Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, в якому просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 827,00 грн та моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначив, що вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07.12.2017 року у справі № 235/5416/17 [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що в грошовому еквіваленті складає 680,00 грн. Судовим розглядом встановлено, що 18 вересня 2017 року близько 20.00 години [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , знаходився у дворі вказаного багатоквартирного будинку. В цей час поруч проходив мешканець цього ж будинку [PERSON] , з яким у [PERSON] склались довготривалі неприязнені стосунки. На грунті цих стосунків між зазначеними особами знов відбулась сварка, під час якої [PERSON] , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто, діючи з прямим умислом, завдав [PERSON] один удар долонею лівої руки в область обличчя, внаслідок чого завдав йому фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень. Позивач був визнаний потерпілим у зазначеному кримінальному провадженні. Внаслідок скоєного відносно нього [PERSON] кримінального правопорушення йому заподіяні збитки, які складають з майнової та моральної шкоди. Хоча діями [PERSON] йому не було завдано тілесних ушкоджень, однак наслідком нанесеного йому [PERSON] з великою силою удару по життєво важливому органу - голові сталося погіршення стану його здоров`я, через що він змушений був звернутися до лікарських закладів, пройти призначені йому медичні процедури ( в тому числі і платні) та призначене лікування. Так, в період з 27.11.2017 року по 19.02.2018 року він декілька раз звертався за наданням медичної допомоги до медичного центру «Неоскін», де проходив обстеження за власний рахунок та придбав ліки, призначені йому лікарем за результатами обстеження. Всього на лікування наслідків удару, нанесеного йому [PERSON] , він витратив 827 грн. Крім того, неправомірними діями [PERSON] йому було завдано моральну шкоду, оскільки внаслідок удару він відчував сильний фізичний біль. Нанесений [PERSON] удар викликав погіршення стану його здоров`я, загострив та прискорив протікання захворювання - атрофії ДЗН ока. Це був вже третій раз, коли [PERSON] побив його. Вчинення ним таких протиправних дій знов викликало у позивача велике емоційне потрясіння та призвело до нервового стресу. Дії [PERSON] він сприйняв, як особисту образу, яку йому було завдано на вулиці, в людному місці, на очах сторонніх осіб та сусідів по будинку, в якому він мешкає та має репутацію добропорядною людини. Безпідставність та раптовість дій [PERSON] викликала у нього тривале занепокоєння в тому, що він будь-якого часу може повторно вчинити протиправні дії щодо його прав та майна, при цьому тривалий час залишаючись непокараним. Внаслідок цього порушилась його рівновага, що знайшло відображення в стосунках з членами його родини, спілкуванні з оточуючими. Внаслідок дій [PERSON] були порушені його життєві зв`язки і спосіб життя, він змушений був звертатись до правоохоронний органів з відповідною заявою про злочин, неодноразово відвідувати відділ поліції, з`являтись до суду, що призвело до того, що він менша часу проводив зі своєю сім`єю та близькими. Розмір заподіяної йому моральної шкоди він оцінює в 20000,00 грн. 02.10.2020 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Філь О.Є. Ухвалою судді від 05 жовтня 2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 20 листопада 2020 року було закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду на 09 грудня 2020 року. 09 грудня 2020 року позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих причин, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про вручення судової повістки (а.с. 26) ). Розгляд справи було відкладено на 12 січня 2021 року. 12 січня 2021 року в судове засідання позивач [PERSON] не з`явився повторно з невідомих причин, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за допомогою СМС-повідомлення (а.с. 30), заяви про розгляд справи за його відсутності позивач не надав. Будучи своєчасно повідомленим про час і місце розгляду справи, позивач не скористався правом повідомити суд про розгляд справи за його відсутності, про причини повторної неявки суд не повідомив. Ухвалою суду від 12 січня 2021 року позов [PERSON] залишено без розгляду, позивачу роз`яснено право звернутися до суду повторно. Постановою Донецького апеляційного суду від 21 вересня 2021 року було скасовано ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 січня 2021 року та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. З огляду на вказане, в розумінні ст. 280 ЦПК України наявні умови для проведення заочного розгляду справи. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини на які посилались сторони, як на підставі своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатній і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07.12.2017 року у справі № 235/5416/17 [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що в грошовому еквіваленті складає 680,00 грн. Вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07.12.2017 року у справі № 235/5416/17 встановлено, що 18 вересня 2017 року близько 20.00 години [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , знаходився у дворі вказаного багатоквартирного будинку. В цей час поруч проходив мешканець цього ж будинку [PERSON] , з яким у [PERSON] склались довготривалі неприязнені стосунки. На грунті цих стосунків між зазначеними особами знов відбулась сварка, під час якої [PERSON] , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто, діючи з прямим умислом, завдав [PERSON] один удар долонею лівої руки в область обличчя, внаслідок чого завдав йому фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень. Позивач був визнаний потерпілим у зазначеному кримінальному провадженні (а.с. 4-5). Таким чином, вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області відповідач [PERSON] був визнаний винним у вчиненні умисного завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень потерпілому [PERSON] . Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Позивачем надані документи на підтвердження того, що 27.11.2017 року він звернувся на прийом до окуліста зі скаргами на зниження гостроти зору, зі слів скарги з`явились з 28 вересня 2017 року, був побитий, отримав удар в вісочну частину голови, перебував на амбулаторному лікуванні до 19.03.2018 року, проводилась судинна, розсмоктуюча, загально укріплююча терапія (а.с. 6), витрати на лікування склали 827,00 грн (а.с. 7-9). Враховуючи, що вироком суду доведено вчинення відповідачем 18 вересня 2017 року умисного завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень потерпілому [PERSON] , а саме, [PERSON] завдав [PERSON] один удар долонею лівої руки в область обличчя, позивачем не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між ударом, завданим відповідачем долонею руки в область обличчя, який не спричинив тілесних ушкоджень, та зниженням гостроти зору, жодних доказів на підтвердження погіршення стану здоров`я позивача саме внаслідок протиправних дій відповідача суду не надано, то суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в розмірі 827,00 грн задоволенню не підлягають. Разом з тим, внаслідок винних дій [PERSON] позивачу [PERSON] було завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що внаслідок незаконних дій відповідача позивач отримав психологічний стрес, оскільки тривалий час був вимушений переживати події вчиненого злочину, як в ході досудового розслідування, так і в судовому засіданні, тобто змінився звичайний спосіб життя позивача, він був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 500,00 грн., при цьому суд керується принципами розумності та справедливості, виходить з характеру та глибини моральних страждань позивача, їх тривалості, що узгоджується з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5), де вказано, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд враховує, що відповідач завдав позивачу один удар долонею руки в область обличчя, внаслідок чого не спричинив тілесних ушкоджень. Протиправні дії відповідач скоїв 18 вересня 2017 року, а вже 07 грудня 2017 року був ухвалений вирок суду, тобто твердження позивача про те, що дії [PERSON] тривалий час залишались непокараними не знайшли свого підтвердження. Також позивачем не надані докази того, що постраждала його репутація добропорядної людини, погіршились стосунки з членами родини, спілкування з оточуючими. За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 500,00 грн та відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в розмірі 827,00 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, який станом на час звернення до суду з позовом складав 908,00 грн, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 22,70 грн пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial