Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: 22.12.2016р. [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення витрат на придбання будівельних матеріалів та виконаних будівельних робіт. 31.10.2017р. [PERSON] звернувся із заявою про збільшення позовних вимог. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що в період з 15.01.2013р. по 30.12.2015р. він проживав у шлюбі з дочкою відповідача [PERSON] , який зареєстрований у виконавчому комітеті Гаврилівської сільської ради, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, актовий запис № 1. Під час одруження у них народилась дочка [PERSON] - [INFO] . 14.11.2014р він зареєструвався у домоволодінні [PERSON] , що знаходиться в [ADDRESS] , а фактично він почав проводити будівельні роботи у даному домоволодінні починаючи з листопада 2012 року. З моменту проживання у житловому будинку [PERSON] , який вказаний, він купив за власні кошти та вклав у житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , для ремонту і осучаснений, а саме, плитку на підлогу у прихожій, вартістю 2000 грн.; плитку на підлогу у кухні, вартістю 2000 грн.; гіпсокартон у 4 кімнатах, вартістю 2500 грн.; лінолеум у ванній, вартістю 1000 грн.; світильник, вартістю 1500 грн.; розчин на заливку бетонної стяжки, вартістю 5000 грн., металопрофіль, вартістю 3713 грн., рівний лист, аксесуари та ізоляційні матеріали для встановлення металочерпиці, вартістю 3883 грн.; клей до пінопласту універ, вартістю 840 грн.; пінопласт ПСБ, вартістю 4343,10 грн.; сітку фасадну, вартістю 885 грн.; дюбель до пінопласту, вартістю 660 грн.; бур, вартістю 40,50 грн.; пінопласт, вартістю 723,85 грн., вагонку на другий поверх, вартістю 5000 грн.; щебінь під бетону стяжку, вартістю 3500 грн.; ламінат в 3 кімнатах, вартістю 6000 грн. А також він утеплив житловий будинок, встановив частину паркану, виготовив ковані двері до веранди, провів воду, парове опалення, штукатурку стін до двох кімнат, кухні та коридорі, встановивши дерев`яні сходи на другий поверх, обладнав ванну кімнату, тобто витратив на придбання будівельних матеріалів та виконав будівельних робіт на загальну суму 100000 грн. Відзиву на позовну заяву відповідач не подав. Стислий виклад позицій сторін: Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги за позовом, який в подальшому збільшили підтримали повністю з підстав, зазначених в них, просили суд постановити рішення, яким постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь позивача 100000 гривень витрат на будівельні матеріали та витрати на проведення будівельних робіт, а також стягнути з відповідача користь всі судові витрати. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечили обставини на які посилається позивач, вважають їх безпідставними.Відповідач суду пояснив, що він є власникомдомоволодіння [ADDRESS] . З 14.11.2014р. позивач зареєструвався в належному йому домоволодінні в зв`язку одруженням. Їх шлюб розірвано 30.12.2015р. Станом на 11.10.2016р. [PERSON] на час звернення з позовом не проживав в належному йому будинку більше року., зазначає, що [PERSON] , не надано належних доказів на підтвердженн япозовних вимог. Вважають позовні вимоги безпідставними. Просять відмовити в задоволені позову. Процесуальні дії у справі: 11.10.2016р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. 22.12.2016р. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про стягнення витрат на придбання будівельних матеріалів та виконаних будівельних робіт. Ухвалою суду від 22.12.2016р. позови об`єднано в одне провадження. Ухвалою суду від 26.04.2017р. прийнято відмову позивача за первісним позовом [PERSON] від позовних вимог до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення витрат на придбання будівельних матеріалів та виконаних будівельних робіт - закрито в частині первісного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. Ухвалою суду від 19.03.2018р. призначено будівельно-технічну експертизу. Ухвалою суду від від 18.09.2019р. відновлено провадження по справі. Ухвалою суду від 26.01.2021р. відмовлено в призначені додаткової будівельної- технічної експертизи. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що позивач [PERSON] проживав у шлюбі з дочкою відповідача - [PERSON] , який зареєстрований 15.01.2013р. у виконавчому комітеті Гаврилівської сільської ради Надвірнянського району, Івано-Франківськї області, актовий запис № 1 (а.с. 9). Під час одруження у них народилась дочка: [PERSON] - [INFO] (а.с. 10). Після одруження позивач [PERSON] , як чоловік дочки відповідача, проживав у домоволодінні, що знаходиться в [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності відповідачу [PERSON] ,та з 14.11.2014 зареєструвався у даному домоволодінні (а.с. 10). Відповідач [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS] , що підтверджується свідоцвом про право власності від 12.10.2014р, яке видано реєстраційною службою Надвірнянського районного управління юстиції, Івано-Франківської області, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.10.2014 (а.с. 7-8). Рішенням Надвірнянського районного суду від 30.12.2015 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, неповнолітня дитина залишена проживати з матір`ю (а.с. 9). Згідно акту обстеження, складеного депутатом Гаврилівської сільської ради від 15.07.2016 встановлено, що при обстеженні умов проживання сім`ї [PERSON] зять [PERSON] не проживає на протязі року в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Відповідно до висновку експерта за №015/09-02019 від 06.09.2019 вартість будівельних робіт у житловому будинку за адресою [ADDRESS] становить 436553 грн. 00 коп. (а.с. 165-171) Встановлені у висновку обставини підтвердив допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] . Застовані норми права та мотиви з яких виходить суд: Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Як закріплено положеннями статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 62 СК України). За правилами частини першої статті 69 та частини першої статті 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Отже, той з подружжя, хто вважає майно своїм особистим, повинен належними та допустимими доказами це довести. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року (справа № 6-843цс17). Відповідно до положень статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» судам роз`яснено, що право вимагати стягнення витрат на проведення ремонту будівлі, що належить власникові, у членів сім`ї власника виникає лише у випадку, якщо їх затрати на ремонт жилого приміщення перевищували покладений на них статтею 156 ЖК України обов`язок. Позивач [PERSON] вселився в дане житло, як член сім`ї та проживав у будинку батька дружини та користувався житловим приміщенням з 2014р. по 2015р. як чоловік дочки власника будинку та член сім"ї власника житла. В обгрунтування позову позивач ствердив, що ще з 2012 року до реєстрації шлюбу і за період проживання подружжя у домоволодінні [ADDRESS] належному на праві власності відповідачу, він за власні кошти проводив будівельні та ремонтні роботи в будинку на загальну суму 100000 грн. На підтвердження будівельних робіт позивачем надано видаткову накладну №1333 від 24.09.2014р. СПД [PERSON] про придбання будівельних матеріалів на суму 7492 грн. 45 коп. на ім`я [PERSON] (а.с. 42), накладну № 732 від 02.10.2014 СПД [PERSON] на придбання будівельних матеріалів на суму 14105 грн. 00 коп. на ім`я [PERSON] (а.с. 90), кошторис Стиль 2014 року замовник -Гаврилівка на суму 3883 грн. 00 (а.с. 43), Акт-здачі прийняття робіт від 31.03.2013 на ім`я [PERSON] із зазначенням адреси [ADDRESS] , та товарний чек № кнк-0120730 від 31.01.2013 на суму 6233,95 грн. (а.с. 117-118). Однак вказані докази підтверджують, що позивач придбавав будівельні матеріали на ремонт житлового будинку по [ADDRESS] , в якому проживала його сім`я для покращення умов проживання, чого не заперечується стороною відповідача. З показань свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вбачається, що позивач проводив ремонтні роботи за час проживання подружжя в належному відповідачу будинку. Відповідно до висновку експерта за № 015/09-02019 від 06.09.2019 визначено дійсну вартість будівництва житлового будинку (будівельних матеріалів в точних цінах), визначених витратним підходом та становить 436553 грн. 00 коп., однак в зв`язку з відсутністю кошторисної документації визначати вартість виконаних [PERSON] будівельно-оздоблювальних, внутрішньо-оздоблювальних, установчих, зварювальних робіт в належному відповідачу [PERSON] житловому будинку за адресою [ADDRESS] , не надається. Разом з тим ні в резолютивній частині висновку, ні в дослідницькій його частині немає інформації про те, що ці ремонтно-будівельні роботи, вартість яких станом на момент проведення експертизи становила 436553 грн. 00 коп., були здійснені, власне, після укладення між сторонами шлюбу. Отже, висновок експерта по переліку ремонтно-будівельних робіт та їх вартості, які, не мають жодного доказового значення для вирішення даного спору по суті, а, окрім висновку експерта, позивачем не надано жодного належного доказу, з якого можна було б встановити сам факт здійснення у житловому будинку поліпшень під час перебування сторін у шлюбі та їх вартість, а також той факт, що такі поліпшення здійснені внаслідок трудових чи грошових затрат одноосібно позивача за його власні кошти. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст.ст. 77-79 ЦПК України. Таким чином суд дійшов висновку, що позивач, як член сім`ї власника житлового будинку вселився в нього як чоловік дочки, проживав разом з ними у будинку, що належить відповідачу, користувався жилим приміщенням нарівні з власником будинку, та був зобов`язаний брати участь у витратах по утриманню будинку і прибудинкової території та проведенню ремонту. Враховуючи наведене суд вважає, що позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів, що він проживаючи у шлюбі за власні кошти провів ремонтні та будівельні ремонти у належному на праві власності відповідачу житловому будинку та затрати на ремонт жилого приміщення перевищували покладений на нього статтею 156 ЖК України обов`язок. Отже у позивача відсутнє право вимагати стягнення витрат на проведення ремонту будівлі, що належить власникові. Суд дійшов висновку, що такі роботи проводилися з метою підтримання у належному статті житла для проживання у ньому сім`ї, затрати на ремонт здійснено в межах, визначених положеннями статті 156 ЖК України, а жодних договорів між сторонами щодо розміру участі у витратах по утриманню житлового будинку і прибудинкової території, проведенню ремонту не укладалося. Здійснені ремонтні роботи є невід`ємною частиною домоволодіння та не є окремим об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому розподілу не підлягають. Така ж позиція викладена у постанові ВС/КЦС у справі № 645/1601/16-ц від 24.06.2020. Разом з цим, позовних вимог про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя позивач не заявляв. Враховуючи встановленні обставини суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення вартості ремонтних робіт та будівельних робіт в сумі 100000грн. та відповідно судових витрат- за безпідставністю. На підставі ст. 3, 57,60, 70 СК України, ст. 156, ЖК України, ст. 316,368 ЦК України,

Outcome: dismissed