Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

До суду з позовом звернулася [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Новомиргородщина»», третя особа [PERSON] про внесення до штатного розпису посади, стягнення середнього заробітку, стягнення моральної шкоди, стягнення витрат на правову допомогу вказавши, що 28 липня 2016 року її наказом керівника КП «Редакція газети «Новомиргородщина»» було звільнено із займаної посади відповідального секретаря на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 24 січня 2017 року її було поновлено на роботі на посаді відповідального секретаря з 29 липня 2016 року, але не дивлячись на те, що рішення суду про поновлення на роботі підлягає негайному виконанню, тобто її б мали поновити на роботі з 25 січня 2017 року, [PERSON] затримав його виконання і поновив її на роботі на посаді відповідального секретаря не з 25 січня, а з 1 лютого 2017 року. Запис у трудовій книжці здійснили лише 24 квітня 2017 року. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням виконати рішення суду про поновлення її на роботі, і лише 12 квітня 2017 року вона по пошті отримала наказ про її поновлення на роботі на посаді відповідального секретаря. Неодноразово змінюючи свої позовні вимоги просила суд зобовязати [PERSON] керівника ТОВ «Редакція газети «Новомиргородщина»» внести до штатного розпису Товариства посаду «відповідальний секретар», стягнути з ТОВ «Редакція газети «Новомиргородщина»» середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25 січня 2017 року по день прийняття відповідного рішення по даній справі, стягнути з ТОВ «Редакція газети «Новомиргородщина»» компенсацію у розмірі 45000 гривень за отриману нею моральну шкоду, стягнути з ТОВ «Редакція газети «Новомиргородщина»» витрати на правову допомогу в розмірі 25600 гривень та в порядку ст. 237 КЗпП України покласти на [PERSON], як службову особу керівника ТОВ «Редакція газети «Новомиргородщина»», вину в затримці по виконанню рішення Новомиргородського районного суду про поновлення [PERSON] на роботі, обовязок покрити шкоду заподіяну КП «Редакція газети «Новомиргородщина»» у звязку з оплатою їй моральної шкоди та середнього заробітку за час затримки по виконанню рішення, постановленого Новомиргородським районним судом Кіровоградської області. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позов та просили його задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Редакція газети «Новомиргородщина»» - [PERSON] та третя особа [PERSON] в судовому засіданні позову не визнали та просили суд відмовити у його задоволенні. Заслухавши вищевказані пояснення та вивчивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за такими обставинами. В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що 28 липня 2016 року на підставі наказу № 24 виданого керівником КП «Редакція газети «Новомиргородщина»» [PERSON] було звільнено із займаної посади відповідального секретаря на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Не погоджуючись із звільненням [PERSON] звернулась до Новомиргородського районного суду з позовом про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. 24 січня 2017 року згідно рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області, яке набрало законної сили, з 29 липня 2016 року [PERSON] було поновлено на роботі на посаді відповідального секретаря в КП «Редакція газети «Новомиргородщина»». Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області підлягає негайному виконанню в частині поновлення [PERSON] на роботі, тобто на наступний день після його проголошення 25 січня 2017 року. На виконання вказаного рішення суду головний редактор КП редакція газети «Новомиргородщина» виніс наказ за № 5 від 25 січня 2017 року про поновлення на роботі позивача у відповідності до якого скасував наказ № 24 від 28.07.2016 року про звільнення [PERSON] з раніше займаної посади та у звязку зі скороченням посади відповідального секретаря на якій працювала [PERSON] поновив останню на посаді кореспондента, що підтверджується вищевказаним наказом у відповідності до якого 30.01.2017 року [PERSON] ознайомившись з його змістом категорично заперечувала проти поновлення її на посаді кореспондента та просила виконати рішення суду про її поновлення в повному обсязі у встановленому законом порядку, поновивши її на посаді відповідального секретаря. 01 лютого 2017 року головний редактор КП редакція газети «Новомиргородщина» виніс наказ за № 7 від 01 лютого 2017 року «Про внесення змін до наказу № 5» у відповідності до якого вилучено пункт 2 з наказу № 5 від 25.01.2017 року «Про поновлення на роботі [PERSON]П.» та замінено його словами: поновити [PERSON] на посаді відповідального секретаря редакції газети «Новомиргородщина» із 29 липня 2016 року, копію якого позивач отримала 12 квітня 2017 року, що підтверджується крім пояснень позивача та його представника копією конверта про відправлення з наявним штемпелем поштового відділення від вказаної дати. 06.02.2017 року позивач звернулася до Новомиргородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області з виконавчим листом та відповідною заявою про виконання рішення суду про своє поновлення. За наслідками розгляду її заяви відділом ДВС 06.02.2017 року відкрито виконавче провадження та розпочато виконавчі дії, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження. 24 квітня 2017 року у відповідності до постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження дане виконавче провадження було закінчено у звязку з виконанням 24 квітня 2017 року рішення суду про поновлення позивача на посаді, що підтверджується копією вказаної постанови державного виконавця. Як вбачається з матеріалів справи у відповідності до наказу по ТОВ «Редакція газети «Новомиргородщина» № 2 від 27.07.2017 року затверджено штатний розпис на 2017 рік працівників вказаної установи у відповідності до якого до штату внесено посаду відповідального секретаря. Суд не погоджується з поясненнями позивача та її представника, що вказаний штатний розпис не відповідає вимогам законодавства, оскільки він має бути затверджений зборами засновників ТОВ «Редакція газети «Новомиргородщина», оскільки як вбачається зі змісту Статуту ТОВ «Редакція газети «Новомиргородщина», останній не містить вимоги щодо прийняття рішення щодо штатного розпису ТОВ, саме загальними зборами засновників (учасників) ТОВ «Редакція газети «Новомиргородщина». За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині зобовязання керівника ТОВ «Редакція газети «Новомиргородщина» внести до штатного розпису товариства посаду відповідального секретаря, оскільки як вбачається з вищевикладеного починаючи з 27.07.2017 року дана посада внесена до штатного розпису ТОВ «Редакція газети «Новомиргородщина». В судовому засіданні безспірно встановлено та сторонами у ході судового розгляду не заперечувалося, що запис про поновлення позивача на посаді відповідального секретаря у її трудовій книжці здійснено лише 24 квітня 2017 року, що підтверджується як копією самої трудової книжки позивача, актами державного виконавця, вищевказаною постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження та свідченнями свідка начальника Новомиргородського відділу ДВС [PERSON] у відповідності до яких останній пояснив, що на виконанні у очолюваному ним відділі ДВС перебував виконавчий лист про поновлення позивача на посаді відповідального секретаря та остаточно рішення суду було виконано після внесення запису в трудову книжку позивача про її поновлення 24 квітня 2017 року та відповідно закінчено виконавче провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Враховуючи те, що рішення Новомиргородського районного суду від 24 січня 2017 року про поновлення на роботі [PERSON] підлягало негайному виконанню, тобто з 25 січня 2017 року, а запис до її трудової книжки про поновлення було здійснено лише 24 квітня 2017 року, суд вважає за необхідне частково задовольнити позов в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та з урахуванням того що позивач починаючи з 25.04.2017 року по даний час перебувала на лікарняному та відпустці, що сторонами у ході судового розгляду у справі не заперечувалося, вважає за необхідне стягнути на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25 січня 2017 року по 24 квітня 2017 року, з розрахунку що середня заробітна плата відповідального секретаря за один робочий день складала 205,81 гривень, у відповідності до довідки відповідача за № 116 від 12 жовтня 2017 року, в розмірі 14069,04 гривень. В поняття матеріальної шкоди входять - втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"\~( далі Постанова) моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Вирішуючи питання про позов у справі в частині стягнення моральної шкоди, суд враховує, що у відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 5 Постанови, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. У судовому засіданні безсумнівно встановлено, що внаслідок порушення трудових прав позивача ТОВ «Редакція газети «Новомиргородщина»» останній заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в тому, що вона вимушена переживати емоційний стрес, негативні емоції, відчувати моральні переживання та порушення нормальних життєвих звязків, повязаних із необхідністю доводити своє право на працю, вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого повсякденного життя, перебуваючи в закладах охорони здоровя, в тому числі і у звязку з емоційними переживаннями повязаними з порушенням її трудових прав, [PERSON] змушена була по іншому організовувати своє життя. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує характер та обсяг фізичних та душевних страждань, яких зазнала позивачка, характеру немайнових втрат, стану здоров'я [PERSON], тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди та вважає за необхідне стягнути з ТОВ «Редакція газети «Новомиргородщина»» на користь [PERSON] у рахунок відшкодування моральної шкоди - 2000 гривень. Такий розмір відшкодування моральної шкоди відповідає фактичним обставинам справи та тяжкості заподіяних позивачу моральних травм. У відповідності до ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. В судовому засіданні встановлено, що редактором КП «Редакція газети «Новомиргородщина, правонаступником якого є ТОВ «Редакція газети «Новомиргородщина» [PERSON] після отримання рішення суду про поновлення позивача на посаді відповідального секретаря вживалися заходи щодо поновлення [PERSON] на роботі, шляхом винесення наказів за № 5 від 25 січня 2017 року та за № 7 від 01 лютого 2017 року, однак рішення суду про поновлення позивача не вчасно виконане [PERSON], а саме не внесено запис до трудової книжки позивача у встановлені законом строки в тому числі, у звязку з запереченнями позивача. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині покладення на [PERSON] матеріальної відповідальності за незаконне звільнення [PERSON], крім того ні КП «Редакція газети «Новомиргородщина» ні її правонаступник ТОВ «Редакція газети «Новомиргородщина» в судовому засіданні категорично заперечували проти задоволення позову в частині покладення матеріальної відповідальності на [PERSON] та ними перед судом не ставилося питання про відповідальність свого керівника. Разом з тим, суд відмовляє позивачу в частині стягнення на його користь з відповідача витрат на правову допомогу, оскільки позивачем не надано суду належних доказів понесених ним з цього приводу витрат, а також у зв'язку з тим, що правову допомогу надавала особа про яку йде мова у ст.84 ч.1 ЦПК України.

Outcome: partial