Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

позивач 24.01.2017 р. звернулась до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 25% з усіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття, а також просила стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину, пов»язані з її відпочинком, в розмірі 23 639,60 гривень та вирати на лікування в розмірі 3 333 гривень. 03.05.2017 р. позивач подала заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просила стягнути з відповідача додаткові витрати на навчання в розмірі 35801 гривня за оплачені індивідуальні заняття, та додаткові витрати, пов»язані з лікуванням в сумі 4701 гривня. Свої позовні вимоги позивач обгрунтувала тим, що з 17 жовтня 1998 р. по 17 лютого 2015 р. перебуваєла з відповідачем у шлюбі, від якого вони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. На час звернення до суду неповнолітня дитина проживала з матір'ю та повністю перебуває на її утриманні. Позивач зазначала, що батько дитини не надає ругелярної та належної матеріальної допомоги на утримання доньки, надані ним суми є незначними, в зв'язку з чим позивач просить стягнути аліменти у судовому порядку. Позивач також зазначає, що відповідач не несе будь-яких додаткових витрат, пов'язаних із відпочинком, навчанням та лікуванням дитини. 12.06.2017 р. у даній справі було ухвалено заочне рішення, яке в подальшому на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва від 15.11.2017 р. було скасовано за заявою відповідача і справа призначена до судового розгляду в загальному порядку. В ході судового розгляду позивач неодноразово уточнювала розмір позовних вимог і відповідно до заяви від 20.12.2017 р. та від 30.01.2018 р. [PERSON] просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1\\4 частина з усіх доходів відповідача з моменту пред»явлення позову, вартість білетів в сумі 2641 гривень, що є судовими витратами, пов»язаними з приїздом до суду в судові засідання, 1\\4 додаткових витрат за проживання [PERSON] за договором оренди квартири в м.Познань, 1\\2 додаткових витрат на лікування в сумі 2350 гривень, додаткові витрати на навчання дитини в розмірі 34863 гривні, що становить 1\\2 частина витрачених коштів, 1\\2 вартості білетів з м.Познань (Польща) до м.Києва на зимові канікули, зобов»язати [PERSON] кожне півріччя до закінчення, передбачувального терміну закінчення 30.09.2020 р. навчання компенсувати 1\\2 вартості навчання [PERSON] в [PERSON] в м.Познань. В судовому засіданні позивач позовні вимоги і обґрунтування позову підтримала в повному обсязі, та просила суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві та заявах про збільшення розміру позовних вимог, стягнувши в судовому порядку з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини та додаткові витрати, пов»язані з її лікуванням, навчанням у вищому навчальному закладі в Польщі, її проживанням. Позивач зазначила, що допомога, яку надавав відповідач до її звернення до суду та декілька місяців після звернення до суду, не відповідає встановленому законом розміру ? частина від доходу на одну дитину, і не може забезпечити потреби дитини, оскільки значна сума коштів витрачається на навчання дитини і пов»язані з ним витрати. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача транспортні витрати, які вона понесла в зв»язку з необхідністю явки до суду, оскільки заочне рішення було скасовано з ініціативи відповідача, що призвело до затягування процесу. Позивач не заперечувала проти зарахування вже сплачених відповідачем сум після пред»явлення позову до сум, які повинні бути стягнуті в примусовому порядку. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що відповідач в добровільному порядку надавав допомогу на утримання дитини в належному розмірі, однак позивач не підтвердила належними доказами витрат, які вона несе на утримання дитини. Крім того, представник відповідача зазначив, що витрати на навчання та проживання дитини, які позивач просить стягнути з відповідача не є додатковими витратами в розумінні ст.185 СК України, а крім того, на думку представника відповідача, позивач не довела належними доказами факт понесення саме нею зазначених витрат. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який 17 жовтня 1998 року було зареєстровано Центральним відділом реєстрації шлюбів м.Києва, про що складено актовий запис №1599. 17 лютого 2015 р. згідно рішення Шевченківського районного суду м.Києва шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Як вбачається з матеріалів справи відповідач до звернення позивача до суду з позовом надавав допомогу на утриманні дитини в розмірі, що становив 10 000 гривень на місяць. Зазначені обставини підтверджуються наданими виписками по особовому рахунку відповідача, відкритому в ПАТ КБ «ПриватБанк». Перерахування коштів відповідачем до звернення до суду не заперечувалось і позивачем, однак, в ході судового розгляду остання зазначила, що кошти надавались лише пілся пред»явлення нею вимог про необхідність надання цих коштів, а також їх розмір не відповідав 25% доходу відповідача. Також в ході судового розгляду встановлено, що з жовтня 2017 року відповідач припинив перерахування коштів до вирішення справи судом. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу положень ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено судом на час розгляду справи неповнолітня донька сторін - [PERSON], навчається в [PERSON] (м.Познань, Полща) і проживає з матір»ю в квартирі за адресою: м.Познань (Польща) [ADDRESS], що підтверджується відповідною довідкою навчального закладу та копією Договору оренди жилого приміщення, укалденим з [PERSON]. Батько надав свою згоду на проживання та навчання [PERSON] за кордоном, а тому, на думку суду, в рівних частках з матір»ю повинен нести витрати на утримання, пов»язані як з навчанням, так і з проживанням дитини до її повноліття, оскільки вона не має самостійного доходу. Крім того, батько, як і мати, несуть рівний обов»язок по забезпеченню належного рівня життєдіяльності неповнолітньої дитини, включаючи її харчування, витрати на предмети першої необхідності, одяг, що відповідає віку дитини. При визначенні розміру аліментів, суд враховує, що відповідач є людиною працездатного віку, не має інших аліментних зобов»язань, оскільки будь-яких доказів на спростування зазначених обставин суду не надано, має постійний дохід, оскільки працює на посаді судді Київського апеляційного адміністративного суду і отримує заробітну плату, розмір якої якої згідно відомостей Єдиного державного реєстру Декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави в 2017 р. становив 82616 гривень. Відомості про доході відповідача, розміщені в Єдиному державному реєстрі Декларацій, є загальновідомими, оскільки містять у відкритому доступі і не підлягають доказуванню. З врахуванням викладених обставин, беручи до уваги те, що допомога, яку надавав відповідач до звернення до суду, однак, після виникнення спору припинив надавати до вирішення справи судом, не відповідала законодавчо визначеному розміру аліментів на одну дитину ( ? частина усіх доходів), а також зважаючи на розмір витрат, які необхідно здійснити на неповнолітню дитину сторін, для забезпечення її життедіяльності і гармонійного розвитку, з врахуванням витрат на навчання і проживання, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів в розмірі 25% від доходів відповідача підлягають задоволенню в повному обсязі. Звертаючись до суду позивач просить стягнути з відповідача витрати на навчання, проживання, відпочинок дитини, її лікування. Відповідно до ст.185 Сімейного кодексу України той з батьків з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов»язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі 6-1489цс17 від 13.09.2017 р. Витрати на навчання, проїзд до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження не можуть бути віднесені до додаткових витрат на дитину, а повинні враховуватись судом при визначенні розміру аліментів, оскільки дані витрати не пов»язані з розвитком особливих здібностей дитини, а пов»язані із забезпеченням її життєдіяльності і розвитку. Оскільки дитина є неповнолітньою, батьки надали згоду на отримання нею освіти за межами України, то зазначені витрати вони повинні нести в рівних частках і вони враховані судом при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача. З огляду на викладене, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину підлягають задоволенню частково, лише в розмірі 1\\2 частина витрат, понесених на лікування дитини та проведені медичні обстеження з метою встановлення захворювання, які документально підтвердженні. Також не підлягають стягненню як додаткові витрати, кошти сплачені за відпочинок дитини, оскільки необхідність понесення витрат для відпочинку дитини за межами України не доведена позивачем. Будь-яких доказів, що даний відпочинок був пов»язаний з отриманням відповідного профілактичного лікування за призначенням лікаря, суду не надано. Крім того, не можуть бути задоволені вимоги позивача про стягнення з відповідача понесених нею витрат на проїзд за місцезнаходженням суду в судові засідання, оскільки відповідно до ст.138 СК України зазначені витрати несуть сторони. Вимоги позивача про зобов»язання відповідача до закінчення навчання сплачувати 1\\2 частину вартості навчання дитини у вищому навчальному закладі до 2020 року не підлягають задоволенню, оскільки, відповідно до положень ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв»язку з цим потребують матеріальної опомоги, батьки зобов»язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьої років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Зазначені обставини підлягають встановленню у разі пред»явлення відповідного позову одним із батьків, з ким проживає дитина, яка продовжує навчання, або самою дитиною і не можуть бути вирішені в межах розгляду даної справи про стягнення аліментів до повноліття дитини. З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. На підставі ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення суми платежу за один місяць.

Outcome: partial