Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

Позивач [PERSON], 06.08.2018 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування позову посилається на те, що вона 12.09.2004 року уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Заставнівського районного управління юстиції Чернівецької області, за актовим записом №58. Від шлюбу мають двоє неповнолітніх дітей: доньку - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO], які проживають біля неї та знаходяться на її утриманні. Позивач посилається на те, що їх сімя розпалася. Причиною розпаду сімї є несумісність характерів, різниця у поглядах на життя, втрата любові один до одного та часті сварки між ними, а також застосування відповідачем фізичного насилля по відношенню до позивача та їх дітей. З липня місяця 2018 року не підтримують фактичних шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть. З цих підстав вважає, що їх шлюб розпався, носить формальний характер та просила його розірвати. Після розірвання шлюбу вказала, що бажає залишити за собою прізвище "Григоренко». Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, вказала, що позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. Відповідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється у відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 12.09.2004 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-МИ № 078163 від 121.09.2004 року. Від спільного проживання у сторін є двоє неповнолітніх дітей: донька -[PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], які проживають біля позивача та знаходяться на її утриманні. Причиною розпаду сімї є несумісність характерів, різниця у поглядах на життя, втрата любові один до одного та часті сварки між сторонами. Застосування відповідачем фізичного насилля по відношенню до позиваач та їх дітей. З липня 2018 року сторони не підтримують фактичних шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть. Враховуючи наведене, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сімї суперечить їх інтересам, шлюб розпався, носить формальний характер, а тому його слід розірвати. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного, ст.ст. 110, 112, Сімейного кодексу України,

Outcome: approved