Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-14 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до ТОВ «Велфін», про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що відповідач звернувся до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., якою було вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №92326 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Велфін» боргу в сумі 120078 грн. 00 коп. за договором позики. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис було вчинено незаконно, з численими порушеннями діючого законодавства. В судове засідання позивач не з`явився, однак подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить позов задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про будь-які причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) та приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. в судове засідання не з`явились будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи і їх неявка не є перешкодою для розгляду даної справи. Ч. 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи дану норму закону, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивача на підставі поданої ним заяви. Враховуючи приписи ч.4 ст.223 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду позивача на розгляд справи за відсутності відповідача (його представника), суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі тих доказів, які є в матеріалах справи. Суд, оголосивши заяву позивача, вивчивши матеріали справи в межах наданих доказів, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено судом, між ТОВ «Велфін» та [PERSON] було 29.04.2018 року укладено договір позики №443119, відповідно до умов якого останній отримав кошти в сумі 3000 грн. 00 коп., які зобов`язувався повернути назад разом із сплатою процентів згідно умов укладеного договору. Строк виконання зобов`язання до 20.05.2018 року (а.с. 15-24). Позивач своєчасно борг не повернув, у результаті чого виникла прострочена заборгованість. Даний факт визнається позивачем і не оспорюється. В подальшому, ТОВ «Велфін» звернулось до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. з відповідним комплектом документів, на підставі яких останньою було вчинено 15.07.2021 року виконавчий напис, під реєстраційним номером 92326 про стягнення на користь ТОВ «Велфін» з [PERSON] у безспірному порядку заборгованості за кредитним договором №443119 від 29.04.2018 року, за період з 29.04.2018 року по 01.03.2020 року у розмірі: 120078 грн. 00 коп., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 3000 грн. 00 коп.; прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом 117078 грн. 00 коп. (а.с. 29). Суд приходить до висновку про відсутність у нотаріуса достатніх підстав для вчинення вказаного виконавчого напису виходячи з такого. Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 18 ЦК України) Відповідно до абз.7 ч.1 ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника. У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі № 6-887цс17 зроблено висновок, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст.87 Закону України «Про нотаріат»). У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики або ж кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Тому існують підстави для застосування частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» за аналогією закону, в тому числі й при вчиненні виконавчого напису за нотаріально посвідченим договором позики або ж за кредитним договором. Отже, захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб надіслання кредитором письмової вимоги про усунення порушень позичальнику. У свою чергу, процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Саме така позиція висловлена в ухвалі ВП ВС від 15.04.2020 № 554/6777/17 (61-19494св18). В даному випадку, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження надіслання [PERSON] відповідачем вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань із застереженням про вчинення виконавчого напису нотаріуса. Також судом об`єктивно встановлено, що вказаний кредитний договір не є нотаріально посвідченим. Проте і дані обставини не є визначальними для вирішення даного спору, виходячи із такого. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року у справі № 826/20084/14 за позовом про визнання не чинними та скасування пунктів 1, 2 постанови КМ України № 662 від 26 листопада 2014 року, у задоволенні адміністративного позову позивачам було відмовлено. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року апеляційні скарги позивачів задоволено. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та не чинною Постанову КМ України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 1-1 такого змісту: «1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються:а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу». п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Зобов`язано КМ України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та не чинною постанови КМ України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року касаційні скарги КМ України та ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2018 року у задоволенні заяви ПАТ «КБ «ПриватБанк» про перегляд постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року за нововиявленими обставинами відмовлено та залишено відповідне судове рішення в силі. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «КБ «ПриватБанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Таким чином на сьогодні є чинною постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, якою визнано незаконною та не чинною постанову КМ України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, пунктів 1, 2. У постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зазначено: «При прийнятті даної постанови суд бере до уваги також положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень не чинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд визначає, що рішення суб`єкта владних повноважень є не чинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти. Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку з укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати не чинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Таким чином пункти 1, 2 постанови КМ України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» визнано незаконними та не чинними з моменту її прийняття. За таких обставин, суд приходить до висновку, що приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., якою було вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №92326 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Велфін» боргу в сумі 120078 грн. 00 коп. за кредитним договором - не мала для цього жодних передбачених діючим законодавством підстав, оскільки відповідні законодавчі норми на той момент вже були визнанні незаконними та не чинними судовим рішенням з моменту їх прийняття, і про це не могло бути не відомо приватному нотаріусу. Крім того, суд враховує наступне. Так, згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Ст. 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Пepeбіг пoзoвнoї дaвнocті пoчинaєтьcя від дня, кoли ocoбa дoвідaлacя aбo мoглa дoвідaтиcя пpo пopyшeння cвoгo пpaвa aбo пpo ocoбy, якa йoгo пopyшилa. (ч.1 cт. 261 ЦК України). Зa зoбoв`язaннями, з невизнaчeним cтpoкoм виконання aбo визначеним моментом вимоги, пepeбіг пoзoвнoї дaвноcті пoчинaєтьcя від дня, кoли y кpeдитopa виникає пpaвo пpeд`явити вимoгy пpo виконання зобовязання (ч.2 ст. 261 ЦК України). В даному випадку, у п.7.8 договору позики №443119 від 29.04.2018 року визначено, що до правовідносин за цим договором встановлюється загальний строк позовної давності, що за визначенням ст..257 ЦК України складає три роки. А тому, суд приходить до висновку, що такий виконавчий напис нотаріусом було вчинено поза межами строків давності. Також, відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Однак, в даному випадку такі проценти нараховувались ще фактично два роки, що також свідчить про не безспірність заявленої вимоги стягувача. Так, у постанові від 06 травня 2020 року по справі № 320/7932/16-ц Верховний суд зазначив, що вчинення виконавчого напису полягає у посвідченні права стягувача на стягнення коштів або витребування майна. Таке право, як і безспірна заборгованість повинні існувати на момент звернення до нотаріуса. Сам по собі факт подання стягувачем необхідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору щодо боргу. Боржник у судовому порядку може оспорювати виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (щодо розміру боргу або спливу строків давності за вимогами). Оскільки суд приходить до переконання про необхідність задоволення позову, то у порядку, визначеному ч.1,2 ст.141 ЦПК України, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір. в тому числі і за подання заяви про забезпечення позову.

Outcome: approved