Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою, у якій просить встановити факт, що [PERSON] , [INFO] померла [INFO] року в м. Брянка Луганської області. На обґрунтування своїх вимог він посилається на те, що 20 березня 2015 року у м. Брянка внаслідок ракавої інтоксикації, раку верхньої долі лівої легені померла його дружина [PERSON] , [INFO], про що було видано лікарське свідоцтво про смерть. Отримати свідоцтво про смерть у відділі ДРАЦС на підставі виданого лікарського свідоцтва про смерть неможливо, оскільки смерть відбулася на території України, яка не підконтрольна українській владі, та є тимчасово окупованою, про що визнано Верховною Радою України, а лікарське свідоцтво є недійсними та не створює правових наслідків на території України, яка підконтрольна українській владі, а тому він позбавлений права отримати свідоцтво про смерть, а в подальшому й допомогу на поховання . Заявник в судове засідання не з'явився,через канцелярію суду подав заяву в якій просить розглянути справу без його участі (а.с.13). Заінтересована особа -відділ державної реєстрації актів цивільного стану Марківського районного управління юстиції у Луганській області в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином шляхом направлення телефонограми, надала заяву про розгляд справи по суті в її відсутність (а.с.14) Відповідно до ч.3 ст.235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутністю, заявник та заінтересована особа, скористалися цим правом. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності заявника та заінтересованої особи, за наявними у справі документами. В силу положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд дослідивши заяву, письмові докази, що маються у справі, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 20.04.1990 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 20 квітня 1990 року про що зроблено актовий запис №4, після укладення шлюбу спільне прізвище подружжя - "[PERSON] (а.с.5) З лікарського свідоцтва про смерть № 75 від 21.03.2016 вбачається, що [PERSON], [INFO], померла [INFO] в м. Брянка Луганської області внаслідок ракавої інтоксикації, раку верхньої долі лівої леген у віці 62 роки. (а.с.7-8). Листом від 08.04.2016 за № 234/02.2-2.21 відділ державної реєстрації актів цивільного стану Марківського районного управління юстиції у Луганській області відмовило заявнику у видачі свідоцтва про смерть, оскільки заявником для підтвердження факту смерті пред'явлено медичний документ, форма якого не відповідає вимозі наказу МОЗ України від 08.08.2006 за №545. Судом встановлено, що вищезазначене лікарське свідоцтво про смерть, видане органом, який знаходяться на тимчасово окупованій території , мовою оригіналу :"Государственным учреждением "Брянковская центральная городская многопрофильная больница" Луганской народной республики", тобто є недійсними та не створює правових наслідків на території України, яка підконтрольна українській владі, а тому заявник позбавлений права реалізувати свої права, зокрема отримати свідоцтво про смерть, тощо. Згідно паспорту серії [NUMBER] виданого Марківським РВ УМВС України в Луганській області [PERSON], [INFO], уродженка с. Тишківка Марківського району Луганської області була громадянкою України та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Суд розглядаючи заяву заявника використовує наступні норми матеріального та процесуального права. Статтею 234 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За ст. 256 ч. 1 п. 8 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. За ст. 259 ч. 2 ЦПК України, рішення суду про встановлення фактів, які підлягають реєстрації в органах реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Зі змісту поданої [PERSON] заяви вбачається, що встановлення факту смерті [PERSON]. необхідне йому для проведення державної реєстрації смерті на території України, яка контролюється державними органами, а в подальшому отримання допомоги на поховання. Приймаючи до уваги викладені заявником обставини, підтвердження їх належними доказами, відсутність заперечень з боку заінтересованих осіб, з метою захисту прав особи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати на підставі ч.7 ст.235 ЦПК України не відшкодовуються. Відповідно до п.8 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України , визначеній Верховною радою України.

Outcome: approved