Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до ТОВ «Економ Комфорт» та просила визнати договори №06551/17 та №06551 укладені 20.06.2017 між нею та відповідачем недійсним, відшкодувати збитки в сумі - 9900,00 сплачених за договором №06551 від 20.06.2017. Поданий позов обґрунтовувався тим, що 05.07.2017 між нею та відповідачем укладено договір про надання послуг №06551/17 відповідно до якого виконавець (ТОВ «ЕкономКомфорт») за згодою замовника ([PERSON]) зобов'язується за плату вчинити від імені та за рахунок останнього певні юридичні дії на спрямовані на видачу позики, визначеного в додатку №1 до договору, а саме отримання в позику 100 000,00 грн. відповідно до програми позики «Комфорт», а також договір № 06551 про надання консультативно-інформаційних послуг вищевказаної програми «Комфорт». Вказує, що на виконання умов вищевказаних договорів сплатила відповідачу 9900,00 грн. Також зазначила, що ТОВ "ЕкономКомфорт" надає фінансові послуги без необхідної ліцензії, а договір адміністрування фінансових активів не відповідає ліцензійним умовам. Вважає, що така підприємницька практика вводить споживача в оману і кваліфікується як нечесна. Просить суд задовольнити її позов, оскільки ТОВ "ЕкономКомфорт" порушило її законні права як споживача. Представник позивача [PERSON] в судове засідання з'явився та пояснив, що вищевказана позика була потрібна позивачу для придбання будівельних матеріалів для ремонту будинку позивача, оскільки таких коштів у неї не було то вона вирішила звернутися до відповідача, представник якого пояснила, що у разі сплати визначеної суми (9900,00 грн.) за вищевказаними договорами, позивач отримає 100 0000,00 у позику, а також позовні вимоги підтримав та просив їх задовільнити. Представник відповідача ТОВ «ЕкономКомфор», Сорочук О.В. щодо позову заперечив в позові просив відмовити з підстав викладених у запереченнях. В запереченнях на позов від 17.08.2017 вказав, що ні в договорах в програмі відповідача немає будь-яких умов, які передбачають придбання товарів на користь клієнтів або будь-яких умов розподіл товарів між клієнтами взагалі. Предметом і кінцевою метою договору та програми є розподіл права на отримання клієнтом позики. Крім того п.1.2 Ліцензійних умов забороняє надання коштів у будь-якому вигляді. Тобто при здійсненні діяльності з адміністрування придбання товарів у групах, товаром не можуть бути кошти і заборонено надання учасникам коштів у будь-якому вигляді, а значить не передбачено надання жодних позик. Кошти клієнтів перебувають на рахунку відповідача на зберіганні і з дозволу самих клієнтів і прибутку від цього відповідач не отримує і не має права власності чи розпорядження цими коштами на власний розсуд (п.1 програми відповідача), а значить відсутнє залучення відповідачем коштів. Також зазначив, що для здійснення відповідачем своєї діяльності чинним законодавством не передбачено отримання будь-яких ліцензій. На підставі Розпорядження Нацкомфінпослуг №5555 від 31.03.2006 року здійснюють свою діяльність і підприємства при наданні безвідсоткових позик своїм працівникам і нотаріуси при залученні коштів клієнтів на свої рахунки на час проведення угод. Крім того вказав, що порушення ТОВ «ЕкономКомфорт» вимог ЗУ «Про захист прав споживачів», введення позивача в оману, та застосування до позивача нечесної підприємницької діяльності під час укладення вказаних договорів між сторонами відсутні та не підтверджується жодним належним доказом, просив у задоволенні позову відмовити повністю. В письмових пояснення на заперечення ТОВ «ЕкономКомфорт» позивач [PERSON] не погоджується з доводами представника ТОВ «Економкомфорт» про те, що існує судова практика адміністративних судів, зокрема, ухвала Вищого адміністративного суду України від 15.12.2016 року (К/800/20722/ 16) якою встановлено, що ТОВ «Економкомфорт» не надає послуг, які б згідно п.5 ч.1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» відносились до фінансових, а тому відповідно до чинного законодавства не потребує отримання ліцензії, судом не повинні враховуватися, оскільки судові рішення Вищих судів не мають для інших судів обовязкової сили на відміну від судових рішень Верховного Суду України, обовязковість яких передбачена законом (ст.360-7 ЦПК України), а також ухвали Вищого адміністративного суду України не поширюються на відносини даного (цивільного) спору. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 20.06.2017 між сторонами укладено договір №06551, за яким Замовник ([PERSON]) доручив, а Виконавець (ТОВ «ЕкономКомфорт») узяв на себе зобов'язання за плату здійснити наступні дії: копіювання та сканування представлених замовником матеріалів і документації; перевірка достовірності наданої Замовником інформації у реєстрі судових рішень та за іншими, незабороненими чинним законодавством України, джерелами та інформаційними базами даних; скласти з урахуванням побажань замовника, Договір та інші необхідні письмові документи щодо його участі у програмі «Комфорт», з дотриманням вимог чинного законодавства; надати інформаційні, консультаційні, роз'яснювальні та довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі замовника у програмі; надати інформаційні, консультаційні, роз'яснювальні та довідкові послуги з питань податкового, цивільного, фінансового та господарського законодавства, щодо участі замовника у програмі . Аналізуючи зміст договору №06551 від 20.06.2017 року, укладеного між сторонами у справі, суд приходить до висновку що предметом цього договору є надання відповідачем консультативних, інформаційних послуг, копіювання документів, а тому доводи позивача про те, що за своєю суттю зазначений договір є фінансовою послугою у виді адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах не відповідає фактичним обставинам справи та спростовується змістом п.1.1. розділу І договору . У п.2.1 розділу 2 цього договору сторони домовились про оплату за надані послуги, передбачені п.1.1 даного договору, є договірною та становить 9900,00 грн. і це узгоджується з положеннями ст. 627 ЦК України, згідно з положеннями якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Актом приймання-передачі виконаних робіт від 20.06.2017 підтверджується про надання в повному обсязі послуг, передбачених п.1.1 договору №06551. Погодившись з умовами щодо оплати наданих послуг саме у такому розмірі, позивач виконав домовленість сторін щодо оплати, передбаченої у розділі 2 п.2.1 договору № 06551, що підтверджується квитанцією від 20.06.2017 року . Оскільки обставин, на які позивач посилався як на підставу для визнання недійсними договорів, у тому числі договору № 06551 від 20.06.2017 року не встановлено, вимоги про визнання цього договору недійсним та стягнення сплачених коштів у сумі 9900,00 грн. є безпідставними. Також з матеріалів справи вбачається, що 20.06.2017 [PERSON] та ТОВ «ЕкономКомфорт» уклали договір № 06551/17, за умовами якого ТОВ «ЕкономКомфорт» зобов'язалося за плату вчинити від імені [PERSON] та за її рахунок певні юридичні дії, спрямовані на отримання позики у розмірі 100000,00 гривень, у тому числі: включити замовника до складу програми «Комфорт»; присвоїти та повідомити замовнику персональний код у програмі; здійснювати документообіг та листування щодо участі замовника у програмі; здійснити необхідні юридичні дії та провести оформлення необхідних юридичних документів щодо надання замовнику позики; надавати інші послуги та здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені цими договорами та додатками до нього У п.1.3 договору замовник доручив виконавцю використовувати суми своїх чистих платежів для формування фонду програми та його розподілу, а також для надання відповідних сум у позику згідно умов програми. У розділі 2 договору 06551/17 від 20.06.2017 року визначено права і обов'язки сторін. Зокрема, [PERSON], іменований «Замовником» зобов'язалась своєчасно, не пізніше 15-го числа кожного місяця, сплачувати основний платіж, який включає в себе Чистий платіж, за рахунок якого формується фонд програми надання позик та Виконавчі витрати, які є платою за послуги, пов'язані з організацією діяльності Виконавця (п.2.1.1 договору). У додатку № 1 до Договору наведено план розрахунків, згідно з яким виконавчі витрати рівні нулю. Згідно з п.2.1.2 договору, Замовник зобов'язаний протягом 5 днів з часу отримання Свідоцтва на право отримання позики сплатити запропоновані платежі та Розподільчий платіж у розмірі, передбаченому у Додатку № 1. Лише після отримання свідоцтва на право отримання позики до обов'язків Замовника віднесено підписання додатку № 3, укладення договору позики, а після укладення договору позики - укладення забезпечувальних правочинів (п.2.1.3, 2.1.4,2.1.5). Тобто, у цих пунктах чітко викладено, що укладений договір не є договором позики, що такий договір буде укладений після виконання певних умов Замовником. У свою чергу, додаток № 1 до Договору №06551/17, який підписаний обома сторонами, містить відомості про розмір Чистих щомісячних платежів - які складають 555,56 грн., розмір Основного платежу ( це Чистий платіж плюс Виконавчі витрати), який у зв'язку з нульовими виконавчими витратами дорівнює Чистому платежу - 555,56 грн.), розмір Розподільчого платежу, який становить 9900,00 грн., загальну кількість платежів. Також у договорі передбачені права Замовника передавати права і обов'язки третім особам, отримання необхідної інформації стосовно виконання даного договору, достроково сплачувати платежі, обов'язки Виконавця, відповідальність сторін, прикінцеві положення. Даний договір містить посилання на Додаток № 2, який являє собою Умови програми «Комфорт» (далі-Умови). Ці Умови підписані сторонами - позивачем і відповідачем і містять крім іншого, визначення термінів. Зокрема, Виконавчі витрати - це щомісячна плата за послуги виконавця (дорівнює нулю). Фонд програми - сума сплачених Чистих платежів замовників, які знаходяться на банківському рахунку Виконавця, з якого формується подальше надання позики, однак право власності до Виконавця на них не переходить та ці кошти не використовуються для організації господарської діяльності Виконавця. Розподільчий платіж (його розмір становить 9900,00 грн. згідно з додатком № 1) - це платіж, який сплачується Замовником на користь Виконавця протягом 5 днів з часу отримання свідоцтва на право отримання позики. На час розгляду справи цей платіж не сплачувався. Також Умови програми «Комфорт» включають в себе детальну інформацію порядку та процедури видачі свідоцтва на право отримання позики, надання самої позики, відповідальність у вигляді штрафних санкцій у випадку невиконання зобов'язань за самим договором позики, а також визначають порядок розірвання договору, який передбачає повернення усіх сплачених чистих платежів. Тобто, у разі розірвання договору замовник має право отримати усі внесені кошти, окрім розподільчого платежу, який за своєю природою є оплатою за проведену виконавцем роботу . Ці Умови не містять положень, які передбачають сплату процентів за надану позику - тобто отримання доходу унаслідок оформлення договору позики. Договір № 06551/17 не передбачає ні створення груп учасників, ні адміністрування груп, а також присвоєння персонального коду у групі, тому вказівка позивача в позовній заяві що вчинення таких дій було передбачено договором не відповідає умовам договору. Щодо посилань позивача, на те що підприємницька практика відповідача вводить позивача в оману і кваліфікується як нечесна та порушила законні права як споживача суд зазначає, що пунктом 3 частини другої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг. Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Тому виходячи із змісту оспорених договорів та системного аналізу усіх їх положень вбачається, що вони викладені у чіткий, зрозумілій формі, без використання двозначних способів інформації, містять усю детальну інформацію, яка необхідна для здійснення свідомого вибору позивача. Безпідставними також є доводи позивача про те, що договори фактично передбачають надання послуг, які є фінансовою послугою у виді адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах відповідно до положень ст. 4 п. 11-1 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закону), та що така діяльність підпадає під визначення п.1.2 Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, затверджених розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків послуг 09.10.2012 року № 1676 у зв"язку з таким. У справі, яка розглядається, предметом спірних договорів є надання організаційних, правових, консультаційних послуг щодо участі у програмі «Комфорт», яка передбачає можливість одержання коштів у позику, а не адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, договори не передбачають створення груп учасників та придбання за рахунок залучених коштів товарів чи послуг з метою їх подальшого перерозподілу. Відповідно до п.1.2 Ліцензійних умов - договір про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі (далі - договір про адміністрування) - укладений в письмовій формі договір, за яким одна сторона (ліцензіат) за винагороду зобов'язується забезпечити придбання певного товару другій стороні (учаснику групи) за рахунок об'єднаних періодичних платежів учасників групи, а друга сторона зобов'язується сплатити поточну ціну цього товару шляхом внесення періодичних платежів та винагороду ліцензіату. Цей же пункт Ліцензійних умов дає визначення, що товар - окрема рухома річ, сукупність рухомих речей (крім грошових коштів, валютних цінностей, цінних паперів, майнових прав та обов'язків), яка(і) має(ють) чітко визначені технічні (споживчі) характеристики (показники); Із змісту договору 06551/17 вбачається, що він не містить умов придбання будь-якого товару, сплати замовником винагороди за надану позику або ж здійснення оплати за зберігання грошових коштів на рахунках виконавця, а Розподільчий платіж є оплатою за виконану роботу виконавцем і сплачується лише після виконання такої роботи. Тобто, прибуток відповідач отримує не за надання фінансових послуг. На підставі наведеного суд приходить довисновку про відсутність підстав для визнання договорів недійсними як таких, що вчинені без спеціальної ліцензії. Посилання позивача [PERSON] на судову практику ВССУ України з розгляду цивільних і кримінальних справ при розгляді справ щодо подібних або аналогічних правовідносин не грунтується на положеннях ст. 360-7 ЦПК України, а тому відхиляється судом. У своєму позові позивач [PERSON] в обґрунтування доводів, що надана ТОВ «ЕкономКомфорт» послуга є фінансовою послугою у вигляді адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах тільки після отримання ліцезії Нацкомфінпослуг відповідно до Ліцензійних вимог, посилалась на правовову позицію Верховного Суду України у справі № 6-2389цс15 від 10.02.2016. При розгляді справи № 6-2389цс15, Верховний Суд України зробив правовий висновок у якому зазначив, що предметом спірних договорів, у справі, яка переглядається, є послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, на час їх укладення закон вимагав отримання ліцензії для надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. З мотивувальної частині постанови Верховного суду України у цій справі вбачається, що предметом спору були договори, укладені з ТОВ «ЕкономКомфорт» у 2014 році. Предметом договорів було вчинення дій, спрямованих на придбання товару, зазначеного у додатках, а саме об'єктів нерухомості - будинків, створення груп учасників, забезпечення адміністрування групи. Договори передбачали отримання відповідачем доходів у відсотковому відношенні від проданого товару чи наданої позики. В умовах Програми передбачалося, що послуги, які є предметом договору, здійснюються шляхом створення адміністратором груп учасників та формування фонду групи для придбання цих товарів. В оспореному договорі № 06551/17 та в Умовах програми «Комфорт» , яка є додатком до цього договору не передбачалося створення груп учасників, адміністрування групи та придбання товарів, відсутня умова про отримання відповідачем прибутку виходячи із вартості позики, тому суд приходить до висновку, що правовідносини, що виникли між сторонами у цій справі є відмінним від тих правовідносин, які були предметом розгляду зазначеної справи Верховним Судом України, оскільки діяльність відповідача не містить ознак фінансової послуги, яка підлягає ліцензуванню, відтак ці правові висновки не підлягають застосуванню. На підтвердження своїх доводів про відмінність договорів, які укладалися у 2014 році від змісту договору № 06551/17, відповідач подав копії бланків договорів та Умов програми зразка 2015 року. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необгрунтованість позову, а тому відмовляє в його задоволенні. Суд

Outcome: dismissed