Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] пред`явив до суду позов до відповідачів Першої тернопільської державної нотаріальної контори, [PERSON] , у якому просить визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом №539042, видане 10 лютого 2016 року Першою тернопільською державною нотаріальною конторою в частині успадкування [PERSON] 1/2 частини, а не 1/4 частини; визнати за ним ( [PERSON] ) право власності на 7/16 часток квартири [ADDRESS] , з яких: 1/4 частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування після померлого [INFO] [PERSON] та 3/16 часток квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування після померлої [INFO] [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він ( [PERSON] ) та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 травня 1980 року по 21 квітня 2018 рокую Шлюб було припинено, у зв`язку із смертю дружини. Від шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] , який помер [INFO] . За час життя [PERSON] та [PERSON] приватизували квартиру [ADDRESS] , у зв`язку із чим кожному із них належало по 1/2 частці вказаної квартири. На думку, позивача вказана приватизація здійснена з порушенням, діючого на той час законодавства, оскільки квартира виділялася на цілу їхню сім`ю, а тому, у нього також було право на приватизацію, проте, в незаконний спосіб його ( [PERSON] ) було знято із реєстрації місця проживання, у зв`язку із чим, його дружина та син здійснили приватизацію квартири на себе. Так, на час смерті сина [PERSON] йому належала 1/2 частина зазначеної квартири. Позивач вважає, що спадщину прийняв, оскільки проживав разом із ним та здійснював за ним догляд. Однак, його ( [PERSON] ) дружина [PERSON] , приховавши від нотаріуса інформацію про наявність інших спадкоємців після померлого [PERSON] , оформила на себе спадкове майно. Так, 10 лютого 2016 року Першою тернопільською державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом а саме належу [PERSON] 1/2 частку квартири [ADDRESS] . З цих підстав, позивач вважає, що свідоцтво про право на спадщину за законом видане на ім`я [PERSON] незаконно, оскільки він ( [PERSON] ) як батько померлого набув право на спадкування 1/4 частини спірної квартири. Відтак, після смерті сина [PERSON] незаконно оформила на себе право власності на цілу квартиру, незважаючи на те, що він ( [PERSON] ) має право на спадкування після смерті сина на 1/4 частку квартири. [INFO] померла [PERSON] , яка за життя склала заповіт на користь свого брата [PERSON] , якому заповіла усе своє майно. Однак, позивач вважає, що має право на обов`язкову частку у спадщині після померлої дружини [PERSON] , оскільки є особою пенсійного віку, відтак, набув право на спадкування 1/4 частину квартири [ADDRESS] після померлого [INFO] [PERSON] та 3/16 часток квартири, в порядку спадкування після померлої [INFO] [PERSON] . Посилаючись на наведені обставини просив позов задовольнити. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 листопада 2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. 29 листопада 2020 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позов, у якому заперечує проти викладених у позові обставин, вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. В обґрунтування своїх доводів вказує на те, що квартира [ADDRESS] належала на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] , які набули право власності на дану квартиру відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Після смерті сина [PERSON] , померлого [INFO] , [PERSON] як спадкоємець першої черги спадкування за законом успадкувала належну померлому 1/2 частку вказаної квартири. 10 лютого 2016 року Першою тернопільською державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] видане свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири [ADDRESS] після померлого [INFO] [PERSON] . На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, 12 лютого 2016 року [PERSON] здійснила державну реєстрацію права власності на успадковану 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом шести місяців не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що спадщину не прийняв. Оскільки, позивач [PERSON] не звертався у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , отже він вважається таким, що спадщину не прийняв. Жодних належних доказів, які підтверджували б наявність причин, пов`язаних із непереборними, істотними труднощами для подання заяви про прийняття спадщини, позивачем не надано. З цих підстав відповідач вважає, що оскільки [PERSON] у встановлений законом строк звернулась у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, а позивач [PERSON] із заявою про прийняття спадщини у нотаріальну контору не звертався, нотаріусом правомірно видане на ім`я [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] , зокрема на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Відтак, позовна вимога про визнання за позивачем права власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування після померлого [PERSON] є безпідставною. Крім цього, відповідач вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду із вимогою про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки вказане свідоцтво видане Першою тернопільською державною нотаріальною конторою 10 лютого 2016 року, відтак, строк позовної давності, у межах якого позивач повинен був звернутися до суду із вимогою про визнання недійсним свідоцтва сплив 10 лютого 2019 року. Також, відповідач вважає безпідставною вимогу позивача про визнання за ним права власності на 3/16 частин спірної квартири в порядку спадкування після померлої [PERSON] , оскільки вказана квартира не являлася об`єктом права спільної сумісної власності, так як набута померлою внаслідок приватизації. Зокрема, відповідач вважає, що оскільки померлою [PERSON] було складено заповіт в його користь, отже підстави для визнання за позивачем права власності на 3/16 часток квартири, в порядку спадкування після померлої [PERSON] відсутні. Посилаючись на наведені обставини, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Від позивача [PERSON] надійшли до суду заперечення на позов, у яких позивач вказує на безпідставність доводів відповідача. В обґрунтування своїх тверджень покликається на те, що після його померлої дружини [PERSON] до складу спадкового майна входять 3/4 частки квартири [ADDRESS] , з яких 1/2 частка квартири приватизована нею та 1/4 частка, яка успадкована [PERSON] після смерті сина [PERSON] . Відтак, позивач вважає, що йому, від належних померлій 3/4 часток квартир належить 3/16 частки квартири, оскільки 3/4 частки, яка належала померлій діляться на двох спадкоємців, зокрема на нього та батька померлої, що буде становити 3/8 частки, а тому обов`язкова частка, тобто половина із 3/8 складатиме 3/16 частки. Таким чином, позивач вважає, що з урахуванням успадкованої ним після смерті сина 1/4 частки квартири та 3/16 часток, які належать позивачу в порядку спадкування після померлої дружини, за ним слід визнати право власності на 7/16 часток квартири [ADDRESS] , що у процентному відношенні становить 44% квартири. З цих підстав просить позов задовольнити. Від відповідача Першої тернопільської державної нотаріальної контори надійшли до суду письмові пояснення, у яких зазначають, що на день смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Разом із ним за вказаною адресою була зареєстрована та проживала матір померлого [PERSON] , інших осіб за вказаною адресою зареєстровано не було. З дня смерті [PERSON] інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не звертались, у зв`язку із цим, 10 лютого 2020 року Першою тернопільською державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . Таким чином, свідоцтво про право на спадщину за законом видано відповідно до вимог Закону. [INFO] померла [PERSON] та на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом, Першою тернопільською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу. 19 червня 2018 року заяву про прийняття права на обов`язкову частку у спадщині подав чоловік спадкодавця [PERSON] . Незважаючи на те, що строк для подачі спадкоємцем [PERSON] заяви про прийняття спадщини дотриманий, він подав таку заяву згідно положень ЦК України, проте не з`являється у нотаріальну контору із правовстановлюючими документами на спадкове майно для видачі свідоцтва про право на спадщину у частці, яка йому належить у відповідності до Закону. За таких обставин, представник відповідача Першої тернопільської державної нотаріальної контори вважає, що спадкові права позивача не порушені, відтак, [PERSON] не позбавлений права звернутися у Першу тернопільську державну нотаріальну контору для оформлення своїх набутих спадкових прав. З цих підстав просили відмовити у задоволенні позовних вимог. 07 липня 2020 року судом закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду, про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Скакун О.К. позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити. При цьому, позивач вказав, що перебував із померлою [PERSON] у зареєстрованому шлюбі із [INFO] по день її смерті. Син [PERSON] помер у них з дружиною на руках. Після смерті сина дружина не повідомила його про те, що сама спадкувала частку [PERSON] у квартирі, у зв`язку із чим він вважав, що спадщину після смерті сина прийняв. З цих підстав вважає, що свідоцтво про право на спадщину неправомірно видане нотаріусом на ім`я його дружини, оскільки він також має право на спадкування належної сину частки квартири, а також право на спадкування обов`язкової частки після смерті дружини. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Ороновська О.М. у судовому засіданні заперечили проти позовних вимог та просили відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, з підстав, викладених у відзиві на позов, оскільки позивач не звертався у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті сина [PERSON] . Від відповідача Першої тернопільської державної нотаріальної контори, попередньо, надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності їх представника. Судом установлено: Відповідно до Архівного Витягу з протоколу №07 засідання виконавчого комітету Тернопільської міської Ради народних депутатів від 10 квітня 1981 року №39 наданого №1351/26-3.02 від 22 жовтня 2018 року «Про обмін квартир та переоформлення ордерів», виконком міської ради народних депутатів вирішив дозволити обмін квартир між громадянкою [PERSON] , яка проживає у [ADDRESS] , займає квартиру з двох кімнат, площею 30,5 кв.м. та кухня та громадянкою [PERSON] , яка проживає у [ADDRESS] , займає квартиру з двох кімнат, площею 39,9 кв.м. та кухні. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 16 липня 2004 року Міським бюро технічної інвентаризації на підставі розпорядження (наказу) №37623 від 16 липня 2004 року, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності належить [PERSON] 1/2 частина та [PERSON] 1/2 частина. [INFO] помер [PERSON] , про що складено актовий запис №550 Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, яким 24 квітня 2008 року видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Відповідно із довідкою №357 виданої 29 січня 2016 року ДП «Комунальник-1»за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] та був зареєстрований з 01 липня 1997 року [PERSON] , до дня смерті [INFO] . Згідно матеріалів спадкової справи №76/2016, заведеної Першою тернопільською державною нотаріальною конторою після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] [PERSON] звернулася у Першу тернопільську державну нотаріальну контору заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] . 10 лютого 2016 року державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом серії НАТ №539042 на належну [PERSON] 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Як убачається із матеріалів спадкової справи №76/2016, заведеної Першою тернопільською державною нотаріальною конторою, після померлого [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернулася лише матір померлого [PERSON] , інші спадкоємці із заявою про прийняття спадщини не зверталися. Свої позовні вимоги про скасування Свідоцтва про право на спадщину за законом серії НАТ №539042 та визнання за ним власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] , позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що він набув права на спадкування 1/4 частини квартири після померлого сина [PERSON] , оскільки на час смерті сина проживав разом із ним та здійснював за ним догляд. Як убачається із довідки, виданої 30 жовтня 2018 року виробничо-комерційною фірмою «Риф» стверджується, що [PERSON] на період хвороби його сина юрисконсульта фірми «Риф» [PERSON] він виконував його обов`язки (2005-2008 роки), проживаючи по [ADDRESS] . Також позивачем надано копію довідки №18/55 виданої 19 листопада 2018 року Тернопільською міською організацією ветеранів органів внутрішніх справ ГУНП в Тернопільській області, у якій зазначено, що пенсіонер органів внутрішніх справ, член ради ветеранів [PERSON] , 1951 року народження, з 01 липня 1981 року по даний час проживає за адресою: [ADDRESS] . На протязі тяжкої хвороби сина [PERSON] і дружини [PERSON] звертався з проханням у ветеранську організацію, до підприємців м. Тернополя і громадських організацій про надання коштів на їх лікування. Згідно довідки №364 виданої 19 жовтня 2018 року виконкомом Скориківської сільської ради Підволочиського району, Тернопільської області слідує, [PERSON] дійсно зареєстрований по [ADDRESS] і багато років не проживає за вказаною адресою. Суд критично сприймає вказану довідку Скориківської сільської ради Підволочиського району, Тернопільської області, оскільки у вказаній довідці не конкретизована, з якого часу позивач не проживає за вказаною адресою, не зазначено на якій підставі сільською радою встановлено факт непроживання позивача [PERSON] за адресою [ADDRESS] , чи складався акт обстеження щодо не проживання позивача у даному помешканні. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] вказав, що знайомий із родиною [PERSON] з 1981 року, проживає неподалік на вулиці Гайовій, його дочка та син позивача вчилися в одному класі, також він із позивачем час від часу спілкувалися з приводу робочих питань. Знає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, син позивача [PERSON] хворів протягом 2005-2008 року, у зв`язку із чим, батько (позивач [PERSON] ) допомагав йому, оплачував його лікування у Тернополі та у Львові, часто бачив позивача на [ADDRESS] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказав, що знайомий із сім`єю позивача із 1985 року, знає, що [PERSON] збирав кошти на лікування сина [PERSON] , жив на вул. Гайовій, під час однієї зустрічі після смерті дружини [PERSON] сказав йому, що залишився без квартири, оскільки дружина заповіла квартиру братові. Допитаний свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що проживає по сусідству із сім`єю позивача на [ADDRESS] та знайомий із ними з 1997 року, із позивачем перебуває у звичайних сусідських відносинах, знав його сина [PERSON] та дружину [PERSON] , часто бачив позивача у будинку на [ADDRESS] . Свідок [PERSON] , повідомила суду, що є сусідкою сім`ї [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS] , перебувала із померлою [PERSON] у близьких дружніх відносинах. Стверджувала, що [PERSON] проживала разом із сином [PERSON] , після смерті якого проживала у квартирі сама. Також, [PERSON] була сама, коли хворіла, до неї ніхто не приходив. Коли у [PERSON] погіршувався стан здоров`я, вона викликала їй швидку допомогу. У судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що знайома із сім`єю [PERSON] з 1985 року, проживала у тому ж під`їзді на [ADDRESS] , де проживали померлі [PERSON] та [PERSON] . Останній час перед смертю [PERSON] вони не бачилися, оскільки [PERSON] хворіла, проживала у квартирі сама, ніхто до неї не навідувався, знає, що померла заповіла свою квартиру братові. [INFO] померла [PERSON] , про що складено актовий запис №686 Тернопільського міськрайонного відділу державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, яким 24 квітня 2018 року повторно видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Згідно заповіту, складеного 17 лютого 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Дзюбановською О.І. та зареєстровано в реєстрі за №1-439, [PERSON] заповіла [PERSON] належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] . Як убачається із матеріалів спадкової справи №407/2018 заведеної Першою тернопільською державною нотаріальною конторою після померлої [INFO] [PERSON] , 13 червня 2018 року відповідач [PERSON] звернувся у Першу тернопільську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої [PERSON] . 19 червня 2018 року позивач [PERSON] звернувся у Першу тернопільську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після померлої дружини [PERSON] , мотивовану тим, що він, як особа пенсійного віку, має право на обов`язкову частку у спадщині. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №192/02-31 від 17 січня 2019 року державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Дзюбановською О.І. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя та свідоцтва про право на спадщину на частку квартири [ADDRESS] . Вказана постанова нотаріуса мотивована тим, що на момент смерті [PERSON] їй належала ціла квартира [ADDRESS] , зокрема, 1/2 частка на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Міським бюро технічної інвентаризації 16 липня 2004 року, інша 1/2 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою тернопільською державною нотаріальною конторою, отже майно належало померлій на праві особистої приватної власності в розумінні статті 65 Сімейного кодексу України. Крім цього, [PERSON] не надано правовстановлюючих документів. Як убачається із технічного паспорта, виготовленого 19 липня 2004 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Тернопільське міське бюро технічної інвентаризації» на квартиру [ADDRESS] , загальна площа квартири становить 43,5 кв.м., власником квартири зазначено [PERSON] . Позивач заперечує той факт, що його померлій дружині належала ціла квартира [ADDRESS] , оскільки вважає, що він успадкував 1/4 частку зазначеної квартири після смерті сина [PERSON] , а тому, на думку позивача, до складу спадкового майна, після померлої [PERSON] входить лише 3/4 частини спірної квартири. З цих підстав позивач вважає, що у нього наявне право на спадкування після померлої дружини [PERSON] 3/16 часток квартири, оскільки 3/4 частки, яка належала померлій діляться на двох спадкоємців, зокрема на нього ( [PERSON] ) та батька померлої, що буде становити 3/8 частки, а тому обов`язкова частка, тобто половина із 3/8 складатиме 3/16 частки. Таким чином, позивач вважає, що з урахуванням успадкованої ним після смерті сина 1/4 частки квартири та 3/16 часток, які належать позивачу в порядку спадкування після померлої дружини, за ним слід визнати право власності на 7/16 часток квартири [ADDRESS] , що у процентному відношенні становить 44% квартири. До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права: Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Із матеріалів спадкової справи №76/2016, заведеної Першою тернопільською державною нотаріальною конторою після померлого [INFO] [PERSON] убачається, що померлий [PERSON] заповіт не складав, отже в такому разі спадкування відбулось за законом. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Частиною 1 ст. 1270 ЦК України визначений строк для прийняття спадщини який становить у шість місяців і починається з часу відкриття спадщини. Як убачається з матеріалів справи №76/2016, позивач [PERSON] протягом встановленого шестимісячного строку і по даний час не звертався із заявою про прийняття спадщини після померлого сина [PERSON] . Суд критично сприймає доводи позивача про те, що він прийняв спадщину після померлого сина, оскільки на момент його смерті проживав разом із ним. Допитані у судовому засіданні свідки підтвердили той факт, що під час хвороби [PERSON] , його батько позивач [PERSON] займався його лікуванням та провідував його. Проте доказів на підтвердження факту реєстрації та проживання позивача разом із сином та дружиною за адресою: [ADDRESS] , суду не надано. Відтак, у судовому засіданні не знайшов підтвердження факт проживання позивача разом із сином [PERSON] на момент його смерті. Зокрема, позивачем не надано рішення суду про встановлення факту спільного проживання разом із спадкодавцем на момент його смерті та не доведено вказаної обставини жодними належними та допустимими доказами про розгляді зазначеної справи. Відтак, єдиним спадкоємцем, яка звернулась у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини була матір померлого та дружина позивача [PERSON] . На підставі поданої нею заяви 10 лютого 2016 року державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом серії НАТ №539042 на належну [PERSON] 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Разом із цим, частиною 3 статті 1272 ЦК України визначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як установлено судом та підтверджується зібраними у справі доказами, позивач [PERSON] не скористався своїм правом на звернення у встановлений законом шестимісячний строк у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після померлого сина [PERSON] , а також не звертався до суду із позовом про визначення йому додаткового строку для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відтак, в силу ч. 1 ст. 1272 ЦК України позивач [PERSON] вважається таким, що спадщину після померлого сина [PERSON] не прийняв. Таким чином, державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори правомірно видано на ім`я [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом серії НАТ №539042 від 10 лютого 2016 року, на належну [PERSON] 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Щодо посилання відповідача [PERSON] на пропущення позивачем строку позовної давності на звернення до суду із вимогою про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, суд зауважує, що згідно правових позицій Верховного суду, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, суд застосовує позовну лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. За вказаних обставин, оскільки позивачем [PERSON] не надано суду доказів на підтвердження обставин, які об`єктивно та істотно перешкодили реалізації ним права на прийняття спадщини після смерті сина шляхом звернення у встановлений законом строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, суд приходить до висновку про відсутність визначених законом підстав для визнання за позивачем права власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] та визнання частково недійсним Свідоцтва про право на спадщину за законом серії НАТ №539042 виданого 10 лютого 2016 року державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Терещук Л.І. та зареєстрованого у реєстрі за №146. Щодо вимоги про визнання за позивачем права на обов`язкову частку у спадщині після померлої [PERSON] , суд зазначає наступне. Після смерті [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] набула права власності на цілу квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Стаття 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає,що непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із померлою [PERSON] по день її смерті. Судом установлено, що позивач [PERSON] є непрацездатною особою в розумінні статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки є особою пенсійного віку та станом на день розгляду справи досягнув 69 річного віку. Як зазначено у п.19 Постанови пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. Відтак, позивач набув права на спадкування обов`язкової частки після смерті дружини [PERSON] . Разом із цим, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на обов"язкову частку у спадщині, оскільки постановою нотаріуса йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої дружини [PERSON] , у зв`язку із відсутністю у нього правовстановлюючих документів на спірну квартиру. Суд критично сприймає твердження позивача щодо наявності у нього права на спадкування 3/16 частин квартири [ADDRESS] . Щодо визначення розміру частки, яка підлягає спадкуванню позивачем як обов`язкова частка після смерті [PERSON] , суд виходить з наступного. Після смерті [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] набула права власності на цілу квартиру [ADDRESS] . Вказану квартиру [PERSON] заповіла відповідачу [PERSON] , згідно заповіту, складеного 17 лютого 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Дзюбановською О.І. та зареєстровано в реєстрі за №1-439. Щодо твердження\~позивача про наявність іншого спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині після померлої [PERSON] її батька [PERSON] , суд зазначає, батько померлої не звертався у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після померлої дочки [PERSON] , що стверджується матеріалами спадкової справи №407/2018 заведеної Першою тернопільською державною нотаріальною конторою після померлої [INFO] [PERSON] та не заперечувалось сторонами. Відтак, оскільки померлій [PERSON] належала ціла квартира [ADDRESS] , яку вона заповіла відповідачу [PERSON] , з огляду на положення частини 1 статті 1241 ЦК України, позивач [PERSON] як чоловік померлої, який відноситься до спадкоємців першої черги спадкування, у разі спадкування за законом набув право на спадкування 1/4 частини спірної квартири. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проаналізувавши встановлені обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів та пояснень свідків, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом визнання за [PERSON] права власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] , як обов`язкову частку у спадщині після померлої [INFO] [PERSON] . За положеннями ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial