Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку. На підтвердження своїх вимог позивач посилається на наступне. 29.01.2016 року Публічне акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів» виніс наказ № 27, яким було вирішено звільнити його з ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» за п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обовязків. Наказ йому було надано для ознайомлення 02.02.2016 року, в цей же день йому було видано трудову книжку. З вказаним наказом він не погоджується і вважає, що він ухвалений з порушенням норм трудового законодавства і підлягає скасування з наступних підстав. Правовою підставою його звільнення став п.3 ст.40 КЗпП України, який вказує на те, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. У своєму наказі відповідач посилається на наказ від 15.01.2016 року № 3 (с), яким оголошено догану і той факт, що він відмовився проходити планову перевірку знань з охорони законодавства. У той же час, п.3 ст.40 КЗпП України передбачає відповідальність за систематичне невиконання покладених обовязків, якщо до працівників раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. При цьому обовязковою умовою є систематичні порушення правил, за які покладено дисциплінарне стягнення. Однак, у самому наказі № 27 від 29.01.2016 року нічого не вказано, що він систематично порушував покладені обовязки і, що до нього за кожний проступок було застосовано дисциплінарне стягнення. Мова йде лише про одиничний випадок застосування догани у наказі № 3 (с) від 15.01.2016 року. За що і при яких обставинах йому винесено цю догану він не знає, на руки її не отримував та не ознайомлювався. Вважає, що її винесено незаконно. Ніяких правил внутрішнього трудового розпорядку він не вчиняв, покладені на нього обовязки виконував належним чином, крім цього звертав увагу своїх безпосередніх керівників про недоліки в організації роботи та порушення техніки безпеки, які повинні були усунуті. За його принципову позицію у цьому питанні до нього почали застосовувати безпідставні стягнення, за якими він вже звернувся до суду і, як наслідок, його було звільнено. 2. Наказ № 27 від 29.01.2016 року містить також посилання на те, що він відмовився проходити чергову перевірку знань з питань охорони праці, чим порушив вимоги п.3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку, п.2.32 Робочої інструкції електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 розряду. Однак, варто звернути увагу на те, що раніше йому виносилися догани, про скасування яких він звернувся до Нікопольського міськрайонного суду. Відповідно до правил винесення догани, особа зобов"язана пройти позачергову перевірку. Однак, відповідно порушуючи існуючі правила щодо позачергової перевірки його знань, відповідач вирішує швидко скасувати своє розпорядження № 2009 про усунення від роботи і замість позачергової перевірки вимагав від нього пройти щорічну перевірку знань. Проте з такою позицією відповідача не погоджувався, оскільки про скасування цього наказу він звернувся раніше до суду і справа ще не розглянуту. Таким чином, він не мав права проходити щорічну перевірку знань, оскільки виносилася догана, застосовувалося тимчасове відсторонення, це вказує на необхідність позачергової перевірки знань нещорічної. Лише за наслідками розгляду справи в суді, була б можливість вирішувати питання про проходження чергової перевірки знань або позачергової. На це він звертав увагу представників відповідача, але вони діяли на свій розсуд. У разі незаконного звільнення з роботи, працівник, згідно з ч.1, 2 ст.235 Кодекс Законів про працю України, повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Одночасно з цим повинно бути вирішене питання про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різницю заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Підтвердженням його позовних вимог є: трудова книжка, наказ № 27 29.01.2016 року про звільнення, розгляд справи про скасування розпорядження № 2 тощо. За таких обставин звернувся до суду і просить скасувати наказ від 15.01.2016 року № 3 (с) про оголошення йому догани, скасувати наказ № 27 ОС від 29.01.2016 року про його звільнення з роботи, згідно з п.3 ст.40 КЗпП та поновити його на посаді електромонтера з ремонту обслуговування електроустаткування 5 розряду цеху виробництва феросплавів ПАТ «НЗФ». Крім того, виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав і просив суд їх задовольнити, посилаючись на те, що за порушення техніки безпеки він був покараний розпорядженням, бо порушив ведення журналу висновків розібрання електрообладнання і неправильно розібрав схему розливочної машини. Хоча він особисто вважає, що все розібрав правильно. З цього приводу він звернувся до комісії по трудових спорах та профспілковий комітет. Крім того, він звертався й особисто до начальника цеху, повідомивши того, що розпорядження про проходження ним чергового екзамену зроблено неправильно. Він відмовився проходити цей екзамен, оскільки, згідно правил, він цей екзамен проходити не міг. Тому нічого не здавав і не проходив. Представник відповідача позов не визнав, проти задоволення позовних вимог заперечував, згідно наданих ним заперечень. В яких посилався на те, що доводи позивача про незаконність та необхідність скасування наказу ПАТ НЗФ № 03 від 15.01.2016 року є безпідставними та не ґрунтуються на нормах чинного трудового законодавства України, а також законодавства України в сфері охорони праці при виконанні робіт підвищеної небезпеки. Згідно оскаржуваного позивачем наказу ПАТ НЗФ № 03 від 15.01.2016 року, на [PERSON] було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення п.3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників, керівників, спеціалістів і службовців ПАТ НЗФ (з якими [PERSON] ознайомлений під підпис) та п.2.32 Робочої інструкції електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 розряду бригади чергового персоналу з обслуговування електроустаткування дільниці електроустаткування цеху виробництва феросплавів (ЦВФ), затвердженої директором з економіки ПАТ НЗФ 10.05.2012 року (з якою [PERSON] ознайомлений під підпис 02.06.2012 року). Вказаними вище положеннями нормативних локальних актів підприємства передбачено наступне. Пункт 3.1. Правил ВТР передбачають, що працівники заводу зобовязані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження адміністрації, а також обов'язки (функції), які визначені посадовими та робочими інструкціями, дотримуватись трудової та технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна підприємства, використовувати робочий час для продуктивної праці, утримуватися від дій, що заважають іншим працівникам виконувати їх трудові обовязки. Пунктом 2.32 Робочої інструкції визначено, що електромонтер 5 розряду зобовязаний виконувати вимоги Положення про СУОП, інструкцій з охорони праці, пожежної безпеки, Технологічної інструкції, ПЛАС, Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів, Правил технічної експлуатації електроустановок споживачів, Правил безпечної роботи з інструментом, та пристосуваннями, політики в галузі енергозбереження, правил внутрішнього трудового розпорядку, Інструкції про пропускний та внутрішньо обєктовий режим, даної Робочої інструкції, наказів, розпоряджень керівників заводу та структурних підрозділів. Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону праці» № 2694-ХІІ від 14.10.1992 року, з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон України № 2694-Х1І), працівники, зайняті на роботах з підвищеною небезпекою або там, де є потреба у професійному доборі, повинні щороку проходити за рахунок роботодавця спеціальне навчання і перевірку знань відповідних нормативно-правових актів з охорони праці. На виконання вказаних приписів Закону України № 2694-ХІІ та пунктів 3 і 4 Типового положення про порядок проведення навчання та перевірки знань з питань охорони праці, затвердженого наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці № 15 від 26.01.2005 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.02.2005 року N 31/10511, Наказом ПАТ НЗФ від 01.03.2011 року № 67 введено в дію «Положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці у ВАТ НЗФ. Відповідно до п.4.1 Положення ПАТ НЗФ № 67 та п.4.1 Типового положення № 15, посадові особи та інші працівники, зайняті на роботах, зазначених у Переліку робіт з підвищеною небезпекою, затвердженому наказом Держнаглядохоронпраці України від 26.01.2005 року № 15 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 15.02.2005 року за № 232/105 12, та Переліку робіт, де є потреба у професійному доборі, затвердженому наказом МОЗ України та Держнаглядохоронпраці України від 23.09.1994 року № 263/121, зареєстрованому Міністерством юстиції України 25.01.1995 року за № 18/554, проходять щороку спеціальне навчання і перевірку знань відповідних нормативно-правових актів з охорони праці. [PERSON] при виконанні своїх трудових обов'язків виконує роботи підвищеної небезпеки, включені до вказаного вище Переліку робіт з підвищеною небезпекою, а саме: виконує роботи на діючих електроустановках, обслуговує устаткування по виробництву феросплавів, здійснює монтаж, наладку, технічне обслуговування, ремонт електроустановок (пункти 3, 51, 104), а також до аналогічного переліку, що діє безпосередньо на ПАТ НЗФ та затверджений Наказом ПАТ НЗФ № 68 від 29.03.2010 року (пункти 3, 20, 32), а тому на нього поширюються вищевказані імперативні приписи чинного законодавства України та локального акту ПАТ НЗФ стосовно щорічного проходження спеціального навчання та перевірки знань нормативно-правових актів з охорони праці. При цьому, ч.6 ст.18 Закону України № 2694-ХІІ визначено, що не допускаються до роботи працівники, у тому числі посадові особи, які не пройшли навчання, інструктаж і перевірку знань з охорони праці. Остання задовільна щорічна перевірка знань нормативно-правових актів з питань охорони праці [PERSON] була проведена 11 листопада 2014 року, що підтверджується протоколом засідання комісії з перевірки знань з питань охорони праці № 165 від 11.11.2014 року. Згідно п.1 та п.2 Розпорядження начальника цеху виробництва феросплавів (ЦВФ) № 2275 «Про проведення повторного спеціального навчання і перевірки знань бригадирів, старших робочих, робітників, службовців, МОП з охорони праці та техніки безпеки» від 16.09.2015 року до 02.11.2015 було організовано проведення спеціального навчання та консультації щодо проведення перевірки знань працівникам, а чергова перевірка знань працівників цеху мала бути проведена з 01.11.2015 року по 25.11.2015 року, згідно затвердженого графіку. Згідно вказаного графіку [PERSON] мав пройти спеціальне навчання з охорони праці з 16.11.2015 року по 18.11.2015 року та перевірку знань з питань охорони праці та техніки безпеки 20.11.2015 року. З графіком проходження спеціального навчання та перевірки знань, згідно Розпорядження ЦВФ № 2275 від 16.09.2015 року, працівники ЦВФ були ознайомлені на щомісячних зборах з техніки безпеки, які проводились 23.10.2015 року та на яких були присутні всі працівники, що перебували в цей день на своїх робочих місцях, в тому числі й [PERSON] Позивач пройшов спеціальне навчання у зазначені терміни та зявився 20.11.2015 року на перевірку знань з питань охорони праці, однак проходити перевірку перед комісією відмовився, про що було складено комісійний акт від 20.11.2015 року та зроблено запис у протоколі засідання комісії з перевірки знань з питань охорони праці № 29 від 20.11.2015 року. Позивач також відмовився давати письмові пояснення щодо причин своєї відмови у проходженні 20.11.2015 року щорічної перевірки знань з питань охорони праці, про що складено комісійний акт від 20.11.2015 року. Відповідно до п.3.16 Типового положення № 15 та п.3.13 Положення ПАТ НЗФ № 67 при незадовільних результатах перевірки знань з питань охорони праці працівники протягом одного місяця повинні пройти повторне навчання і повторну перевірку знань. Враховуючи відмову [PERSON] від проходження 20.11.2015 року перевірки знань з питань охорони праці, тобто фактично незадовільний результат вказаної перевірки, Розпорядженням начальника ЦВФ № 3006 від 18.12.2015 року визначено, що [PERSON] мав пройти повторне спеціальне навчання з питань охорони праці з 21.12.2015 року по 23.12.2015 року, а перевірку знань з питань охорони праці - 24.12.2015 року. З вказаним розпорядженням [PERSON] був ознайомлений 21.12.2015 року, однак засвідчувати вказаний факт власним підписом відмовився, про що складено комісійний акт від 21.12.2015 року. [PERSON] пройшов навчання у зазначені терміни та зявився 24.12.2015 року на перевірку знань, але проходити перевірку перед комісією вдруге відмовився, про що також складено комісійний акт від 24.12.2015 року та зроблено запис у протоколі засідання комісії з «перевірки знань з питань охорони праці № 17 від 24.12.2015 року. Позивач знову відмовився давати письмові пояснення щодо причин своєї відмови у проходженні 24.12.2015 року щорічної перевірки знань з питань охорони праці, про що складено комісійний акт від 24.12.2015 року. Таким чином, позивачу були створені всі умови для проходження щорічного спеціального навчання та перевірки знань з питань охорони праці, що є необхідною умовою для виконання ним своїх трудових обовязків в силу імперативних приписів чинного трудового законодавства України та локальних актів підприємства, однак [PERSON] безпідставно відмовився від виконання вказаних заходів. У звязку з вказаними обставинами, враховуючи наявність в діях [PERSON] дисциплінарних правопорушень роботодавець прийняв рішення про накладення на [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді догани, про що було винесено оскаржуваний позивачем наказ ПАТ НЗФ № 03 від 15.01.2016 року. 18.01.2016 року [PERSON] був ознайомлений з наказом ПАТ НЗФ № 03 від 15.01.2016 року, однак засвідчувати вказаний факт власним підписом позивач відмовився, про що складено комісійний акт від 18.01.2016 року. Вказаний наказ ПАТ НЗФ № 03 від 15.01.2016 року було направлено позивачу 18.01.2016 року з супровідним листом № 484-4011 від 18.01.2016 року та отримано особисто позивачем 22.01.2016 року. Таким чином, притягнення позивача за наказом ПАТ НЗФ № 03 від 15.01.2016 року до дисциплінарної відповідальності за невиконання п.3.1 Правил ВТР та п.2.32 Робочої інструкції, а саме - за ігнорування та невиконання наказів та розпоряджень керівництва цеху та адміністрації підприємства, було здійснено роботодавцем з додержанням вимог статей 139, 147-149 КЗпП України щодо порядку та строків застосування дисциплінарних стягнень, а тому підстав для скасування оскаржуваного позивачем наказу не має. Слід зазначити, що позивач у позовній заяві не наводить жодного доводу щодо незаконності наказу ПАТ НЗФ № 03 від 15.01.2016 року, не вказує на порушення роботодавцем, при його прийнятті, нормативно визначеного порядку застосування дисциплінарних стягнень, що свідчить про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог [PERSON] щодо скасування оскаржуваного наказу № 2. Щодо доводів позивача про скасування наказу ПАТ НЗФ № 27 від 29.01.2016 року «Про звільнення з роботи [PERSON], згідно з п.3 ст.40 КЗпП України, пояснюють, що, у зв'язку з відмовами [PERSON] від проходження щорічної перевірки знань з питань охорони праці, згідно п.2 наказу ПАТ НЗФ № 03 від 15.01.2016 року постійно діючої комісії з перевірки знань з питань охорони праці працівників, зайнятих на роботах підвищеної небезпеки, було вкотре доручено провести 22.01.2016 року перевірку знань [PERSON] з питань охорони праці. Для цього Розпорядженням по ЦВФ № 80 «Про відкликання з простою електромонтера [PERSON]В.» від 15.01.2016 року на 22.01.2016 року припинено режим простою на дому щодо [PERSON], який було оголошено з 01.01.2016 року, для проведення в указаний день перевірки знань з питань охорони праці. Факт ознайомлення позивача з розпорядженням по ЦВФ № 80 від 15.01.2016 року підтверджено вищевказаними актом від 18.01.2016 року та доказами направлення і отримання позивачем копії вказаного розпорядження з супровідним листом № 483-4011 від 18.01.2016 року. 22.01.2016 року [PERSON] зявився на комісію для перевірки знань з питань охорони праці, однак від проходження перевірки знань відмовився, про що було складено комісійний акт від 22.01.2016 року та зроблено запис у протоколі засідання комісії з перевірки знань з питань охорони праці № 9 від 22.01.2016 року. 22.01.2016 року [PERSON] було також запропоновано надати письмові пояснення щодо причин відмови від проходження перевірки знань з питань охорони праці, на що позивач відповів відмовою та повідомив, що всі пояснення надав у заяві на ім'я начальника ЦВФ, про що складено комісійний акт (копія акту додається). Однак, у заяві від 22.01.2016 року, поданої на імя начальника ЦВФ, позивач жодним чином не мотивує підстави відмови від проходження щорічної перевірки знань з питань охорони праці працівниками, що виконують роботи підвищеної небезпеки (копія заяви [PERSON] від 22.01.2016 року додається). Враховуючи вказані обставини та приймаючи до уваги неодноразову відмову позивача від проходження щорічної перевірки знань з питань охорони праці, адміністрація підприємства прийняла рішення застосувати до [PERSON] дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення, для чого 25.01.2016 року звернулась до профспілкової організації, що діє на підприємстві з поданням про надання згоди на звільнення позивача на підставі п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. У відповідь на вказане подання цеховий комітет ЦВФ ПО ПМГУ у ПАТ НЗФ надав виписку з протоколу засідання від 26.01.2016 року, згідно якого [PERSON] було виключено зі складу профспілки за його заявою з жовтня 2015 року, що підтверджується відповідною випискою з протоколу засідання профспілкового комітету від 21.10.2015 року. Інші первинні профспілкові організації на ПАТ НЗФ не діють, а на зборах бригади чергових електромонтерів ЦВФ 01.02.2016 року [PERSON] повідомив, що не є членом жодної профспілки, а тому звільнення позивача було проведено роботодавцем в порядку ст.431 КЗпП України як працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації. Комісійним актом від 02.02.2016 року підтверджується ознайомлення позивача з наказом ПАТ НЗФ № 27 від 29.01.2016 року про його звільнення та отримання позивачем копії вказаного наказу. У звязку з вищевикладеними обставинами, ПАТ НЗФ мав всі правові підстави для притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності та застосування щодо нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з 02.02.2016 року на підставі п.3 ст.40 КЗпП України, при наявності інших дисциплінарних стягнень, що підтверджує систематичність невиконання з боку [PERSON] без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. Щодо твердження позивача про те, що підстави для звільнення його за п.3 ст.40 КЗпП України відсутні, оскільки має місце одиничний випадок застосування догани у наказі № 3 від 15.01.2016 року, звертають увагу суду, що чинне законодавство не містить вказівки на кількість невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, як на підставу для звільнення, а вказує лише на наявність факту систематичності вчинення працівником таких дисциплінарних правопорушень. Пленум Верховного Суду України у п.23 Постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року, з наступними змінами та доповненнями, розяснив, що за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року». В даному випадку дисциплінарне стягнення у вигляді догани було накладено на [PERSON] за наказом ПАТ НЗФ № 03 від 15.01.2016року і станом на дату винесення наказу ПАТ НЗФ № 27 від 29.01.2016 року було чинне, що свідчить про систематичність невиконання вказаним працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Вказана позиція підтверджується також судовою практикою розгляду аналогічних справ, де відповідачем є ПАТ НЗФ. А саме - ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.04.2015 року по справі № 6-4363св15, згідно якої суд касаційної інстанції визнав помилковими висновки апеляційного суду про те, що звільнення працівника за п.3 ст.40 КЗпП України можливе лише у разі застосування до нього не менше двох дисциплінарних стягнень, після яких працівником знову вчинено дисциплінарне порушення. Таким чином, вищевказані доводи позивача є безпідставними та зводяться до вільного тлумачення правових норм на власну користь. Крім того, ПАТ НЗФ не погоджується з викладеними у позовній заяві позивача доводами про те, що роботодавець неправомірно зобовязав його проходити щорічне спеціальне навчання та перевірку знань з питань охорони праці, оскільки, на думку [PERSON], він мав проходити позачергову перевірку у звязку з винесенням догани. При цьому у позовній заяві [PERSON] відсутнє посилання на нормативні акти, положеннями яких вказані доводи позивача підтверджуються, що свідчить про їх безпідставність та необґрунтованість. Приписи Закону України № 2694-ХІІ, Положення ПАТ НЗФ № 67 та Типового положення № 15 не передбачають будь-яких виключень при визначенні обов'язку працівників, зайнятих на роботах підвищеної небезпеки проходити щороку спеціальне навчання і перевірку знань відповідних нормативно-правових актів з охорони праці. А тому, при визначенні локальними нормативними актами підприємства порядку організації та проведення щорічного спеціального навчання та перевірки знань відповідних нормативно-правових актів з питань охорони праці працівників, що виконують роботи підвищеної небезпеки, в тому числі [PERSON], ПАТ НЗФ діяв відповідно до приписів та на виконання вказаних вище чинних нормативних актів, що свідчить про правомірність вказаних дій підприємства та унеможливлює задоволення позовних вимог позивача. Вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача на його користь середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, згідно ч.2 ст.235 КЗпП України, є т також необґрунтованими та недоведеними. Частиною 2 статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Таким чином, передумовою стягнення з відповідача на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу є прийняття судом рішення про поновлення працівника на роботі на підставі встановлення судом факту неправомірності звільнення такого працівника, оскільки, згідно ч.1 ст.235 КЗпП України, працівник поновлюється на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, у разі його звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу. Проте, в даному випадку трудовий договір з [PERSON] було розірвано на законних підставах, відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України при систематичному невиконанні працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, що підтверджується письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, та спростовує доводи позивача і унеможливлює задоволення його позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Таким чином, враховуючи не доведення позивачем обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а також безпідставність та необґрунтованість його позовних вимог, останні не підлягають задоволенню. Тому просять в позові відмовити в повному обсязі. Вислухавши позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Згідно зі ст.147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1)догана; 2)звільнення. Відповідно до ст.147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення Застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Згідно зі ст.148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у звязку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпусці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Відповідно до ст.149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне порушення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 (зі змінами та доповненнями) «Про практику розгляду судами трудових спорів», „при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно зясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові. Діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці. При розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно зясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно зясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3,4,7,8 ст.40 і п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] 17.12.1997 року був прийнятий електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 розряду в плавильний цех № 2 ВАТ «Нікопольський завод феросплавів» (а.с.4). 15.06.2011 року [PERSON] був переведений електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 розряду цеху виробництва феросплавів (а.с.4). 15.01.2016 року наказом ПАТ НЗФ № 03 на [PERSON] було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення п.3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників, керівників, спеціалістів і службовців ПАТ НЗФ (а.с.74-76), з якими [PERSON] ознайомлений під підпис (а.с.20-26) та п.2.32 Робочої інструкції електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 розряду бригади чергового персоналу з обслуговування електроустаткування дільниці електроустаткування цеху виробництва феросплавів (ЦВФ), затвердженої директором з економіки ПАТ НЗФ 10.05.2012 року, з якою [PERSON] ознайомлений під підпис 02.06.2012 року (а.с.27-35). Вказаними вище положеннями нормативних локальних актів підприємства передбачено, що працівники заводу зобовязані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження адміністрації, а також обов'язки (функції), які визначені посадовими та робочими інструкціями, дотримуватись трудової та технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна підприємства, використовувати робочий час для продуктивної праці, утримуватися від дій, що заважають іншим працівникам виконувати їх трудові обовязки (пункт 3.1. Правил ВТР). Пунктом 2.32 Робочої інструкції визначено, що електромонтер 5 розряду зобовязаний виконувати вимоги Положення про СУОП, інструкцій з охорони праці, пожежної безпеки, Технологічної інструкції, ПЛАС, Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів, Правил технічної експлуатації електроустановок споживачів, Правил безпечної роботи з інструментом, та пристосуваннями, політики в галузі енергозбереження, правил внутрішнього трудового розпорядку, Інструкції про пропускний та внутрішньо обєктовий режим, даної Робочої інструкції, наказів, розпоряджень керівників заводу та структурних підрозділів. Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону праці» № 2694-ХІІ від 14.10.1992 року, працівники, зайняті на роботах з підвищеною небезпекою або там, де є потреба у професійному доборі, повинні щороку проходити за рахунок роботодавця спеціальне навчання і перевірку знань відповідних нормативно-правових актів з охорони праці. В зв»язку з цим Наказом ПАТ НЗФ від 01.03.2011 року № 67 введено в дію «Положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці у ВАТ НЗФ» (а.с.36-50). Відповідно до п.4.1 Положення ПАТ НЗФ № 67 та п.4.1 Типового положення № 15, посадові особи та інші працівники, зайняті на роботах, зазначених у Переліку робіт з підвищеною небезпекою, затвердженому наказом Держнаглядохоронпраці України від 26.01.2005 року № 15 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 15.02.2005 року за № 232/105 12, та Переліку робіт, де є потреба у професійному доборі, затвердженому наказом МОЗ України та Держнаглядохоронпраці України від 23.09.1994 року № 263/121, зареєстрованому Міністерством юстиції України 25.01.1995 року за № 18/554, проходять щороку спеціальне навчання і перевірку знань відповідних нормативно-правових актів з охорони праці. Позивач по справі [PERSON] виконує роботи підвищеної небезпеки, включені до вказаного вище Переліку робіт з підвищеною небезпекою, а саме: виконує роботи на діючих електроустановках, обслуговує устаткування по виробництву феросплавів, здійснює монтаж, наладку, технічне обслуговування, ремонт електроустановок (пункти 3, 51, 104), а також до аналогічного переліку, що діє безпосередньо на ПАТ НЗФ та затверджений Наказом ПАТ НЗФ № 68 від 29.03.2010 року (пункти 3, 20, 32). Тому на позивача поширюються вищевказані імперативні приписи чинного законодавства України та локального акту ПАТ НЗФ стосовно щорічного проходження спеціального навчання та перевірки знань нормативно-правових актів з охорони праці. Відповідно до ч.6 ст.18 Закону України «Про охорону праці» № 2694-ХІІ, не допускаються до роботи працівники, у тому числі посадові особи, які не пройшли навчання, інструктаж і перевірку знань з охорони праці. Як встановлено в судовому засіданні, остання задовільна щорічна перевірка знань нормативно-правових актів з питань охорони праці [PERSON] була проведена 12.11.2014 року (а.с.51). Згідно п.1 та п.2 Розпорядження начальника цеху виробництва феросплавів (ЦВФ) № 2275 «Про проведення повторного спеціального навчання і перевірки знань бригадирів, старших робочих, робітників, службовців, МОП з охорони праці та техніки безпеки» від 16.09.2015 року (а.с.52) до 02.11.2015 було організовано проведення спеціального навчання та консультації щодо проведення перевірки знань працівникам, а чергова перевірка знань працівників цеху мала бути проведена з 01.11.2015 року по 25.11.2015 року, згідно затвердженого графіку (а.с.53). Згідно вказаного графіку, позивач по справі [PERSON] мав пройти спеціальне навчання з охорони праці з 16.11.2015 року по 18.11.2015 року та перевірку знань з питань охорони праці та техніки безпеки 20.11.2015 року. З графіком проходження спеціального навчання та перевірки знань, згідно Розпорядження ЦВФ № 2275 від 16.09.2015 року, працівники ЦВФ були ознайомлені на щомісячних зборах з техніки безпеки, які проводились 23.10.2015 року та на яких були присутні всі працівники, що перебували в цей день на своїх робочих місцях, в тому числі й [PERSON] (а.с.54-58). Позивач [PERSON] пройшов спеціальне навчання у зазначені терміни (а.с.59-62) та зявився 20.11.2015 року на перевірку знань з питань охорони праці (а.с.63), однак проходити перевірку перед комісією відмовився, про що було складено комісійний акт від 20.11.2015 року (а.с.64) та зроблено запис у протоколі засідання комісії з перевірки знань з питань охорони праці № 29 від 20.11.2015 року (а.с.63). Позивач також відмовився давати письмові пояснення щодо причин своєї відмови у проходженні 20.11.2015 року щорічної перевірки знань з питань охорони праці, про що складено комісійний акт від 20.11.2015 року (а.с.65). Відповідно до п.3.16 Типового положення № 15 та п.3.13 Положення ПАТ НЗФ № 67, при незадовільних результатах перевірки знань з питань охорони праці працівники протягом одного місяця повинні пройти повторне навчання і повторну перевірку знань. Тому Розпорядженням начальника ЦВФ № 3006 від 18.12.2015 року (а.с.66) позивачу [PERSON] призначене повторне спеціальне навчання з питань охорони праці з 21.12.2015 року по 23.12.2015 року, а перевірку знань з питань охорони праці - 24.12.2015 року. З вказаним розпорядженням [PERSON] був ознайомлений 21.12.2015 року, однак засвідчувати вказаний факт власним підписом відмовився, про що складено комісійний акт від 21.12.2015 року (а.с.67). Пройшовши повторне навчання (а.с.68-70), [PERSON] у зазначений термін - 24.12.2015 року з»явився на перевірку знань, але проходити перевірку перед комісією вдруге відмовився, про що також складено комісійний акт від 24.12.2015 року (а.с.71) та зроблено запис у протоколі засідання комісії з «перевірки знань з питань охорони праці № 17 від 24.12.2015 року (а.с.72). Надавати письмові пояснення щодо причин своєї відмови у проходженні 24.12.2015 року щорічної перевірки знань з питань охорони праці позивач знову відмовився, про що складено комісійний акт від 24.12.2015 року (а.с.73). У звязку з цим відповідач наклав на [PERSON] дисциплінарне стягнення у вигляді догани (наказ ПАТ НЗФ № 03 від 15.01.2016 року) (а.с.74-76). 18.01.2016 року [PERSON] був ознайомлений з наказом ПАТ НЗФ № 03 від 15.01.2016 року, однак засвідчувати вказаний факт власним підписом позивач відмовився, про що складено комісійний акт від 18.01.2016 року (а.с.78-79). Вказаний наказ ПАТ НЗФ № 03 від 15.01.2016 року було направлено позивачу 18.01.2016 року з супровідним листом № 484-4011 від 18.01.2016 року та отримано особисто позивачем 22.01.2016 року (а.с.80-82). Згідно п.2 наказу ПАТ НЗФ № 03 від 15.01.2016 року постійно діючої комісії з перевірки знань з питань охорони праці працівників, зайнятих на роботах підвищеної небезпеки, було вкотре доручено провести 22.01.2016 року перевірку знань [PERSON] з питань охорони праці. Для цього Розпорядженням по ЦВФ № 80 «Про відкликання з простою електромонтера [PERSON]В.» від 15.01.2016 року на 22.01.2016 року припинено режим простою на дому щодо [PERSON], який було оголошено з 01.01.2016 року, для проведення в указаний день перевірки знань з питань охорони праці (а.с.78). 22.01.2016 року [PERSON] зявився на комісію для перевірки знань з питань охорони праці, однак від проходження перевірки знань відмовився, про що було складено комісійний акт від 22.01.2016 року (а.с.85) та зроблено запис у протоколі засідання комісії з перевірки знань з питань охорони праці № 9 від 22.01.2016 року (а.с.84). 22.01.2016 року [PERSON] було також запропоновано надати письмові пояснення щодо причин відмови від проходження перевірки знань з питань охорони праці, на що позивач відповів відмовою та повідомив, що всі пояснення надав у заяві на ім'я начальника ЦВФ, про що складено комісійний акт (а.с.85). Проте, в своїй заяві від 22.01.2016 року, поданої на імя начальника ЦВФ, позивач жодним чином не мотивує підстави відмови від проходження щорічної перевірки знань з питань охорони праці працівниками, що виконують роботи підвищеної небезпеки (86-87). Адміністрацією підприємства було прийняте рішення про звільнення [PERSON] з ПАТ «НЗФ». Для цього 25.01.2016 року адміністрація підприємства звернулась до профспілкової організації з поданням про надання згоди на звільнення позивача на підставі п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення (а.с.89). Згідно виписки з протоколу засідання від 26.01.2016 року цехового комітет ЦВФ ПО ПМГУ у ПАТ НЗФ, [PERSON] був виключений зі складу профспілки за його заявою з жовтня 2015 року (а.с.90-92). Інші первинні профспілкові організації на ПАТ НЗФ не діють. Крім того, на зборах бригади чергових електромонтерів ЦВФ 01.02.2016 року позивач по справі [PERSON] повідомив, що не є членом жодної профспілки (а.с.93-94). Тому звільнення позивача було проведено роботодавцем в порядку ст.431 КЗпП України як працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації. Згідно з комісійним актом від 02.02.2016 року, позивача по справі [PERSON] був ознайомлений з наказом ПАТ НЗФ № 27 від 29.01.2016 року про його звільнення та отримав копію вказаного наказу (а.с.95). За таких обставин суд вважає, що відповідач по справі ПАТ НЗФ мав всі правові підстави для притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності та застосування щодо нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з 02.02.2016 року на підставі п.3 ст.40 КЗпП України, при наявності інших дисциплінарних стягнень, що підтверджує систематичність невиконання з боку [PERSON] без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. Суд не приймає до уваги посилання позивача на ту обставину, що він не міг і не повинен був проходити екзамени, бо розпорядження про це було винесено неправильно, оскільки доводи позивача є хи бони ми і не ґрунтуються на вимогах закону. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. В даному випадку дисциплінарне стягнення у вигляді догани було накладено на [PERSON] за наказом ПАТ НЗФ № 03 від 15.01.2016 року і станом на дату винесення наказу ПАТ НЗФ № 27 від 29.01.2016 року було чинне, що, на думку суду, свідчить про систематичність невиконання позивачем по справі без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Таким чином, суд визнає доводи позивача безпідставними і вважає їх такими, що зводяться лише до вільного тлумачення правових норм на власну користь. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Таким чином, суд вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними та необґрунтованими. А тому такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved