Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

В червні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з останньої на його користь заборгованості за договором позики в сумі 10000 грн. та 46500 грн за несвоєчасне виконання зобов"язання. На обґрунтування заявлених вимог послався на те, що 12 листопада 2014 року між ним та відповідачем був укладений в письмовій формі договір позики, відповідно до умов якого він передав відповідачу грошові кошти в сумі 10000 грн., які відповідач зобов"язалася повернути протягом трьох місяців. Посилаючись на невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором позики, [PERSON] просив стягнути з [PERSON] 10000 грн. основного боргу та 46500 грн за несвоєчасне виконання зобов"язання В ході судового розгляду позивач зменшив позовні вимоги, просив стягнути з відповідача 25000 грн. заборгованості за договором позики. Також позивач зазначив, що він неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення позики, проте остання отримані грошові кошти не повернула. В судове засілдання 29.09.2017 позивач не з"явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] зменшені позовні вимоги визнала в повному обсязі та пояснила, що дійсно взяла у [PERSON] 10000 грн на строк три роки, однак повернула лише 3000 грн. Суд, заслухавши відповідача, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 12 листопада 2014 року [PERSON] і [PERSON] був укладений в простій письмовій формі договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 10000 грн., які [PERSON] зобов"язалася повернути у строк три місяці та виплатити [PERSON] щомісячно відсотки за користування позикою у розмірі 15%. На підтвердження укладення договору позики та його умов [PERSON] була видана позикодавцю розписка від 12.11.2014. Вказані обставини підтверджуються борговою розпискою, яка була оглянута судом, і в якій зазначені сторони зобов'язання, грошова сума, яка передається, а також є особистий підпис позичальника (а.с. 4). Також, суд враховує, що саме позивачем був наданий договір позики, а відповідачем не було надано будь-яких доказів про виконання своїх зобов'язань за договором, що свідчить про продовження існування боргових зобов'язань між позивачем та відповідачем. Станом на 29 вересня 2017 року взятих на себе зобов'язань за договором позики відповідач не виконала та не повернула позивачу отримані від нього грошові кошти в сумі 10000 грн. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частина 2 ст. 1047 ЦК допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В силу ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За таких обставин та враховуючи те, що відповідно до ст. 174 ЦПК України визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав і свобод сторін та інших осіб, суд приймає визнання позову і вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі ст. 526, 610, 625, 1046 -1050 ЦК України,

Outcome: approved