Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-31 00:00:00

Позивач звернувся до Петриківського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] сільської ради Петриківського району, треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON] про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем, визнання права власності на нерухоме майно. З урахуванням уточнень до позовної заяви позивач просить суд встановити факт його постійного проживання разом на час відкриття спадщини 16 березня 2007 року із спадкодавцем [PERSON]; визнати за ним право приватної власності на земельну ділянки в розмірі 4.1868 га в межах у відповідності до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП № 048009 в порядку спадкування за законом; визнати за ним право приватної власності на самочинно збудований житловий будинок під №41а по вул.. Амурській у селі Хутірське Петриківського району Дніпропетровської області, що складається з : А-2 житлового будинку, Б-2 житлового будинку, Г-1 гаража, Д-1, Б-1, Ж-1 сараїв, З-1 підвалу зі входом, №3 свердлвини, №4 колодязю, №5-7 огорожі, І тротуару. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначив, що він є сином померлої 16 березня 2007 року [PERSON], яка проживала в будинку за адресою: вул. Амурська, 41а в с. Хутірське, Петриківського району Дніпропетровської області. З 2005 року по день її смерті, він постійно проживаючи з своєю матір'ю у зазначеній садибі, самостійно сплачував всі комунальні і податкові платежі з її утримання, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. Крім позивача спадкоємцями за законом могли б бути його рідні брати та сестра, однак один брат - [PERSON] від спадку відмовився, а сестра [PERSON] і другий брат [PERSON] без поважних причин на дев'ять років пропустили строки подання заяви про прийняття спадщини, на момент відкриття спадщини і до теперішнього дня із спадкодавцем не проживали, а тому на думку позивач є такими, що спадщину не прийняли. До складу спадщини увійшла земельна частка (пай) в розмірі 4,1868 га для ведення товарного господарства, яка була надана [PERSON] на підставі рішення 11 сесії 23 скликання [PERSON] сільської ради народних депутатів №191 від 28 квітня 2000 року [PERSON]М, право власності на яку підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП №048009. Крім того, за час життя [PERSON], відповідно до рішення №511 XVI сесії XXIII скликання від 22 грудня 2000 року, їй було надано в приватну власність земельну ділянку за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, с. Хутірське, вул. Амурська, 41 А, розміром 0,85 га. З них 0,60 га для ведення особистого селянського господарства та 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, на якій і було розташоване житло, в якому до дня смерті мешкала померла [PERSON] разом зі своїм сином - [PERSON] Проте, зазначене свідчить, що місцева влада, як розпорядник землями територіальної громади, в свій час надала [PERSON] дозвіл на приватизацію зазначених земельних ділянок, але вона за час життя своїм правом на безоплатне отримання у власність землі не скористалась, відповідних документів з приватизації землі не оформляла, права власності на зазначену землю не реєструвала та не набувала і вона залишилась у власності територіальної громади. Тобто, земельні ділянки за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, с. Хутірське, вул. Амурська, 41 А, розміром 0,60 га для ведення особистого селянського господарства та 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, в якому до дня смерті мешкала [PERSON] разом з Позивачем до спадкового майна померлої не входили За рішенням [PERSON] сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області №176-10/7 від 19 липня 2016р. було надано гр. [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,60 га, з неї 0,60 га. для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: с. Хутірське, вул. Амурська, 41А за рахунок земель комунальної власності. За рішенням [PERSON] сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області № 264-14/7 від 22 грудня 2016р. було надано гр. [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальної площею 0,25га., з неї 0,25 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: с. Хутірське, вул. Амурська, 41 А. Відносно самого будинку та інших споруд під № 41А по вул. Амурська с. Хутірське, які існували на час відкриття спадщини -16 березня 2007 року, слід зазначити, що за життя спадкодавця ніяких правоустановлюючих документів на них не оформлялось і не існувало, право власності померлої [PERSON] на садибу не реєструвалось. Таким чином, враховуючи, що, згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, із-за відсутності документів на підтвердження права власності померлої [PERSON] на зазначену садибу дана нерухомість не входила до спадкового майна. Крім того, за кілька років до смерті матері сам старий глинобитний будинок згорів і вони з Позивачем мешкали у літній кухні. Після смерті матері будівля літньої кухні поступово прийшла в непридатний для проживання стан, в результаті чого [PERSON] вимушений був самостійно, власними зусиллями і коштом демонтувати залишки літньої кухні і збудувати цілком новий значно більшої площі кам'яний двоповерховий будинок із сучасних будівельних матеріалів, з побутовими зручностями та «євро» ремонтом, а також - всілякі допоміжні будівлі, та обнести садибу парканом із сучасних дорогих матеріалів, очистити земельні ділянки від бур'янів, розробити їх і удобрити. Будівництво здійснювало будівельне підприємство з відповідною будівельною ліцензією та допусками до будівельних робіт, згідно документів якого, будинок побудовано з дотриманням державних будівельних норм (ДБН) і він повністю придатний до експлуатації за призначенням. Проте, у підписанні декларації про введення в експлуатацію збудованого будинку службою головного архітектора районної райдержадміністрації було відмовлено із-за того, що під новобудовою не було оформлену земляну ділянку і вона не мала кадастрового номеру. Рішенням [PERSON] сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області № 19 від 11 листопада 2016р. старий будинок і літню кухню було списано, КЗК «Дніпродзержинське БТІ» зобов'язано зняти знесені будівлі з державної реєстрації і визнано недійсними правоустановчі документи на неіснуючий будинок. Таким чином, від садиби, яка малась на момент смерті [PERSON], нічого не залишилось, і повноважною комісією сільради колишня будівля була списана і знята з обліку. Натомість, зусиллями і коштом Позивача була збудована нова сучасна садиба, що коштує значно більше ніж та, що малась в березні 2007 року. Тобто, Позивач самочинно, без належного дозволу та затвердженого проекту створив на земельній ділянці, що на момент уточнення позовних вимог була відведена для цієї мети, нове нерухоме майно, яке відповідає нормативам і придатне для експлуатації за призначенням, але не зміг зареєструвати своє право власності на нього з формальних причин. Треті особи [PERSON] та [PERSON] до початку розгляду справи по суті звернулася з самостійними позовними вимогами про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем, про визнання права власності на 1/3 частини земельної ділянки в порядку спадкування за законом. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, зазначили, що вони є дітьми померлої 16 березня 2007 року [PERSON], яка проживала в будинку за адресою: вул. Амурська, 41а в с. Хутірське, Петриківського району Дніпропетровської області. При цьому [PERSON] з січня 1994 року по листопад 2008 року, а [PERSON] з 1994 року по червень 2011 року разом з нею без реєстрації постійно проживала і вони, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину. До складу спадщини увійшла земельна частка (пай) в розмірі 4,1868 га для ведення товарного господарства, яка була надана [PERSON] на підставі рішення 11 сесії 23 скликання [PERSON] сільської ради народних депутатів №191 від 28 квітня 2000 року [PERSON]М, право власності на яке вони просять суд визнати за ними у розмірі по 1/3 частини кожному. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, посилаючись на підстави, що зазначені в позові. Проти самостійних позовних вимог третіх осіб заперечували, оскільки вважають, що останні пропустили строк для прийняття спадщини, з померлою спадкодавцем на час її смерті не проживали, а відтак і відсутні підстави для визнання за ними права власності в порядку спадкування за законом. Представник відповідача [PERSON] Сільської ради в судове засідання не зявився, просив справу розглянути за відсутності представника. Треті особи [PERSON] та [PERSON] та їх представник [PERSON] свої самостійні позовні вимоги підтримали. Щодо наявності в її паспорті реєстрації за іншою адресою [PERSON] суду пояснила, що місцем її фактичного проживання з 1994 року був будинок в с. Хутірське, вул. Амурська, 41 А, оскільки будинок, в якому вона була зареєстрована був непридатним для експлуатації. У вказаному будинку вона проживала разом з її братом [PERSON] Позивач [PERSON] разом з ними не проживав, але у звязку з тим, що поряд з вказаним будинком знаходиться будівля, в якій розміщено підприємство позивача [PERSON], останній постійно навідувався до матері надавав їй матеріальну допомогу, зокрема купував вугілля для пічного опалення будинку. На час смерті матері у дворі була літня кухня та одноповерховий будинок, який [PERSON] перебудував, а саме збудував туалет, кухню, розширив ванну, побудував мансарду. Проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечували з тих підстав, що [PERSON] на час відкриття спадщини з померлою не проживав та пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Заперечували також про визнання права власності на самочинно збудований будинок, оскільки в технічному паспорті на деякі будівлі рік побудови зазначений як 1988 та 1990 роки, вказані будівлі позивачем були лише реконструйовані. При цьому будівництво велося на земельній ділянці, яка не була надана позивачу для цих цілей. Крім того відсутні докази, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних екологічних норм, оскільки підприємство, яке здійснювало будівництво рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 01.03.2011 року визнано банкрутом, а тому діяльності з будівництва на той час вести не могло. Також зазначили, що позивач не отримавши відмову від компетентного органу в прийняття забудови до експлуатації, передчасно звернувся до суду з даним позовом. Третя особа [PERSON] проти заявлених позовних вимог не заперечував. Суду пояснив, що хоча [PERSON] зареєстрований за іншою адресою, однак він, по у звязку з тим, що поряд з будинком матері знаходиться будівля, в якій розміщено його підприємство, кожного дня навідувався до матері та ввесь час надавав їй матеріальну допомогу. З 2005 по 2009 рік діяльність [PERSON] була повязана з будівництвом обєктів нерухомості в АРК Крим, у звязку з чим він тривалі проміжки часу перебував там у відрядженні. Після смерті матері [PERSON] на місці старого будинку збудував новий. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON], що стосуються встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем, визнання права власності на нерухоме майно підлягають частковому задоволенню, а самостійні позовні вимоги третіх осіб повному задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно свідоцтва про смерть серії І КИ №472728 [PERSON] померла 16 березня 2007 року (т.1 а.с. 6). В матеріалах справи містяться копії свідоцтв про народження, з яких вбачається, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є дітьми померлої [PERSON] (т.1 а.с. 5, 166, 179). [PERSON] довідки, виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради від 14.04.2014 року [PERSON] до дня смерті проживала за адресою: [INFO]. Крім неї за вказаною адресою зареєстрованим ніхто не був (т.1 а.с. 16). [PERSON] копії державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП №048009, у [PERSON], на підставі рішення 11 сесії 23 скликання [PERSON] сільської ради народних депутатів №191 від 28 квітня 2000 року, на праві власності перебувала земельна частка (пай) в розмірі 4,1868 га для ведення товарного господарства (т.1 а.с. 20). Відповідно до постанови державного нотаріуса Петриківської держнотконтори від 04.02.2014 року [PERSON] відмовлено в видачі Свідоцтва про право на спадщину на майно померлої 16.03.2007 року [PERSON], у звязку з неподанням останнім заяви про прийняття спадщини у шестимісячний строк, відсутності підтвердження його безпосереднього проживання зі спадкодавцем ти відсутністю правовстановлюючих документів на будинок (т.1 а.с. 36). Відповідно до постанови державного нотаріуса Петриківської держнотконтори від 04.02.2016 року [PERSON] та [PERSON] відмовлено в видачі Свідоцтва про право на спадщину на майно померлої 16.03.2007 року [PERSON], у звязку з неподанням останніми заяви про прийняття спадщини у шестимісячний строк (т.1 а.с. 165). Рішенням\~Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2016 року [PERSON] та [PERSON] визначено додатковий строк в один місяць з дня набрання рішення законної сили для подання ними заяви про прийняття спадщини за законом після померлої [PERSON] (т.1 а.с. 8). Як встановлено в судовому засіданні та визнається сторонами по справі вищезазначене рішення суду було скасоване рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.07.2016 року. Представником третьої особи [PERSON] суду були надані фотознімки будинку №106а по вул.. Білостоцького м. Дніпропетровська, в якому остання зареєстрована, з яких вбачається, що даний будинок не придатний для проживання (т. 2 а.с 131-146). Свідок [PERSON] суду повідомив, що [PERSON] знає більше 30 років. З своєю матірю [PERSON] проживав з 1985 року. В день її смерті [PERSON] перебував в Криму у відрядженні. Всі витрати по похованню взяв на себе. [PERSON] та [PERSON] фактично проживали в м. Дніпропетровськ, до матері приїжджали погостювати. Вказані обставини йому відомі зі слів [PERSON] та [PERSON], оскільки сам він в той час перебував також в Криму на будівництві. При цьому [PERSON] приїжджав періодично в Крим контролювати будівництво на 3-4 дні, а потім з його слів повертався до матері. В дворі, де проживала [PERSON] була стара хата, на місці якої [PERSON] збудував новий будинок. Свідок [PERSON] суду повідомила, що [PERSON] та [PERSON] з 1991 року і до дня смерті [PERSON] проживали разом з нею. Їй відомо, що у [PERSON] є інший будинок по вул.. Цвіткова с. Хутірське, в якому він проживав зі своєю родиною. Підприємство, на якому працював [PERSON] знаходиться біля будинку, в якому проживала його матір, у звязку з чим він постійно до неї навідувався. Будинок, в якому проживала матір [PERSON] обложив цеглою та збудував мансарду. Свідок [PERSON] суду повідомив, що з 1997 по 2007 рік працював у [PERSON] охоронцем на його підприємстві за адресою вул.. Амурська, 41 поряд з яким знаходився будинок його матері [PERSON] У зазначений період [PERSON] та [PERSON] проживали разом з матірю. [PERSON] постійно з матірю не жив, лише інколи залишався ночувати у неї, а інколи їхав на вул.. Цвіткову, де в нього був свій будинок та родина. Відповідно до ч. 3\~ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно\~\~до п. п.\~\~23,\~\~24\~\~Постанови\~\~ Пленуму\~\~ Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", якщо постійне\~\~проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. З огляду на вищезазначені докази, суд вважає доведеним, що [PERSON] та [PERSON] протягом тривалого часу до дня смерті [PERSON] проживали разом з останньою, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину. Крім того, незважаючи на наявність у позивача [PERSON] іншої реєстрації місця проживання, суд вважає, що останній є таким, що також проживав зі своєю матірю на час її смерті та також прийняв спадщину, виходячи з наступного. Так, поняття "постійне проживання" не слід розуміти обмежено. Суд вважає, що зміст поняття проживання спадкоємця із спадкодавцем в певному житловому будинку не обмежується лише одним фактом перебування спадкоємця в певному приміщенні, але й розкривається в процесі реалізації спадкоємцем своїх прав та обовязків по відношенню до спадкодавця, з яким він проживає. З пояснень позивача [PERSON], які підтверджуються поясненнями третіх осіб, вбачається, що [PERSON] протягом тривалого часу до дня відкриття спадщини постійно піклувався про свою матір, надавав їй матеріальну допомогу, закуповував вугілля для опалення будинку, в якому вона проживала. Розташування підприємства, на якому [PERSON] працював в безпосередній близькості до будинку, в якому проживала його матір, давала йому можливість кожного дня бути поряд з матірю, цікавитися її проблемами та реалізовувати свої обовязки сина щодо забезпечення матері необхідними умовами проживання. Його періодична відсутність за місцем проживання матері була зумовлена поважними причинами, повязаними з довготривалими відрядженнями до АРК Крим, де він виконував будівельні роботи. Наявність у [PERSON] реєстрації за іншою адресою не може само по собі свідчити про відсутність можливості позивача постійно проживати і в іншому місці, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 29 ЦК України, фізична особа може мати кілька місць проживання. Таким чином, суд приходить до висновку, що встановлені вищезазначені обставини вказують на доведеність факту проживання позивача [PERSON] разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в тому розумінні, яке необхідне для цілей прийняття спадщини в порядку передбаченому ч. 3\~ст. 1268 ЦК України. Крім того, як встановлено в судовому засіданні, позивач не пропустив строк позовної давності з заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем, визнання права власності на спадкове майно, оскільки про порушення свого права дізнався після відмови нотаріуса 04.02.2014 року вчиняти нотаріальну дію, після чого у визначений законом трирічний строк звернувся за захистом своїх прав до суду. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] зі ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Приймаючи до уваги вищезазначене, а також враховуючи ті обставини, що земельна частка (пай) в розмірі 4,1868 га для ведення товарного господарства належала померлій [PERSON], позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є дітьми померлої, тобто спадкоємцями першої черги на майно померлої, вказані особи визнані такими, що прийняли спадщину, суд приходить до висновку про необхідність визнання за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] права власності на пай порівну, тобто по 1/3 частини за кожним. Що стосується позовної вимоги [PERSON] про визнання права власності на самочинно збудоване майно, судом встановлено наступне. Відповідно до рішення №17 виконавчого комітету [PERSON] сільської ради від 26.03.1997 року, [PERSON] було надано в приватну власність земельну ділянку за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, с. Хутірське, вул. Амурська, 41 А, розміром 0,85 га. З них 0,60 га для ведення особистого селянського господарства та 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку. (Т.1 а.с. 86). Однак, як встановлено в судовому засіданні, за своє життя [PERSON] державних актів про право власності на вказану земельну ділянку не оформила. [PERSON] обстеження земельної ділянки за адресою: Петриківський район, с. Хутірське, вул. Амурська, 41 А від 20.07.2016 року встановлено, що за даною адресою в 1955 році був збудований одноповерховий будинок загальною площею 32,4 м2 та житлова побудова загальною площею 20,2 м2 із саману та глини. Вказані будівлі були розташовані на неприватизованій земельній ділянці, яка належала [PERSON], та якими після її смерті ніхто не користувався. На сьогоднішній день старі будівлі знесені, а на їх місці збудовано новий двоповерховий будинок в 2012 році та гараж. Загальна площа новобудови складає 115,2 м2. В будинку проведено газове опалення, водопостачання та інші комунікації. Всі побудови збудовані [PERSON] без дозвільних документів (Т.1 а.с. 55). [PERSON] обстеження земельної ділянки під знесеними будівлями за адресою: Петриківський район, с. Хутірське, вул. Амурська, 41 А від 25.07.2016 року комісією встановлено, що за даною адресою в 1955 році був збудований одноповерховий будинок загальною площею 32,4 м2 та житлова побудова загальною площею 20,2 м2 із саману та глини, які не використовувалися останні 9 років та на час обстеження знесені і пядлягають зняттю з балансу(Т.1 а.с. 57). Рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради від 11.11.2016 року, одноповерховий будинок загальною площею 32,4 м2 та житлова побудова загальною площею 20,2 м2 із саману та глини за адресою: Петриківський район, с. Хутірське, вул. Амурська, 41 А списані у звязку з їх знесенням (Т.1 а.с. 189). Рішенням [PERSON] сільської ради № 321-17/7 від 17.03.2017 року, [PERSON] передано в оренду строком на 49 років земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: Петриківський район, с. Хутірське, вул. Амурська, 41 А. (Т.2 а.с. 72). [PERSON] технічного паспорту на житловий будинок, виготовлений станом на 17.05.2017 року, за адресою Петриківський район, с. Хутірське, вул. Амурська, 41 А розміщений житловий будинок, що складається з : А-2 житлового будинку, Б-2 житлового будинку, Г-1 гаража, Д-1, Б-1, Ж-1 сараїв, З-1 підвалу зі входом, №3 свердлвини, №4 колодязю, №5-7 огорожі, І тротуару (Т.2 а.с. 102-111). Позивачем [PERSON] надано копії договорів підряду, кошторису, актів прийомки виконаних робіт, квитанцій за 2011 рік, з яких слідує, що малим приватним підприємством «Будівельник» в 2011 році на підставі договірної домовленості з [PERSON] та за його рахунок були виконані роботи з демонтажу будівлі та літньої кухні, що знаходилися за адресою: Петриківський район, с. Хутірське, вул. Амурська, 41 А, після чого за вказаною адресою були виконані роботи з реконструкції та будівництва нового обєкту нерухомості (Т.1 а.с. 77-178, 192-249, Т. 2 а.с. 1-15). [PERSON] копії ліцензії серії АВ №313663 від 16.02.2007 року (строк дії до 16.02.2012 року) МПП «Будівельник» мало право на здійснення будівельної діяльності (Т.1 а.с. 191). [PERSON] довідки, виданої МПП «Будівельник» від 24.06.2013 року, силами МПП «Будівельник» були виконані роботи по капітальному будівництву та реконструкції житлового будинку за адресою: Петриківський район, с. Хутірське, вул. Амурська, 41 [PERSON] виконувалися згідно правил та вимог ППР, ДБН та СНіП. Будь-які обовязкові нормативні вимоги та правила під час виконання робіт не порушувалися (Т.1 а.с. 190). Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 „ Про практику застосування судами\~ст. 376 ЦК України\~(про правовий режим самочинного будівництва )" визначено, що відповідно до\~ст. 376 ЦК України\~суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинно будівництво. Частинами 1, 2\~ст. 376 ЦК України\~визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Таким чином, за загальними правилами особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до ч. 2ст. 41\~Конституції України\~право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених\~ст. 376 ЦК України, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3\~ст. 376 ЦК України); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5\~ст. 376 ЦК України). Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4\~постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)»\~при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. У пункті 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами\~статті 376 Цивільного кодексу України(про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6 роз'яснено, що, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28.01.2013 року відмітив, що суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Суд не повинен заміняти органи, які зобов'язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з'ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] звертався з заявою до Департаменту державної архітектурної будівельної інспекції з приводу введення в експлуатацію житлового будинку за адресою: Петриківський район, с. Хутірське, вул. Амурська, 41 А, однак отримав відмову, оскільки ним не було зазначено інформацію про дозвільний документ, який отримується перед початком будівництва (Т. 2 а.с. 100, 101,119). Одна,к як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] перед початком будівництва жодного дозвільного документу не отримував, а отже надати зазначену інформацію можливості не має. Крім того, суд звертає увагу на те, що у відповідності до п.9\~прикінцевих положень\~Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» органу державного архітектурно-будівельного контролю були наданні повноваження до 31.12.2015 року приймати в експлуатацію об'єкти будівництва, збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, що на даний час фактично унеможливлює введення в експлуатацію будинку, який збудований без попереднього отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Отже, враховуючи, що [PERSON] здійснив самочинне будівництво на земельній ділянці, яка після будівництва була йому відведена для цієї мети; будівництво здійснене організацією, що мала відповідну ліцензію, а також з дотриманням відповідних будівельних норм і правил; матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які могли б свідчити про порушення прав третіх осіб, внаслідок самочинного будівництва; позивач звертався до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації, однак отримав відмову, суд вважає, що порушене право позивача підлягає судовому захисту та за ним слід визнати право власності на самочинно збудовані об'єкти нерухомості на земельній ділянці за адресою: Петриківський район, с. Хутірське, вул. Амурська, 41 А. Посилання представника третіх осіб на ту обставину, що МПП «Будівельник» на час будівництва був визнаний банкрутом, та не мав права укладати договори на будівництво, у звязку з чим всі документи по будівництву є недопустимими доказами, не заслуговують на увагу суду, виходячи з наступного. Так згідно наданого представником позивача інформації про юридичну особу МПП «Будівельник» з 16.06.2011 року перебуває в стані припинення. Відомості про номер та дату запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи відсутні. [PERSON] ч. 4 ст. 91 ЦК України, цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Саме по собі можливе порушення керівником підприємства порядку ведення господарської діяльності під час проведення ліквідаційної процедури, не може спростовувати самого факту виконаних підприємством робіт з будівництва. Відповідно до заявлених самостійних вимог третіх осіб про стягнення з відповідачів судових витрат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на їх користь документально підтверджені судові витрати по справі, а саме судовий збір. Позивачем [PERSON] вимоги про стягнення судового збору заявлені не були, а тому враховуючи принцип диспозитивності судового процесу, суд не вважає за необхідне стягувати дані витрати з відповідача за його позовом.

Outcome: partial