Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом про розподіл спільно нажитого майна подружжя, який в ході розгляду справи уточнила, зменшивши розмір позовних вимог та просила встановити, що майно, а саме: автомобіль марки Фольксваген Транспортер , днз АВ 19 58 ВН та квартира №16, яка знаходиться в будинку №7, по вулиці Червоноармійській в м. Козятині - є спільною сумісною власністю подружжя набутого за час шлюбу та наявним на час припинення спільного ведення господарства з відповідачем та провести поділ вищевказаного спільно набутого майна подружжя між нею та [PERSON], визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частку квартири під номером шістнадцятим, яка знаходиться в будинку під номером сьомим, по вулиці Червоноармійській в м. Козятині, вартістю 67 205 грн., та стягнути з відповідача на її користь половину вартості автомобіля марки Фольксваген Транспортер, днз. АВ 19 58 ВН - 41 645 гривень, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі . В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 01 березня 1997 року вони з відповідачем уклали шлюб, зареєструвавши його в відділі реєстрації актів громадянського стану Козятинського районного управління юстиції. Від цього шлюбу у них народилася дитина, син [PERSON], [INFO]. З відповідачем припинили сімейні відносини на початку липня 2013 року. Рішенням Козятинського міськрайонного суду від 16 липня 2013 року шлюб між ними було розірвано. За час шлюбу з відповідачем ними було набуте майно, а саме: 23 жовтня 2002 року придбана квартира під номером шістнадцятим, що знаходиться в будинку №7, по вулиці Червоноармійській в м. Козятині, а також придбаний легковий автомобіль марки Фольксваген Транспортер, д.н.з. [NUMBER]. Відповідно до довідки Козятинського ВРЕР від 16.08.2013 року, на ім'я відповідача було зареєстровано 08.05.2010 та знято з обліку для реалізації 23.07.2013 автомобіль Фольксваген Транспортер, днз АВ 1958ВН. Своєї згоди на зняття з обліку для реалізації автомобіля марки Фолькваген Транспортер вона не давала, тому своїми діями відповідач грубо порушив її права, як співвласниці автомобіля. Їй про це стало відомо лише після отримання відповіді з Козятинського ВРЕР на запит адвоката. Тобто, відповідач сам особисто, без її на це згоди зняв з обліку автомобіль для реалізації, тобто маючи намір розпорядитися спільно надбаним ними за час шлюбу майном, і вже після того як нею пред'явлено позов до суду про розірвання шлюбу, продав вказаний автомобіль. Таким чином, відповідач ущемив її права на користування, володіння та розпорядження спільно набутим майном подружжя, яке належить їм обом на праві спільної сумісної власності. Виходячи з рівності часток подружжя в спільно надбаному майні під час шлюбу, вона бажає, щоб відповідач виплатив їй компенсацію за половину вартості автомобіля марки Фольксваген Транспортер, д.н.з. [NUMBER] - 41 645 гривень. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, її вартість на момент придбання складала 15 000 гривень. Так як квартира не підлягає реальному поділу, бо немає можливості з однієї квартири зробити дві окремі, з окремими входами та організацією окремих санвузлів та кухонь, то вона бажає, щоб суд визнав за нею право власності на 1/2 ідеальну частку квартири. Саме ця обставина, що відповідач не бажає добровільно вирішити питання поділу спільно надбаного майна під час подружнього життя, змушує звернутися з цим позовом до суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні уточнений позов підтримала та підтвердила вищенаведені обставини . Пояснила, що з відповідачем за період шлюбу придбали квартиру [ADDRESS] та автомобіль марки Фольксваген Транспортер, днз. АВ 19 58 ВН. Відповідач [PERSON] після подачі позову до суду вигнав її із квартири, що змусило її звертатись до суду з позовом про вселення, та без її згоди, щоб не проводити розподіл майна, продав автомобіль Фольксваген транспортер держномер АВ 1958 ВИ своїй сестрі [PERSON] . Так як квартира не підлягає поділу в натурі, просить виділити їй ? ідеальну частину квартири [ADDRESS]. Крім того просить стягнути з відповідача на її користь вартість ? частки автомобіля Фольксваген транспортер, д.н.з. [NUMBER] в розмірі 41645 грн., так як даний автомобіль був придбаний ними за спільні кошти в період шлюбу, своєї згоди на зняття з обліку для реалізації автомобіля вона не давала . Представник позивача- адвокат [PERSON] позов підтримала та підтвердила вищенаведені обставини. Просить виділити позивачу ? ідеальну частку квартири [ADDRESS] та стягнути з відповідача на користь позивача ? частину вартості автомобіля Фольксваген транспортер д.н.з. [NUMBER] в розмірі 41645 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання 23.04.2018 не з'явився, однак від представника відповідача - [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. Відповідач та представник відповідача [PERSON] 01.12.2014 позов визнали частоково: в частині розподілу квартири позов визнали, в решті позов не визнали та пояснили, що автомобіль Фольксваген транспортер, д.н.з. [NUMBER] не підлягає розподілу, оскільки він був відчужений в період перебування сторін у шлюбі на відшкодування боргу по договору позики між [PERSON] та [PERSON] . Тобто, на період звернення з даним позовом до суду автомобіль Фольксваген транспортер, д.н.з. [NUMBER] вибув із власності відповідача в інтересах сімї, про що позивач [PERSON] знала. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що позов слід задовольнити у повному обсязі. Судом встановлено, що сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі з 01 березня 1997 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-АМ №004403, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Козятинського районного управління юстиції Вінницької області 17 червня 2005 року , за актовим записом № 26 (Т.1 а.с.4). Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12.08.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.12). Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO]. За час шлюбу сторони набули спільне майно, а саме: 23 жовтня 2002 року, відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченому приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу, [PERSON], за реєстром № 1867, ними було придбано квартиру [ADDRESS] (Т.1 а.с.11), а також автомобіль Фольксваген Транспортер, д.н.з. АВ 1958ВН, який відповідно до довідки Козятинського ВРЕВ від 16.08.2013 № 308, 08.05.2010 було зареєстровано на імя [PERSON] та 23.07.2013 знято для реалізації (Т.1 а.с. 6 ). Рішенням Козятинського міськрайонногосуду від 27 березня 2017 року визнано недійсним договір від 23 липня 2013 року про відчуження [PERSON] гр. [PERSON]-сестрі відповідача автомобіля Фольксваген Транспортер , д.н.з.АВ 1958 ВН , також був визнаний недійсним договір позики ,укладений 16 липня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 13 червня 2017 року вищевказане рішення суду було задишено без змін та набрало законної сили 13.06.2017 (а.с. 236-241). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами , встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна , що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно з висновком експертного дослідження Вінницького відділення КНДІСЕ від 08.01.2014, оскільки експерту не був наданий на огляд автомобіль Фольксваген Транспортер , д.н.з.АВ 1958 ВН, тому вартість ідентичного автомобіля Фольксваген Транспортер , 2004 року випуску, з об"ємом двигуна 1.9, технічно справного без пошкоджень, згідно довідкової литератури (Бюлетень авто товарознавця № 73) на ринках України станом на день проведення дослідження становить - 83290 гривень . Дійсна величина ринкової ціни може бити дещо більшою абе меншою від базової ціни за рахунок технічного стану КТЗ, його пробігу та умов експлуатації(а.с.51-59). З урахуванням вищевикладеного, розмір вартості зазначеного автомобіля для поділу майна подружжя, суд визначає , виходячи з вартості цього майна на час розгляду справи, і належним доказом такої вартості є висновок Вінницького відділення КНДІСЕ від 08.01.2014. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду , викладеною у постановах від 21.02.2018 ( провадження № 61-4834св18), від 01.02.2018 (провадження № 61-136св18). Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу\~\~в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Статтею 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд а дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 61 СК України передбачено - об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором - є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. При чому, ч. 2ст. 65 СК України передбачає, що при укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов'язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. \~\~Згідно ст. 68 СК України - розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя - частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна - суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховував, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Статті 69-71 СК України передбачають, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбаченим ЦК України. Статтями 316 та 317 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтями 368, 372 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У разі поділу майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Також,стаття 369 ЦК України вказує, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.п. 22,23,25,30 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК України, ч. 3ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2,3ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.63, ч. 1 ст.65 СК України. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4,5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що оскільки квартира [ADDRESS] придбана [PERSON] в період шлюбу, тому вона є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та підлягає розподілу між ними в рівних частках. Оскільки зазначену квартиру неможливо поділити в натурі з облаштуванням окремих виходів, і відповідачем та його представником в цій частині позов визниний у повному обсязі, тому суд вважає, що дану квартиру необхідно поділити між сторонами в рівних ідеальних частках та визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на ? частку квартири [ADDRESS]. Згідно з розясненнями п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 1 Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя у випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного майна подружжя буде встановлено, що одним з них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби, таке майно або його вартість враховується при поділі . Як зазначено у п. 23,24 даної постанови, що вирішуючи спори між подружжям, суди повинні встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело та час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідач сам особисто, без згоди позивача зняв з обліку автомобіль для реалізації, тобто маючи намір розпорядитися спільно надбаним ними за час шлюбу майном, і вже після того як пред'явлено позов до суду про розірвання шлюбу, продав вказаний автомобіль. Таким чином, відповідач ущемив права позивача на користування, володіння та розпорядження спільно набутим майном подружжя, яке належить їм обом на праві спільної сумісної власності. Автомобіль Фольксваген Транспортер , д.н.з.АВ 1958 ВН не підлягає поділу в натурі , не лише тому , що це неподільна річ , а й тому , що на момент пред'явлення позову автомобіль не був уже власністю подружжя та виведений із володіння та користування. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] ? частини вартості автомобіля марки Фольксваген Транспортер, державний номерний знак [NUMBER] в розмірі 41645грн. Відповідно до положень ст.ст.76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги доведені належними і допустимими доказами, тому позов підлягає задоволенню. Згідно ст. ст.134,142 ЦПК України суд стягує на користь позивача сплачений судовий збір з відповідача в розмірі 1089 грн.

Outcome: approved