Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача суми боргу по кредитному договору у розмірі 15 333 грн. 16 коп. та судових витрат. В позовній заяві позивач зазначає, що кредитний договір з відповідачем було укладено 23 грудня 2005 року за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 3700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості. Договором передбачено строк його дії 1 рік з моменту підписання. Якщо протягом зазначеного строку жодна із сторін не вимагатиме про його припинення то дія договору автоматично лонгується на такий же термін. Порядок та строки погашення кредиту визначені Договором. Відповідач отримав платіжну картку і скористався послугами банку, але не виконав взяті на себе зобов'язання по сплаті коштів за користування кредитом. Про припинення дії договору з 2005 року ні він ні банк не заявляли. Станом на 30 вересня 2013 року у відповідача виникла заборгованість в сумі 15 333 грн. 16 коп., яка включає в себе борг : 3380 грн. 87 коп. по кредиту, 10745 грн. 95 коп. по відсоткам за користування кредиту, 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина), 706 грн. 34 коп. штраф (процентна складова). В добровільному порядку борг він не погашає, а тому банк змушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не з»явився, але від нього надійшла заява про підтримку позову та про розгляд справи без участі їхнього представника. Відповідач в судове засідання не з»явився, але від його представника надійшла заява в якій відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити в задоволенні позову посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з»явились. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Укладення між сторонами 23.12.2005 року спірного кредитного договору підтверджується матеріалами справи /а.с.10-18/. За умовами договору відповідач отримав картку з лімітом 3700 гривень та взяв на себе зобов"язання погашати заборгованість щомісячними платежами в розмірі 7% протягом 30 днів з моменту її виникнення. Відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка в тому чиcлі має право на отримання споживчого кредиту. Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Пунктом 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. До вимоги, заявленої позивачем, застосовується загальна позовна давність, встановлена ст.257 ЦК України тривалістю у три роки. Договором кредиту, укладеним між сторонами, не передбачено збільшення позовної давності відповідно до положень ст.259 ЦК України. Виходячи з приписів ч.1 ст.261 ЦК України суд вважає, що перебіг позовної давності почався від дня, коли позивач міг довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. Незважаючи на те, що відповідач почав порушувати умови договору ще з лютого 2010 року, взагалі припинивши вносити платежі по кредиту /а.с8/, суд вважає, що початком перебігу строку позовної давності слід вважати час з якого відповідач припинив погашення заборгованості. В зв'язку з викладеним строк позовної давності за вимогою про стягнення боргу за кредитним договором сплив. В той час як позивач звернувся до суду лише 13 січня 2014 року (а.с.2). Згідно із ст.267 ЦК України сплив строку позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, доказів про поважність причини пропуску строку позовної давності суду не надано, а тому суд відмовляє в задоволені позовних вимог. Крім того судом враховується, що позивач з заявою про поновлення пропущеного строку позовної давності з наведенням поважності причин його пропуску до суду не звертався. Оскільки позивачу в задовленні позову відмовлено повністю, то сплачений судовий збір стягненню і поверненню не підлягає.

Outcome: dismissed