Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Погуляйко Вікторія Анатоліївна про визнання недійсним договору довічного утримання, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та про скасування записів про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 07.05.2010 р. [PERSON] , [INFO] було складено заповіт на користь свого двоюрідного онука [PERSON] , [INFO] , який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В. та зареєстровано в реєстрі за № 990. Відповідно до Заповіту [PERSON] заповіла позивачу все належне їй майно, з чого б воно не складалось та де б воно не знаходилось. [INFO] [PERSON] померла, проте оформити таку спадщину позивач так і не зміг з огляду на те, що перед смертю [PERSON] , перенісши інфаркт та будучи важко хворою уклала 17.05.2017 р. з відповідачем [PERSON] договір довічного утримання під впливом тяжкої для неї обставини та на вкрай невигідних умовах, внаслідок чого неправомірно була позбавлена права вланості на квартиру [ADDRESS] , а позивач відповідно спадщини. Будучи присутнім у судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, додатково суду пояснив, що зважаючи на стан здоров"я спадкодавця організаційним та фінансовим забезпеченням її лікування та утриманням за її життя займалися позивач та його сім`я, також позивач забезпечив та оплатив поховання [PERSON] . Представник позивача зазначив і те, що про зміну власника належної спадкодавцю квартири позивачу стало відомо у лютому 2018 року, приблизно за півтора місяці до смерті [PERSON] , коли остання розповіла позивачу та родичам і знайомим позивача про те, що 17.05.2017 р. нею було укладено договір довічного утримання з відповідачем під впливом тяжкої для неї обставини та на вкрай невигідних умовах. При цьому [PERSON] надала позивачу копію договору довічного утримання, укладеного нею з відповідачем, який 17.05.2017 було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погуляйко В.А. та зареєстровано в реєстрі за № 1170. Відповідно до умов договору [PERSON] передала відповідачу у власність свою квартиру, взамін чого відповідач зобов`язався забезпечувати її довічно на умовах, визначених Договором, а саме: надати [PERSON] одноразово 63 тис. грн., виплачувати їй по 1 тис. грн. щомісячно, а також щомісячно оплачувати комунальні послуги [PERSON] в межах лімітів, встановлених Договором (до 4 куб. м. гарячої води, до 4 куб. м. холодної води, до 11 куб. м. газопостачання, до 100 кВт електроенергії). Представник позивача вважає, що договір довічного утримання є недійсним з моменту його укладення, оскільки [PERSON] вже усвідомила перед смертю, що договір було укладено під впливом тяжких для неї обставини і на вкрай невигідних для неї умовах. Перед укладенням договору та на момент його укладення [PERSON] була 87-річною хворою жінкою, яка проживала сама, не мала дітей, стан здоров`я був тяжким, у неї були численні хвороби, вона дуже погано себе почувала, Крім цього, тяжкими для [PERSON] життєвими обставинами напередодні укладення Договору 17.05.2017 р. стало й вимушене, нав`язане їй тривале спілкування [PERSON] в березні-травні 2017 з шахраями, які згодом (в травні-червні 2017 року) обманом відібрали у неї всі наявні в неї гроші. Таке спілкування з шахраями ще більше підірвало здоров`я [PERSON] та, враховуючи і так тяжкий стан здоров`я [PERSON] , негативно вплинуло на її здатність ухвалювати вигідні для неї життєві рішення, зокрема, і щодо умов укладення договору довічного утримання. З приводу вчинених щодо неї у березні-червні 2017 року злочинних дій [PERSON] 01.02.2018 звернулася з заявою про вчинення щодо неї кримінального правопорушення до Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві. В той же день 01.02.2018 Святошинським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві відомості про заяву [PERSON] були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а 02.02.2018 було зареєстровано відповідне кримінальне провадження № 12018100080000851 та з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 190 КК України. 02.02.2019 р. в рамках кримінального провадження № 12018100080000851 [PERSON] було допитано як потерпілу і вона слідчому повідомила, що орієнтовно в березні-квітні 2017 до [PERSON] додому прийшла жінка на ім`я « [PERSON] », яка представилася працівником організації по допомозі пенсіонерам «Гідне життя» та яка зі слів [PERSON] , неодноразово навідувалася до неї та спонукала укласти договір довічного утримання, обіцяла постійний догляд, оплату комунальних послуг, жінку-доглядача тощо. 17.05.2017 « [PERSON] » разом з жінкою, яка представилася нотаріусом, забрали її з дому та привезли до нотаріальної контори. Там, крім зазначених жінок, ще був і відповідач, якому [PERSON] мала відчужити квартиру. В нотаріальній конторі [PERSON] підписала договір довічного утримання, а відповідач дав їй 63 тис. грн. як одноразову доплату за договором. В подальшому [PERSON] отримувала від відповідача грошові кошти по 1 тис. грн. на місяць протягом 3-5 місяців, а з листопада 2017 кошти від відповідача отримувати взагалі перестала та більше ніколи не отримувала. У 2018 році [PERSON] мала намір подавати до суду позов до відповідача про розірвання договору через його невиконання відповідачем, проте цьому завадили її інфаркт та її смерть незабаром після нього. 17.02.2017 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач у повному обсязі визнає всі позовні вимоги та обставини, викладені у позовній заяві, погоджується з правовою оцінкою позивача цих обставин, просить задовольнити позов позивача в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги та обставини, викладені у позовній заяві, визнає в повному обсязі. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Погуляйко Вікторія Анатоліївна в судове засідання не з`явилася, надала суду клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Заслухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши у їх сукупності та співставленні надані суду докази, суд дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог з огяду на таке. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 за № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посилання на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. В даному випадку, суд зважає на визнання позову відповідачем, проте вважає за необхідне надати відповідну оцінку заявленим позовним вимогам та наданим суду доказам. Так, судом встановлено, що 07.05.2010 [PERSON] , [INFO] було складено заповіт на користь [PERSON] , [INFO] , який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В. та зареєстровано в реєстрі за № 990. Відповідно до заповіту [PERSON] заповіла [PERSON] все належне їй майно, з чого б воно не складалось та де б воно не знаходилось. [INFO] [PERSON] померла. Позивач [PERSON] у визначені ЦК України строки звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юрченко В.В. за прийняттям спадщини після смерті [PERSON] . Згідно наданих суду доказів вбачається, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юрченко В.В. була зведена спадкова справа № 6/2018 після померлої [INFO] [PERSON] , відомості про що були внесені до Спадкового реєстру 26.06.2018 № 62628365. За даними, що містяться у справах нотаріуса, станом на 10.07.2018 року єдиним спадкоємцем померлого спадкодавця [PERSON] є [PERSON] , [INFO] , з огляду на що позивач є належним позивачем у даній справі. З"ясовано у судовому засіданні і те, що 17.05.2017 [PERSON] було укладено договір довічного утримання з [PERSON] , який 17.05.2017 було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погуляйко В.А. та зареєстровано в реєстрі за № 1170. Відповідно до умов договору [PERSON] передала [PERSON] у власність квартиру [ADDRESS] , взамін чого [PERSON] зобов`язався забезпечувати [PERSON] утриманням довічно на умовах, визначених договором, а сааме: одноразове грошове утримання 63 тис. грн., згодом по 1 тис. грн. щомісячно, а також щомісячно оплачувати комунальні послуги [PERSON] в межах лімітів, встановлених договором. Згідно протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 01.02.2018 року слідчий Святошинського УП ГУНП у м. Києві Свистун І.О. прийняв заяву від [PERSON] про те, що в травні-червні 2017 року невідомі особи, представляючись лікарями, заволоділи її грошовими коштами в сумі 9 000,00 доларів США та близько 100 000,00 грн., як оплату за удаване лікування. 02.02.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості по заяві [PERSON] , а саме: в період часу з березня по червень 2017 року, знаходячись за адресою: [ADDRESS] , невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи грошовими коштами в сумі 9 000,00 доларів США та 100 000,00 грн., які належать [PERSON] , завдавши останній матеріальної шкоди на вказану суму. [PERSON] була допитана у якості потерпілої у кримінальному провадженні № 12018100080000851, про що свідчить протокол допиту потерпілого від 02.02.2018. Згідно медичних виписок за січень 2018-лютий 2018 [PERSON] , [INFO] , має захворювання кардіосклероз, атеросклероз аорти, нестабільна стенокардія, аортальний стеноз, атеросклеротичний кардіосклероз. Відповідно до довідки про причину смерті від 02.04.2018 [PERSON] , 1929 р.н., померла [INFO] , причина смерті: хронічна серцева недостатність, атеросклеротичний кардіосклероз. З"ясовано і те, що постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кузьмишиної А.Л. від 26.02.2019 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] , оскільки [PERSON] не надав документ, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно. При цьому повідомлено, що державна реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснена за [PERSON] . Як видно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо спірної квартири від 21.10.2019 р., в день укладення оспорюваного договору довічного утримання приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погуляйко В.А., як державним реєстратором, було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 35228006 від 17.05.2017 16:47:19, яким за відповідачем [PERSON] на підставі договору довічного утримання було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . На підставі цього рішення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погуляйко В.А., як державним реєстратором, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було здійснено відповідний запис про право власності номер 20446599 від 17.05.2017 16:15:17. На підставі цього рішення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погуляйко В.А., як державним реєстратором, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було здійснено відповідний запис про обтяження номер 20447353 від 17.05.2017 17:19:08. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечити відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Частиною 1 ст. 746 ЦК України, передбачено, що відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від віку та стану здоров`я. Таким чином, договір довічного утримання має певні особливості: 1) майно переходить у власність набувача, однак розпоряджатися таким майном набувач за життя відчужувача не зможе, оскільки при посвідченні договору довічного утримання накладається заборона відчуження майна в встановленному порядку, про що робиться напис на всіх примірниках договору; 2) зобов`язання з довічного утримання мають особистісний характер, оскільки встановлюються щодо конкретно визначеної фізичної особи; 3) цей договір носить тривалий характер та вимагає від набувача постійного і систематичного виконання обов`язків; 4) матеріальне забезпечення (утримання) та послуги з догляду надаються набувачем до моменту смерті відчужувана (довічно) або до моменту розірвання договору довічного утримання. За нормою ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зі змістом ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. № 9 правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Разом з тим правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. У судовому засіданні встановлено, належними та допустимими доказами підтверджено, що померла [PERSON] , укладаючи договір довічного утримання, була дуже вразливою під впливом тяжких для неї обставин, зокрема їй було 87 років, у неї було багато серйозних хвороб, зокрема, [PERSON] хворіла на гіпертонічну хворобу, варикоз, постійні болі в суглобах, перенесла інсульт, погано бачила через катаракту на обох очах, на одне око взагалі не бачила, була одинокою, потребувала стороннього догляду. Крайня невигідність для [PERSON] укладеного договору довічного утримання полягала в тому, що договором після першого траншу в 63 000 грн. у відповідача було лише зобов`язання щодо виплати [PERSON] щомісячної грошової суми в символічному розмірі 1 000 грн. В обмін на це [PERSON] відчужила відповідачеві двокімнатну квартиру, яка була її єдиним житлом. Таким чином, хоча [PERSON] й усвідомлювала значення своїх дій при укладенні договору довічного утримання, і прямого тиску, обману чи насильства щодо неї не застосовувалося, її волевиявлення все ж не було вільним, не відповідало її внутрішній волі, оскільки вона вимушена була укласти договір через зазначені тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах. Без наявності таких тяжких обставин [PERSON] ніколи б не уклала договір на зазначених у ньому вкрай невигідних для неї умовах. В даному випадку суд зважає і на висновок Верховного Суду України в своїй постанові від 06.04.2016 р. у справі № 6-551цс16, який визначає факти які мають значення для вирішення такої категорії справ. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що оспорюваний договір довічного утримання було укладено під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних для [PERSON] умовах і що її волевиявлення не відповідало внутрішній волі та не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором довічного утримання, тому він підлягає визнанню недійсним на підставі частини першої статті 233 ЦК України. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до статті 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідноч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Тому при задоволенні цього позову про визнання договору недійсним виникають правові підстави і для скасування зазначених рішень приватного нотаріуса щодо реєстрації за зідповідачем права власності на квартиру та щодо її обтяження, а також для скасування відповідних записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Оскільки договір довічного утримання підлягає визнанню недійсним, задоволенню підлягають й інші похідні вимоги позивача на підставі ч. 1 ст. 756 ЦК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved