Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. Свій позов мотивував тим, що він є власником квартири [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу від 31.08.2006 року. У вищевказаній квартирі зареєстрована також відповідач [PERSON], його колишня дружина, яка з 01.10.2016 року там не проживає. Рішенням Лубенського міськрайонного суду від 23.03.2017 року №539/519/17 року шлюб між ним та відповідачем [PERSON] розірвано і на його прохання добровільно знятись з реєстрації у належній йому квартирі відповідач не реагує. Позивач прохає суд визнати [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою №8 в будинку №17/9 по вул.Генерала Ляскіна в м.Лубни Полтавської області та примусово зняти її з реєстраційного обліку у даній квартирі. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, прохав задовольнити. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, пояснивши, що вона погодиться на зняття з реєстрації у належній позивачеві квартирі лише в тому разі, якщо він зареєструє у квартирі їх спільну житину сина [PERSON], [INFO]. Представник третьої особи Служби у справах дітей виконкому Лубенської міської ради в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, щодо позовних вимог покладається на розсуд суду і прохає врахувати інтереси дитини. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Стаття 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 47 Конституції України гарантує право кожному на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч.1 ст.163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою ст.71 цього Кодексу . У відповідності до положень ч.1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, ч.1 ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про зняття відповідачів із реєстрації місця проживання. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, в тому числі, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про, зокрема, позбавлення права користування житловим приміщенням, про виселення. Згідно положень ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» органом реєстрації є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Згідно зі ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.7 Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 31.08.2006 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.09.2006 року належить квартира [ADDRESS] (а.с.7-8). Як вбачається з довідки Лубенського КЖЕУ від 27.12.2017 року за вищевказаною адресою зареєстрована відповідач [PERSON], [INFO] (а.с.14), яка, згідно акту будинкового комітету від 26.12.2017 року не проживає у квартирі з 01.10.2016 року. Згідно довідки житлово-будівельного кооперативу «Космос», [PERSON] проживає в [INFO] «А» кв.30 Полтавської області. Позивач [PERSON] 13.05.2017 року звертався до відповідача [PERSON] з письмовою вимогою знятися з реєстрації у належній йому квартирі (а.с.12), однак, дана вимога залишилася без належного реагування. Позивач стверджує, що з цих підстав він не може як власник, на власний розсуд розпоряджатися належним йому нерухомим майном. Доводи відповідача [PERSON] щодо причин її відмови у добровільному знятті з реєстрації не заслуговують на увагу, оскільки факт не проживання її у квартирі вона не заперечувала. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що маються підстави для визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням квартири позивача. Разом з тим, позовні вимоги [PERSON] що примусового зняття з реєстрації [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки порядок примусового виконання рішення суду передбачений ст.431 ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження». Позивачем по справі було понесено судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 гривень (а.с.1). Дані витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача на підставі ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial