Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним. В обґрунтування позову зазначив, що на підставі ордеру на житлове приміщення №001440, виданого на підставі рішення виконкому Івано-Франківської міської ради народних депутатів від 09.07.1986р. №194 його батьку [PERSON] надано для проживання квартиру [ADDRESS] . На підставі ордеру між управлінням будинками №7 та [PERSON] було укладено договір найму житлового приміщення. В даній квартирі він проживав як член сім`ї батька [PERSON] , [PERSON] та братами [PERSON] , [PERSON] . Також, в квартирі був прописаний [PERSON] . [INFO] його батько [PERSON] помер і він залишився проживати в даній квартирі разом з мамою та братами. Крім того, на підставі рішення Івано-Франківського міського суду від 11.04.2011р. у справі №2-8422/2010 визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням [PERSON] . В грудні 2019 року він з мамою [PERSON] розпочали роботу по приватизації квартири. Зокрема 16.01.2020р. між [PERSON] та ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» укладено договір про виконання робіт з технічної інвентаризації квартири [ADDRESS] . Оскільки для приватизації необхідні відомості з Державного реєстру речових прав про реєстрацію щодо об`єкта приватизації та суб`єктів звернення, то він звернувся за отриманням відповідних відомостей. З інформаційної довідки від 17.01.2020 р. вбачається, що дана квартира зареєстрована на праві власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири №2586 від 01.08.2019, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д. З отриманої копії договору купівлі-продажу квартири №2586 від 01.08.2019 вбачається, що [PERSON] придбав дану квартиру у [PERSON] . При цьому в договорі зазначено, що квартира належала [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданому 23.04.1997р. Агенством по приватизації державного житлового фонду. Також в договорі вказано про належність [PERSON] технічного паспорта на квартиру, виданому 24.07.2018р. ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації». Зазначає, що виготовлені на ім`я [PERSON] документи на квартиру є фіктивними, завідомо підробленими шахрайським способом, а договір купівлі- продажу квартири на основі таких документів є незаконним. Зазначає, що в Департаменті житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради усно повідомили, що жодних документів по приватизації квартири [ADDRESS] на ім`я [PERSON] не видавалось. Аналогічно ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» повідомили, що технічний паспорт на квартиру на ім`я [PERSON] , в тому числі від 24.07.2018р., не виготовлявся. Відтак, державна реєстрація права власності на квартиру на ім`я [PERSON] є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, а укладений на підставі таких незаконних документів договір купівлі-продажу повинен бути визнаний недійсним. В зв`язку з чим він змушений в судовому порядку вимагати поновлення своїх прав на квартиру. В квартирі починаючи з 1986 р. він фактично проживав (зареєстрований з 2000р.) разом з своїми батьками та братами на підставі ордеру та договору найму. Після смерті у 2008р. батька [PERSON] в квартирі залишились проживати четверо осіб - він, його мама [PERSON] , брат [PERSON] , брат [PERSON] . При цьому [PERSON] ніколи не проживав і не був зареєстрований в даній квартирі. Жодних прав, передбачених законом, на дану квартиру у відповідача [PERSON] не існувало. Державна реєстрація права власності на квартиру за [PERSON] здійснена без достатньої правової підстави, тобто з порушенням вимог п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а тому рішення державного реєстратора про реєстрацію за [PERSON] права власності на квартиру є незаконним та у відповідності до ст. 21 ЦК України підлягає скасуванню. При цьому державна реєстрація за [PERSON] права власності на квартиру вчинена на підставі підроблених документів перешкоджає в реалізації його прав. Зареєструвавши за собою право власності на квартиру на підставі завідомо підроблених документів та відчуживши її на користь [PERSON] , [PERSON] порушив його майнові права на приватизацію частки квартири гарантовані Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», а тому правочин щодо відчуження [PERSON] на користь [PERSON] квартири укладений з порушенням закону та його майнових прав не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, що має наслідком визнання такого правочину недійсним. Враховуючи наведене, просить суд скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про реєстрацію за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] та визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири №2586 від 01.08.2019 року, укладений [PERSON] та [PERSON] щодо відчуження квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д. 16.03.2020 року відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтовує тим, що вважає позовну заяву необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки 01.08.2019 року між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі- продажу квартири [ADDRESS] , який посвідчено приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д. та зареєстровано в реєстрі під номером 2586. Під час укладення вказаного правочину, приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д. здійснено всю необхідну перевірку щодо належності на праві приватної власності [PERSON] квартири [ADDRESS] та обтяжень, які б могли стати підставою для неможливості укладення договору купівлі-продажу. Так, право власності на об`єкт нерухомості (двокімнатна квартира) підтверджено Свідоцтвом про право власності на житло від 23.04.1997 року, виданого Агентством по приватизації державного житлового фонду на підставі рішення Івано-Франківського МВК (наказу) від 07.04.1997 року № 234-р.; реєстровий запис № 7051, книга 161. Факт реєстрації місця проживання в квартирі [ADDRESS] , не може розглядатись як беззаперечний факт проживання і тим більше не може бути підтвердженням наявності будь-яких цивільних прав щодо даного об`єкта нерухомості, так як чинним законодавством України визначено, що реєстрація місця проживання особи не супроводжується юридичними(правовими) наслідками у вигляді набуття права власності за місцем реєстрації. Твердження позивача щодо фіктивності поданих документів є передчасним та нічим не підтвердженим. В своїй позовній заяві [PERSON] зазначає, що виготовлені на ім`я [PERSON] документи на квартиру є фіктивними, а договір купівлі-продажу на основі таких документів є незаконним. Крім того, як вбачається зі змісту позовної заяви, [PERSON] отримав усні повідомлення від Департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради та ОКП «Івано-Франківське ОБТІ», що жодних документів щодо приватизації квартири [ADDRESS] не видавалось, а технічний паспорт на цю квартиру на ім`я [PERSON] не виготовлявся. Однак, позивач не підтверджує ці доводи жодними документами. Зазначає, що жодних доказів на підтвердження фіктивності документів, які були подані приватному нотаріусу Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінському В.Д. для посвідчення договору купівлі-продажу вищезазначеної квартири не надано. Також не додано до позовної заяви жодного доказу, який би свідчив про вчинення шахрайських дій як зі сторони відповідачів, так і зі сторони приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінського В.Д. Згідно договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] № 2586 від 01.08.2019 р. вбачається, що приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д. посвідчено даний правочин, встановлено дієздатність сторін договору та перевірено належність [PERSON] на праві приватної власності квартири. Враховуючи вищенаведене, зазначає, що позивач [PERSON] неналежним чином обґрунтував свої позовні вимоги, які базуються на його особистих здогадках та домислах, а тому позов не підлягає задоволенню, так як не містить викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та не зазначено доказів, що підтверджують вказані обставини. 26.05.2021 року представником третьої особи, без самостійних вимог Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Попович В. подано до суду письмові пояснення, з яких вбачається, що позивач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] на підставі ордеру на житлове приміщення №001440, виданого [PERSON] на підставі рішення виконкому Івано-Франківської міської ради народних депутатів від 09.07.1986 р. №194. З матеріалів справи вбачається, що в ході приватизації вказаної квартири, позивачу стало відомо, що квартиру було приватизовано [PERSON] . Внаслідок чого, 23.04.1997 року Агенством по приватизації державного житлового фонду йому було видано Свідоцтво про право власності на житло, згідно з рішенням МВК (наказом) від 07.04.1997 р.№334-р. Також, як вбачається з матеріалів справи (договору купівлі-продажу), 24.07.2018 року ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» видало технічний паспорт на спірну квартиру. Проте, згідно інформації Департаменту інфраструктури, житлової та комунальної політики, станом на 15.04.2021 рік квартира [ADDRESS] не приватизована. Також, Архівним відділом Івано-Франківської міської ради, повідомлено, що в розпорядженні №334 від11.12.1997р. виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради «Про приватизацію квартир державного житлового фонду» прізвища [PERSON] щодо приватизації квартири по [ADDRESS] не виявлено. Крім того, відповідно до інформації ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» (міститься у матеріалах справи), технічна інвентаризація квартири [ADDRESS] у 2018 році не проводилась. Технічний паспорт на вказану вище квартиру від 24.07.2018 року ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» не видавало. Оскільки, спірна квартира не приватизована, то вона продовжує перебувати в управлінні виконавчого комітету міської ради. Щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу, зазначають, що 01.08.2019 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу. Предметом даного договору є квартира [ADDRESS] . З огляду на те, що [PERSON] на час укладення договору не був законним власником зазначеного майна, а свідоцтво про право власності було оформлене на підставі неіснуючого документу, то в силу ст.317 ЦК України, він не мав права ним розпоряджатись, а тому вказаний договір купівлі-продажу суперечить чинному законодавству. Відтак [PERSON] не є власником спірної квартири за адресою: [ADDRESS] , оскільки в розпорядженні №334 від 11.12.1997 року виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради прізвища [PERSON] щодо приватизації квартири по [ADDRESS] не виявлено, а відтак на підставі даного рішення, йому не могло бути видано Свідоцтво про право власності на житло. Тобто, не будучи власником даної квартири, [PERSON] не мав права відчужити її [PERSON] . Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав наведених у позовній заяві, та просили його задовольнити. Представники відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечили з приводу задоволення позову, просили суд відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні просила суд позов задовольнити. Треті особи [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Представник третьої особи виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в судовому засіданні просила позов задовольнити. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи встановлено, що 29.07.1986 року [PERSON] видано ордер на житлове приміщення №001440 на право зайняття житлового приміщення з сім`єю з 5 осіб ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ), житловою площею 57,65 кв.м., що складається з 2-х кімнат за адресою: [ADDRESS] . Ордер видано на підставі рішення виконкому Івано-Франківської міської Ради народних депутатів від 9 липня 1986 року за №194. 11.12.1986 року між керуючим управління будинками №7 житлового управління [PERSON] та [PERSON] було укладено договір найму житлового приміщення у будинках місцевих Рад депутатів трудящих, державних підприємств і установ, кооперативних і громадських організацій Української РСР, відповідно до якого управління будинками здає наймачеві в користування жиле приміщення, окрему квартиру з 2-х жилих кімнат, площею 57,65 кв.м. за адресою: [ADDRESS] та того ж дня між сторонами договору підписано акт здачі і приймання квартири, кімнати. Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло від 23.04.1997 року виданого агентством по приватизації державного житлового фонду квартира, площею 80,71 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної власності [PERSON] . Квартира приватизована згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду". Свідоцтво видане згідно з рішенням МВК від 07.04.1997 року за №234-р. З довідки, виписки з будинкової книжки про реєстрацію та склад сім`ї від 12.12.2011 року, виданої директором КП «Єдиниий розрахунковий центр» в квартирі [ADDRESS] проживають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З довідки Департаменту комунального господарства, транспорту і зв`язку від 16.12.2011 року встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які проживають за адресою: [ADDRESS] право на безоплатну приватизацію не використано. Як вбачається із довідки виданої начальником Івано-Франківського ОБТІ від 24.07.2018 року двохкімнатна квартира [ADDRESS] станом на 23.04.1997 року (момент здійснення реєстрації права власності) має загальну площу 80,7 кв.м., станом на 24.07.2018 року (момент здійснення обстеження) має загальну площу 80,7 кв.м. Щодо реєстрації зазначено, що згідно архівних даних 23.04.1997 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . Підстава реєстрації права власності - Свідоцтво про право власності на житло від 23.04.1997 року, видане Агенством по приватизації державного житлового фонду. Рішення про реєстрацію права власності прийняте 23.04.1997 року, реєстровий запис №7051, книга №161. Переходів права власності на даний об`єкт в ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» не реєструвалось. 24.07.2018 року ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» виготовлено на замовлення [PERSON] технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] . 19.07.2019 року ФОП [PERSON] складено звіт про незалежну оцінку об`єкта нерухомості - квартира, загальною площею 80,71 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого оціночна вартість об`єкту оцінки - квартира, загальною площею 80,71 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] становить 1025456,00 грн. Як вбачається із договору купівлі-продажу квартири від 01.08.2019 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д. та зареєстрований в реєстрі за номером 2586, продавець ( [PERSON] ) передав у власність покупцю ( [PERSON] ), а покупець зобов`язався прийняти у власність (купує) квартиру двохкімнатну [ADDRESS] , і сплатити за неї обговорену грошову суму (п.1). В пункті 2 Договору зазначено, що продавець довів до відома Покупця, а Покупець прийняв до уваги той факт, що квартира, що відчужується, належить йому на праві особистої приватної власності, оскільки він на момент набуття права власності на неї в шлюбі не перебував та ні з ким не проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Покупець довів до відома Продавця, а Продавець прийняв до уваги той факт, що грошові кошти, які Покупець оплачує за вказану квартиру належать йому на праві особистої приватної власності, оскільки він в шлюбі не перебуває, та ні з ким не проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Згідно п.3 квартира, що є предметом цього:договору - двохкімнатна, житловою площею 57,6 (п`ятдесят сім цілих шість десятих) кв.м. Загальна площа квартири складає 80,7 (вісімдесят цілих сім десятих) кв. м., згідно даних, відображених у Свідоцтві про право власності на житло, виданому 23.04.1997 року Агентством по приватизації державного житлового фонду та технічному паспорті, виданому 24.07.2018 року ОКІІ «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації». Відповідно до п.4 Договору купівлі-продажу квартири від 01.08.2019 року квартира, що відчужується, належить Продавцю [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 23.04.1997 року Агенством по приватизації державного житлового фонду, згідно фонду, згідно з рішенням МВК (наказом) від 07.04.1997 року №334-р, що зареєстроване в Івано-Франківському ОБТІ і записане у реєстрову книгу за №7051/161. З п.8 Договору купівлі-продажу квартири від 01.08.2019 року вбачається, що при укладенні зазначеного Договору продавець [PERSON] засвідчив, що квартира на момент укладення договору нікому іншому не продана, іншим способом не відчужена, не надана в найм (оренду), під заставою (арештом) не перебуває, судового спору щодо неї, а також прав у третіх осіб як у межах, так і за межами України немає, як внесок до статутного фонду юридичних осіб не внесена, самовільних переобладнань квартирі немає; внаслідок продажу вищевказаного нерухомого майна не буде порушено прав законних інтересів інших осіб, в тому числі малолітніх, неповнолітніх і недієздатних осіб від покупця не приховані інші обставини, які мають істотне значення. У відчужуваній квартирі ніхто не зареєстрований. Квартира вільна від особистих речей продавця (п.11 Договору). При укладенні договору купівлі-продажу квартири від 01.08.2019 року, приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д. встановлено та перевірено учасників правочину згідно паспортів громадян України, перевірено інформацію з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану, та інформацію що з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, реєстру іпотек та Єдиного реєстру боржників, Реєстру обтяжень рухомого майна (податкові застави). Також стороною договору [PERSON] подано відповідні заяви, з якими було ознайомлено [PERSON] , а саме: заява [PERSON] про те, що протягом звітного податкового року з приводу житлового будинку, квартири або їх частин, кімнати продажу не вчинялось; заява [PERSON] про те, що неповнолітні та малолітні діти, недієздатні або обмежено дієздатні особи не мають права користуватися квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; заява [PERSON] про те, що квартира двохкімнатна [ADDRESS] , є його особистою приватною власністю, оскільки він на момент набуття права власності на неї в шлюбі не перебував та ні з ким не проживав без реєстрації шлюбу. Вищевказана квартира є його особистою приватною власністю. Осіб, які могли б поставити питання про визнання за ними права власності на дану квартиру (її частку) немає. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 196756980 від 17.01.2020 року встановлено, що 01.08.2019 року о 18:55:00 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д. зареєстрованого право приватної власності [PERSON] (номер запису про право власності: 32652446) на двохкімнатну квартиру загальною площею 80.7 кв.м, за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер: 2586, виданий 01.08.2019 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д. Як вбачається із вище зазначеної інформаційної довідки, запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна внесено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48059285 від 01.08.2019 року, 18:58:51 приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінський В.Д. Листом директора Департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою від 23.01.2020 №С/15 підтверджено, що квартира [ADDRESS] станом на 21.01.2020 року не приватизована. Відповідно до листа начальника Івано-Франківського ОБТІ від 07.02.2020 року з наявних архівних даних в ОКП «Івано-Франківського ОБТІ» технічна інвентаризація квартири [ADDRESS] у 2018 році не проводилась. Технічний паспорт на вказану квартиру від 24.07.2018 року ОКП «Івано-Франківського ОБТІ» не видавало. З листа заступника начальника Управління реєстраційних процедур відділу з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно від 22.06.2020 року вбачається, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості щодо запису №28554050 від 23.10.2018 року про реєстрацію права власності на квартиру по [ADDRESS] за [PERSON] та щодо запису №28554050 від 23.10.2018 року про реєстрацію права власності на квартиру по [ADDRESS] за [PERSON] відсутні. За вказаними параметрами пошуку у Державному реєстрі речових прав відображається інформація щодо державної реєстрації права власності на квартиру по [ADDRESS] за 2019 рік, за №28554050 запису від 23.10.2018 року інформація відсутня. Відповідно до довідки №3573 від 03.02.2021 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за даними Муніципального реєстру м.Івано-Франківська за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Як вбачається з листа начальника архівного відділу Івано-Франківської міської ради від 23.07.2021 року було прийнято рішення №234 від 25.07.1997 року «Про оренду нежитлових приміщень», а розпорядження 234-р від 21.08.1997 року називається «Продовження терміну дії розпорядження від 09.07.1997 року» №191-р» та стосується відділу освіти. 25.07.1997 року виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради прийнято рішення №234 «Про оренду нежитлових приміщень», а розпорядженням міського голови м.Івано-Франківська №234-р від 21.08.1997 року прийнято рішення «Про продовження терміну дії розпорядження від 09.07.1997 року №191-р», з яких вбачається, що серед зазначених розпорядчих документів, відсутні відомості щодо винесенням виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради рішення Івано-Франківського МВК (наказу) від 07.04.1997 року № 234-р. на підставі якого Агентством по приватизації державного житлового фонду [PERSON] було видано 23.04.1997 року Свідоцтво про право власності на житло, а саме квартиру площею 80,71 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Процедура державної реєстрації речових прав на нерухоме майно регулюється Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, якими зокрема визначено таке: Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав, що встановлено ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Загальними засадами державної реєстрації прав відповідно до ст.3 Закону є: 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно з вимогами Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними згідно ч.3 ст.3, та у випадках, встановлених ст. 28 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». П. 1, 2 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Пунктом 3 частини 3 ст. 10 Закону передбачено, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі. Ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державний реєстр прав складається з розділів, спеціального розділу, бази даних заяв та реєстраційних справ в електронній формі. Невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав є Реєстр прав власності на нерухоме майно, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державний реєстр іпотек. Ст.15 Закону визначено, що реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна є індивідуальний номер, який присвоюється кожному індивідуально визначеному об`єкту нерухомого майна при проведенні державної реєстрації права власності на нього вперше, не повторюється на всій території України і залишається незмінним протягом усього часу існування такого об`єкта. Державна реєстрація прав проводиться в такому порядку (ст. 18 вказаного Закону): 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам (ст.18 Закону). Позивачем заявлено позовну вимогу про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про реєстрацію за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] , в той же час, дослідженими матеріалами справи встановлено, що рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] не приймалось та відповідні записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не вносились, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Що стосується позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири №2586 від 01.08.2019, який укладений [PERSON] та [PERSON] щодо відчуження квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д., то слід назначити наступне. Частиною 1 статті 345 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Згідно зі ст. 12 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" власник приватизованого майна має право розпорядитися квартирою на свій власний розсуд: продати, подарувати, заповісти, здати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном за власною волею. Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одні зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Положеннями ст. 657 цього Кодексу передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Статтею 658 Цивільного кодексу України встановлено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що квартира яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] перебуває в управлінні Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, а відповідне право користування житловим приміщенням у даній квартирі належить позивачу [PERSON] та третім особам без самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В пункті 4 Договору купівлі-продажу квартири від 01.08.2019 року зазначено, що квартира, що відчужується, належить Продавцю [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 23.04.1997 року Агенством по приватизації державного житлового фонду, згідно фонду, згідно з рішенням МВК (наказом) від 07.04.1997 року №334-р, що зареєстроване в Івано-Франківському ОБТІ і записане у реєстрову книгу за №7051/161. Однак, як вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло від 23.04.1997 року виданого агентством по приватизації державного житлового фонду квартира, площею 80,71 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] приватизована згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду". Свідоцтво видане згідно з рішенням МВК від 07.04.1997 року за №234-р. Як підтверджується письмовими доказами, дослідженими судом, розпорядження згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду" про передачу у власність [PERSON] квартири по [ADDRESS] відповідним органом не приймалось, а відтак не будучи власником даної квартири, [PERSON] не мав права розпорядитися нею на власний розсуд. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення та договір купівлі-продажу квартири, укладений 01 серпня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] щодо відчуження квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д. та зареєстрований в реєстрі за № 2586 слід визнати недійсним відповідно до положень ст. 203 ЦК України, оскільки сторона договору [PERSON] не був власником зазначеного майна, та в силу ст. 317 ЦК України не мав права ним розпоряджатись. На підставі викладеного,

Outcome: partial