Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

В серпні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, просив стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої ушкодженням здоров'я внаслідок професійного захворювання з відповідача ПРИВАТНОГО акціонерного товариства «Євраз Суха Балка» - 145 000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з 23.07.2003 року по 17.09.2015 рік працював на підприємстві відповідача, виконуючи обов'язки гірничого робітника, підземного прохідника ш. «Ювілейна», внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Висновком МСЕК від 26.07.2016 року, первинно, йому встановлена втрата працездатності в розмірі 40 %, у зв'язку з таким профзахворюванням, як 20% вібраційна хвороба та 20% радикулопатія. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що тривалий час переносить стійкий ниючий біль та обмеження об'єму рухів в ліктьових, колінних суглобах, в шийному відділах хребта, періодичне оніміння в руках і ногах, болю і обмеження руху плечових, ліктьових та колінних суглобах, болю в кістках, утруднену ходу, швидку втому. Вказав що його стан здоров'я змушує його постійно лікуватись, проходити обстеження у лікарів. Покращення в стані здоров'я не відбувається, з кожним днем відчуває лише погіршення в стані здоров'я. Змінився рівень життєвої діяльності і необхідно прикладати багато зусиль для організації свого життя. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилась, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на ті самі підстави. Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА » до суду не з'явився, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не сповістили. Фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів, згідно ст.197 ЦПК України не здійснюється. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] з 23.07.2003 року по 17.09.2015 рік працював гірничим робітником в підземних умовах (трудова книжка, а.с. 17-18). Висновком МСЕК від 26.07.2016 року первинно йому встановлена втрата працездатності в розмірі 40 %, у зв'язку з таким профзахворюванням, як 20% вібраційна хвороба та 20% радикулопатія, переогляд 01.07.2017 року (а.с.6). Відповідно до акту позивач виконував роботи в умовах впливу шкідливих факторів, які відносяться до 64 класу шкідливості (а.с.4-5.) Відповідно до п.19 акту встановлено, що адміністрацією підприємства відповідача, порушено законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти та нормативи відповідно до вимог нормативних актів. Відповідно до Закону України "Про «Охорону Праці», на підприємство покладено обов'язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача. Таким чином, в судом встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, винними в отриманні позивачем професійного захворювання є відповідач - ПрАТ «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА», на якому позивач тривалий час працював в шкідливих умовах. Як встановлено із матеріалів справи, медичних документів, позивач внаслідок професійного захворювання відчуває стійкий ниючий біль та обмеження об'єму рухів в п/крижовому та шийному відділах хребта, періодичне оніміння в руках і ногах, болю і обмеження руху плечових, ліктьових та колінних суглобах, болю в кістках, утруднену ходу, сухий кашель, швидку втому. Через стан здоров`я він вимушений періодично проходити стаціонарне лікування, йому протипоказана важка праця, довга хода, переохолодження. Позивач не має можливості повноцінно рухатися, відпочивати, має порушення сну, через що відчуває фізичний дискомфорт, перебуває в знервованому стані, не має можливості вести активний спосіб життя, виконуючи звичну роботу по дому, допомагати родині. Через зазначені обставини погіршилися стосунками з членами сім'ї, обмежений в перебуванні в громадських місцях. Покращення в стані здоров'я не відбувається, позивачу встановлений хронічний характер захворювань, і такі обставини в сукупності викликають відчуття неповноцінності та моральні страждання. При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача покращується тимчасово. Постійний характер фізичних страждань через стійкий ниючий біль та обмеження об'єму рухів в п/крижовому та шийному відділах хребта, періодичне оніміння в руках і ногах, частих судом гомілкових м'язів , болю і обмеження руху плечових, ліктьових та колінних суглобах, болю в кістках, утруднену ходу, швидка втома, сухий кашель знаходить також в медичних документах, з яких вбачається, що позивач має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійного захворювання. Фізичний стан, самопочуття з часом не покращується, лікування в медичних установах приносить тимчасовий результат, періодично відбуваються загострення - рецидив хвороб. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що він переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року " Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року , абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Суд прийшов до висновку, що виниклі правовідносини врегульовані статтею 237-1 КЗпП України, яка діяла на момент виникнення правовідносин та якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо мікроклімату, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Встановлюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, наявність вини підприємства, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню вини відповідача, суд вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 20 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. З огляду на акт розслідування причин хронічного професійного захворювання, тривалість роботи на підприємстві відповідача, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги позивача. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави судовий збір - 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial