Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права на приватизацію та зобов`язання вчинити певні дії, посилаючись на наступне. Він з 11.09.1987 року зареєстрований і до теперішнього часу постійно проживає в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується штампом в його паспорті та довідкою з місця реєстрації. Крім цього, за даною адресою проживає та зареєстрована його родина (дружина [PERSON] , син [PERSON] , донька [PERSON] та онук [PERSON] ), що також підтверджується довідкою про склад сім`ї наймача квартири. КП «НМБТІ» 08.02.2019 року був виготовлений технічний паспорт на квартиру, що складається з двох кімнат. Протягом тривалого часу (тридцять два роки) проживання у вищевказаній квартирі ним належним чином сплачувались необхідні житлово-комунальні платежі та експлуатаційні послуги, проводився капітальний ремонт з метою поліпшення житлових умов, що є підтвердженням того факту, що він відкрито і безперервно користується квартирою тривалий період та утримує житло у задовільному технічному стані. З метою отримання законного права на приватизацію квартири, він звернувся до Управління комунального майна із відповідною заявою. Однак, листом № 1281/19 від 18.11.2019 року йому було відмолено у наданні згоди на приватизацію квартири через те, що ним не був наданий ордер про надання житлової площі, який є підставою для вселення в квартиру та копія укладеного договору найму. Вважає дії відповідача незаконними і такими, що порушують його права, передбачені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Відповідно до п.3 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Відповідно до п.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до п.18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженою Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16.12.2009 N 396, громадянином до органу приватизації подаються: - оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; - копія документа, що посвідчує особу; - технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; - довідка про склад сім`ї та займані приміщення; - копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); - документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; - копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; - заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. Ним були надані всі документи, необхідні для отримання згоди на приватизацію квартири, які посвідчують його законне право користування квартирою. Вважає, що за наявності реєстрації місця проживання у відповідній квартирі, відповідач не має права вимагати від нього надання копії ордера про виділення жилої площі. Крім того, відповідно до п.69 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 pоку № 470, ордер дійсний протягом 30 днів. Вона та її бабуся протягом 30 днів з дня видачі їм ордеру вселились в надану їм квартиру, бабуся прописалась в ній, а вона зареєструвалась в ній у 1993 році. Після спливу 30 днів ордер автоматично втратив свою силу, а вона не зобов`язана зберігати документ, який втратив юридичну силу. Приватизаційні житлові чеки нею не використовувались. Інших позовів щодо цього ж спору між тими ж сторонами в провадженні суду немає. Досудовий порядок вирішення спору, який полягає у її зверненні до Управління комунального майна та відмові у наданні дозволу на приватизацію займаного майна нею вичерпаний. За таких обставин звернувся до суду. В судове засідання сторони не прибули, надали заяви про розгляд справи у свою відсутність, позивач на задоволенні позовних вимог наполягав, представник відповідача просив винести рішення, згідно з чинним законодавством. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.\~\~ Відповідно до ст.345 ЦК України, фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Згідно зі ст.8 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду", спори, що виникають при приватизації квартир державного житлового фонду, вирішуються судом. Відповідно до ст.9 Житлового Кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Як встановлено в судовому засіданні, позивач з 11.09.1987 року зареєстрований і до теперішнього часу постійно проживає в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується штампом в його паспорті (а.с.21-22) та довідкою з місця реєстрації (а.с.8-9). Крім цього, за даною адресою проживає та зареєстрована родина позивача (дружина [PERSON] , син [PERSON] , донька [PERSON] та онук [PERSON] ), що також підтверджується довідкою про склад сім`ї наймача квартири. КП «НМБТІ» 08.02.2019 року був виготовлений технічний паспорт на квартиру, що складається з двох кімнат (а.с.11-14). Протягом тривалого часу (тридцять два роки) проживання у вищевказаній квартирі позивачем та його родиною належним чином сплачувались необхідні житлово-комунальні платежі та експлуатаційні послуги (а.с.15-20), проводився капітальний ремонт з метою поліпшення житлових умов, що є підтвердженням того факту, що позивач відкрито і безперервно користується квартирою тривалий період та утримує житло у задовільному технічному стані. З метою отримання законного права на приватизацію квартири, позивач звернувся до Управління комунального майна із відповідною заявою (а.с.7). Однак, листом № 1281/19 від 18.11.2019 року йому було відмолено у наданні згоди на приватизацію квартири через те, що ним не був наданий ордер про надання житлової площі, який є підставою для вселення в квартиру та копія укладеного договору найму (а.с.6). Позивачем були надані всі документи, необхідні для отримання згоди на приватизацію квартири, які посвідчують його законне право користування квартирою. Відповідно до ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Згідно з п.3 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Відповідно до п.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Згідно з п.18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженою Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16.12.2009 N 396, громадянином до органу приватизації подаються: - оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; - копія документа, що посвідчує особу; - технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; - довідка про склад сім`ї та займані приміщення; - копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); - документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; - копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; - заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. Відповідно до п.69 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 pоку № 470, ордер дійсний протягом 30 днів. В судовому засіданні було також встановлено, що приватизаційні житлові чеки позивачем не використовувались (а.с.10). Відповідно до ст.61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до п.11 ст.8 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду», спори, що виникають при приватизації квартир державного житлового фонду, вирішуються судом. Таким чином, суд вважає, що право позивачки на приватизацію квартири може бути визнано в судовому порядку, оскільки вона вселилась і зареєструвалась у зазначеній квартирі з дотриманням встановленого законом порядку в якості наймача житлового приміщений та набула в зв`язку з цим права користування займаним житлом. Крім того, неправомірність проживання позивачки в спірній квартирі ніхто не оспорює, а відсутність одного лише ордеру про надання житлової площі не позбавляє позивачку можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири. З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved