Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - [ADDRESS], в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що їй належить на підставі реєстрації права власності від 12.09.2013 року дана квартира. На момент придбання квартири в ній були зареєстровані відповідачі. В даній квартирі відповідачі не мешкають, особистих речей їх не має. Також позивачка зазначила, що їй не відомо фактичне місце мешкання відповідачів. Просить визнати відповідачів [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, але звернулась до суду з заявою про розгляд справи без її участі, за участі її представника. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно з ст.ст. 71, 72 ЖК України особа визнається такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок її відсутності протягом шести місяців без поважних причин. Судом встановлено, що відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.09.2013 року, [PERSON] отримала у спадщину від [PERSON] [ADDRESS].(а.с.6) Відповідно витягу № 9318769 від 12.09.2013 року з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником [ADDRESS] є [PERSON].(а.с.5) Як вбачається з довідки № 255 КСН «Меотида» від 26.09.2014 року, позивач [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але фактично проживає за [ADDRESS]., також за цією адресою зареєстровані [PERSON], не проживає з 2007 року та [PERSON], не проживає з 2010 року.(а.с.7). Відповідно особового рахунку № 1992, [PERSON] є квартирозьомником [ADDRESS]., в квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON]. (а.с.4) Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти , користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до Закону України за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316,317,319,321 Цивільного кодексу України. Гарантуючи захист права власності, закон надає право власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім"ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. У зв'язку з вищевикладеними підставами, суд вважає можливим визнати відповідачів [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування [ADDRESS].

Outcome: approved