Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про виселення з приватного житлового будинку. В обґрунтування вимог зазначила, що є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Крім неї у її будинку зареєстровані: дочка - [PERSON], внуки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та колишній зять - [PERSON]. Рішенням Млинівського районного суду від 02.08.2013 року шлюб між її дочкою та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач продовжує проживати в її будинку. На даний час між нею та відповідачем склалися ворожі відносини, які з кожним днем погіршуються через його негативну поведінку, що робить неможливим проживання разом з ним інших мешканців будинку. Просить суд усунути перешкоди в користуванні належним їй майном, шляхом виселення [PERSON] із житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] із зняттям з реєстраційного обліку. В судове засідання позивач не з'явилася, її представник звернувся в суд із письмовою заявою про розгляд справи за його відсутності, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує повністю (а.с. 15). Відповідач в судове засідання, повторно, не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 8;22). Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підставний та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно довідки, виданої Уїздецькою сільською радою Млинівського району Рівненської області за №1538 від 19.12.2013 року, житловий будинок в [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с. 4). Непорушність прав власника на володіння і користування своїм майном передбачена ч.4 ст.41 Конституції України. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частина 1 ст.383 ЦК України містить положення про те, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, право власності, яке є основним з речових прав, не залежить від суб'єктивної волі інших осіб та підлягає беззаперечному захисту від будь-яких порушень та обмежень. Як вбачається з довідки Уїздецької сільської ради від 10.06.2014 року, [PERSON] 09.12.2013 року та 04.04.2014 року зверталась до сільської ради зі скаргами стосовно поведінки відповідача - [PERSON], котрий, перебуваючи в стані алкогольного сп"яніння порушує правила співжиття. (а.с.18-19) Згідно копії журналу прийому громадян сільського голови, 09.12.2013 року, 04.04.2014 року та 18.04.2014 року [PERSON] зверталась до Уїздецької сільської ради щодо порушення правил співжиття [PERSON], з яким працівниками сільської ради проведено бесіду та попереджено. З наведеного вище, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] систематично порушує правила соціалістичного співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, а тому він підлягає виселенню з належного позивачу на праві приватної власності будинку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, задовольняючи вимоги позивача про виселення відповідача з належного на праві власності житлового будинку, суд вважає, що підлягає задоволенню і вимога позивача про зняття відповідача з реєстрації. Враховуючи наведене, на підставі ст..41 Конституції України, ст. ст. 317,319, 321,383,391 ЦК України, ст.150 ЖК України,

Outcome: approved