Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення боргу. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач [PERSON] , позичив відповідачу [PERSON] 80 000 (вісімдесят тисяч) доларів США, що підтверджується розпискою, даною відповідачем від 06 листопада 2018 року. Відповідач зобов`язувався повернути кошти за договором позики в строк до 01.09.2019 року. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами про повернення коштів, однак зобов`язання за договором позики відповідач не виконав і в добровільному порядку повернути кошти позивачу не бажає. За таких обставин позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача борг у розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу Національного банку України на момент звернення до суду становить 2 169 520,00 грн, та судові витрати. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Нечаєв В.В. в підготовче судове засідання не з`явилися, але представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, заявлені вимоги підтримує та просить суд такі задоволити. Відповідач [PERSON] будучи належним чином, своєчасно повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в підготовче судове засідання не з"явився, однак подав через канцелярію суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги визнає та просить суд розглянути справу у його відсутність. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідачем позовні вимоги визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом. Дослідивши матеріали справи, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Розглядаючи вказану справу на підставі наведених і встановлених у судовому засіданні фактів суд констатує, що вони регулюються правовідносинами, визначеними нормами Цивільного кодексу України. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Відповідно до ст 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Дво-чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. За статтею 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України) За змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] , позичив відповідачу [PERSON] 80 000 (вісімдесят тисяч) доларів США, що підтверджується розпискою, даною відповідачем від 06 листопада 2018 року. Відповідач зобов`язувався повернути кошти за договором позики в строк до 01.09.2019 року. Станом на 16.07.2020 року борг відповідача в гривневому еквіваленті становив 2 169 520,00 грн. У зазначений термін відповідач [PERSON] боргу не повернув, незважаючи на неодноразові звернення до нього з проханням такі повернути. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Відповідно до ст.509 ЦК України між сторонами виникло зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Зі змісту ч.3 ст. 1049 ЦК України випливає, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві коштів. Таким чином, оцінюючи надані докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що вимоги позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Судові витрати понесені позивачем по сплаті судового збору в сумі 10 930,40 грн (10 510,00 грн судовий збір за звернення до суду з даним позовом + 420,40 грн судовий збір за подання клопотання про забезпечення позову) на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved