Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в обґрунтування якого зазначив, що 24 лютого 2013 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики у письмовій формі у вигляді розписки. Відповідно до умов договору позивач передав відповідачеві грошові кошти у сумі 186 000 грн., які відповідач зобов'язався повернути в строк до 24 серпня 2013 року. 27 березня 2013 року відповідач [PERSON] повернув частину боргу в сумі 5000 грн., а 03 липня 2013 року - 6000, 00 грн. Іншу частину боргу відповідач [PERSON] не повернув, тобто ухиляється від своїх зобов'язань, тому позивач просив стягнути з [PERSON] борг у сім 175 000 грн. В подальшому позивач неодноразово уточнював свої позовні вимоги, пред'явивши позов також і до [PERSON], зазначивши, що остання є дружиною відповідача [PERSON], ніде не працюють, підприємницьку діяльність не ведуть. А тому позивач вважає, що надані ним в борг грошові кошти є доходом для всієї сім'ї [PERSON], були використані в інтересах сім'ї, а тому у відповідачів виник солідарний обов'язок по поверненню йому грошових коштів. Позивач просить стягнути з відповідачів солідарно на його користь суму заборгованості в розмірі 175 000 грн., суму інфляційних витрат - 19796,08 коп., три відсотки річних в розмірі 4271, 92 грн., витрати по сплаті судового збору - 2529,09 грн., витрати на взяття довідок з Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» в розмірі 240 грн., а також витрати на правову допомогу адвоката - 4500,00 грн. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні кожен окремо позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] кожен окремо, позов не визнали. [PERSON] пояснив, що перебував з позивачем [PERSON] в трудових відносинах, виконував будівельні роботи за договором підряду на об'єкті в м. Зіньків Полтавської області, належному [PERSON], а [PERSON] представляв інтереси власника та контролював будівельний процес. Оскільки якість роботи не задовольнила позивача, він змусив його написати розписку на суму, яку складала вартість матеріалів. Він не заперечував, що власноруч написав зазначену розписку, однак вказував, що зробив це під тиском позивача. Відповідач [PERSON] також позов не визнала, пояснивши, що будь-яких коштів від [PERSON] вона та її чоловік [PERSON] не отримували. Про те що [PERSON] написав розписку вона дізналася значно пізніше, коли позивач звернувся до суду. Чоловік пояснив їй, що написав розписку під тиском, оскільки [PERSON] не задовольнила його робота на будівництві в м. Зіньків, де її чоловік працював в 2012 році. Суд, вислухавши сторони, їх представників, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальнику) кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму коштів (суму позики), а згідно з ч.2 ст. 1047 ЦК України в підтвердження договору позики і його умов може бути представлена розписка позичальника. У судовому засіданні встановлено, що 24.02.2013 року відповідач [PERSON] надав позивачу [PERSON] письмову розписку, згідно якої він взяв в борг у [PERSON] кошти в сумі 186 000 грн., які зобов'язався повернути до 24.08.2013 року (а.с. 4). Вказана розписка підтверджує факт передачі [PERSON] грошових коштів [PERSON] та обов'язок повернення позичальником грошей позикодавцю до 24.08.2013 року, тобто розписка має силу письмового договору позики в силу ст. 1047 ЦК України. Відповідач [PERSON] не заперечував, що дійсно власноруч написав зазначену розписку, однак заперечував факт передачі грошей, оскільки розписка була написана під тиском позивача та його знайомих. Однак твердження відповідача про безгрошовість написаної ним розписки не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що дійсно вони разом з [PERSON] приїжджали до офісу [PERSON], [PERSON] заходив до офісу один, а коли вийшов повідомив, що його змусили написати боргову розписку. Жоден зі свідків не був очевидцем написання розписки та не зміг підтвердити або спростувати факт передачі грошей [PERSON] В той же час органами внутрішніх справ була проведена перевірки відомостей зазначених [PERSON] при зверненні його 26.03.2014 року про примушування [PERSON] до виконання цивільно-правових зобов'язань, за результатами якої була винесена постанова від 15.05.2014 року про закриття кримінального провадження через відсутність події кримінального правопорушення. Окрім цього відповідач [PERSON] визнав борг, повернувши його частину в розмірі 11 000 грн., про що зазначили в судовому засіданні як позивач так і відповідач. Як підтверджено матеріалами справи [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 грудня 1998 року (а.с. 133), вони разом з дітьми [PERSON], 2002 р.н. та [PERSON], 1999 р.н. проживають у належному [PERSON] на праві власності будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.139), свідоцтво про право власності на будинок видано [PERSON] 21.02.2013 року (а.с. 29). Згідно із ч.4 ст. 65 СК договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором використане в інтересах сім'ї. Позивач стверджує, що оскільки відповідачі офіційно не працюють, доходу не отримують, що вбачається з відповідних відомостей з податкових служб, гроші отримані відповідачем [PERSON] були використані ними спільно на господарсько-побутові потреби, відпочинок та інше. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу і В той же час позивач не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження доводів про використання наданих ним грошових коштів в інтересах сім'ї відповідачів, а отже не підтверджено їх солідарний обов'язок відповідати за борговим зобов'язанням, тому вимоги позивача про стягнення боргу підлягають частковому задоволенню лише з відповідача [PERSON], в частині стягнення боргу з відповідача [PERSON] суд вважає за необхідне відмовити. Як передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Суд встановив, що відповідач [PERSON] належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання за договором позики від 24.02.2013 року, оскільки у визначений договором строк не повернув суму боргу, який згідно розписки зобов'язався повернути до 24.08.2013 року. Позивач вважає, що термін договору позики сплинув тому просить суд стягнути з відповідачів 3% річних, які станом на 18.06.2014 року, згідно наданого позивачем розрахунку складають 4271, 92 грн. Розрахунок 3% річних від суми боргу проводиться за наступною формулою: 3% річних = сума боргу х 3% річних / кількість днів у році (365) х кількість днів прострочення. В нашому випадку 3% річних = 175000 х 3% / 365 х 298 = 4286,30 грн. Суд, при розгляді справи, відповідно до ст. 11 ЦПК України, не може вийти за межі заявлених вимог, тому на користь позивача станом на 18.06.2014 року (день звернення до суду з уточненими позовними вимогами) підлягають стягненню 3% річних на суму заявлену в позові в розмірі 4271,92 грн. Згідно ст. 3 Закону України „Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін обчислюється спеціально уповноваженим Центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним. Згідно відомостей Державної служби статистики України, індекс інфляції за період з вересня 2013 року по травень 2014 року (включно) становить 1,117. Розрахунок суми інфляційних витрат проводиться за формулою: сума боргу х (індекс інфляції -1), в нашому випадку: 175000 х (1,117 -1) = 20475 грн. Однак, стягненню підлягає заявлена позивачем суму інфляційних витрат в розмірі 19 796,08 грн. Отже сума боргу станом на 18.06.2014 року складається з: - основного боргу в розмірі 175000; - 3% річних від простроченої суми в розмірі 4271,92 грн., - інфляційних втрат в розмірі 19 796,08 грн., а всього 199 068,00 грн. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Аналізуючи перелічені вище докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що відповідачем [PERSON] не було виконано умови договору позики та з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості в розмірі 199 068,00 грн. Оскільки рішення постановляється на користь позивача, то згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати. Так, витрати, пов'язані з вчиненням дій, необхідних для розгляду справи відносяться до судових витрат згідно з положеннями ст. 87 ЦПК України. Позивач витратив на отримання довідок з КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» на підтвердження майнового стані відповідача, грошові кошти в розмірі 240 грн., які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] З відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 990,68 грн. Відповідно до ст. 84 ЦПК України відшкодуванню підлягають витрати, пов'язані із оплатою правової допомоги фахівця в галузі права. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Адвокат [PERSON] приймав участь у розгляді справи на боці позивача [PERSON] на підставі договору про надання правої допомоги №28/14 від 23.05.2014 року(а.с. 222-224), однак акту-розрахунку за договором про надання правової допомоги ні адвокат ні позивач не надали. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №48, [PERSON] сплатив на підставі вищезазначеного договору 4500 грн. Відповідно до журналів судових засідань адвокат приймав участь в судових засідань протягом 5 годин, а отже стягненню на користь позивача підлягають відповідно до ст. 88 ЦПК України, 2500 грн., витрачених на правову допомогу. На підставі ст. ст. 509, 533, 610, 625, 1046-1050 ЦК України,

Outcome: partial