Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

Позивач 25.10.2019 звернулася до суду із позовом про визнання права на земельну частку (пай) та зобов`язання виділити земельну ділянку, мотивуючи позовні вимоги тим, що її чоловік [PERSON] , який помер [INFO] був членом колгоспу та працював до дня смерті у бувшому КДСС «Колос», про що здійснено запис у Трудовій книжці колгоспника від 26.05.1996 року. В члени даного господарства його було зараховано 1 червня 1994 року, що підтверджується записами тієї ж Трудової книжки, а тому померлий чоловік мав право на земельну частку (пай) бувшого КДСС «Колос». Про можливість реалізації свого права, як спадкоємиці першої черги після смерті чоловіка [PERSON] позивач дізналася 22 липня 2019 року, коли звернулася до відділу у Компаніївському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області за консультацією. В ході розгляду справи позивач подала заяву про уточнення позовних вимог в частині уточнення юридичної назви відповідача з Компаніївської селищної об`єднаної територіальної громади на Компаніївську селищну раду Кіровоградської області. Ухвалою суду від 28.10.2019 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.Ухвалою суду від 12.12.2019 залучено до справи в якості третьої особи [PERSON] . Ухвалою суду від 03.02.2020 за клопотанням представника позивача уточнено позовну заяву. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Компаніївської селищної ради Кіровоградської області відносно позову заперечила та просить у задоволенні позовних вимог, відмовити з підстав пропуску строку позовної давності. Представник третьої особи Компаніївська РДА Кіровоградської області в судове засіданя не з"явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, у задоволенні позову просить відмовити, з підстав пропуску строку позовної давності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги заяви визнає. Заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають з наступних підстав. Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 28.05.1996 року.(а.с.10) Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу Української РСР, в редакції 1963 року, після його смерті спадщину прийняла його дружина [PERSON] так як на момент смерті була зареєстрована та постійно проживала разом із спадкодавцем у будинку по [ADDRESS] , фактично вступила в управління і володіння спадковим майном. За даною адресою проживає і на даний час, що підтверджується довідкою виданою виконкомом Компаніївської селищної ради Компаніївського району Кіровоградської області № 2353 від 01.11.2018 року.(а.с.14) Відповідно до записів трудової книжки колгоспника [PERSON] зарахований у члени КДСС «Колос» Компаніївського району Кіровоградської області з 01.06.1994 року та 26 травня 1996 року виведений з членів КДСС «Колос» в зв`язку зі смертю.(а.с.12) З наданої до суду інформації відділу у Компаніївському районі Головного управління Держгеокадастру встановлено, що 06.12.1995 року КДСС «Колос» було видано державний акт на право колективної власності на землю згідно рішення №188 Компаніївської селищної ради Компаніївського району Кіровоградської області та зареєстровано в книзі реєстрації Державних актів на право колективної власності на землю 21.12.1995 року № 000002. [PERSON] у долучений до вказаного державного акту список працівників та пенсіонерів колгоспу «Колос» внесений не був. (а.с.13) Як вбачається із рішення вісімнадцятої сесії Компаніївської селищної ради Кіровоградської області від 18.09.2001 про передачу земельних часток у приватну власність земельних часток (паї) КДСС «Колос» та доданого до цього рішення списку членів колишньої КДСС «Колос» померлий [PERSON] до списку не включений, але позивач [PERSON] отримала сертифікат на земельну частку (пай)(а.с.37-55). Відповідно до п.п. 1-2 Указу Президента України №720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», ст.ст.1-2 Закону України «Про порядок виділення в натурі(на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток(паїв)» № 899-IV від 05.06.2003 (надалі- Закон № 899-IV) право на земельну частку(пай) мають члени КСП, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Згідно ст.2 Закону № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку(пай), є сертифікат на право на земельну частку(пай), виданий районною(міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку(пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку(пай). Як встановлено судом, померлий [PERSON] не отримував сертифікат на право на земельну частку(пай). Відповідно до ст.122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку(пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку(пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку(пай). За змістом ст.ст.22,23 ЗК України в редакції 1990 року, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин та Указу Президента України №720/95 від 08.08.1995 року особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Таким чином, право власності на земельну частку(пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному сільськогосподарському підприємству, членом якого є особа. Як встановлено судом, державний акт на право колективної власності на землю був виданий КДСС «Колос»06.12.1995 згідно рішення №188 Компаніївської селищної ради Компаніївського району Кіровоградської області та зареєстровано в книзі реєстрації Державних актів на право колективної власності на землю 21.12.1995 року № 000002, а померлий [PERSON] 26 травня 1996 року виведений з членів КДСС «Колос» у зв`язку зі смертю. З наведеного вбачається, що на момент розпаювання земель колгоспу «Колос» смт.Компаніївка Компаніївського району Кіровоградської області [PERSON] дійсно працював у даному колгоспі, а тому мав право на отримання земельної частки(паю). У відповідності до п.6 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який набрав чинності з 01.01.2004, правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки спірні правовідносини щодо права на земельну частку(пай) виникли з часу отримання КДСС «Колос» державного акту на право колективної власності на землю, тобто з грудня 1995 року, застосуванню до них підлягають положення ЦК УРСР 1963 року, в редакції, яка діяла на момент їх виникнення. Згідно до ст.ст.71,75,76 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено(позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Статтею 80 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту. У пункті 26 постанови Пленуму Верховного Суду «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року №2 визначено, що причини пропуску строку позовної давності є предметом доказування під час судового розгляду й підлягають установленню при ухваленні рішення. Верховний Суд України у своїй правовій позиції, викладеній у справі № 6-2469цс16 від 16.11.2016 у справі вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України(ст.76 ЦК УРСР 1963 року) дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Відповідно до ч. 2 ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР, в редакції 1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу Української РСР, в редакції 1963 року, після смерті [PERSON] спадщину прийняла його дружина [PERSON] так як на момент смерті була зареєстрована та постійно проживала разом із спадкодавцем у будинку по [ADDRESS] , фактично вступила в управління і володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що право [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] на земельну частку (пай) КДСС «Колос» виникло з грудня 1996 року. Таким чином строк позовної давності щодо вимог про спадкування права на земельну ділянку (пай) закінчився у Позивача у 2000 році, тобто через три з половиною роки після смерті [PERSON] .. Позивач визнає той факт, що їй було відомо, що її чоловік [PERSON] працював до дня смерті в КДСС «Колос» та у долучений до вказаного державного акту список працівників та пенсіонерів колгоспу «Колос» внесений не був. Враховуючи, що розпаювання земель колишніх колгоспів, проведення яких почалось в Україні з 1993 року, є загальновідомим фактом про який позивач знала, вона також 19.09.2001 на підставі рішення Компаніївської селищної ради Кіровоградської області отримала у приватну власність земельну ділянку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Компаніївської селищної ради, що підтверджується списком про отримання нею сертифікату (а.с.41), а тому повинна була дізнатися про порушення свого права на земельну частку (пай) в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON] .. Доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності протягом такого тривалого періоду часу позивачем не наведено. У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи те, що судом не встановлено наявності у позивача поважних причин пропуску строку на звернення до суду. За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить висновку про те, у задоволенні позовних вимог [PERSON] , слід відмовити за пропуском строку позовної давності. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed