Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом (в подальшому уточнений) до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, зобов»язання вчинити певні дії, відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідач є її бувшою невісткою - дружиною сина [PERSON], 1984р. народження, з яким розірвано шлюб 23.07.2013р. Їхня спільна дитина - онук позивача - [PERSON], [INFO] з відповідачем не проживає, а мешкає з позивачем протягом 6-ти місяців. Дитина з матір»ю проживати категорично не хоче. В зв»язку з цим, відповідач, починаючи з початку липня 2014р. намагається повернути дитину будь-якими способами. Зважаючи на те, що її рідний брат - [PERSON] працює в ОВС, відповідач разом з працівниками міліції незаконно, без підстав навідується до її квартири, ображає її та сина лайкою, висловлюється на її адресу в непристойній формі, криками створює нервову обстановку, обзиває її психічнохворою, тобто принижує її гідність та ділову репутацію. В під»їзді голосно кричить, розголошуючи діагнози хвороб, якими вона (позивач) та її син колись хворіли, які не є таємницею, але не можуть розголошуватись. [INFO]. в день смерті чоловіка позивача, за годину після його смерті, відповідач сильно грюкала у двері квартири, увірвавшись до квартири, почала голосно кричати, з»ясовувати стосунки з її сином і вона (позивач) змушена була її виставляти за двері. 28.08.2014р. відповідач приїхала з двома працівниками міліції - друзями свого брата, кричала на весь під»їзд, ображаючи та принижуючи її гідність, викрикувала діагнози її хвороб та викрикувала, що вона не має права працювати за спеціальністю, ображала сина та розголошувала його діагнози хвороб, ногами вибивала двері квартирі і позивач змушена була викликати працівників міліції. 05.09.2014р. працівники міліції знову о 23-00 ломились в двері її квартири. 11.09.2014р. з 07-00 два працівники міліції чергували біля її квартири, а о 07-45 ломились до квартири та голосно кричали на коридорі. Крім того, 14.10.2014р., знаходячись у приміщенні Соснівського райсуду м. Черкаси відповідач голосно викрикувала на адресу позивача образливі слова, незважаючи на її вік - 56 років, зверталася до неї на «ти», в коридорі суду та, спускаючись по сходах приміщення суду, викрикувала: «Іди лікуватись в водолікарню». Всі ці неправомірні дії відповідача відбувались в присутності великої кількості людей. Позивач була ображена та принижена і змушена виправдовуватись перед людьми. Вважає, що неправомірними діями відповідача, їй завдано матеріальної шкоди, яка виразилась у витратах на лікування в сумі 1120грн. 56коп. та моральної шкоди, що виразилась у моральних стражданнях та переживаннях, порушенні душевної рівноваги та спокою, розмір якої оцінює в 10000грн. 00коп. Позивач має вищу юридичну освіту, все життя працювала за спеціальністю, має повагу серед колег, сусіді, знайомих та простих громадян, а тому висловлювання відповідача на її адресу в непристойній формі є для неї образливими та такими, що принижують її честь, гідність та ділову репутацію. Позивачеві нанесена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та в фізичному болю, оскільки змушена була звертатися до лікарні з приводу хвороби серця, пройшла обстеження та знаходилась на лікуванні; у неї почалися паморочитись голова, падати тиск, постійно п»є заспокійливе, погано спить, хвилюється. Просить суд зобов»язати відповідача припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності та ділової репутації щодо позивача; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 10000грн., яка завдана неправомірними діями відповідача та стягнути матеріальну шкоду в розмірі 1120грн. 56коп. у вигляді понесених витрат на лікування, а також вирішити питання про судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримала уточнені позовні вимоги і просила їх задовольнити. Крім того, пояснила, що її чин [PERSON] розлучився з відповідачем і вони мають спільну дитину - [PERSON], який з 23.05.14р. проживає з ними. Відповідач з липня 2014р. намагається повернути собі сина [PERSON]. Крім того, [PERSON] ображає її, вчиняє сварки, чим принижує честь, гідність і ділову репутацію. [INFO] відповідач грюкала у двері квартири, кричала і вимагала повернути їй дитину, а до цього - на вулиці намагалася забрати онука, який гуляв на дворі. [PERSON] забрав дитину, внаслідок чого відповідач прийшла до квартири і кричала, щоб віддали їй дитину, ображала нецензурними словами і на зауваження не реагувала. Син позивача вивів [PERSON] з квартири. 28.08.14р. [PERSON] з двома працівниками міліції у під»їзді будинку кричала непристойними словами на її адресу, ображала, кажучи, що вона божевільна, кричала, що онук не може проживати з нею, тобто позивачем. Про це вона дізналась зі слів свого сина. Коли позивач приїхала, то [PERSON] продовжувала на її адресу кричати, ображала. Позивач була схвильована, вона стукала у двері, що чули сусіди. [PERSON] кричала, що вона (позивач) хвора і вона забере дитину. Також, 11.09.14р. відповідач приходила до школи, де навчається онук і говорила, що позивач божевільна, хвора і не може утримувати її сина і забороняє дитині йти до матері. Про це вона дізналась зі слів вчителя. Крім того, вчитель повідомив, що [PERSON] кожного дня приходить до школи до свого сина. Також, 14.10.14р. в приміщенні Соснівського райсуду м. Черкаси, в коридорі, [PERSON] почала кричати їй на «ти» і казала, щоб вона йшла лікуватись до «водолічебниці». Всі ці слова ображають її, є такими, що принижують честь, гідність і ділову репутацію. Після цих подій вона захворіла на стенокардію (хворіє з 2000р.), їй призначено лікування, у неї цукровий діабет з жовтня 2012р., вона зверталась до невропатолога, оскільки має хр.захворювання на хребет і при нервуванні хвороба загострюється, відбулось загострення хвороби печінки та підшлункової залози, нервує за онука. Лікувалась у Черкаській міськлікарні №3, у психдиспансері вона не проходила лікування і не перебуває до обліку. Також, внаслідок смерті свого чоловіка, який помер [INFO]., вона отримала душевну травму, нервує і страждає. Крім того, зазначила, що з 1993р. вона працювала як приватний підприємець з надання юридичних послуг, в т.ч. приймає участь у судових засіданнях. З 10.10.2013р. вона не працює і перебуває на пенсії по втраті годувальника. Свою діяльність ПП - надання юридичної допомоги, вона припинила. Між тим, у період з 05.08.13р. по 14.10.14р. інколи допомагала людям на платній основі, тобто надавала разові послуги. Таким чином, неправомірні дії відповідача є такими, що принижують її ділову репутацію, оскільки події від 14.10.14р. відбувались в приміщенні суду. Вважає, що відповідач хотіла незаконно забрати онука і таким чином, вважає, що позивач чинить їй перешкоди у спілкуванні з дитиною. Уточнила свої вимоги, а саме: щодо зобов»язання відповідача припинити дії, то слід [PERSON] «закрити рота і забути про неї» - не розповсюджувати наклепи, не ображати - без визнання дій відповідача винними; моральна шкода 10000грн. - в неї душевна травма - помер чоловік, утримує онука, а тому дії відповідача для неї дуже образливі; матеріальна шкода 1120грн. 56коп. - кошти, які витрачені на її лікування; судові втрати - судовий збір 243грн. 60коп. та 121грн. 80коп. судзбір за забезпечення позову. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнали і просили відмовити у задоволенні позову. Вважають вимоги безпідставними. У відповідача з позивачем та батьком дитини склались неприязні стосунки, що не заперечує й сама позивач. У травні 2014р. у відповідача забрали дитину, тобто батько взяв дитину для спілкування і не повернув. Про те, що у [PERSON] забрали дитину, вона зверталась і до правоохоронних органів з відповідною заявою, у суді є позов про визначення місця проживання дитини. Вважають, що даний позов направлений на здійснення тиску на відповідача - [PERSON] Викладені у позові обставини не відповідають дійсності. Так, відповідач не хотіла, щоб малолітній син [PERSON] бачив похорони, що негативно на нього впливає. Вона пішла забрати дитину, але її побив [PERSON], внаслідок чого вона отримала струс головного мозку, [PERSON] хапала її за руку, вчинили сварку при дитині, її ображали, кричали на неї. 28.08.14р. вона приходила з працівниками міліції до квартири позивача, але з метою побачити свого сина. Вона не била по дверях квартири, належної позивачеві і не порушувала нічий спокій. Відповідач приходила лише до дитини і до батька дитини з питань спілкування з дитиною, а не до позивача. Вважає, що позовні вимоги не доведені. Крім того, всі хвороби, наявні у позивача, виникли в неї ще раніше до даних подій. Відсутній причинний зв»язок між діями відповідача та наслідками. Зв»язку між тим, що відповідач приходить до дитини та тими подіями, що відбулися і наявними хворобами у позивача, - немає. Не доведено, що дії відповідача є протиправними та такими, що принижували честь, гідність та ділову репутацію позивача. 14.10.14р. після с/з в приміщенні Соснівського райсуду [PERSON] нічого не кричала на адресу [PERSON] Відповідач заперечує факт того, що вона, начебто, у школі вчительці щось погане говорила про [PERSON] Зазначила, що [PERSON] неодноразово ображала її, виражалась нецензурними словами на її адресу. Також представником відповідача надано до суду письмові заперечення проти позову. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що 14.10.2014р. вона перебувала в приміщенні Соснівського райсуду м. Черкаси. В коридорі побачила [PERSON] і почула жінку, яка кричала: «Она же больная». Згодом вона дізналась, що [PERSON] - бувша невістка [PERSON] При цьому, [PERSON] не називала прізвище, ім.»я, по-батькові особи щодо якої вона сказала: «Она же больная». Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є давньою знайомою [PERSON] Так, [INFO]. вона була присутня у [PERSON] вдома, оскільки у останньої помер чоловік. Вона перебувала в кімнаті, коли [PERSON] - син [PERSON], вибіг з квартири і повернувся з хлопчиком. Двері квартири були зачинені, але хтось почав стукати у двері. [PERSON] вийшла з квартири, а до квартири вбігла якась жінка і почала сварку, кричала, щоб їй віддали дитину; лаялась. Цій жінці зробили зауваження. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що позивач - його матір. [INFO] помер його батько. Коли він з матір»ю знаходились в квартирі, то на вулиці почули крик. [PERSON] почала стукати в двері квартири і кричати: «Віддайте мені дитину», вона сварилась, лаялась на його матір. Він також почав кричати на [PERSON], але вона продовжувала кричати, щоб їй віддали дитину, на що він сказав, що віддадуть потім. Вони виставили [PERSON] за двері квартири. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивач по справі - його матір, а відповідач - його бувша дружина. Від шлюбу вони мають спільну дитину - [PERSON]. 28.08.14р. він зайшов до під»їзду будинку, де [PERSON] з двома чоловіками, які представились працівниками міліції, почала кричати: «Де дитина?». Він відповів їй, що у репетитора. Чоловіки його тримали, а [PERSON] кричала, що його матір хвора, їй треба лікуватись у «вололічебниці», сварилась. Згодом приїхала його матір і [PERSON] кричала на неї, ображала її, а потім почала стукати у двері їхньої квартири і на зауваження не реагувала. [INFO]. помер його батько. Цього дня, [PERSON] у дворі будинку кричала і ображала його матір. Повідомив, що між ним та [PERSON] мається спір щодо дитини, який розглядається у суді. Свідок [PERSON] під час розгляду справи показав, що [PERSON] - його сусідка. Наприкінці літа 2014р. 2 працівники ОВС запитали його, де знаходяться сусіди [PERSON], на що він сказав, що не знає. Згодом, перебуваючи у своїй квартирі, він почув, як у під»їзді було чути крики, стукіт у двері квартири [PERSON], але хто стукав і, з яких обставин, - він не знає. На площадку під»їзду він з квартири не виходив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що [PERSON] - її племінниця, а [PERSON] - знає. У день смерті чоловіка [PERSON], вона з [PERSON] приїхали додому до останньої, щоб забрати дитину [PERSON], щоб хлопчик не бачив похорони. Коли вони під»їхали у двір будинку, то [PERSON] гуляв на вулиці. [PERSON] вибіг на вулицю і почав забирати у [PERSON] дитину; [PERSON] ображав [PERSON], штовхнув її, від чого вона впала і плюнув на неї; забрав дитину, яка не кричала і пішов додому. При цьому, сутичка була між ними двома, вони про інших осіб не згадували. Вона залишилась на першому поверсі будинку, а [PERSON] пішла до квартири [PERSON], але її не впустили до квартири. Зі слів [PERSON] вона дізналась, що [PERSON] її ображала. Коли прийшла [PERSON], то вона плакала, т.я. їй не віддали дитину для спілкування, розповіла, що [PERSON] хватала її за руку. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що в десь в серпні 2014р. він разом з [PERSON] - своїм товаришем, зустріли у під»їзді будинку, де проживає останній, 2х чоловіків, які представились працівниками міліції, показавши посвідчення і жінку. Перебуваючи на 1-му поверсі, він чув їхні голоси. Потім приїхала [PERSON], відбувалась сварка, було чути крики. Потім ці чоловіки намагалися потрапити до квартири [PERSON], але їх не впустили. Згодом чоловіки та жінка залишили під»їзд. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, свідків, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності суд вважає, що уточнені позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що [PERSON] перебувала у шлюбі з сином позивача - [PERSON], з яким 23.07.2013р. шлюб розірвано. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. З огляду в судовому засіданні оригіналу трудової книжки встановлено, що [PERSON] працювала з 02.01.1992р. по 22.01.1993р. адвокатом. Крім того, з досліджених оригіналів документів, наданих позивачем (копії надати відмовилась) та її пояснень, судом встановлено, що з 15.09.2014р. вона припинила підприємницьку діяльність; з 10.10.2013р. перебуває на пенсії як інвалід 3 групи, а на даний час отримує пенсію по втраті годувальника. Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст. 11 ч.1 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). При ухваленні рішення суд, відповідно до ст. 212 ЦПК України, оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК України про їх належність та допустимість. Загальні положення про особисті немайнові права фізичної особи визначені главою 20 ЦК України. Зокрема, статтею 275 ЦК передбачено, що фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також проголошує право кожного на повагу до його гідності (ст.ст. 3, 28). Статтями 297, 299 ЦК України закріплено право фізичної особи на повагу до її гідності та честі, недоторканість ділової репутації. Гідність, честь чи ділова репутація - є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах навколишніх, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема, - права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Особа, право якої порушено, може обрати як загальний спосіб захисту (гл. 3 ЦК, ст.ст. 22, 23 ЦК), за яким особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування (ст. 22 ЦК). Збитками є реальні збитки та упущена вигода. Крім того, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, в т.ч. у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи (ст. 23 ЦК). Також передбачено спеціальні способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. До таких спеціальних способів захисту належить спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (ст.277 ЦК), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (ст.278 ЦК) тощо. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. За п.18 постанови, згідно з положеннями ст.277ЦК, ст.10ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Під час розгляду даної справи, представником відповідача адвокатом [PERSON] було зазначено, що після судового засідання, яке відбувалось в Соснівському райсуді м. Черкаси 14.10.14р. в коридорі приміщення суду, до неї особисто звернулась [PERSON] і просила приєднати до матеріалів справи, що розглядається про визначення місця проживання дитини, довідки про те, що [PERSON] лікувалася в ЧОПНД, але вона як представник відповіла їй, що цього робити не потрібно, оскільки не стосується справи. При цьому, в ході їхньої розмови [PERSON] не називалось прізвище [PERSON] Розмова відбувалась лише між ними і ті слова, які висловила [PERSON] були направлені виключно їй як представнику і ніяким чином не свідчать про наявність мети розповсюдити та й не свідчать про факт розповсюдження безпосередньо щодо [PERSON] недостовірної інформації, і не є такими, що порушують честь, гідність і ділову репутацію останньої. Крім того, за даною справою в судовому засіданні досліджувався лист від 01.10.2014р. з КЗ «ЧОПНД» на адресу Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області щодо [PERSON] На думку суду, показання свідка [PERSON] про те, що вона чула, як у коридорі приміщення суду якась жінка кричала: «Она же больная», не вказуючи ПІП особи, на адресу якої прозвучали ці слова, - також не можуть свідчити про факт неправомірних дій відповідача [PERSON], якими б порушувались особисті немайнові права саме [PERSON] і спростовують посилання останньої про те, що відповідач кричала їй : «Іди лікуватись в «водолікарню». Крім того, суд, враховуючи положення п. 19 вище згаданої постанови Пленуму ВСУ, визначаючи характер інформації, висловленої відповідачем [PERSON] у розмові з представником [PERSON] 14.10.14р., вважає її оціночним судженням за відсутності елементів брутальності, приниження та непристойності. Враховуючи положення ст. 11 ч.1 ЦПК України, виходячи із заявлених позовних вимог та обставин, на які посилалась позивач та, які з»ясовувались в судовому засіданні, нею обрано загальний спосіб захисту своїх, як вона вважає, порушених прав - зобов»язання відповідача припинити неправомірні дії; відшкодувати, завдану їй неправомірними діями відповідача, матеріальну та моральну шкоду. Слід зазначити, що умовами виникнення зобов'язання з відшкодування шкоди є: шкода; протиправність поведінки завдавача шкоди; наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою завдавача шкоди та її результатом - шкодою; вина завдавача шкоди. При відсутності хоча б однієї із вказаних умов, зобов»язання з відшкодування шкоди не виникає. Майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст. 1166ЦК). Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті (ч.1 ст.1167ЦК). Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Під час розгляду справи судом досліджувалася медкарта №17/2290 щодо [PERSON], за якою маються записи медичного характеру: різні показники, викладення обстежень хворого, діагнози тощо. Крім того, в матеріалах цивільної справи маються фіскальні чеки, надані позивачем, щодо придбання медпрепаратів та супутніх товарів. Під час розгляду справи позивач зазначала, що після вказаних подій від неправомірних дій відповідача, вона захворіла на стенокардію та інші серцеві захворювання (хворіє з 2000р.), за якими їй призначено лікування; у неї хвороба на цукровий діабет з жовтня 2012р.; вона зверталась до невропатолога, оскільки має хронічні захворювання на хребет і при нервуванні хвороба загострюється, відбулось загострення хвороби печінки та підшлункової залози, внаслідок чого вона проходила курс лікування у Черкаській міськлікарні. Вказувала на те, що вона нервує, хвилюється, погано спить. Між тим, за результатами розгляду даної справи, враховуючи вимоги ст.ст. 58-61 ЦПК України, судом не встановлено жодних належних, допустимих і переконливих доказів, які б підтверджували факт вчинення відповідачем стосовно позивача таких дій, які б посягали на її честь, гідність та ділову репутацію, і давали б підстави для відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Безпідставними є твердження позивача й про те, що наявні у неї захворювання (їх загострення) пов»язані з будь-якими діями, вчиненими щодо неї відповідачем [PERSON] як такими, що порушують особисті немайнові права. З огляду на записи медкартки та пояснення позивача в судовому засіданні, остання хворіє на ряд захворювань, починаючи з 1986р. Не можуть залишатися поза уваги суду обставини, встановлені в судовому засіданні про те, що [INFO]. помер чоловік позивача - [PERSON], який на час смерті хворів і, як зазначила [PERSON], внаслідок цього, вона отримала душевну травму, нервує, страждає і до сьогодні. Крім того, суд критично оцінює показання свідків про обставини справи, оскільки свідок [PERSON] є сином позивача та бувшим чоловіком відповідача [PERSON]; між ними склались неприязні стосунки (за заявою [PERSON] 07.08.2014р. внесені відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 125 ч.1 КК України за фактом подій, які мали місце [INFO]., тривають судові тяжби щодо участі батьків в утриманні дитини, визначення місця проживання дитини, тощо); [PERSON] - син позивача, а [PERSON] - давня знайома [PERSON], що не виключає їхню заінтересованість у результатах розгляду справи на користь позивача. Отже, з»ясувавши обставини справи, дослідивши та оцінивши наявні докази, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заявлених (уточнених) позовних вимог [PERSON] На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed