Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

Позивач в травні 2014р. звернувся досуду з позовом про визнання договору недійсним. Посилаючись на те що 29.08.2012р. з відповідачем був укладений договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом КМНО Бабич О.М. В обгрутнування вимог посилається , що не отримував кошти вказані в договорі в розмірі 60 000дол.США, а договір підписав під впливом психічного насильства , оскільки не було відоме місце перебування його батька [PERSON] а на зустрічі з [PERSON] останній повідомив що лише йому відоме місце перебування. Вважає даний договір таким, що не відповідає чинному законодавству, тому просить визнати договір від 29.08.2012р. недійсним. В судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити , в задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Представник відповідача проти позову заперечував, вказував на те що договір відповідав волі сторін, був посвідчений нотаріусом КМНО Бабич О.М.Пред`явив зустрічний позов про стягнення боргу.21.11.2019р. подав заяву про збільшення позовних вмог та просив стягнути борг з урахуванням індексу інфляції в розмірі 1262070,63 грн., 3% річних у розмірі 101224,23 грн., відсотки в розмірі 590 317,04 грн., судовий збір в розмірі 9 605 грн. В судовому засіданні зустрічний позов підтримав. 3-ті особи не з`явились, просила розглядати в відсутність. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 8.07.2019р.відкрито провадження по справі в порядку загального провадження. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до слідуючого. Встановлено , що 29.08.2012р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики який посвідчено приватним нотаріусом КМНО Бабич О.М. , згідно якого позивачем отримано кошти в розмірі 60 000 дол. США Ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обовязки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. За ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст.. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов язків. Стаття 627 ПК передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно ст. 628 ІІК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Ч. 1 ст.215 ЦК України передбачені підстави, за наявності яких правочин може бути визнаний недійсним, а саме: недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою (зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, п`ятою (правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним) та шостою (правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей) статті 203 ЦК України. Позивачем не надано належних доказів про вчинення правочину під примусом , у зв`язку з загрозою його батьку [PERSON] . Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання договору недійсним не підлягають задоволенню, оскільки Договір укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо їх укладення .Відповідно підстави для визнання договору недійсним відсутні. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку , що встановлені договором. Відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов. Передбачене у цій нормі право сторін на встановлення умов оплати за користування позикою з урахуванням норм ст.6, ч. 1 ст.627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати (наприклад, у твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу), оскільки закон - ст. ст. 536, 1048 ЦК України визначає, що плата за користування чужими грішми встановлюється і нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу. Згідно ст. 610 ЦПК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст. 533 ЦК України - грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Статтею 625 ЦПК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що відповідачка не виконала зобов`язання, позивач має право на нарахування відсотків на суму боргу, стягнення трьох відсотків річних. Згідно розрахунку, наданого позивачем , який приймається судом з відповідача підлягає стягненню борг в розмірі 60 000 дол.США, відсотки 590 317 грн.04 коп. 3% річних в розмірі 101 224 грн.23 коп . відповідно до ст.625 ЦК України 3% річних в розмірі 101 224 грн.23 коп. Вимоги про стягнення інфляційних витрати не підлягають задоволенню, оскільки встановлено , що за договором позики було передано кошти в розмірі 60 000 дол.США. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України також необхідно стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати - сплачений судовий збір в розмірі 6890 грн.

Outcome: partial