Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» 28.08.2015 року звернулось до районного суду з позовом, в якому прохало стягнути з [PERSON] на його користь 23265,42 грн. заборгованості за кредитним договором і судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60грн. При цьому вказувало, що 02.12.2013 року [PERSON] уклав з банком кредитний договір і отримав у кредит 8000грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30.00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення по закінченню строку дії картки. Відповідач не виконав покладені на нього обов"язки по поверннню боргу, через що утворилась заборгованість за кредитом в сумі 8299,58грн; заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 11731,77грн, заборгованість за пеню та комісією в сумі 1650,00 грн; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500 грн, штраф (процентна складова) 1084,07 грн, а всього 23265,42 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, направив до суду листа, в якому позов підтримував і прохав його задовольнити, посилаючись на порушення боржником умов кредитного договору, погоджувався на заочний розгляд справи. [PERSON] в судове засідання не зявився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, про прничину неявки суд не поавідомив, заперечень проти позову не направив. Враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи і відсутність сторін в судовому засіданні, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наданих доказів в порядку ст. 224 ЦПК України без фіксування процесу технічними засобами. Вивчивши надані позивачем докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному повному об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Судом встановлено наступні факти і відповідні ним правовідносини. Встановлено, що згідно кредитного договору без номера від 02.12.2013 року відповідач отримав у позивача 8000,00грн в кредит і зобовязувався сплачувати 30,00% річних на залишкову суму заборгованості за користування кредитом ( аркуш -6-32). За розрахунком, наданим позивачем, відповідачу нарахований до сплати борг в сум 23265,42грн (аркуш 3-5). Вимога позивача про виконання зобовязань по погашенню боргу до боржника, не була виконана відповідачем. У зазначений у вимозі термін борг відповідачі не повернули і згідно ст.1049 ЦК України, яка передбачає, що позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та якості, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором, повинні сплатити суму боргу і інші вимоги позивача передбачені ст. 625 ЦК України і умовами договору. Відповідно до норм статей 610,612, 625, 629 ЦК України - договір є обов»язковим до виконання, порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, зазначених змістом зобов»язання, боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов»язання, або не виконав його у строк, встановлений договором, та не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлений договором строк, як закріплено нормами статей 526,530 ЦК України. Одним із видів порушення зобов»язання є прострочення - невиконання зобов»язання в обумовлений сторонами строк. Так, відповідачем у строки, передбачені договором не вносились нараховані до сплати суми, через що утворилась заборгованість і нараховані штрафні санкції, а тому, він визнаний таким, що не виконав зобов»язання. За ст. 1052 ЦК України позикодавець має право вимагати від позичальника повернення позики і сплату процентів, якщо інше не передбачено договором. Виходячи із вимог даних статей з позивача, який прострочив виконання зобов»язання за кредитним договором без номера від 02.12.2013 року, підлягає стягненню заборгованість заборгованість за кредитом в сумі 8299,58 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 11731,77 грн, заборгованість за пеню та комісією в сумі 1650,00 грн; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500 грн, штраф (процентна складова) 1084,07 грн, а всього 23265,42 грн. За статтею 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено часткового, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог. Суд дійшов висновку, що [PERSON] не виконав зобовязання за договором кредитування, а тому з нього підлягають стягненню на користь ПАТ КБ «Приватбанк» зазначена вище сума боргу і витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 526, 530, 610, 612, 625, 629, 1047- 1052 ЦК України, ст.ст.5-14, 88, 197, 209,213, 214,215, 224, 225 ЦПК України суд,

Outcome: approved