Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

Позивачем заявлені вимоги про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в с.Паливода Ніжинського району, вул.Шевченка, 9,в порядку спадкування за заповітом від 10 березня 2005 року після матері [PERSON], яка померла 29 червня 2015 року. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що даний будинок мав статус колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року у якому проживала [PERSON], її спадщина прийнята позивачем, у зв»язку з віднесенням будинку до суспільної групи колгоспного двору та відсутності правовстановлюючих документів на нього позивач позбавлена можливості в позасудовому порядку оформити прийняту спадщину своєї матері. Відповідно до заяви від 14 вересня 2017 року представник позивача [PERSON] підтримує заявлені вимоги, просить розглянути справу за відсутності. Згідно заяви від 07 липня 2017 року Кунашівський сільський голова [PERSON] просить розглянути справу за відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснюється. Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків. Згідно довідки відповідача від 27 березня 2017 року у буд.9 по вул.Шевченка с.Паливода Ніжинського району, який відносився до суспільної групи-колгоспний двір, станом на 15 квітня 1991 року проживала [PERSON]. Даний будинок згідно довідки КП «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 11 квітня 2017 року станом на 31 грудня 2012 року на праві власності не зареєстрований, відомості про самочинне будівництво не зазначені. Технічний паспорт від 27 березня 2017 року засвідчує прийняття даного будинку до експлуатації. Приписами ст.ст.120, 123 ЦК Української РСР (в ред. від 18 липня 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні, розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Із врахуванням викладеного [PERSON] станом на 15 квітня 1991 року не втратила права на даний будинок. [PERSON] Дем»янівна померла 29 червня 2015 року в с.Паливода Ніжинського району, її спадщина прийнята її дочкою-позивачем Косач (до одруження [PERSON]) Н.А., яка є спадкоємцем за заповітом останньої від 10 березня 2005 року, шляхом подачі нотаріусу відповідної заяви про її прийняття, що підтверджується матеріалами спадкової справи після [PERSON]. Згідно довідки відповідача від 27 березня 2017 року [PERSON] станом на час своєї смерті зареєстрована і проживала одна в [INFO]. Докази на підтвердження інших спадкоємців, які здійснили дії по прийняттю спадщини [PERSON], зокрема, по вищезазначеному заповіту від 10 березня 2005 року-Горщок К.А., [PERSON], визнання недійсним чи скасування даного заповіту,-відсутні. Постановою Другої Чернігівської державної нотаріальної контори від 28 квітня 2017 року відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на даний будинок у зв"язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього. За таких обставин спадкодавець [PERSON] не втратила права на вищезазначений будинок, який входить до складу її спадщини, цивільна правоздатність останньої, як фізичної особи, відповідно до ст.25 ЦК України припинилась у момент її смерті, відсутність правовстановлюючих документів на будинок перешкоджає позивачу, як спадкоємцю за заповітом, оформити прийняту спадщину після своєї матері [PERSON], що є підставою для задоволення позову із врахуванням заявлених вимог.

Outcome: approved