Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до відповідачів [PERSON], [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] з позовом про визнання договору поділу нерухомого майна недійсним. В обґрунтування позову зазначено, що 27.10.2008 року позивачем [PERSON], за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], з реєстровим номером 4860, придбано нежитлову будівлю (торгівельний павільйон) літ. «О- 1», загальною площею 169,2 кв.м., що розташований за адресою: м. Харків, пр. Московський, 144. Попередньому власнику - ТОВ «Нордекс-1», зазначена нежитлова будівля належала на праві власності на підставі рішення господарського суду Харківської області від 18.08.2008 року. 06 липня 2012 року рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова за відповідачкою [PERSON] було визнано право власності на нежитлову будівлю літ. «П-1», загальною площею 490,1 кв.м., основною площею 432,0 кв.м., що розташована за адресою: м. Харків, пр. Московський, 144. 12 березня 2013 року [PERSON] уклала договір купівлі-продажу 1/2 частини нежитлових приміщень 7-:-12, загальною площею 249,4 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «П-1», що знаходяться по пр. Московському, 144 в місті Харкові, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Харківського міського нотаріального округу Харківської області та зареєстрований в державному реєстрі прав на нерухоме майно за номером 323626 від 12.03.2013 року. У відповідності до п.1 договору купівлі-продажу 1/2 частини нежитлових приміщень 7-:- 12, загальною площею 249,4 кв.м в нежитловій будівлі літ. «П-1», що знаходяться по проспекту Московському, 144 в місті Харкові належали [PERSON] на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова у справі №2033/4995/12 від 06.07.2012 року, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 31.07.2012 року.Отримавши право власності на 1/2 частину нежитлових приміщень 7-:-12, загальною площею 249,4 кв.м в нежитловій будівлі літ. «П-1», що знаходяться по проспекту Московському, 144 в місті Харкові, на підставі договору купівлі-продажу від 12.03.2013 року, [PERSON] уклав з [PERSON], договір поділу нерухомого майна, що є у спільній частковій власності № 1245 від 10.07.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Харківської області [PERSON].Відповідно до цього договору [PERSON], якій належить ? частина майна на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова у справі № 2033/4995/12 від 06.07.2012 року та [PERSON], якому належить ? частина майна на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] ХМНО Харківської області та зареєстрований в державному реєстрі прав на нерухоме майно за номером 323626 від 12.03.2013 року, домовились про поділ в натурі майна, що знаходиться в спільній частковій власності.Згідно із Договором: [PERSON] переходить право власності на нежитлові приміщення № 7-:-11, 12а, 126, 12в, 12д загальною площею 123,2 кв.м. в літ. «П-1», що знаходиться за адресою: м. Харків, пр. Московський, 144, як на окремий виділений в натурі об'єкт нерухомого майна; [PERSON] переходить право власності на нежитлове приміщення № 12 загальною площею 124,7 кв.м. в літ. «П-1», що знаходиться за адресою: м. Харків, пр. Московський, 144, як на окремий виділений в натурі обєкт нерухомого майна. Позивач вважає, що договір поділу нерухомого майна, що є у спільній частковій власності № 1245 від 10.07.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Харківської області [PERSON] Г.1. між [PERSON] та [PERSON], недійсним оскільки, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Підставою отримання права власності [PERSON] на нежитлові приміщення, які розташовані за адресою м. Харків, пр. Московський, 144, є рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова у справі №2033/4995/12 від 06.07.2012 року, яким за [PERSON] визнано право власності на нежитлову будівлю літ. «П-1» загальною площею 490,1 кв.м., основною площею 432,0 кв.м., що розташована за адресою: м. Харків, пр. Московський, 144. Рішенням Апеляційного суду Харківської області у справі №2033/4995/12 від 09.07.2014 року рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.07.2012 року у цій же справі скасовано, у задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності на нежитлову будівлю літ. «П-1» загальною площею 490,1 кв.м., основною площею 432,0 кв.м., що розташована за адресою: м. Харків, пр. Московський, 144, відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.09.2014 року у касаційній скарзі [PERSON] на рішення Апеляційного суду Харківської області від 09.07.2014 року у справі за позовом [PERSON] до Харківської міської ради, третя особа: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області про визнання права власності на самочинне будівництво, було відмовлено та рішення апеляційної інстанції залишено без змін. Таким чином, на момент укладення договору поділу нерухомого майна, що є у спільній частковій власності (10.07.2014 року), [PERSON] не мала права власності на вищевказані нежитлові приміщення, які є обєктом поділу за цим договором. Крім того, на момент укладення цього Договору (10.07.2014 року) [PERSON] знала про існування рішення Апеляційного суду Харківської області від 09.07.2014 року, оскільки її представники приймали участь у цьому судовому розгляді та знали про результати розгляду справи, а, відповідно, знала і [PERSON], але це не завадило їй укласти правочин, який вона не мала права укладати. У зв"язку із чим позивач просив визнати договір поділу нерухомого майна, що є у спільній частковій власності № 1245 від 10.07.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Харківської області [PERSON] Г.1. між [PERSON] та [PERSON], недійсним. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні\~ позовні вимоги підтримав просив задовольнити, надавши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Крім того, зазначив, що позивач 27.08.2008 року придбав права власності на нежитлову будівлю (торгівельний павільйон) літ. «О- 1», розташовану за адресою: м. Харків, пр. Московський, 144. Протягом 4 років займався реконструкцією цієї будівлі. Відповідачка [PERSON] в 2012 році визнала за собою право власності на цю будівлю, про що позивачу стало відомо при розгляді справи в господарчому суді. Наступного дня, після скасування рішення суду, яким за [PERSON] було визнано право власності, 10.07.2014 року вона уклала договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній власності, на що не мала повноважень та права власності на зазначене майно. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не зявились, про день та час слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином, причини неявки суду не відомі. \~ Представник відповідачів - [PERSON] до судового засідання не зявилась, про день та час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Представник третьої особи приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] [PERSON], в судовому засіданні зазначив, що 10.07.2014 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до нотаріуса [PERSON] з проханням посвідчити договір поділу майна. Дієздатність осіб була перевірена, у нотаріуса на той час не було підстав для відмови у вчиненні нотаріальних дій. У звязку із недобросовісними діями сторін договору відповідачів по справі, договір було посвідчено. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Враховуючи викладене, а також те, що учасники судового розгляду ознайомлені з матеріалами справи і подали для долучення до справи необхідні докази та заперечення на позов, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів, та їх представника, які на неодноразові виклики не зявились до суду. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України\~та законом; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Згідно ст. 13 ЦК України - цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Згідно ст. 317, 319, 364, 367 ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Згідно ст. 203 ЦК України - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 215 ЦК України - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст. 216 ЦК України - недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до п.2, 8\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до частини першої\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. \~ \~ \~ \~Згідно договору купівлі-продажу від 27.10.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], з реєстровим номером 4856, позивачем [PERSON] було придбано нежитлову будівлю (торгівельний павільйон) літ. «О- 1», загальною площею 169,2 кв.м., що розташована за адресою: м. Харків, пр. Московський, 144, про що були внесені відповідні відомості в Державний реєстр правочинів та Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Право власності було зареєстроване КП «Харівське міське бюро технічної інвентаризації» 31.10.2008 року (а.с.9-13,25) Рішенням апеляційного суду Харківської області від 09 липня 2014 року (справа № 2033/4995/2012) було задоволено скаргу [PERSON] та скасовано рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.07.2012 року по справі за позовом [PERSON] до Харківської міської ради, третя особа: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області, за яким за [PERSON] було визнано право власності на спірну нежитлову будівлю. У задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено. (а.с.18-20) Згідно Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.09.2014 року вбачається, що\~ рішення апеляційного суду Харківської області від 09.07.2014 року, яким було скасовано рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.07.2012 року, про визнання права власності за [PERSON] на спірну нежитлову будівлю, та у задоволенні позову [PERSON]В було відмовлено, було залишено без змін. В ухвалі зазначено, що Апеляційний суд Харківської області дійшов правильного висновку, що\~ ухваленням рішення суду першої інстанції про визнання за [PERSON] право власності на спірне нерухоме майно, порушено майнові права\~ [PERSON]. (а.с.22-24) Але вже після скасування 09.07.2014 року рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.07.2012 року, яким за [PERSON] було визнано право власності на спірну нежитлову будівлю, 10.07.2014 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про поділ нерухомого майна, що є спільною частковою власністю, згідно якого [PERSON], якій належить ? частина майна на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова у справі № 2033/4995/12 від 06.07.2012 року та [PERSON], якому належить ? частини майна на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] ХМНО Харківської області та зареєстрований в державному реєстрі прав на нерухоме майно за номером 323626 від 12.03.2013 року домовились про поділ в натурі майна, що знаходиться в спільній частковій власності.Згідно із Договором: [PERSON] переходить право власності на нежитлові приміщення № 7-:-11, 12а, 126, 12в, 12д загальною площею 123,2 кв.м. в літ. «П-1», що знаходиться за адресою: м. Харків, пр. Московський, 144, як на окремий виділений в натурі об'єкт нерухомого майна; [PERSON] переходить право власності на нежитлове приміщення № 12 загальною площею 124,7 кв.м. в літ. «П-1», що знаходиться за адресою: м. Харків, пр. Московський, 144, як на окремий виділений в натурі обєкт нерухомого майна. Згідно п. 2.1. Договору сторони свідчили та гарантували, що вони є повноправними та законними співвласниками майна. На час укладання цього договору майно нікому не продане, не подароване, не відчужено іншим способом, в іпотеці, а також у спорі та під забороною (арештом) не перебуває, права третіх осіб щодо цього майна, як в межах України так і за її межами відсутні (а.с.11) Згідно наданих третьою особою приватним нотаріусом [PERSON] завірених копій документів, що були підставою для укладення оспорюваного договору є - копія рішення Фрунзенського районного суд м. Харкова від 06.07.2012 року, копія договору купівлі-продажу від 12.03.2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], предметом якого була купівля-продаж ? частини спірних нежитлових приміщень, витяги із Державних реєстрів прав на нерухоме майно, особисті документи та коди сторін. Як вбачається з висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 14080, проведеного Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. [PERSON] по заяві представника [PERSON] - [PERSON] про дослідження громадського будинку громадський будинок «Торговельний центр» літери «П-1» загальною площею 810,3 що розташований по проспекту Московському, 144 у м. Харкові не є єдиною нежитловою будівлею, а є нежитловою будівлею з прибудовою, загальна площа якої дорівнює 810,3 кв.м. Окремо розташовані нежитлові будівлі літ. «П-1» загальною площею 360,6 кв.м та літ. «П/1-1» загальною площею 124,7 кв.м за адресою: м. Харків, пр. Московський, 144, не існують. Зазначені літерами «П-1» та «П/1-1» «нежитлові будівлі» в технічних паспортах виготовлених, станом на 02.09.2014, на замовлення [PERSON] та [PERSON], - це приміщення «1?12» нежитлової будівлі з прибудовою громадського призначення «Торговельний центр» в літ. «П-1» загальною площею 810,3 кв.м. При цьому за результатами проведеного обстеження будівлі приміщення загальними площами 360,6 кв.м та 124,7 кв.м - не існують. Громадський будинок «Торговельний центр», зазначений літерою «П-1», розташований по проспекту Московському, 144 у м. Харкові, складається з будівлі з прибудовою загальною площею 810,3 кв.м та будувався поетапно із збільшенням забудови в період з 2010 по 2014 рік. Зазначена в технічних документах та документах на право власності [PERSON] нежитлова будівля літ. «П-1» загальною площею 360,6 кв.м, що розташована за адресою: м. Харків, пр. Московський, 144, та зазначена в технічних документах та документах на власності [PERSON] нежитлова будівля літ. «П/1-1» загальною площею 124,7 кв.м, яка розташована за адресою м. Харків, пр. Московський, 144, - це приміщення, які входять до складу громадського будинку «Торговельний центр» під літ. «П-1» загальною площею 810,3 кв.м, що розташований по проспекту Московському, 144 в м. Харкові та зазначені в технічних паспортах від 08.02.2011, від 20.06.2012, виготовлених на замовлення [PERSON] та у технічному паспорті на будівлю від 14.08.2014. Технічний стан будівельних конструкцій громадського будинку «Торговельний центр» «П-1» загальною площею 810,3 кв.м, що розташований по проспекту Московському, 144 у м. Харкові відповідає стану конструкцій І - нормальний. З характеристикою - «відсутні дефекти та пошкодження, які перешкоджають нормальній експлуатації або знижують несучу здатність або довговічність». Технічний стан досліджуваної будівлі відповідає стану будівлі І - нормальний, з характеристикою - «в будівлі відсутні несучі та огороджуючі конструкції, які відповідають стану конструкцій II (задовільний), III (не придатний для нормальної експлуатації) та IY (аварійний)». Виходячи з технічного стану основних конструктивних та огороджуючих елементів нежитлової будівлі з прибудовою літ. «П-1» загальною площею 810,3 кв. м., який визначений у дослідженні з четвертого питання, подальша безпечна експлуатація громадського будинку «Торговельний центр», що розташований по пр. Московському, 144 у м. Харкові, можлива. (а.с.83-104) Тобто з наданого висновку експертизи вбачається, що нежитлова будівля з прибудовою літ. «П-1» загальною площею 810,3 кв. м., що розташована по пр. Московському, 144 у м. Харкові, має елементи реконструйованої нежитлової будівлі позивача [PERSON] З копій технічних паспортів на громадський будинок «Торгівельний центр», що розташований за адресою: м. Харків, пр.. Московський, 144, від 08.02.2011 року, від 20.06.2012 року та від 14.08.2014 року, наданих позивачем, вбачається, що протягом декількох років проводилась реконструкція спірного нежитлового приміщення та на замовлення позивача проводилась інвентаризація спірного нежитлового приміщення на ім»я [PERSON], була змінена літера нежитлового приміщення з О-1 на П-1, тому суд критично ставиться до ствердження, в запереченнях на позов представника відповідачів, про те, що позивач не має відношення до спірного нежитлового приміщення, у звязку із зносом приміщення, право власності на яке за ним було зареєстровано (а.с.116-137). Згідно копій технічних паспортів на спірне нежиле приміщення на ім»я відповідачів, вбачається, що була проведена інвентаризація лише в вересні 2014 року (а.с.146-158) Згідно рішення Господарського суду Харківської області від 16 жовтня 2014 року задоволено позов ФОП [PERSON] до Харківської міської ради, третя особа: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області про визнання права власності. Визнано за [PERSON] право власності на нежитлову будівлю (громадський будинок «Торгівельний центр») літ. «П-1» загальною площею 810,3 кв.м., що розташована по пр. Московському, 144 у м. Харкові. (а.с.182-188) Але в подальшому постановою Харківського апеляційного господарського суду від 08.12.2014 року зазначене рішення Господарського суду Харківської області від 16 жовтня 2014 року було скасовано, а у задоволенні вимог позивача було відмовлено. Статтею 236 ЦК України\~встановлено, що правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. За положеннями ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Однією з обовязкових умов визнання договору недійсним є порушення, у звязку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Як вбачається з ч.2\~ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення:\~припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Дослідивши та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, у звязку із тим, що відповідач [PERSON] під час укладання договору 10.07.2014 року не була повноправним та законним власником спірного нежитлового майна та не мала права на його укладення, договір не відповідає чинному законодавству. Даним договором були порушені права позивача на спірне майно, тому договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності від 10.07.2014 року, необхідно визнати недійсним. Враховуючи те, що позивач є інвалідом 2 групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення та був звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви, то згідно ст.. 88 ЦПК України судові витрату необхідно стягнути з відповідачів по справі. На підставі ст.ст. 203, 215, 216, 217, 236, 316,317 ЦК України,

Outcome: approved