Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні приміщенням квартири шляхом зобов`язання за свій рахунок привести приміщення самовільно реконструйованої квартири у попередній житловий стан, стягнення моральної шкоди та судових витрат звернулась [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача збільшила заявлені позовні вимоги, просить суд їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві та у заяві про збільшення позовних вимог та остаточно просить суд усунути [PERSON] перешкоди у користуванні приміщенням квартири [ADDRESS] шляхом зобов`язання [PERSON] за свій рахунок, привести приміщення самовільно реконструйованої квартири [ADDRESS] у попередній житловий стан, а саме: провести відповідні роботи з внутрішнього опорядження житлових та допоміжних приміщень квартири; провести роботу з монтажу перегородок; завершити будівельні роботи. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] завдану моральну шкоду в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень та стягнути 3390,10 грн. понесених витрат, пов`язаних з розглядом справи. В судове засідання відповідач та її представник не з`явилась. Про день та час розгляду справи повідомлялась завчасно та належним чином. Причин своєї неявки суду не повідомили. Від представника відповідача адвоката Зейкан І.Ю. повторно до Рівненського міського суду надійшла заява про відкладення розгляду справи з тих підстав, що відповідач на даний час перебуває на самоізоляції, однак бажає приймати участь у судовому засіданні. Суд вважає, що представник відповідача навмисно затягує розгляд справи та ухиляється від явки в судове засідання виходячи з того, що по справі було призначено сім судових засідань з яких представник відповідача п`ять разів подавала до суду заяви про відкладення судового засіданні, однак не надала до суду підтверджуючих письмових документів неможливості явки в судові засідання з поважних причин. Письмовий відзив на позовну заяву та на заяву про збільшення позовних вимог від відповідача та представника відповідача до суду не надходило. Тому враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних матеріалів справи. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] . Під час перебування у фактичних шлюбних стосунках, 15 квітня 2014 року [PERSON] уклав з [PERSON] спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Філюк П.В. відповідно до якого [PERSON] предає після своєї смерті у власність для [PERSON] , а [PERSON] приймає належну йому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] . Пунктом 7 вказаного договору передбачено, що [PERSON] та його цивільна дружина [PERSON] безоплатно пожиттєво проживають у квартирі, яка передається по спадковому договору. Рішенням Рівненського міського суду від 29 липня 2015 року по цивільній справі 569/9327/15-ц встановлено факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] з 2003 року по жовтень 2014 року. 05 вересня 2015 року на підстав договору купівлі-продажу власником спірного майна стала відповідач по справі [PERSON] , яка після оформлення вказаної квартири стала чинити усілякі перешкоди позивачу у реалізації її права користування приміщенням вищевказаної квартири, внаслідок чого позивач вимушена була звернутися до суду з позовом про вселення в житлове приміщення. З дослідженого в судовому засіданні рішення Рівненського міського суду від 17 січня 2017 року по цивільній справі №569/12345/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про вселення в житлове приміщення вбачається, що позов задоволено; визнано за [PERSON] право користування квартирою [ADDRESS] ; вселено [PERSON] до квартири [ADDRESS] . З дослідженої в судовому засіданні ухвали колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області від 22 березня 2017 року вбачається, що апеляційну скаргу [PERSON] відхилено; рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 січня 2017 року залишено без змін. З дослідженої в судовому засіданні постанови верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати касаційного цивільного суду від 04 липня 2018 року по справі №569/12345/16-ц вбачається, що касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення; рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 22 березня 2017 року залишено без змін. З дослідженого в судовому засіданні акту державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Яковенко Є.Р. від 03 квітня 2019 року вбачається, що при повторній перевірці виконання рішення боржником недано доступ до квартири, однак вселення стягувача є неможливим, оскільки в квартирі відсутні меблі, стіни без покриття, підлога без покриття. Наявні видимі ознаки перепланування та ремонту. На приміщення накладено арешт відповідно до постанови та арешт майна боржника та передано на зберігання боржнику [PERSON] . З дослідженого в судовому засіданні висновку про технічний стан будівельних конструкцій та інженерних мереж квартири за адресою: [ADDRESS] вбачається, що за результатами проведеного обстеження та згідно п.5.2. ДСТУ-Н Б В.1.2-18:2016 «Настанова щодо обстеження будівель і споруд для визначення та оцінки їх технічного стану» квартири залежно від стану несучих та огороджувальних конструкцій відносяться до стану категорія 3 - непридатний для нормальної експлуатації. На дату проведення обстеження, об`єкт нерухомого майна непридатний для використання за своїм прямим цільовим призначенням як об`єкт житлової нерухомості. Відповідно до п.п.1.4.1. та 1.4.3. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів відповідно до законодавства. До елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок (відповідно до Звіту про технічний стан будівельних конструкцій і інженерних мереж квартири [ADDRESS] в процесі проведення обстеження виявлено повну відсутність перегородок зафіксованих у технічному паспорті), перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається. З дослідженого в судовому засіданні повідомлення ВК РМР від 10 липня 2019 року №05-1422 вбачається, що Управлінням містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради не надавались містобудівні умови та обмеження для реконструкції квартири [ADDRESS] . Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23). Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ч.5 ст.319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до ч.7 ст.319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст.6 ЖК жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що в судовому засіданні було встановлено, що відповідач своїми неправомірним діями порушує права позивача на проживання у спірній квартирі, а належним способом захисту порушених прав позивача у даному випадку буде припинення дій, які порушують її права, відновлення становища, що існувало до порушення - відновлення порушеного права, тому суд вважає, що в цій частині заявлені позовні вимоги доведені належними та допустимими доказами, а відповідачем дані вимоги не спростовані, тому в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У постанові Пленуму ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд зазначає, що відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. (Абзац пункту 5 в редакції Постанови Пленуму Верховного суду N 5 ( v0005700-01 ) від 25.05.2001 ). Суд вважає, що в судовому засіданні було встановлено, що неправомірними діями відповідача позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка виразилась у душевних переживаннях та стражданнях у зв`язку з знищенням її майна та майна її чоловіка відповідачем, у вчиненні дій, які спрямовані на недопущення її проживання у спірній кватирі, з численними судовими процесами, які тривають роками, у порушенні нормальних життєвих зв`язків. Однак, розмір моральної шкоди, яку позивач просить суд стягнути з відповідача є завищеним, а тому, з урахуванням вимог розумності та справедливості, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає моральна шкоди в розмірі 20 000,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог позивачем заявлено дві вимоги: одна позовна вимога немайнового характеру - про усунення перешкод у користуванні приміщенням (розмір судового збору який підлягає сплаті при подачі позову до суду становить 840,80 грн. у відповідності до п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір») та позовна вимога майнового характеру - стягнення моральної шкоди в розмірі 200 000,00 грн. (розмір судового збору який підлягає сплаті при подачі позову до суду становить 2000,00 грн. у відповідності до п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір»). Оскільки при подачі позову до суду позивач звільнена від сплати судового збору, рішення прийнято на користь позивача, тому дані судові витрати в розмірі 2840,80 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави; а сплачені позивачем згідно акту приймання-передачі виконаних робіт від 15 липня 2019 року за виконання звіту технічного обстеження квартири в розмірі 3000,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved