Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, яким просить шлюб між ним та відповідачем розірвати. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 08 червня 2007 року. Від шлюбу дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалось, вона живе на свій розсуд, будь-яких зусиль щодо підтримання сімейних відносин не докладає, наразі перебуває за кордоном. У підготовче судове засідання позивач не прибув, надав заяву, якою просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Строку для примирення не потребує та зазначає, що шлюб грунтується на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а між ними склались взаємини, які суперечать наведеним принципам та його інтересам. Наголошує на тому, що позов про розірвання шлюбу відповідає його дійсній волі. Судовий збір, сплачений ним за подання даного позову, просить залишити за його рахунок. Проти ухвалення заочного рішенн не заперечує. Відповідачу судові повістки із викликом до суду надсилались рекомендованою поштою із повідомленнями за адресою її реєстрації, однак адресат кореспонденцію не отримує з невідомих причин, конверти повернуті поштовим відділенням. Відповідач до суду не прибула, відзиву на позов не надала, будь-яких заяв (клопотань) від неї не надходило. За наведених обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України, та дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наведеного. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 червня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 08 червня 2007 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 406. Позивач стверджує, що дітей від шлюбу немає. Суд не знаходить підстав піддавати сумніву наведене твердження. За положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ч.1 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч.1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ч. 3 ст.105 Сімейного кодексу України (СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із доводів позову вбачається, що подружні стосунки між сторонами не підтримуються та припинені з причини втрати почуття любові, різні погляди на сімейне життя. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, на примирення не згоден, вважає відновлення сімейних відносин неможливим. Враховуючи наведене, а також положення ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, за якою шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, суд дійшов висновку, що між сторонами склались взаємини, за яких подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить принципу його добровільності та інтересам позивача. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд позбавлений можливості з"ясувати бажання відповідача щодо відновлення свого дошлюбного прізвища, аджже остання до суду не прибула, а тому вважає, що відповідач і надалі іменуватися прізвищем [PERSON] . Суд також враховує бажання позивача залишити сплаченим ним судовий збір у розмірі 768,40 гривень за його рахунок. На підставі наведеного,

Outcome: approved