутності взаєморозуміння у сторін, зазначила, що відповідач не вчиняє жодних кроків для примирення з позивачем, сторони взагалі не спілкуються, перебування у шлюбі з відповідачем суперечить інтересам позивача. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю, не може мати місце, а також, приймаючи бажання та право одного з них розірвати шлюб, не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Враховуючи вищенаведені обставини, враховуючи відношення сторін до питання щодо надання строку для примирення, беручи до увагу той факт, що справа перебувала у провадженні суду майже 5 місяців, тобто у сторін був час для примирення за час судового розгляду справи, суд вважає, що примирення між сторонами є неможливим, на чому, власне й наполягає позивач, відтак у задоволенні вказаного клопотання слід відмовити. Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Відповідно до ч. 2 ст.\~115\~СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Статтею 113СК\~України визначено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, при розірванні шлюбу особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, визначає для себе чи далі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. В позовній заяві позивач, крім іншого, просила суд після розірвання шлюбу залишити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 26.04.2017 року, слідує, що позивач мала до одруження прізвище « [PERSON] ». З огляду на вищенаведене, суд вважає, що ця позовна вимога також підлягає задоволенню. Стосовно вимог позивачки про стягнення з відповідача на її користь витрат на правничу допомогу у розмірі 3 389,00 грн., згідно акту виконаних робіт, то в цій частині вимоги відшкодування судових витрат підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно ч. 3\~ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За наданими до суду матеріалами, позивачу надавалися послуги за підготовку до розгляду справи в суді та збір доказів, а саме консультації, складання позовної заяви та додатків до позовної заяви, надсилання позовної заяви до суду, а також участь представника в судових засіданнях при розгляді справи судом. При вирішенні питання про розмір судових витрат, суд вважає, що всі дії, вчинені представником позивача в межах розгляду цивільної справи № 753/9570/19, є правничою допомогою в розумінні вимог закону в межах саме даної цивільної справи. Оцінивши надані представником позивача докази в обгрунтування розміру понесених позивачем відповідачем витрат на правничу допомогу, суд вважає їх обгрунтованими частково. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Саме такий висновок випливає з правової позиції ВС/КГС у справі №922/1163/18 від 06.03.2019 року. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). Вищевказане в повній мірі відповідає правовій позиції ВС/КГС викладеній в додатковій постанові від 24.01.2019 р. у справі №922/15944/17. При цьому, суд звертає увагу на те, що стороною відповідача була подана до суду заява про відмову щодо відшкодування витрат на правову допомогу у повному обсязі. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо. Такий правовий висновок міститься у постанові КАС ВС від 01.10.2018 по справі № 569/17904/17. Згідно матеріалів справи на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача подано акт виконаних робіт на суму 3389,00 гривень. Згідно вказаного акту розмір витрат складається з: -усна консультація (1 год.) 350 грн.; -складання позовної заяви, виготовлення додатків до позовної заяви - 1 000,00 гривень; -надсилання позовної заяви до Ужгородського міськрайонного суду поштовим зв`язком 24,50 грн.; -участь у судовому засіданні 08.07.2020 року, з врахуванням витрат на дорогу із м. Стрий до м. Ужгород - 1500,00 грн.; З огляду на викладене, враховуючи, що докази, надані представником позивача на підтвердження витрат на правничу допомогу не містять розрахунку погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, акт виконаних робіт містить розрахунок за послуги, які не відносяться до витрат на правничу допомогу (надсилання позовної заяви до Ужгородського міськрайонного суду поштовим зв`язком), витрати представника позивача на участь у судовому засіданні з врахуванням витрат на дорогу із м. Стрий до м. Ужгород у розмірі 1 500,00 гривень не підтверджені матеріалами справи, так як вбачається з довідки, складеної секретарем судових засідань Стегней К.В., фіксування судового процесу у вказаній справі 08.07.2020 року не відбулося у зв`язку з неявкою учасників в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, а витрати представника позивача на дорогу до міста проведення судового засідання не є складовою витрат на правничу допомогу Таким чином, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 350,00 грн., як такі, що в цій частині є співвмірними та виправданими, виходячи з предмету позову, обсягу виконаної роботи представником позивача з метою підготовки справи до судового розгляду. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, витрати по сплаті судового збору, відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 21, 24, 56,\~105, 110, 112_Сімейного кодексу\~України та,

Outcome: approved