Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] і після його смерті відкрилася спадщина за законом, яка складається із: - житлового будинку, розташованого в с. Тиманівка Тульчинської міської об'єднаної територіальної громади Тульчинського району по [ADDRESS]; - земельної ділянки площею 0,50га, кадастровий номер [NUMBER], призначеної для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території колишньої Тиманівської сільської ради, а на даний час - на території Тульчинської міської ради об'єднаної територіальної громади, яка йому належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого 12 листопада 2002 року Тульчинською районною адміністрацією. Заповідального розпорядження його батько [PERSON] не склав. Він являється єдиним спадкоємцем першої черги майна свого батька за законом. Він спадщину, що відкрилася після смерті батька, прийняв. Однак, державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER] на ім'я його батька [PERSON] було втрачено. Відділом Держгеокадастру у Тульчинському районі йому було видано належним чином посвідчену копію державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER]. Але через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори Тимчик Н.Ф. постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії від 27 грудня 2016 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька йому було відмовлено. По цій причині, позивач вимушений звернутись з позовом до суду, та просить визнати за ним право власності на спадкове майно, спадкоємцем якого він став. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності позов підтримує, на його задоволенні наполягає. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про визнання позову та розгляду справи за відсутністю їх представника. Дослідивши матеріали справи суд встановив: Як свідчить копія свідоцтва про народження, [PERSON] являвся батьком позивача (а.с.19). Згідно копії свідоцтва про смерть - [INFO] [PERSON] помер (а.с.18). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом, яка складається із: - житлового будинку, розташованого в с. Тиманівка Тульчинської міської об'єднаної територіальної громади Тульчинського району по [ADDRESS]; - земельної ділянки площею 0,50га, кадастровий номер [NUMBER], призначеної для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території колишньої Тиманівської сільської ради, а на даний час - на території Тульчинської міської ради об'єднаної територіальної громади, яка йому належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого 12 листопада 2002 року Тульчинською районною адміністрацією, що підтверджується довідкою виданою виконкомом Тиманівської сільської ради Тульчинського району від 15 грудня 2016 року (а.с. 20). Заповідального розпорядження [PERSON] не склав. Позивач являється єдиним спадкоємцем першої черги майна свого батька за законом, що також в свою чергу підтверджується довідкою виданою виконкомом Тиманівської сільської ради Тульчинського району від 15 грудня 2016 року (а.с. 20). Однак, оформити право власності на спадкове майна, а саме, на земельну ділянку площею 0,50га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території колишньої Тиманівської сільської ради, а на даний час - на території Тульчинської міської ради об'єднаної територіальної громади позивач не може, через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу. Через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу - державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого 12 листопада 2002 року Тульчинською районною адміністрацією в нотаріальному оформлені права власності на спадкове майно позивачу було відмовлено, про що свідчить постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії від 27 грудня 2016 року, винесеної нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори Тимчик Н.Ф. (а.с.17). За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України. Так, згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 7.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, в тому числі і визнання права. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, що відображено в ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220 ЦК України. Відповідно до ст. 1216 цього ж Кодексу спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За приписами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). За змістом ст. 1269 цього ж Кодексу, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Вказані норми врегульовані ч.1 ст.1270 ЦК України. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи заповітом має право прийняти спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як визначенов ст.. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитись від прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п. 3.1. Інформаційного листа "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи позицію відповідача щодо визнання позовних вимог, які не суперечать чинному законодавству, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем, підлягає зарахуванню в прибуток держави.

Outcome: approved