Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

До Дніпровського районного суду м. Києва з позовом звернувся [PERSON], який з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив суд : Визнати договір дарування квартири , укладений [PERSON] 14.03.2008 р. на ім.»я [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т.В. 14 березня 2008 р., зареєстрований в реєстрі №177 - недійсним; Визнати заповіт [PERSON] від 5 березня 2008 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т.В.. зареєстрований в реєстрі №1434 - недійсним Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] був його рідним дідусем та проживав один в квартирі [ADDRESS]. За свого життя [PERSON] склав оспорювані договір дарування квартири від 14.03.2008 р. та заповіт від 5.03.2008 р. [INFO] року [PERSON] помер. Позивач [PERSON] вважає, що він є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] та оспорювані правочини слід визнати недійсними, так -як на його думку померлий [PERSON] за життя хворів на тяжкі захворювання в тому числі захворювання сечового міхура, ІХС, атеросклероз кардіосклеротичної аорти, вінцевих судин, серцева астма С -ІІ Б- ІІІ, гіпертонічна хвороба та не міг самостійно пересуватися та в зв»язку з вказаними захворюваннями [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій та повністю керувати ними, а відповідач [PERSON] скориставшись фактично безпорадним станом [PERSON] уклала з останнім оспорюванні правочини в той час коли [PERSON] перебував в медичному закладі. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представники наполягали на задоволені позову в повному обсязі з обставин викладених в позовній заяві наполягаючи на тому, що померлий [PERSON] під час укладання оспорюваних правочинів не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати в зв»язку з тяжкими захворюваннями та зловживанням спиртними напоями. Також в судовому засіданні позивач [PERSON] визнав той факт, що останній час він не спілкувався з покійним [PERSON] в зв'язку з зловживанням останнім спиртними напоями та не був присутній на його похованні. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні категорично заперечували щодо задоволення позову обґрунтовуючи це тим, що під час укладання оспорюваних правочинів померлий [PERSON] усвідомлював значення своїх дій та міг ними керувати не оспорюючи того факту, що [PERSON] тяжко хворів та його стан погіршувався. З померлим [PERSON] у [PERSON] склались дружні стосунки та укладання оспорюваного договору дарування квартири це була воля [PERSON] так - як вона ( [PERSON].) на протязі тривалого часу доглядала за [PERSON] допомагала останньому як в побуті так і матеріально про що також свідчить договір міни від 29.11.2011 р., відповідно до якого [PERSON] обміняла свою однокімнатну квартиру №93 на двохкімнатну квартиру № 63, що належала [PERSON], допомагала останньому в лікуванні та в послідуючому за власний кошт здійснила поховання [PERSON] та була йому близькою людиною. Будь - якої допомоги від позивача [PERSON] та від інших родичів чи знайомих померлий [PERSON] не отримував. Також за твердженням представника відповідача позивач [PERSON] є неналежним позивачем по даній справі, так - як він за даних обставин не є спадкоємцем після смерті [PERSON], так - як не відкрита спадкова справа та у встановленому законом порядку не продовжені строки для прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] Третя особа приватний нотаріус КМНО Синиця Т.В. в судовому засіданні заперечувала щодо позову зазначаючи, що оспорюванні правочині були здійснені у відповідності до вимог чинного законодавства та інструкції про нотаріат, дані правочини були здійснені з волі [PERSON] та не заперечувала того факту що [PERSON] під час укладання правочинів перебував в хворобливому стані. Суд заслухавши пояснення учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали справи дійшов наступного : Відповідно до вимог ст..3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами ) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Також статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а вразі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, за цінами, які існують на момент відшкодування. У разі відсутності такого схвалення цей правочин та інші правочини, які вчинені недієздатною фізичною особою , є нікчемними. Позивач [PERSON] є рідним онуком померлого [INFO] року [PERSON] В спірній квартирі [ADDRESS] по день смерті [PERSON] був зареєстрований один. 5 березня 2008 р. о 8 год.45 хв. було укладено заповіт, який було посвідчено приватним нотаріусом КМНО Синицею Т.В., відповідно до якого [PERSON] на випадок його смерті заповів все його майно [PERSON] Вказаний заповіт було посвідчено від імені [PERSON] в зв»язку з хворобою останнього [PERSON] 14 березня 2008 р. [PERSON] уклав договір дарування, що був посвідчений приватним нотаріусом КМНО Синицею Т.В., відповідно до якого [PERSON] подарував вказану спірну квартиру №93 [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи обдарована [PERSON] прийняла в дар спірну квартиру №93 та в послідуючому здійснила реєстрацію вказаного договору та стала власником даної квартири. Відповідно до матеріалів справи у померлого [PERSON] є син [PERSON], що мешкає в державі Канада. [PERSON] звернувся до Сьомої київської міської нотаріальної контори з заявою, відповідно до якої [PERSON] відмовився від прийняття своєї частки спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] на користь свого сина [PERSON] Вказана заява була посвідчена приватним нотаріусом КМНО Корольчук О.С. 11.08.2008 року. ( а.с.42 т.1). Також 11 червня 2008 року приватним нотаріусом КМНО Корольчук О.С. була посвідчена заява [PERSON] до Сьомої київської міської нотаріальної контори щодо прийняття спадщини, що залишилась після смерті його діда [PERSON] ( а.с.43 т.1). 21 жовтня 2008 р. на адресу [PERSON] з Сьомої київської міської нотаріальної контори була надана відповідь щодо відмови у відкритті спадкової справи по факту смерті [INFO] р. [PERSON] в зв»язку з пропуском 6 - ти місячного строку звернення [PERSON] до нотаріальної контори. Як убачається з матеріалів справи, що позивач [PERSON] не звертався до суду з заявою щодо продовження строку для прийняття спадщини після померлого [INFO] р. [PERSON] та спадкова справа не відкривалась. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Також статтею 1272 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини В спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього ( правова позиція Верховного Суду України в рамках розгляду цивільної справи №6 -165 цс12 від 23.01.2013 р.). Відповідно до вимог ст.. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до п.1 ч. 1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільною судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Як зазначається в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] в ході судового засідання не довів свого права на спадкування щодо майна померлого [INFO] р. [PERSON]та в зв"язку з цим оспорювання правочинів, що були укладені за життя [PERSON] В зв'язку з чим суд не дає правову оцінку висновкам посмертним судово - психіатричних експертиз, що знаходяться в матеріалах справи та які були проведені в ході судового розгляду, а також не дає оцінку показам свідків, що також були допитані в ході судового розгляду.. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст.. 88 ЦПК України. При постановленні судового рішення у відповідності до вимог 6 ст. 154 ЦПК України суд скасовує заходи забезпечення позову, що були застосовані відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м.Києва від 10 лютого 2010 р. шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] що належить на праві власності [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: dismissed