Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якому в обґрунтування вказує, що вона з відповідачем по справі [PERSON], проживали в не зареєстрованому шлюбі з 2010 року по 2015 рік. Під час спільного проживання із відповідачем в них народилась дитина: [PERSON], [INFO], яка після припинення стосунків залишилася проживати разом із нею. 16 серпня 2016 року [PERSON], шляхом обману забрав дитину та виїхав в с. Дачне Біляївського району Одеської області, де і проживає до цього часу. На прохання побачити та забрати дитину, відповідач категорично відмовляє, на телефонні дзвінки не реагує, та переховує від неї дитину. Звернення до поліції та органів піклування результатів не дали. Вказуючи на зазначені обставини, із врахуванням збільшених вимог, позивач просила визначити місце проживання дитини - [PERSON], [INFO], разом з матір"ю , відібрати дитину у батька - [PERSON] та повернути її матері (а.с.5, 88, 103). Вимоги про стягнення аліментів за заявою позивачки залишені без розгляду та у зв»язку із зміною прізвища позивачки [PERSON] після реєстрації шлюбу, належним позивачем визнано [PERSON] (а.с.129, 149). В судовому засіданні [PERSON] просила позовні вимоги задовільнити та пояснила, що після припинення спільного проживання із [PERSON], донька проживала разом із нею, але в той час коли вона була на роботі, її зателефонувала мати та повідомила, що [PERSON] попросив взяти дитину на кілька днів, щоб завезти на море, але дитину він не повернув. В неї є всі умови для виховання доньки, дитина необхідно готувати до школи. [PERSON] із дитиною невідомо де проживає, оскільки за тими адресами, які він повідомляв суду, він не проживає, про складені акти державним виконавцем. Відповідач працює, а дитина знаходиться із чужими людьми, в дитячий садок не ходить. Відповідач - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що йому не давали спілкуватися із дитиною, але оскільки за дитиною позивачка належним чином не доглядала, він забрав доньку до себе і вона проживає разом із ним , за місцем його реєстрації. Дитина не хоче жити із матір»ю, про що є висновок експерта, він працює, але більше часу знаходиться вдома і має можливість виховувати дитину. Представник органу опіки та піклування Любашівської РДА Котюжинська І.В., яка діяла за дорученням, позовні вимоги підтримала повністю. Орган опіки та піклування Біляївської РДА згідно заяви просив справу розглянути у відсутність представника, при цьому зазначив, що підтримує раніше наданий висновок від 26 січня 2017 року № Л-21-23. Вислухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, допитавши свідків, вислухавши пояснення представника органу опіки та піклування Любашівської РДА та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] із 2010 року по 2015 р. проживали однією сім»єю без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання, [INFO] року в них народилася донька [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.9). В подальшому сторони по справі почали проживати окремо, та дитина залишилася проживати разом із матір»ю за адресою [ADDRESS], де і була зареєстрована (а.с.12, 14). Проте, в серпні 2016 року відповідач без згоди позивачки забрав дитину та перевіз проживати за місцем свого проживання в с.Дачне Біляївського району. Тобто, судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо місця проживання дитини, який грунтується на особистих неприязних стосунках між батьками. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.160 СК України , місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків Частинами 1, 2 ст.161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину на проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 р., в усiх дiях щодо дiтей, незалежно вiд того, здiйснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соцiального забезпечення, судами, адмiнiстративними чи законодавчими органами, першочергова увага придiляється якнайкращому забезпеченню iнтересiв дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р., у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральності та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір»ю. Виходячи з аналізу вказаних правових норм, для розлучення малолітньої дитини з матір»ю мають бути встановлені виняткові обставини, які визначені у ч. 2 ст. 161 СК України. Проте, таких виняткових обставин судом не встановлено. Як встановлено судом, донька сторін є малолітньою дитиною, відповідно до довідки Дошкільного навчального закладу Зеленогірського ясла-садку «Сонечко» Любашівської районної ради Одеської області № 176 від 03.01.2017 року дитина [PERSON], [INFO] відвідувала дошкільний заклад постійно з 14.09.2015 року по 08.08.2016 року (а.с. 15). Згідно характеристики дошкільного навчального закладу Зеленогірського ясла-садку «Сонечко» Любашівської районної ради Одеської області № 17 від 03.01.2017 року на дитину [PERSON], [INFO], за час відвідування закладу дівчинка була завжди доглянутою, чистенькою, усміхненою, емоційною, позитивною, не була агресивною, швидко сходилася з дітками та дорослими. В дитячий заклад її приводили мати та бабуся [PERSON] (а.с. 16). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 31 серпня 2017 року [PERSON] - мати неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] проживає в найманій квартирі [ADDRESS]. Квартира з газовим опаленням, складається з однієї житлової кімнати, ванної кімнати, кухні. Матеріально-побутові умови матері повністю відповідають всім необхідним потребам дитини. Дитина забезпечена спальним місцем, місцем для відпочинку, одягом. Станом на 31.08.2017 року мати [PERSON] забезпечена всіма належними умовами для проживання своєї доньки [PERSON] (а.с. 125). Відповідно до характеристики № 30/02-12 від 30.01.2017 року, виданої Гвоздавською сільською радою Любашівського району Одеської області позивачка характеризується позитивно(а.с. 11). Згідно довідки № 1 від 10.01.2017 року ПП «Юг-Агросервіс» [PERSON] прийнята на роботу згідно наказу № 2 від 10.01.2017 року на посаду менеджера з торгівлі ПП «Юг-Агросервіс», з посадовою заробітною платою в розмірі 3200 грн. (а.с. 24). З огляду на зазначене, позивач має постійне місце проживання, джерело існування, працює, має всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Орган опіки та піклування Біляївської районної державної адміністрації Одеської області прийшов до висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої [PERSON], [INFO] за місцем проживання матері [PERSON], [INFO] (а.с. 10). Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 19.04.2017 року в позові [PERSON] до [PERSON], органу опіки та піклування Біляївської РДА про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів було відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 22.06.2017 року рішення Біляївського районного суду Одеської області залишено без змін (а.с.200-210). При цьому, суд не приймає до уваги пояснення [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON] про те, що мати належним чином не доглядала за донькою та коли батько забрав дитину, вона була неохайно одягна, не причесана, оскільки зазначені обставини спростовуються дослідженим в судовому засіданні доказами, зокрема довідкою та характеристикою Дошкільного навчального закладу Зеленогірського ясла-садку «Сонечко». Також суд не приймає до уваги висновок спеціаліста із психологічного дослідження дитячо-батьківських відносин від 20 січня 2017 року, який надано [PERSON], в якому зазначено, що дитина [PERSON] боїться , що її забере мати. Так, після дослідження даного висновку судом було встановлено, що даний висновок зроблено без спілкування з позивачем та спеціалістом не досліджувались відносини матері з дитиною. Тобто, спеціалістом досліджено лише докази надані заявником. Крім того, слід звернути увагу, що даний висновок був виготовлений на замовлення [PERSON], а не суду, в зв'язку з чим експерт не був попереджений про відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України. В результаті цього, суд не приймає до уваги вищевказаний висновок спеціаліста, оскільки він є неповним та не з'ясовано всебічно обставини справи. Тому, з урахуванням усіх вищезазначених обставин справи, маючи на меті, перш за все, інтереси дитини, приймаючи до уваги її малолітній вік, коли вона особливо гостро потребує саме материнського догляду, суд вважає необхідним визначити місце проживання дитини разом з матір'ю [PERSON]. Разом із тим, згідно положень ст.162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Оскільки відповідач самочинно, без згоди позивачки змінив місце проживання доньки, із приводу чого позивачка зверталася до правоохоронних органів (а.с.21), після чого мати дитини не має можливості вільно брати участь у спілкуванні та вихованні дитини, і відповідачем не надано та судом не встановлено належних та переконливих доказів, що за місцем проживання позивача є реальна загроза життю та здоров'ю дитини або обставини змінилися так, що повернення суперечить інтересам малолітньої дитини, є передбачені законом підстави для відібрання її від батька та передачі матері. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала.

Outcome: approved