Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до [PERSON], про визнання договору купівлі-продажу дійсним і визнання права власності, просить суд: визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна № 568/Б від 27.09.1996 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], згідно якого [PERSON] продала житловий будинок, загальною площею 76,5 кв.м., житловою площею 56,5 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 0,138 га, за адресою: вул. Лесі Українки, 2 в с. Бритівка, Білгород-Дністровського району Одеської області - дійсним; визнати за [PERSON], [INFO], право власності на житловий будинок, загальною площею 76,5 кв.м., житловою площею 56,5 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 0,138 га, за адресою: вул. Лесі Українки, 2 в с. Бритівка, Білгород-Дністровського району Одеської області . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27.09.1996 року в Білгород-Дністровському представництві Одеської товарної біржі між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу № 568/Б нерухомого майна від 27.09.1996 року, згідно якого відповідач продала, а позивач купила житловий будинок, загальною площею 76,5 кв.м., житловою площею 56,5 кв.м., розташований на земельній ділянці, площею 0,138 га за адресою: вул. Лесі Українки, 2, с.Бритівка Білгород-Дністровського району Одеської області. Проте вказаний договір не був посвідчений нотаріально, що стало перешкодою в оформленні майнових прав. Позивач зазначає, що між сторонами було досягнуто усіх істотних умов договору, цілком виплачена вартість спірного будинку у розмірі 2138,51 грн., а тому на підставі ст. 220 ч.2 ЦК України просила задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Позивач в судове засідання не зявилась, в матеріалах справи наявна її заява з проханням позовні вимоги задовольнити, розглянувши справу у її відсутність. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявилась, надавши заяву, у відповідності до якої підтвердила факт продажу нею позивачу житлового будинку 72 % готовності згідно договору купівлі-продажу № 568/Б від 27.09.1996 року, проте зазначила, що у позові позивачем заявлено вимоги про визнання права власності на будинок з самочинним будівництвом, до якого вона жодного відношення не має. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що дійсно 27.09.1996 року [PERSON], яка змінила прізвище у звязку з укладанням шлюбу на [PERSON], з однієї сторони та [PERSON], з іншої, уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого [PERSON], яка змінила прізвище у звязку з укладанням шлюбу на [PERSON] продала, а [PERSON] купила житловий будинок, готовністю 72 %, розташований за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с.Бритівка, вул. Лесі Укарїнки, буд.2. Підтвердженням наміру сторін, досягнення домовленості, щодо всіх істотних умов договору, а також змісту умов домовленості про передачу права власності на спірний будинок готовністю 72 % є договір купівлі-продажу нерухомого майна № 568/Б від 27.09.1996 року, укладений та зареєстрований в Білгород-Дністровському представництві Одеської товарної біржі. У вказаному договорі також міститься примітка про неможливість реєстрації договору в КП «Білгород-Дністровського БТІ» до сдачі будинку в експлуатацію. Судом встановлено, що сторони повністю виконали умови договору, позивач передав відповідачу обумовлену договором купівлі-продажу грошову суму, а відповідач звільнив житловий будинок. [PERSON] виготовила технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 2 по вул. Лесі Українки в с. Бритівка Білгород-Дністровського району Одеської області та одержала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 940747. Згідно з ст. 15 Закону України Про товарну біржу, зокрема угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ст. 224 ЦК України, 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцю, а покупець зобовязується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Відповідно до ст. 225 ЦК УРСР 1963 року право продажу майна належить власнику. Відповідно до ст. 47 ЦК України, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах при визнання угод недійсними суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК України, 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Правовідносини між сторонами регулюються ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року. Оскільки кожна із сторін виконала усі зобов'язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 27.09.1996 року, то суд з наведених підстав вважає за можливе визнати вказаний договір дійсним. Стосовно позовних вимог про визнання права власності за позивачем на житловий будинок, загальною площею 76,5 кв.м., житловою площею 56,5 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 0,138 га, за адресою: вул. Лесі Українки, 2 в с. Бритівка, Білгород-Дністровського району Одеської області, суд приходить до наступного. Так, матеріалами справи встановлено, що [PERSON], яка змінила прізвище у звязку з укладанням шлюбу на [PERSON] продала, а [PERSON] купила житловий будинок, готовністю 72 %, розташований за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с.Бритівка, вул. Лесі Укарїнки, буд.2. За змістом ч.1 ст.182, ч.2 ст. 331 ЦК України та ч.3 ст. 3, ч.1 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень ", право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після завершення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію та державної реєстрації права власності. Відповідно до розяснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на житловий будинок ", суди мають враховувати, що право власності на житловий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експелуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкому місцевої ради ". Отже до прийняття обєкта новоствореного нерухомого майна до експлуатації та проведення його державної реєстрації, право власності на цей об'єкт у забудовника не виникає. Таким чином, існує певний порядок для визнання права власності на житловий будинок незавершеного будівництва. Вказане вище підтверджується і відміткою у самому договорі № 568/Б від 27.09.1996 року про необхідність прийняття в експлуатацію будинку. Позивачем заявлено вимогу про визнання за нею права власності на житловий будинок, загальною площею 76,5 кв.м., житловою площею 56,5 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 0,138 га, за адресою: вул. Лесі Українки, 2 в с. Бритівка, Білгород-Дністровського району Одеської області, проте нею не надано суду жодного належного та допустимого доказу завершення будівництва вказаного обєкту нерухомості та про прийняття будинку в експлуатацію органами влади. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи усе вищевикладене, прийнявши до уваги усі надані сторонами докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме договір купівлі-продажу нерухомого майна № 568/Б від 27.09.1996 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], яка змінила прізвище у звязку з укладанням шлюбу на [PERSON] може бути визнаний дійсним в судовому порядку. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Outcome: partial