Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні житлом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], в якому мешкає спільно зі своєю дружиною з моменту реєстрації по теперішній час. Крім них, у вищевказаному житловому будинку зареєстрований і відповідач по справі [PERSON] Однак, починаючи з 2013 року та по теперішній час у вищевказаному житловому будинку останній взагалі не мешкає, оскільки змінив місце свого фактичного прожи\-вання за адресою: [ADDRESS]. Факт реєстрації [PERSON] для нього несе додаткові витрати по утриманню будинку та сплаті комунальних платежів. Тому звернувся до суду і просить усунути йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження житловим будинком [ADDRESS], визнавши [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги свого довірителя підтримав та просив суд усунути йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Проти ухвалення заочного рішення справи не заперечував. Відповідач судове засідання не з'явився, про дату слухання справи був повідомлений належним чином. Однак, в зв'язку з тим, що конверти до суду повертались з відмітками "За строками зберігання" (а.с.23), був також повідомлений й оголошенням на офіційному веб-порталі Судової влади (а.с .45). Відповідно до ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов"язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно зі ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2.4.7.11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності прав приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Згідно із ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71. 72, 116. 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення: про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст.3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних реєстраційному органу. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено в судовому засіданні, позивач є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.10-22), в якому мешкає спільно зі своєю дружиною з моменту реєстрації по теперішній час (а.с.23-25). Крім них, у вищевказаному житловому будинку зареєстрований і відповідач по справі [PERSON] (а.с.26). Однак, з 2013 року та по теперішній час у вищевказаному житловому будинку останній не мешкає (а.с.27). Реєстрація [PERSON] для позивача несе додаткові витрати по утриманню будинку та сплаті комунальних платежів. Факт непроживання відповідача в квартирі позивача підтверджується також й показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що вона - сусідка позивача 40 років. Добре знає його родину. З 2012 року відповідач кудись подівся і більше вона його не бачить. Де він, не знає. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона сусідка позивача 53 роки. Добре знає його сім'ю і відповідача також. Відповідача не бачила з 2012 року, де він - не знає. Суд, даючи оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, дійшов висновку про те, що відповідач створює позивачу перешкоди у користуванні належним йому на праві власностібудинокм, оскільки примушує нести додаткові матеріальні витрати, а також перешкоджає вільному розпорядженню належним йому майном. За таких обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст.391 ЦК України,

Outcome: approved