Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з професійним захворюванням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він працював на шахті «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля» з 26.10.2006 року по 01.09.2012 року. 17.10.2013 року йому було встановлено професійне захворювання: 1) хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, легка ступінь (ІІ ст.) зниження слуху за класифікацією В.Є. Остапкович та Н.І. Пономарьової Н 90.3; 2) хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затухаючого загострення, ЛН І-ІІ, ІХС (дифузний кардіосклероз), гіпертонічна хвороба ІІ ст., хронічна люмбалгія. 07.11.2013 р. був складений акт розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4. 12.12.2013 року МСЕК йому встановлено 40% втрати професійної працездатності безстроково (25% - хронічний бронхіт, 15% - хронічна туговухість). Внаслідок професійного захворювання йому заподіяна моральна шкода, яка полягає в наступному. Йому були спричинені фізичні та душевні страждання, фізичний біль. Він змушений тривалий час лікуватися, але все одно він потребує постійного лікування та оздоровлення. Він дуже нервується, все це його дуже пригнічує, в нього погіршилися стосунки в сім'ї та з друзями, порушився нормальний уклад життя. Просить суд стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 20000 грн. (а.с.18). Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, обґрунтовуючи позовні вимоги викладеними в позовній заяві обставинами. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди, відсутня вина підприємства в отриманні позивачем захворювання. Просить в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з ДП «Красноармійськвугілля» з 26.10.2006 року по 01.09.20121 року, де працював електрослюсарем підземним (а.с. 5-7). Згідно з висновком клініки профзахворювань ДУ «Інститут медицини праці НАМН України» від 17.10.2013 року та актом від 08.11.2013 року розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4, позивачу встановлено професійне захворювання: 1.Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, легка ступінь (ІІ ст.) зниження слуху за класифікацією В.Є. Остапкович та Н.І. Пономарьової; 2.Хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затухаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз ЛН І-ІІ. В умовах впливу шкідливих факторів він пропрацював 31 рік 9 місяців, останнім підприємством, на якому він працював в умовах шкідливих факторів є ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля» (а.с. 8-9). 12.12.2013 року МСЕК позивачу у зв'язку з професійним захворюванням первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності безстроково (25% - хронічний бронхіт, 15% - хронічна туговухість), йому рекомендоване медикаментозне лікування (а.с. 11, 12). Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Про наявність права на відшкодування моральної шкоди потерпілій особі внаслідок нещасного випадку на виробництві зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту „б" підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про страхові виплати), де в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини зазначено, що: «положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону N 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону N 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця)». Враховуючи надані суду докази, суд вважає, що внаслідок професійного захворювання позивачеві заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнав у зв'язку з захворюванням, внаслідок якого йому встановлено 40% втрати професійної працездатності безстроково, у душевних стражданнях, пов'язаних з наслідками цього захворювання, у зміні звичного перебігу життя, зокрема необхідності тривалий час лікуватися. Але сума, в яку позивач оцінив заподіяну моральну шкоду і яка за його оцінкою становить 20000 гривень, є завищеною і не відповідає отриманим ним моральним стражданням. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним у відшкодування позивачеві заподіяної йому моральної шкоди стягнути з відповідача на користь позивача 16000 гривень. Крім цього, відповідно до ст.88 ЦПК України, враховуючи, що заявлено позов немайнового характеру, суд вважає необхідним стягнути з відповідача в доход держави судовий збір в сумі 243,60 грн., оскільки позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від вказаних витрат при подачі позову до суду. На підставі статей 23, 1167, 1193 Цивільного кодексу України, ст.2371 КЗпП України,

Outcome: partial