Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18 лютого 2005 року він являється власником житлового будинку з надвірними спорудами в [ADDRESS], Черкаської області. Набувши правомірно вказаний будинок з надвірними спорудами він з лютого 2005 року на власний розсуд ним користувався, проживав в ньому, здійснював поточний та капітальний ремонт, сплачував кошти за електричну енергію та інші комунальні платежі, обробляв земельну ділянку. В березні 2013 року він звернувся до сільської ради з проханням надати йому дозвіл на виготовлення технічної документації з землеустрою щодо відведення земельної ділянки на якій розміщений будинок в [ADDRESS], Чорнобаївського району. На що йому повідомили, що вказана земельна ділянка вже приватизована та на неї видано державний акт на право приватної власності на землю серії ЧР 23-19-16-00-03 від 07 червня 2001 року на ім'я [PERSON], який раніше проживав в домоволодінні по [ADDRESS] Позивач [PERSON], уточнивши позовні вимоги, просив припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку, визнання недійсним державний акт серії ЧР №23-19-16-00-03 від 07.01.2001 р. та визнати за ним право власності на дану земельну ділянку. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позов визнав, не заперечував проти задоволення. У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України в зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18 лютого 2005 року [PERSON] являється власником житлового будинку з надвірними спорудами в [ADDRESS], Черкаської області (а.с.8). Набувши правомірно вказаний будинок з надвірними спорудами позивач з лютого 2005 року на власний розсуд ним користувався, проживав в ньому, здійснював поточний та капітальний ремонт, сплачував кошти за електричну енергію та інші комунальні платежі, обробляв земельну ділянку. В березні 2013 року позивач звернувся до сільської ради з проханням надати йому дозвіл на виготовлення технічної документації з землеустрою щодо відведення земельної ділянки на якій розміщений будинок в [ADDRESS], Чорнобаївського району. На що йому повідомили, що вказана земельна ділянка вже приватизована та на неї видано державний акт на право приватної власності на землю серії ЧР 23-19-16-00-03 від 07 червня 2001 року на ім"я [PERSON], відповідача по справі, який раніше проживав в домоволодінні по [ADDRESS] Чорнобаївського району, Черкаської області (а.с.5-7). У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ст.378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Підпунктом "ґ" пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" також визначено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК України, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. Згідно ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розміщені ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до задоволення, оскільки він правомірно набув право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, з набуттям права власності на розміщений на даній земельній ділянці житловий будинок до нього перейшло право власності й на земельну ділянку, іншим чином оформити право власності на земельну ділянку неможливо. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved