Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача [PERSON] суми боргу за договором позики. В обґрунтування позову зазначено, що 02.10.2020 року між позивачем та [PERSON] було укладено Договір позики, згідно якого останній отримав від позивача позику у розмірі 27500,00 гривень та зобов`язався повернути борг до 10.10.2020 року. Документ, що підтверджує отримання відповідачем позики є написана ним власноруч розписка із зазначенням умов. 04.08.2021 року позивачем на адресу відповідача була направлена вимога щодо повернення боргу, однак останній її не отримав та на неодноразові прохання позивача про повернення боргу не реагує. Станом на день звернення до суду відповідач свої зобов`язання не виконав. На підставі викладеного позивач просить стягнути на свою користь з відповідача суму боргу за договором позики від 02.10.2020 року у розмірі 27500,00 гривень, судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 908,00 грн. та витрати за надання правової допомоги в розмірі 2000,00 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 15.09.2021 року головуючим суддею по справі призначено [PERSON] . Відповідно до розпорядження в.о. керівника апарату Добропільського міськрайонного суду Донецької області №394 від 23.09.2021 року, було здійснено повторний автоматичний розподіл даної справи, в зв`язку із відрахування судді [PERSON] зі штату у зв`язку із звільненням судді. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 23.09.2021 року головуючим суддею по справі призначено Корнєєву В.В. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 24.09.2021 року за вказаним позовом було відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. В строк, встановлений судом, відзиву на позовну заяву до суду не надійшло. Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду цивільної справи повідомлялися належним чином, позивач надав до суду заяву з проханням провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує, до якої також долучив оригінал розписки від 02.10.2020 року. Від відповідача жодних заяв або доказів поважності неявки до суду не надходило. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки не повідомив, не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним, враховуючи заяву позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача по матеріалам, які є в наявності в справі і постановити заочне рішення, направивши за місцем мешкання відповідача копію рішення суду для відома. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку: Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналіз частини другої статті 1047\~ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Як вбачається з матеріалів справи, 02.10.2020 року [PERSON] передав у позику [PERSON] грошові кошти у сумі 27500,00 гривень, на підтвердження чого до позивачем суду надано оригінал розписки від 02.10.2020 року, яку було складено та підписано [PERSON] власноручно, за якою останній підтвердив отримання в борг 27500,00 грн. із зобов`язанням їх повернення в зазначеній сумі до 10.10.2020 року. (а.с.8). Тобто, між відповідачем і позивачем фактично був укладений договір позики, оформлений розпискою від 02.10.2020 року, яку власноручно написав та підписав [PERSON] , із зазначенням суми позики(27500 грн.) та строку повернення отриманих коштів- 10.10.2020 року. Розписка відповідача від 02.10.2020 року підтверджує факт отримання ним грошових коштів, та прийняття ним зобов"язань щодо своєчасного повернення позикодавцеві такої ж суми грошових коштів. Як вбачається зі змісту розписки від 02.10.2020 року розписку було написано та гроші було передано [PERSON] в присутності свідка [PERSON] . Відповідач, який незважаючи на неодноразові виклики, до суду не з"явився, факт складання і підписання власноруч розписки про отримання коштів від позивача в борг і щодо її змісту не оспорював, відзив на позовну заяву до суду не надавав, будь-яких письмових пояснень або заперечень проти заявлених позовних вимог до суду не надавав. Згідно із ст. 525, 526\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати боргу за договорами позики відповідач порушує покладені на себе зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст.\~615\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545\~ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано належно і в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як вбачається із змісту розписки сторонами було погоджено строк виконання боржником зобов"язань- 10.10.2020 року, але в встановлений строк відповідач свої зобов"язання щодо повернення боргу не виконав, в зв"язку із чим позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі і на користь позивача з відповідача належить стягнути грошові кошти в розмірі 27500,00 грн. Що стосується стягнення судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 3 ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема: витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.137ЦПК\~України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Позивач [PERSON] надав суду докази витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн., що підтверджується дослідженими судом документами, а саме: договором № 24 про надання правничої допомоги (написання позовної заяви та на правлення її до суду) від 30.07.2021 року. (а.с.12). Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року № 301/1894/17, вирішуючи питання про стягнення з відповідача судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом, що передбачено ст. 6\~ЗУ «Про\~адвокатуру та\~адвокатську діяльність» або іншим фахівцем у галузі права. Згідно ч.ч.1-6\~ст.\~137\~ЦПК України\~витрати,\~пов`язані з\~правничою допомогою\~адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~ надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави. За\~результатами розгляду\~справи витрати\~на правничу\~допомогу адвоката\~підлягають розподілу\~між сторонами\~разом із\~іншими судовими\~витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: 1)\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу \~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; 2)\~розмір суми,\~що підлягає\~сплаті в\~порядку компенсації\~витрат адвоката,\~необхідних для\~надання правничої \~допомоги, \~встановлюється згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги на\~підставі відповідних\~доказів,\~які підтверджують\~здійснення відповідних\~витрат. Для\~визначення розміру\~витрат на\~правничу допомогу\~з метою\~ розподілу судових\~витрат учасник\~справи подає\~детальний опис\~робіт (наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом,\~та здійснених\~ним витрат,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги. Розмір\~витрат на\~оплату послуг\~адвоката має\~бути спів\~мірним із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом, \~витраченим адвокатом\~на виконання\~ відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4)\~ціною позову\~та (або)\~ значенням справи\~для сторони,\~в тому\~числі впливом\~вирішення справи\~на репутацію\~сторони або\~публічним інтересом\~до справи. У\~разі недотримання\~вимог частини\~четвертої цієї\~статті суд\~може,\~за клопотанням\~іншої сторони,\~зменшити розмір\~витрат на\~правничу допомогу,\~які підлягають\~розподілу між\~сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, враховуючи, що відповідачем до суду не було подано жодних заперечень або клопотань стосовно розміру заявлених позивачем до стягнення витрат на правничу допомогу, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача про відшкодування понесених витрат на правову допомогу та необхідність стягнення таких витрат з відповідача на користь позивача в розмірі 2000 грн. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні з позовом до суду було сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією. Таким чином, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 908,00 грн. пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: approved