Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги тим, що сторони зареєстровані за адресою спірної квартири, однак відповідачка після розірвання шлюбу з позивачем фактично не проживає за місцем реєстрації з квітня 2013 року та не сплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, а також не приймає участі в утриманні даного житла. На даний час, позивач по справі, самостійно несе витрати по утриманню житла, при цьому вимушений сплачувати за житлово-комунальні послуги з урахуванням відповідачки. Факт не проживання відповідачки в квартирі позивач підтверджує наданим суду актом щодо відсутності відповідачки за адресою реєстрації з квітня 2013 року, будь-яких заяв про неможливе проживання та про збереження реєстрації за адресою спірної квартири відповідачка не подавала, будь-яких витрат по утриманню квартири не несе, наміру вселятись до квартири не має. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, однак надав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи Дніпровського районного відділу ГУ ДМС України в м. Києві в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив, однак надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. На підставі ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до частини першої ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має право використовувати його для промислового виробництва. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.11.2006 року та технічного паспорту на квартиру, виданого Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON]. (а.с. 9, 10). Згідно свідоцтва про розірвання щлюбу, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 23.04.2013 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 23.04.2013 року, актовий запис № 144. (а.с. 6) Як убачається з довідки Форми № 3, виданої Житловою ремонтно-експлуатаційною організацією № 412 від 23.02.2015 року, в квартирі [ADDRESS], зареєстровано: [PERSON], [INFO], з 03.12.2004 року; [PERSON], [INFO], з 17.10.2006 року. (а.с. 8) За даними Акту, затвердженого начальником Житлової ремонтно-експлуатаційної організації № 412 від 04.03.2015 року, за свідченнями мешканців комунальної квартири [ADDRESS], [PERSON] з квітня 2013 року по день складання даного Акту не проживає в квартирі [ADDRESS]. (а.с. 7) За нормою статті 156 Житлового кодексу України надано право членам сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, право користуватися цим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їхньому вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Якщо немає угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування житловим приміщенням плата, за користування житловим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Таким чином, цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім ' ї. Пленум Верховного Суду України у постанові „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житловому фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч. 1 ст. 64 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як убачається з матеріалів справи, відповідачка після розірвання шлюбу з позивачем втратила статус члена сім'ї позивача, не проживає в квартирі [ADDRESS], що належить позивачу на праві власності, більше одного року, особисті речі відповідачки у зазначеній квартирі відсутні, наміру проживати в спірній квартирі відповідачка не має, за комунальні послуги не сплачує, факту чинення позивачем перешкод у користуванні квартирою та наявності будь-яких поважних причин, які б перешкоджали відповідачці користуватись спірною квартирою, судом не встановлено. Разом з тим, статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають до задоволення, відповідачку [PERSON] слід визнати такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS], оскільки судом встановлено, що відповідачка більше року у спірній квартирі не проживає, за комунальні послуги не сплачує, наміру вселятись до квартири не має. За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав, в даному випадку шляхом визнання особи відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Дніпровський районний відділ Головного управління державної міграційної служби України в м. Києві, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: approved