Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернулося до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], третя особа: Національний юридичний університет ім. Ярослава Мудрого, про відшкодування витрат на навчання, в якому з урахуванням уточнення до позовної заяви від 30.04.2014 року, яке надійшло на адресу канцелярії суду 07.05.2014 року, просить стягнути з відповідача до державного бюджету України витрати на навчання у розмірі 76 171,00 грн., а також судові витрати. В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що на підставі угоди від 01.09.2005 року №034 про підготовку фахівців з вищою освітою, яка була укладена між [PERSON] та Учбовим закладом, у вересні 2005 року [PERSON] було зараховано на 1-й курс факультету № 10 Національної юридичної академії України ім. Я. Мудрого. Після закінчення учбового закладу та отримання диплому, серії [NUMBER] від 12.06.2010 року, за направленням голови правління Пенсійного фонду України від 29.04.2010 року № 17 [PERSON] з 03.08.2010 року призначено на посаду головного спеціаліста відділу призначення пенсії управління Пенсійного фонду України в м. Новомосковська. Відпрацювавши у сукупності на займаних посадах три місяці, наказом начальника управління Пенсійного фонду України в м. Новомосковську Дніпропетровської області від 12.11.2010 року № 115-0 [PERSON] звільнено за власним бажанням, підставою якого була заява [PERSON] З урахуванням викладеного, позивач вважає, що в Головного управління ПФУ України в Дніпропетровській області є підстави для стягнення з відповідача коштів на навчання, так як остання не відпрацювала в органах пенсійного фонду України три роки, чим порушила вимоги чинного законодавства. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, мотивуючи їх обставинами, викладеними у позовній заяві, просив суд позов задовольнити. При цьому позивач зазначає, що необґрунтованими є посилання відповідача на пропущення позивачем строків позовної давності, адже відповідача було звільнено з посади згідно наказу від 12.11.2010 року, а тому строк позовної давності спливає 13.11.2013 року. Також, необґрунтованими на думку позивача є посилання [PERSON] на те, що ГУ ПФУ України в Дніпропетровській області є неналежним позивачем, так як між Пенсійним фондом України та Національною юридичною академією України ім. Ярослава Мудрого 16.03.2001 року укладено угоду про співробітництво та підготовку фахівців з вищою юридичною освітою, відповідно до якої сторони виходячи з прагнення встановити та розвивати співробітництво Фонду та Академії, в тому числі в галузі підготовки фахівців з вищою юридичною освітою для роботи в регіональних відділеннях Фонду. Так, 29.03.2005 року Пенсійним фондом України видано Наказ № 31 відповідно до якого Начальникам головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі організувати роботу по добору на конкурсній основі абітурієнтів на навчання за державним замовленням та направленням Пенсійного фонду України з урахуванням їх загальноосвітньої підготовки. У зв'язку з цим, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було видано направлення [PERSON] на вступ до Учбового закладу.Також, безпідставними вважає позивач заперечення відповідача про те, що її було працевлаштовано не у відповідності до її спеціальності (не за фахом), оскільки відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про вищу освіту» випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. Так, згідно до Угоди «про підготовку фахівців з вищою освітою» від 01.09.2005 року № 034 Академія зобов'язана забезпечити після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації місцем працевлаштування в державному секторі народного господарства, де він зобов'язаний відпрацювати не менше трьох років, в іншому ж випадку студент зобов'язаний відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку. [PERSON] свідомо погодилася з даними умовами угоди, а тому її посилання на те, що вона була працевлаштована не за фахом не мають законних підстав. Безпідставними є твердження [PERSON] і стосовно того, що довідка-розрахунок вартості її навчання розрахована не правомірно, так як дана сума була розрахована виходячи з положень п. 1.1. п. 1.6. Порядку надання платних освітніх послуг державними та комунальними навчальними закладами, затвердженого Наказом Міністерства освіти України, Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України «Про затвердження порядків надання платних послуг державними та комунальними навчальними закладами» від 23.07.2010 № 736/902/758, пп. 10 п. 1 Переліку до платних послуг у сфері освітньої діяльності відноситься навчання студентів, курсантів, аспірантів, докторантів з числа іноземців та осіб без громадянства, а тому сума грошових коштів відповідає сумі вартості навчання в учбовому закладі. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, надавши письмові заперечення (а.с.22-27), якими зазначила, що, дійсно 01.09.2005 року між Національною юридичної академією України ім. Я. Мудрого та нею було укладено Угоду №034 про підготовку фахівців з вищою освітою, відповідно до умов якої вона повинна була оволодіти відповідними до кваліфікації юриста знаннями та навиками і відпрацювати за місцем направлення три роки. У випадку порушення зобов'язання щодо відпрацювання, відшкодувати вартість навчання в установленому порядку. При цьому порядок визначення та відшкодування витрат на навчання угодою не встановлюється, а строк дії угоди закінчився 30 червня 2013 року. Вважає, що до неї з позовом звернувся неналежний позивач, оскільки направлення на вступ до академії, що визнається і позивачем, та направлення на роботу після її закінчення, вона отримала від Пенсійного фонду України - замовника і тому, стороною в договорі є Замовник і саме він вправі вимагати від неї виконання зобов'язання та звертатись до суду, а не його структурний підрозділ в особі позивача та в особі управління пенсійного фонду України в м.Новомосковську. Крім того, вважає, що їй була надана посада не за фахом, а тому не вона порушила умови угоди, а умови угоди порушили у відношенні неї. З приводу невідповідності посади вона зверталась до Головного Управління пенсійного фонду України зі скаргами (а.с.28-29), однак, їй було відмовлено в наданні посади юриста, після чого вона була вимушена звільнитись за власним бажанням. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до Указу Президента України від 9 липня 2000 року № 1212 «Про комплексну програму підготовки державних службовців» за договором між Пенсійним фондом України та вищими навчальними закладами про педагогічне співробітництво, на виконання наказу Пенсійного фонду України «Про організацію добробуту абітурієнтів до вищих навчальних закладів, з якими укладені договори про педагогічне співробітництво», Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області згідно направлення від 29 червня 2005 року рекомендувало для складання вступних іспитів на факультет з підготовки кадрів Пенсійного фонду України в Національну юридичну академію України імені Ярослава Мудрого на денну форму навчання [PERSON] 01.09.2005 року між Національною юридичної академією України ім. Я. Мудрого та [PERSON] було укладено Угоду №034 про підготовку фахівців з вищою освітою (а.с.5). Після закінчення учбового закладу та отримання диплому, серії [NUMBER] від 12.06.2010 року (а.с.6), за направленням голови правління Пенсійного фонду України від 29.04.2010 року № 17 (а.с.7), [PERSON] з 03.08.2010 року призначено на посаду головного спеціаліста відділу призначення пенсії управління Пенсійного фонду України в м. Новомосковська (а.с.8-9). Відпрацювавши у сукупності на займаних посадах три місяці, наказом начальника управління Пенсійного фонду України в м. Новомосковську Дніпропетровської області від 12.11.2010 року № 115-0 [PERSON] звільнено за власним бажанням, підставою якого була заява [PERSON] (а.с.10). Згідно Довідки-розрахунку вартості навчання [PERSON], випускниці 2010 року денного відділення Національної юридичної академії України ім. Я. Мудрого, його розмір складає 76 171,00 грн. (а.с.12). Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України "Про освіту" випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Обов'язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання за умов, що склалися між сторонами, встановлений п. 2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року N 77/96 "Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів", постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.96 року за N 992 якою затверджено «Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням". Враховуючи наведене, спірні правовідносини регулюються Порядком працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 р. № 992 (далі - Порядок працевлаштування). Постановою КМУ від 22.08.1996 року № 992 затверджено Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням. П.14 зазначеного Порядку встановлює, що у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років, випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Відповідно до Указу президента України «про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» від 23.01.1996 року № 77/96, порядок відшкодування вартості навчання мав бути затверджений КМУ у місячний строк. Однак, станом на момент звернення позивача до суду із зазначеним позовом, вказаний порядок так і не був розроблений та затверджений, а тому вимога позивача є необґрунтованою. Тобто, чинним законодавством порядок (механізм) відшкодування до державного бюджету вартості навчання за державним замовленням не регламентований, і не визначений державний орган, який повинен заявляти відповідні позови в інтересах держави Враховуючи той факт, що такий порядок не розроблено та жодним нормативно-правовим актом не регламентовано, судом не може бути взятий до уваги розрахунок витрат на підготовку студентки [PERSON] на суму 76 171,00 грн., оскільки він складений з порушенням вимог п. 4 вищевказаної постанови КМУ №992 від 22.08.1996 р., отже є не належним доказом підтвердження відшкодування вартості навчання. Неналежність зазначеного доказу підтверджується і тим, що відповідачем до суду надана Довідка з розрахунком витрат на навчання студентки, яка закінчила той же факультет, що і відповідач, в тому ж році на тій же формі навчання, однак суми витрат на навчання не є ідентичними (а.с.12, 31). При цьому відрізняються всі пункти нарахувань. Посилання позивача на п. 1.1. п. 1.6. Порядку надання платних освітніх послуг державними та комунальними навчальними закладами, затвердженого Наказом Міністерства освіти України, Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України «Про затвердження порядків надання платних послуг державними та комунальними навчальними закладами» від 23.07.2010 № 736/902/758, пп. 10 п. 1 Переліку до платних послуг у сфері освітньої діяльності відноситься навчання студентів, курсантів, аспірантів, докторантів з числа іноземців та осіб без громадянства, а тому сума грошових коштів відповідає сумі вартості навчання в учбовому закладі, на думку суду, є безпідставним, оскільки даний нормативно-правовий акт прийнятий лише в липні 2010 року, а [PERSON] навчалася у вищому навчальному закладі з 2005 року по червень 2010 року. Через відсутність механізму, який би зобов'язав випускника вищого навчального закладу, підготовка якого здійснювалась за державним замовленням, відшкодувати до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі понесені витрати за договором, будь-які матеріальні претензії до нього є неправомірними. Ця теза підтверджується і інформаційним листом міністерства юстиції щодо надання роз'яснення з питань працевлаштування випускників ВНЗ, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням від 19.10.2010 № 12566-0-4-10-21. Крім того, відповідно до положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року N 384/2011, Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області не наділено правом звернення з позовом про відшкодування витрат на навчання та стягнення таких коштів, оскільки фінансування даного навчання пенсійний фонд не здійснював, кошти пенсійного фонду на навчання відповідача не використовувались, а також позивач не наділений функцією наповнення державного бюджету. І, зокрема, відповідно до наданої відповідачем копії трудової книжки (а.с.99-102), відповідач після звільнення з посади головного спеціаліста працювала на посадах державного сектору народного господарства. Аналізуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed