Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

Заявниця звернулася до суду із даною заявою в якій вказала, що вони з [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилися двоє дітей. Протягом останніх років спільне життя почало погіршуватися, чоловік систематично вчиняє відносно неї акти домашнього насильства, чим спричиняє душевні страждання, погрожує фізичною розправою, а також застосовує економічне насильство, все це в присутності дітей. Так чоловік звинувачує її в тому, що вона не працює, водночас вона повністю присвячує себе вихованню дітей, які потребують її уваги, а син [PERSON] є інвалідом дитинства, у зв`язку із чим потребує постійного догляду. В судовому засіданні заявниця заяву підтримала, з вказаних підстав. [PERSON] в судовому засіданні щодо заяви заперечив, та пояснив, що він постійно зайнятий матеріальним забезпеченням сім`ї, а дружина не допомагає йому. Вона не здатна підтримувати нормальний побут та моральну атмосферу в сім`ї. Визнає, що між ними виникають на побутовому грунті непорозуміння, із-за небажання нею підтритмувати у будинку елементарну чистоту і порядок, не вміння ладити із його матір"ю, яка подарувала їм нерухомість в якій вони живуть. Не вважає, що допускає будь-яке насильство по відношенню до дружини. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно із п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи Частиною 3 ст. 26 вказаного Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд враховує, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінює ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі та виховують двох малолітніх дітей. З приводу вчинення актів домашнього насильства заявниця зверталася до поліції, що підтверджується відповіддю Коломийського РВП ГУНПв Івано-Франківській області, відповідно до якого звернення [PERSON] зареєстровано та складено відносно [PERSON] протокол про адміністративне правопорушення, який направлено на розгляд до суду. Однак, наявність протоколу не може свідчити перо винуватість особи. Будь-яких інших доказів на підтвердження вчинення чоловіком актів домашнього насильства, на підставі яких відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, заявниця суду не надала. Враховуючи вищенаведене та проаналізувавши викладені у заяві про видачу обмежувального припису обставини, а також надані заявником для підтвердження заяви докази, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих та доведених підстав для застосування відносно [PERSON] обмежувального припису. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed