Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , про поділ спільної сумісної власності подружжя, в якому просив суд: розділити майно, що було набуте за час шлюбу між ним та [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності та виділити в натурі Ѕ частку земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Позов обґрунтований наступними обставинами. 31.07.1992 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб в Першому Малиновському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 511. При реєстрації шлюбу дошлюбне прізвище відповідача « [PERSON] » було змінено на прізвище « [PERSON] ». Як вказав позивач, за час перебування у шлюбі сторони набули право власності на майно: - Домоволодіння та надвірні споруди за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності; - Земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), вартість якої складає 2000000,00 грн.. Позивач вказав, що 06.05.2015 року між ним та відповідачем було розірвано шлюб на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси. Також, як стверджує позивач, після розірвання шлюбу сторони не дійшли згоди про порядок розподілу набутої під час шлюбу земельної ділянки, а питання порядку розподілу домоволодіння, на час звернення до суду із вказаним позовом, перебуває на розгляді Малиновського районного суду м. Одеси (справа № 521/15787/15-ц). 25.11.2019 року позивач звернувся до суду із заявою про уточнення адреси спірної земельної ділянки, зазначивши місце розташування спірної земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи викладене, з урахуванням уточнень, позивач остаточно просив суд: - припинити право спільної часткової власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 665 га, за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. - виділити [PERSON] , в особисте користування Ѕ земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] ( [ADDRESS] ), а саме: земельну ділянку пл. 215,5 кв. м. (у т. ч. земельна ділянка № 1 пл. 47,0 кв. м. з приляганням до фасадної і лівої зовнішніх меж ділянки, земельна ділянка № 2 пл. 168,5 кв. м. з приляганням до лівої і задньої зовнішніх меж ділянки). - визнати за [PERSON] право приватної власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] ( [ADDRESS] ), а саме: земельна ділянка пл. 215,5 кв. м. (у т.ч. земельна ділянка № 1 пл. 47,0 кв. м. з приляганням до фасадної і лівої зовнішніх меж ділянки, земельна ділянка № 2 пл. 168,5 кв. м. з приляганням до лівої і задньої зовнішніх меж ділянки). - в загальне користування [PERSON] та [PERSON] виділити земельну ділянку пл. 220 кв. м. з приляганням до фасадної, лівої та правої межі земельної ділянки. - межі ділянок встановити згідно додатку № 3 «Варіант порядку користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] » до комісійної судової будівельно-технічної експертизи № 20-3990 від 21.12.2020 року. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник надав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив суд розглянути справу за відсутності сторони позивача (а. с. 222). Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце судового засідання повідомлялась за зареєстрованою адресою місця проживання, згідно довідки відділу адресно-довідкового бюро в Одеській області (а. с. 135, 150, 152, 160, 188, 210, 215, 218). Про обізнаність відповідача щодо існування вказаного позову до неї, вказує участь її представника в судовому засіданні 03.10.2018 року (а. с. 50 - 51). Крім того, про обізнаність відповідача щодо існування вказаного позову до неї, свідчать подані її представником: - заява про ознайомлення з матеріалами справи, від 25.06.2018 року (а. с. 22); - заява про відкладення судового засідання, від 06.08.2018 року (а. с. 30); - заява про відкладення судового засідання, від 01.11.2018 року (а. с. 54); - заява про долучення доказів, від 05.12.2018 року (а. с. 57); - апеляційна скарга на ухвалу суду про призначення експертизи, від 26.12.2018 року (а. с. 70 - 73); Як вбачається з матеріалів справи, після подачі зазначеної вище апеляційної скарги, ні відповідач, ні її представники до суду апеляційної інстанції не з`являлися. Крім того, після розгляду в суді апеляційної інстанції апеляційної скарги на ухвалу суду про призначення експертизи, від 05.12.2018 року, за результатами якого 06.11.2019 року Постановою Одеського апеляційного суду скаргу було залишено без задоволення, відповідач та її представники взагалі припинили цікавитися розглядом справи, та жодного разу до суду не з`являлися. Будь-яких заяв чи клопотань щодо розгляду справи від них не надходило. Відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за їх відсутністю. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи, в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 31.07.1992 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб в Першому Малиновському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за № 511 (а. с. 4). При реєстрації шлюбу дошлюбне прізвище відповідача « [PERSON] » було змінено та їй було присвоєно прізвище чоловіка « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб (повторно), виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського МУЮ (а. с. 4). За час перебування у шлюбі сторонами було набуто право власності на майно: домоволодіння та надвірні споруди за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності та земельну ділянку, на якій розташовані вищевказані житловий будинок та надвірні споруди за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , розташовані (знаходяться) на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] . 06.05.2015 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси (справа № 521/4295/15-ц) шлюб між сторонами був розірваний (а. с. 5). 30.11.2016 року зазначене рішення суду набрало законної сили. Згідно Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 05.03.2018 року, (справа № 521/15787/15-ц; провадження № 2/521/1660/18), житловий будинок [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] був розділений між сторонами, визнано за [PERSON] , право власності на 1/2 частку домоволодіння та надвірних споруд за адресою: [ADDRESS] , яке в цілому складається з житлового будинку загальною площею 192,6 кв.м, житловою площею 69,0 кв.м, гаража літ. "М», та виділено в натурі: - у підвалі: 3-2 коридор пл. 7,8 кв. м. вартістю 61 703 грн; 3-3 підсобне пл. 24,0 кв. м. вартістю 189 857 грн; 3-6 сходи пл. 4,8 кв. м. вартістю 37 971 грн., загальною площею у підвалі: 36,6 кв. м. - на 1 поверсі: 3-7 коридор пл. 10,0 кв.м. вартістю 109 530 грн; 3-8 житлове пл. 24,1 кв. м. вартістю 263 968 грн; 3-9 санвузол пл. 5,5 кв. м. вартістю 60 242 грн; 3-10 кухня пл. 14,0 кв. м. вартістю 153 342 грн; 3-11 комора пл. 2,6 кв. м. вартістю 28 478 грн; 3-12 тамбур пл . 2,8 кв. м. вартістю 30 668 грн; 3-13 сходи пл. 4,8 кв. м. вартістю 52 575грн. Загальною площею 1 поверху: 63,8 кв. м., загальною вартістю: 988 334 грн. Вхід в виділену частину будинку збережено існуючий з боку двору на 1-й поверх, що має сполучення з підвальними приміщеннями по внутрішніх сходах. Вселено [PERSON] , в 1/2 частку домоволодіння та надвірних споруд за адресою: [ADDRESS] , яке в цілому складається з житлового будинку, загальною площею 192,6 кв. м, житловою площею 69,0 кв. м, гаража літ. "М». Зобов`язано [PERSON] не перешкоджати [PERSON] , в користуванні 1/2 часткою домоволодіння та надвірних споруд за адресою: [ADDRESS] , яке в цілому складається з житлового будинку загальною площею 192,6 кв. м, житловою площею 69,0 кв. м, гаража літ. "М». Визнано за [PERSON] , право власності на Ѕ частку домоволодіння та надвірних споруд за адресою: [ADDRESS] , яке в цілому складається з житлового будинку загальною площею 192,6 кв. м, житловою площею 69,0 кв. м, гаража літ. "М", та виділити в натурі: - у підвалі: 3-1 комора пл. 5,7 кв. м. вартістю 45 091 грн; 3-4 гараж пл. 20,6 кв. м. вартістю 162 961грн; 3-5 комора пл. 4,5 кв. м. вартістю 35 598 грн. Загальною площею у підвалі: 30,8 кв.м.; - на 2 поверсі: 3-14 коридор пл. 6,1 кв. м. вартістю 66 814 грн; 3-15 житлове пл. 11,0 кв. м. вартістю 120 483 грн; 3-16 житлове пл. 12,7 кв. м. вартістю 139 103 грн; 3-17 ванна пл. 5,6 кв. м. вартістю 61 337 грн; 3-18 житлове пл. 21,2 кв. м. вартістю 232 204 грн; 3-19 сходи пл. 4,8 кв. м. вартістю 52 575 грн. Загальною площею 2 поверху: 61,4 кв. м., загальною вартістю 916 166 грн. Вхід в виділену частину будинку збережено існуючий з боку двору в підвал і організувати на другий поверх за допомогою влаштування зовнішніх сходів і дверного отвору на внутрішні сходи. Рішення суду в частині розподілу житлового будинку та надвірних споруд та виділу сторонам частини домоволодіння судами апеляційної та касаційної інстанцій не змінювалося та 03.06.2020 року набрало законної сили. 19.12.2018 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06.05.2015 року було примусово виконано, Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби м. Одеси, та виконавче провадження по примусовому виконанню судового рішення було закінчено. 17.12.2019 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси (справа № 521/10982/19) було частково задоволено позов [PERSON] до Державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Дунай Христини Богданівни, [PERSON] , за участю третьої особи [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, про скасування запису про право власності, про припинення права власності, скасовано запис про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, який було внесено на підставі рішення державного реєстратора Комунального підприємства Дунай Христини Богданівни від 21.08.2018 р. індексний номер: 42639727, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) на житловий будинок, загальною площею 47,1 кв. м, житловою площею 15,8 кв. м за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] , припинено право власності [PERSON] на житловий будинок, загальною площею 47,1 кв. м, житловою площею 15,8 кв. м за вказаною адресою. 16.01.2020 року вказане рішення суду набрало законної сили. Згідно до вимог ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно до вимог ч. 2 ст. 325 ЦК України, фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, зі винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлене договором або законом. Згідно вимог ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно до ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно до вимог ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Положеннями ст. 120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу). У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду фізичними або юридичними особами, які не можуть мати у власності земельних ділянок, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташований жилий будинок, будівля або споруда, на умовах оренди. Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера. У разі набуття права власності на жилий будинок (крім багатоквартирного), який розташований на землях державної або комунальної власності, що перебувають у користуванні іншої особи, та необхідності поділу земельної ділянки площа земельної ділянки, що формується, не може бути меншою, ніж максимальний розмір земельних ділянок відповідного цільового призначення, визначених статтею 121 Земельного кодексу України (крім випадків, коли формування земельної ділянки в такому розмірі є неможливим). Правовий аналіз наведених норм законодавства свідчить, що при розділі житлового будинку за адресою: [ADDRESS] між сторонами, кожному із них, переходить право власності на земельну ділянку, на якій він розміщений, яка була придбана за час шлюбу та також є об`єктом спільної власності, а саме на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , без зміни її цільового призначення, пропорційно до часток осіб (по Ѕ частини) у праві власності жилого будинку. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси, від 05.12.2018 року, по справі було призначено судову земельно-технічну експертизу, та на час приведення експертизи провадження по справі було зупинено. 24.12.2020 року, на адресу суду надійшов висновок експертів комісійної судової земельно-технічної експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз № 20-3990, від 21.12.2020 року (а. с. 193 - 206). Згідно до висновку експертів комісійної судової земельно-технічної експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз № 20-3990, від 21.12.2020 року, запропоновано один найбільш доцільний варіант порядку користування земельною ділянкою, який передбачає найбільш раціональне використання земельної ділянки за її цільовим призначенням і можливість потрапляння (проходу, проїзду) кожного з співвласників до виділених їм ділянок через ділянку загального користування. Варіант не враховує самочинні господарські споруди та штучної водойми, оскільки правовстановлюючих документів на них не надано, а наявні матеріали технічної інвентаризації не відповідають фактичним даним щодо планувальних та технічних характеристик вищевказаних споруд. По варіанту порядку користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] : Співвласнику № 1, з часткою 1/2, в особисте користування пропонується земельна ділянка, загальною площею 215,5 кв. м. (у т. ч. земельна ділянка № 1 пл. 47,0 кв. м. з приляганням до фасадної і лівої зовнішніх меж ділянки, земельна ділянка № 2 пл. 168,5 кв. м. з приляганням до лівої і задньої зовнішніх меж ділянки). Вхід та в`їзд на земельні ділянки пропонується залишити існуючий, з фасадної сторони [ADDRESS] , через земельну ділянку загального користування. Співвласнику № 2, з часткою 1/2, в особисте користування пропонується земельна ділянка загальною пл. 215,5 кв. м. (у т. ч. земельна ділянка № 1 пл. 55,0 кв. м. з приляганням до фасадної і лівої зовнішніх меж ділянки). Вхід та в`їзд на земельні ділянки пропонується лишити існуючий, з фасадної сторони [ADDRESS] , через земельну ділянку загального користування. У спільне користування співвласників пропонується земельна ділянка пл. 220 кв. м. з приляганням до фасадної, лівої та правої межі земельної ділянки. Межі, що відокремлюють земельні ділянки співвласників по варіанту порядку користування земельною ділянкою описано у дослідницькій частині висновку. Детально варіант порядку користування земельною ділянкою графічно зображено у додатку № 3 «Варіант порядку користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] ». Тобто, зі змісту вищезазначеного вбачається, що [PERSON] можливо виділити в користування та визнати право власності на 1/2 частину загальної площі земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] ( [ADDRESS] ), а саме: виділити в користування та визнати право власності на земельну ділянку пл. 215,5 кв. м. (у т.ч. земельна ділянка № 1 пл. 47,0 кв. м. з приляганням до фасадної і лівої зовнішніх меж ділянки, земельна ділянка № 2 пл. 168,5 кв. м. з приляганням до лівої і задньої зовнішніх меж ділянки), визначеному в додатку № 3 «Варіант порядку користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] » рожевим кольором, та в загальне користування [PERSON] і [PERSON] можливо виділити земельну ділянку пл. 220 кв. м. з приляганням до фасадної, лівої та правої межі земельної ділянки, при цьому, межі ділянок повинно бути встановлено, згідно того ж додатку № 3 до комісійної судової будівельно-технічної експертизи № 20-3990 від 21.12.2020 року. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення, суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Зі змісту квитанцій про оплату послуг експертів комісійної судової земельно-технічної експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз № 20-3990, від 21.12.2020 року, вбачається, що [PERSON] проведена оплата експертного дослідження, в розмірі 11767 грн. 68 коп. (а. с. 176). З огляду на вказане, зважаючи на обставини справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 1/2 частину вартості експертного дослідження, у розмірі 5883 грн. 84 коп. Крім того, враховуючи те, що [PERSON] є інвалідом І групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] від 16.12.2014 року, а також те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а тому судовий збір в розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню з [PERSON] на користь держави.

Outcome: approved