Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків та моральної шкоди, усунення перешкод у користуванні часткою квартири. В обґрунтування позову зазначає, що з 07.06.2017 року позивач є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] . Власницею 1/3 частини квартири [ADDRESS] на даний час є відповідачка [PERSON] . Позивач зазначає, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 16 жовтня 2014 року у цивільній справі №752/596/13-ц встановлено порядок користування квартирою [ADDRESS] . Судовим рішенням [PERSON] (попереднього власника) у володіння та користування було виділене приміщення (кімната) площею 18,6 кв. метри, а [PERSON] у володіння та користування було виділені приміщення (кімнати) площею 18.3 кв. метри та 13,7 кв. метри. Решта приміщень квартири (кухня, ванна кімната, туалет та два коридори) залишено у спільному користуванні співвласників квартири. Позивач зазначає, що на даний час є правонаступником прав володіння та користування приміщенням (кімнатою) площею 18,6 кв. метри вищевказаної квартири, які до нього належали [PERSON] та [PERSON] . Позивач також вказує, що в жовтні 2018 року він та [PERSON] звернулися до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків та витрат, про спонукання відновити попередній стан квартири, визнання недійсним договору оренди, про усунення перешкод в користуванні часткою квартири (виселення), про захист прав власника частини квартири, про відшкодування моральної шкоди. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва у справі №752/20679/18 від 28 листопада 2019 року вищевказаний позов було задоволено. Однак, як стверджує позивач, вищевказане судове рішення [PERSON] до цього часу не виконано навітьчастково. На даний час приватним виконавцем Ігнатенко Костянтином Едуардовичем розпочато примусове виконання вищевказаного судового рішення. Відповідачкою [PERSON] здійснено заміну замка у дверях вказаної квартири без погодження з ним, що повністю унеможливило його доступ до вказаної квартири, його кімната була передана в оренду стороннім особам, які пошкодили майно. Також, позивач стверджує, що за період коли відповідачкою чинились перешкоди у користуванні майном, позивач оплачував комунальні послуги на загальну суму 21 444,43, які підлягають стягненню з відповідача на його користь. Позивач також просить стягнути з відповідача збитки, які полягають у вимушеній оренді кімнати у період з 20.06.2018 року по 20.06.2020 року у розмірі 120 000,00 грн, та усунути перешкоди у користуванні майном та стягнути моральну шкоду. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 10.08.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження. На адресу суду надійшла заява позивача від 05.02.2021 року відповідно до якої позивач просить залишити без розгляду позов в частині усунення перешкод в користуванні часткою квартири. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 05.02.2021 року вищевказана заява позивача задоволена, позов в частині усунення перешкод в користуванні часткою квартири залишено без розгляду. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 05.02.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду. Позивач та його представник в ході судового розгляду підтримали позовні вимоги і обгрунтування позову в повному обсязі, просили суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, посилаючись на неправомірні дії відповідача, внаслідок яких позивачу завдані як матеріальні збитки, так і моральна шкода. Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце та час слухання був повідомлений належним чином, що вбачається з поштових повідомлень. Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, або не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає необхідним винести заочне рішення у справі. Вислухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] , попереднім власником якої з 25.11.2016 року був [PERSON] . Власником 2/3 вказаної квартири є [PERSON] . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16.10.2014 року, котрим у володіння та користування [PERSON] було виділено приміщення (кімната) площею 18,6 кв. м, а [PERSON] у володіння та користування виділено приміщення (кімнати) площами 18,3 кв. м та 13,7 кв. м, а решта приміщень квартири залишено у спільному користуванні співвласників квартири. [PERSON] на даний час є правонаступником прав користування та володіння приміщенням (кімнатою) площею 18,6 кв. м, котре до нього належало [PERSON] та [PERSON] . Вказані обставини також встановлені рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16.10.2014 року за наслідками перегляду рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02.04.2014 року, яке набуло законної сили в установленому законом порядку, а тому в силу ст. 82 доказуванню не підлягають. Щодо вимоги позивача про відшкодування сум витрачених на сплату комунальних послуг за об`єкт нерухомості, можливості користування яким позивач був позбавлений відповідачкою, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ч. 2 п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року №45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Згідно п.1 ст.1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинка, і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до п. 5 ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом. В силу положень ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Згідно з положеннями ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Згідно ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. З матеріалів справи вбачається, що позивачем за період, коли у останнього була відсутня можливість користуватись власним приміщенням, здійснювалась оплата за спожиті житлово-комунальні послуги, зокрема, за водопостачання і опалення на загальну суму 13 440,24 грн. В той же час, позивачем не надано документів, що підтверджують оплату за утримання будинку, а тому, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог позивача в цій частині. Щодо позовної вимоги позивача про відшкодування збитків, які виникли внаслідок вимушеної оренди об`єкта нерухомості, суд зазначає наступне. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] неправомірно позбавлений відповідачкою [PERSON] права користування кв. [ADDRESS] . Вказана неможливість користування квартирою підтверджується, зокрема, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва у справі №752/20679/18 від 28 листопада 2019 р., та матеріалами складеними приватним виконавцем Ігнатенко К.Е. про неможливсть потрапити у вищевказану квартиру. Внаслідок вищезазначених обставин, [PERSON] був вимушений винайшли кімнату площею 10,5 м. кв. за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору оренди. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317, ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується,розпоряджається своїм майном па власний розсуд. З матеріалів справи вбачається, що спірний період,позивачем сплачено за вимушену оренду вищевказаної кімнати 10,5 м. кв. за адресою: [ADDRESS] загалом 100000 грн., які сплатив орендодавцю за користування кімнатою згідно договору.. Щодо позовної вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні часткою квартири, то суду зазначає, що на адресу суду надійшла заява позивача від 05.02.2021 року відповідно до якої позивач просить залишити без розгляду позов в частині усунення перешкод в користуванні часткою квартири. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 05.02.2021 року вищевказана заява позивача задоволена, позов в частині усунення перешкод в користуванні часткою квартири залишено без розгляду. Звертаючись до суду позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду. Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. На підставі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Судом встановлено, що внаслідок дій відповідача позивач зазнав сильних душевних страждань. Однак, на думку суду, при зверненні до суду позивач належним чином не обґрунтував свої вимоги в частині розміру моральної шкоди, яку він просить стягнути з відповідача. Суд вважає доведеним і таким, що відповідає принципу справедливості та ступеню перенесених переживань, розмір моральної шкоди в сумі 5000,00 гривень. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені належними засобами доказування, а тому позов підлягає частковомузадоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial