Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про захист прав споживачів з вимогою до відповідача ПАТ «Український Професійний Банк» про повернення депозитних коштів та відшкодування збитків на загальну суму 7 681 дол. США та 41 765,14 грн., а саме: · зобов'язати відповідача видати готівкою одноразовою операцією через касу банку кошти у розмірі 6 223,96 дол. США за рахунком 26304000324737 за договором банківського вкладу «МЕГА-депозит» № 324737; · 270 дол. США - комісія банку за перерахування коштів з поточного рахунку; · 50 грн. виплаченої комісії за відкриття поточного рахунку; · 40 грн. виплаченої комісії за відкриття поточного рахунку; · 258,70 дол. США - упущена вигода у відповідності до ст. 22 ЦК України; · 24 214,48 грн. - інфляційні витрати у відповідності до ст. 625 ЦК України; · 928,34 дол. США - пеня; · 1 305,66 грн. - фіксований відсоток у відповідності до ст. 625 ЦК України; · 16 155 грн. - моральна шкода. Свої вимоги мотивує тим, що він є споживачем послуг банку, при цьому банк фактично не виконав своїх обов'язків, при цьому в діях відповідача мала місце нечесна підприємницька практика, оскільки його, як споживача, було введено в оману обіцянками повернення банківського вкладу шляхом укладення низки необхідних нових договорів. Він неодноразово подавав письмову заяву про видачу вкладу, який відповідачем не повернуто. Зокрема, зазначає і те, що незаконна відмова повернення депозиту завдає йому моральної шкоди, яку оцінює в 16 155 грн. грн., яка полягає у душевних стражданнях у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього. В судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково в частині повернення депозитного вкладу з урахуванням відсотків у розмірі 6 350,45 дол. США. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, витрат, упущеної вигоди, інфляційних витрат, пені, то в цій частині Банк вважає позов безпідставним, необгрунтованим та таким, шо не підлягає задоволенню. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено. 30 липня 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ «Український Професійний Банк» було укладено Договір банківського вкладу «МЕГА-депозит» про банківський строковий вклад (депозит) в іноземній валюті на суму 10 748,36 дол. США строком на 6 місяців (до 30 січня 2015 року) зі сплатою 10,5 % річних. (а.с.6) На виконання умов Договору, позивачем передано готівкою відповідачу грошову суму у розмірі 10 748,36 дол. США, що підтверджується випискою з рахунку в іноземній валюті від 30 липня 2014 року. (а.с.7) На момент закінчення строк договору кошти на рахунку складали 11 223,96 дол. США, що підтверджується випискою з рахунків в іноземній валюті від 24 лютого 2015 року. (а.с.39) 30 січня 2015 року позивач звернувся до Банку про повернення йому суми у розмірі 5 000 дол. США з переоформленням залишку у сумі 6 223,96 дол. США на новий строковий депозит. Тобто, 30 січня 2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ «Український Професійний Банк» було укладено Договір банківського вкладу «МЕГА-депозит» про банківський строковий вклад (депозит) в іноземній валюті на суму 6 223,96 дол. США строком на 6 місяців (до 30 липня 2015 року) зі сплатою 10,5 % річних. (а.с.8) Таким чином, строк даного договору станом на день розгляду справи, не закінчився. Зокрема, 30 січня 2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ «Український Професійний Банк» було укладено безстроковий депозитний Договір «До запитання», предметом договору є те, що вкладник передає, а Банк приймає грошові кошти в сумі 11 223,96 дол. США на умовах видачі вкладу на першу вимогу вкладника з процентною ставкою по вкладу 2 % річних. (а.с.10) В процесі розгляду справи стало відомо, що позивач неодноразово звертався про повернення йому 5 000 дол. США, які йому були в подальшому повернуті з урахуванням комісії у розмірі 270 дол. США. 03 лютого 2015 року (через 3 дні після укладення нового договору) позивач у відповідності до п. 3.2.2 Договору, скориставшись правом дострокового повернення депозиту, звернувся до Банку щодо повернення йому також і 6 223,96 дол. США (а.с.20) У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, банк зобов'язаний повернути суму вкладу на першу вимогу вкладника, а відмова від такої видачі є неправомірною. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі на першу вимогу або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку. Частиною 2 цієї статті встановлено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Таким чином, відмова банку повернути вкладнику його кошти порушує права вкладника та умови укладеного між сторонами договору. Відповідач порушив умови договору в частині неповернення депозиту та несплати відсотків за його користування та не виконав взяті на себе зобов'язання, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов'язань. Що стосується вимог щодо стягнення витрат у вигляді банківських комісій, суд дійшов до наступного. Сплата позивачем вказаних у позовній заяві комісій відбувалась на підставі діючих Тарифів на банківські послуги ПАТ «Український Професійний Банк» для фізичних осіб, що є невід'ємною частиною укладеного між позивачем та відповідачем Договору банківського рахунка № 284/57653 від 18.02.2015 р. (а.с.25-26) Відповідно до положень п. 2.2.3 вказаного Договору, клієнт зобов'язався оплачувати Банку надані ним банківські послуги за ціною, визначеною відповідно до ставок комісійної винагороди, передбачених діючими на момент надання Банківських послуг Тарифами комісійної винагороди на банківські послуги, затвердженими Банком, нормативними документами Банку та положеннями цього Договору. Перерахування коштів з поточного рахунку клієнта, відкритого у ПАТ «Український Професійний Банк» на будь - який інший рахунок, у тому числі і в іншому Банку є банківською операцією, отже за таку операцію стягується банківська комісія згідно з діючими Тарифами Банку. Згідно з ч. З ст. З ЦК України, однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Стаття 627 ЦК України обумовлює, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. З ст. 6 цього ж Кодексу, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Положення ч. 1 ст. 628 ЦК регламентують, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. З умовами пункту Договору банківського рахунка № 284/54653 від 18.02.2015 р. позивач був ознайомлений, укладення такого договору є його особистим волевиявленням, про що свідчить його особистий підпис на даному Договорі. Оскільки позивач добровільно обрав спосіб перерахування йому коштів з поточного рахунка, відкритого у ПАТ «Український Професійний Банк» та інший рахунок в іншому Банку та уклав з відповідачем вказаним договір, позивач взяв на себе обов'язок оплатити усі комісії, встановлені діючими Тарифами Банку, а отже позовні вимоги в цій частині є безпідставними. Що стосується упущеної вигоди, суд виходить з наступного. Положення ст. 22 ЦК України встановлюють право особи на відшкодування матеріальної шкоди у вигляді доходів, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. З указаних норм законодавства України випливає, що особа, яка має на меті відшкодувати збитки у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, повинна довести, що вона гарантовано отримала би відповідну вигоду у разі, якщо б її право не було порушено іншою особою, тобто у разі належного виконання зобов'язання іншою особою. Положення ч.1 ст. 60 ЦПК України регламентують обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Посилання позивача на те, що останній міг би отримати дохід від розміщення коштів в іншому Банку, не підтверджується жодним доказом, а отже до уваги братися не може. Не підлягають також стягненню і інфляційні витрати, оскільки зобов'язання між позивачем і відповідачем виражено не в основній грошовій одиниці України - в гривні, а в доларах США. Так, відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає оплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п.2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунки індекс) споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періодів порівнянні з базовим. Тобто, відповідно до ст. 625 ЦК України встановлений індекс інфляції враховується при обчисленні суми боргу в разі наявності між сторонами грошових зобов'язань у грошовій одиниці України, тобто в гривні. Оскільки зобов'язання між Позивачем та Відповідачем виражене у валюті відмінній від гривні доларах США, вимоги щодо стягнення інфляційних витрат задоволенню не підлягають. Щодо стягнення фіксованого проценту (3 % річних). Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Станом на сьогодні зобов'язання не є простроченим, оскільки строк повернення коштів не настав. Крім того, станом на сьогодні вкладнику нараховуються і будуть виплачені проценти за користування кредитними коштами, який визначений умовами Договору банківського вкладу «Мега-депозит» № 324737 від 30.01.2015 р. у розмірі 10.5 % річних, отже вимоги позивача щодо сплати фіксованих процентів у розмірі 3 % річних задоволенню не підлягають. Пеня в частині нарахування на вклад у сумі 5 000,00 дол. США задоволенню не підлягає, оскільки даний вклад було повернено вкладнику і при поверненні вказаного вкладу вимога щодо сплати пені вкладником до Банку пред'явлена не була. Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача заподіяної моральної шкоди у розмірі 16 155 грн., то вона задоволенню не підлягає за таких обставин. Позивачем зазначено, що заподіяна моральна шкода полягає у значних душевних стражданнях. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливають з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Правовими нормами в галузі договірних правовідносин можливість відшкодування моральної шкоди не передбачена, при цьому моральна шкода не включена до переліку, визначеного у ст. 23 ЦК України, що також виключає можливість її стягнення з відповідача на користь позивача. Зокрема, тимчасове затримання банком повернення грошових коштів не підпадає під жодну із визначених у цій статті обставин. До того ж, позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про завдання душевних чи інших страждань. Ні норми Цивільного кодексу України, ні норми Закону України «Про захист прав споживачів», які встановлюють відповідальність за порушення зобов'язань за договором, ні укладений між сторонами договір не передбачають такого правого наслідку порушення зобов'язань за договором як відшкодування моральної шкоди за обставин, на які посилається позивач. Відповідно до ст. 711 ЦК України шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю у зв'язку з придбанням товару, що має недоліки, відшкодовується відповідно до положень гл. 82 цього Кодексу. Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені § 3 глави 82 ЦК України. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди в тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача або завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров 'я або смертю. Зокрема, у відповідності до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров"я людей продукцією, у випадках, передбачених законодавством. Стороною позивача не надано суду підтвердження того, що послуги відповідача є небезпечними для життя та здоров'я, а отже підстави для відшкодування моральної шкоди - відсутні. З викладеного вбачається, що позовна заява [PERSON] в частині стягнення з ПАТ «Український Професійний Банк» моральної шкоди, витрат, упущеної вигоди, інфляційних витрат, пені та 3% річних є безпідставною, необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. З огляду на зазначене, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми вкладу з урахуванням нарахованих відсотків в розмірі 6 350,45 дол. США ( 6 223,96 дол. США - депозитний вклад, 126,49 дол. США - проценти) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 1 335,21 грн. в еквіваленті долара до гривні станом на день винесення рішення.

Outcome: partial