Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

Позивач 25.09.2015р. звернувся в суд з позовом про визнання порушеним його право як споживача фінансових послуг банку та визнання недійсним з моменту укладення пункту 1.3.2. кредитного договору №К-4730246 від 13.12.2012р. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 13.12.2012р. між ним та ПАТ Дельта Банк було укладено кредитний договір №К-4730246, за яким банк надав йому у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості, та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 170000 грн., з кінцевим терміном повернення кредиту до 12.12.2019р. включно. Згідно п.1.3.2. «позичальник сплачує кредитору щомісячно комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 0,6 % (нуль цілих шість десятих процентів) від суми кредиту, зазначеної в п.п.1.1. цього договору». Разом з тим, п.1.3.2. кредитного договору №К-4730246 від 13.12.2012р. прямо суперечить ст.ст.11, 18 Закону України Про захист прав споживачів, п.п.3.1., 3.4., 3.6. постанови правління національного банку України Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартості кредиту №168 від 10.05.2007р., що і є підставою для визнання такого недійсним. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, покликаючись на мотиви такого, та просить позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, з аналогічних мотивів викладених в письмових запереченнях, та просить в позові відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Як встановлено судом, 13.12.2012р. [PERSON] в ПАТ „Дельта Банк було надано у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості, та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 170000 грн., з кінцевим терміном повернення кредиту до 12.12.2019р. включно, про що сторони уклали кредитний договір №К-4730246 від 13.12.2012р. /а.с.7-12/ та додаток 1 до такого /а.с.13-14/. Пунктом 1.3.2. вказаного договору позичальник сплачує кредитору щомісячно комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 0,6 % (нуль цілих шість десятих процентів) від суми кредиту, зазначеної в п.п.1.1. цього договору. Згідно п.3.13.1 вказаного договору позичальник сплачує щомісячно до «13» числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому наданий кредит, комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі, визначеному п. 1.3.2. цього договору, шляхом перерахування коштів на рахунок. Відповідно до п.3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №168 від 10.05. 2007р. банки зобовязані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши, зокрема, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуваннямі погашенням кредиту, у тому числі комісії\~заобслуговуваннякредитної заборгованості, розрахунково-касове\~обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне\~оформлення тощо. Частиною четвертою ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту, зокрема, зазначається, детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, повязаних з одержанням,\~обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. \~\~ Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки і банківську діяльність банківський кредит\~- це будь-яке зобовязання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобовязання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобовязання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобовязання на сплату\~процентів та інших зборів з такої суми. \~\~ Відповідно до п.8 ст.47 Закону України „Про банки і банківську діяльність" банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. \~\~\~\~ Так, відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Відповідно до ч.1\~ст.638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У пункті 11.6. кредитного договору від 13.12.2012р. /а.с.12/ зазначено, що позичальник підтверджує, що він до укладення цього договору отримав повну, доступну та вичерпну інформацію у письмовій формі щодо умов надання кредиту за цим договором, а саме щодо сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за користування ним, переліком та розміром всіх комісій кредитора, що повязані з наданням кредиту і обслуговуванням кредитної заборгованості, щодо розміру щомісячних платежів та орієнтованої сукупної вартості подорожчання кредиту, враховуючи розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості та всю іншу інформацію, передбачену Законом України «Про захист прав споживачів». У кредитному договорі, укладеному між сторонами 13.12.2012р., та графіку платежів, який є невідємною частиною договору, встановлені процентні ставки послуг, які\~зафіксовані у грошовому виразі,\~у тому числі\~плата за обслуговування кредиту, а не формулою зі змінними величинами /а.с.13/. За положеннями ч.1\~ст.203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.1, ч.2\~ст.215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та ч.6\~ст.203 цього Кодексу. Згідно з п.6 ч.1\~ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до\~ст.4 цього Закону\~є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. За положеннями ч.5 ст.11, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема положення,\~згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором,\~крім відсоткової ставки. Продавець /виконавець, виробник/ не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз вказаних норм дає підстави вважати, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах,\~зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року (справа № 6-80цс12), від 25.09.2013 року (справа № 6-80ц13). Крім того, при укладенні кредитного договору від 13.12.2012р. сторони погодили його умови, що позивач підтвердив своїм підписом, не оскаржував й не порушував питання про розірвання кредитного договору, а отже, не вважав його умови несправедливими. Оскільки у спірному договорі плата за обслуговування кредиту визначена не за формулою зі змінними величинами, а чітко фіксованою сумою, то така умова не суперечать як положенням ч.5\~ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», так і затвердженому сторонами графіку платежів, згідно з яким боржник повинен сплачувати щомісяця однакову суму. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що відсутні правові підстави для визнання недійсним з моменту укладення пункту 1.3.2. кредитного договору №К-4730246 від 13.12.2012р. та приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити за безпідставністю. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed