Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - крамницю «[INFO]» заг. площею 55,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Позовні вимоги мотивовані тим, що 19 червня 2007 року між акціонерним товариством ««Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено Генеральну кредитну угоду №79 зі змінами від 22.07.2008 року, 30.07.2010 року. Внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка підлягає погашенню за рахунок предмета іпотеки. Позивач в судове засідання не з'явився, суду подав заяву, за змістом якої підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за його відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, забезпеченого договором іпотеки, умовами якого передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечену вимогу в один із передбачених договором способів шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 19 червня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено генеральну кредитну угоду №79 згідно якої загальний розмір позичкової заборгованості за наданими в рамках даної угоди кредитами не повинен перевищувати суми, еквівалентної 115 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату надання кредиту та терміном дії до 15.06.2017 року (а.с.18-19). В межах Генеральної кредитної угоди між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем було укладено: Кредитний договір № 014/14-10-412 G79 від 19.06.2007 р. (зі змінами від 16.01.2009 р., 10.07.2009 р., 23.02.2010 р., 30.07.2010 р., 15.12.2011 р., 20.09.2013 р.). згідно якого відповідачу було надано кредитні кошти в розмірі 20 000.00 доларів США, із сплатою 13,5 % річних та кінцевим терміном погашення 13.06.2014 року(а.с.29-31). Кредитний договір № 010/14-411 G79 від 19.06.2007 р. (зі змінами від 16.01.2009 р., 10.07.2009 р., 23.02.2010 р., 30.07,2010 р., 15.12.2011., 20.09.2013 р.), згідно якого відповідачу було надано кредитні кошти в розмірі 61 000.00 доларів США, із сплатою 12 % річних та кінцевим терміном погашення 15.06.2017 року(а.с.32-37). Кредитний договір № 014/14-10-861 G79 віл 16.11.2007 р. (зі змінами від 16.01.2009 р., 10.07.2009 р., 23.02.2010р., 30.07.2010 р., 15.12.2011 ., 20.09.2013 р.). згідно якого відповідачцы було надано кредитні кошти в розмірі 10 000.00 доларів США, із сплатою 14,75 % річних та кінцевим терміном погашення 14.11.2014 року(а.с.26-28). Кредитний договір № 010/14-10/380 G79 від 22.07.2008 р. (зі змінами від 16.01.2009 р., 10.07.2009 р., 23.02.2010 р., 30.07.2010 р., 15.12.2011 р., 20.09.2013 р.), згідно якого Вам було надано кредитні кошти в розмірі 26 900.00 доларів США із сплатою 16,4 % річних та кінцевим терміном погашення 15.06.2017 року.(а.с.20-25). За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. В забезпечення виконання зобов'язань за укладеною Генеральною кредитною угодою №79 від 19.06.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON], як іпотекодавцем-майновим поручителем 20 червня 2007 року укладено договір іпотеки (а.с.14-16), згідно п. 1.2. якого останній передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: крамницю «[INFO]», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Вартість предмета іпотеки станом на час укладення іпотечного договору становила 166200,00 гривень. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», якою визначено підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язання забезпеченого іпотекою, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За рахунок предмета іпотеки він має право задоволити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель (іпотекодержатель) набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки). За рахунок предмета застави, іпотеки він має право задоволити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Пунктом 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» закріплено, що резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Враховуючи вищенаведене та наявність доказів, які підтверджують неналежне виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором, суд приходить до переконання, що позивач набув права звернення стягнення на предмет іпотеки. Вирішуючи питання щодо визначення розміру заборгованості за кредитним договором, в рахунок якої підлягає звернення стягнення на предмет іпотеки суд враховує, що у позовній заяві позивач вказував, що борг за Генеральною кредитною угодою №79 від 19.06.2007 року згідно виписок по особових рахунках [PERSON] станом на 25.03.2015 року становить: За кредитним договором № 014/14-10-412 G79 від 19.06.2007 року: по кредиту -5418,93 доларів США, по відсотках-619,09 доларів США, пеня -2 451,27 доларів США. За кредитним договором № 010/14-411 G79 від 19.06.2007 року: заборгованість по кредиту-48 544,02 доларів США, по відсотках-4 372,95 доларів США, пеня-13 560,28 доларів США. За кредитним договором № 014/14-10-861 G79 від 16.11.2007 року: заборгованість по кредиту-5067,22 доларів США, заборгованість по відсотках-892,51 доларів США, пеня-1 457,02 доларів США. За кредитним договором № 010/14-10/380 G79 від 22.07.2008 року: заборгованість по кредиту-23 401,36 доларів США, заборгованість по відсотках-4 758,30 доларів США, пеня- 6 613,23 доларів США. Даючи оцінку вказаним випискам суд вбачає, що заборгованість [PERSON] станом на день подачі позовної заяви до суду складає 117 153,18 доларів США , що в гривневому еквіваленті, згідно офіційного курсу НБУ станом на 12.05.2015 року становить 2412183 гривні 98 копійок. Відповідно до положень статей 33,35 Закону України «Про іпотеку», згідно з якими у разі порушення основного зобов»язання та\\або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику,якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушень у не менш ніж тридцятиденний строк.У такому документі зазначається стислий зміст порушених зобов»язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Недотримання зазначених правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки. Із повідомлення від 16.06.2014 року / а. с. 41 - 42/ вбачається, що відповідача [PERSON] було повідомлено про наявність заборгованості за кредитними договорами та необхідність її погашення в тридцяти денний строк з дня отримання цієї вимоги.Крім того, відповідача було повідомлено про звернення стягнення та предмет іпотеки. Повідомлення отримано адресатом. Таким чином, суд вважає встановленим та підтвердженим матеріалами справи, що письмова вимога, передбачена ст.35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавцем отримана, а тому позов про звернення стягнення на предмет іпотеки є обгрунтованим. Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Приймаючи до уваги, що даний порядок звернення стягнення на нерухоме майно, не суперечить закону і найбільш повно враховує інтереси відповідача, суд дійшов висновку про те, що ця вимога позивача підлягає задоволенню. З огляду на викладене суд приходить до переконання про часткову обґрунтованість позовних вимог. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 526, 527 ч. 1, 530, 546 ч. 1, 548 ч. 1, 589, 590, 591, 610, 611, 612, 1050 ч. 2, 1054 ч. 2, 1216-1218, Цивільного Кодексу України, ст. ст. 33, 38, 39 ч. 2, 40 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 61, 88 ч. 1 ЦПК України,

Outcome: approved