Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

В травні 2016 року [PERSON] подав до суду позов про усунення перешкод у здійсненні права власності на належний йому будинок № 71 по вул. Іванова в м. Запоріжжі, вимоги по якому уточнив в судовому засіданні 17 жовтня 2016 року. В позові зазначив, що право власності на житло набув на підставі таких право чинів: 3/10 частини будинку - на підставі договору дарування від 11.10.2013 року, 3/10 частини будинку на підставі договору дарування від 21.07.2014 року, 1/5 частина будинку за договором дарування від 22.07.2014 року, 1/5 частина будинку за договором купівлі-продажу від 05.10.2015 року. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є попередніми власниками 1/3 частини будинку, яку вони подарували позивачеві 21 липня 2014 року, зареєстровані в житлі, хоча ним не користуються з моменту передачі в дар цієї частки. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є сторонніми позивачу особами, чиє перебування на реєстраційному обліку в житлі позивача створює перешкоди в реалізації ним повною мірою права власності, тому він просить визнати їх такими, що втратили право користування приміщеннями в будинку, і виселити з належного йому жила без надання іншого житлового приміщення. В судовому засіданні пояснив, що всі відповідача, окрім [PERSON], що доводиться матірю [PERSON], який продав позивачеві 1/5 частину будинку на підставі договору від 25.10.2015 року, в будинку не проживають, проте перебувають на реєстраційному обліку, створюючи для позивача перешкоди в упорядкуванні договірних відносин з постачальниками комунальних послуг, змушуючи сплачувати видатки з оплати цих послуг відповідно до кількості зареєстрованих осіб. Відповідач [PERSON], яка фактично проживає в частині будинку, також створює перешкоди для користування позивачем усіма належними йому приміщеннями в будинку, проте виселятися з житла не бажає, хоча правові підстави для проживання відповідачки та її перебування на реєстраційному обліку в будинку відсутні, так як відповідач не є членом сімї позивача, договір про право користування спірним житлом між сторонами не укладався. У звязку з викладеним просить відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] визнати такими, що втратили право користування приміщеннями в будинку, а відповідача [PERSON] виселити з належного йому житла. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] заявив про повне визнання позову, зазначивши, що його довірителі, а також члени їх родини донька сторін [PERSON] і донька відповідача [PERSON] [PERSON] - дійсно не проживають в житлі з моменту відчуження його частки на підставі договору дарування, проте зобовязання припинити реєстрацію не виконали. Крім того, представник відповідачів пояснив, що відповідачі [PERSON], [PERSON] є сторонніми як теперішньому, так і попереднім власникам особами, які ніколи в будинку не проживали, а лише були зареєстровані на їхнє прохання попередніми власниками. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], належним чином повідомлені про час та місце вирішення справи, до суду не зявилися з невідомих причин. Заперечень проти позову не надали. Відповідач [PERSON] надала суду письмове звернення, яке за змістом є запереченням проти позову, з проханням вирішувати справу без її участі (а. с. 52). Зазначені обставини в силу ст. ст. 158, 169 ЦПК України є підставою для вирішення справи у відсутність вказаних осіб. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу належить право власності на будинок № 71 по вул. Іванова в м. Запоріжжі на підставі таких договорів: 3/10 частини будинку - на підставі договору дарування від 11.10.2013 року (а. с. 6-8), 3/10 частини будинку на підставі договору дарування від 21.07.2014 року (а. с. 9-10), 1/5 частина будинку за договором дарування від 22.07.2014 року (а. с. 13-14), 1/5 частина будинку за договором купівлі-продажу від 05.10.2015 року (а. с. 11-12) (3/10 + 3/10 + 1/5 + 1/5 = 1). Зазначене право зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В будинку перебувають на реєстраційному обліку відповідачі, а відповідач [PERSON], що доводиться матірю [PERSON], який продав позивачеві 1/5 частину будинку на підставі договору від 25.10.2015 року, фактично проживає в частині будинку, відчуженої на підставі вказаного правочину (а. с. 11-12). Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За змістом ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а в силу ст. 383 ЦК власник жилого будинку має право використовувати помешкання, зокрема, для власного проживання, проживання інших осіб. До видів речових прав на чуже майно в силу ст. 395 ЦК України відноситься, зокрема, право користування, а в силу ст. 401 ЦК право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. В силу ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист усіх субєктів права власності, а згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вирішуючи вимоги позову про позбавлення відповідачів права користування належним позивачу будинком на користь позивача, суд виходить з того, що існування цього права може бути зумовлене його реалізацією, тобто постійним проживанням в житлі на законних підставах. Між тим судом встановлено, що відповідачі в будинку не мешкають, [PERSON] і [PERSON], подарувавши належну їм частину житла, зобовязані припинити свою реєстрацію, а також реєстрацію інших осіб, так як інше не передбачено ані законом, ані договором між сторонами. Перебування відповідачів на обліку в житлі позивача створює для нього перешкоди у здійсненні повною мірою права власності, яке з урахуванням встановлених обставин та наведених норм закону підлягає захисту. Вирішуючи вимоги позову про виселення відповідача [PERSON], суд також вважає за необхідне ухвалити рішення на користь позивача, виходячи з такого. За змістом ст. 64 ЖК України до членів сімї наймача (власника) відносяться подружжя наймача, їх діти, батьки. Членами сімї наймача (власника) можуть бути визнані й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним та ведуть з ним спільне господарство. Дослідженими судом фактичними даними встановлено, що [PERSON] оселилися в зазначеному житлі як член сімї попереднього власника [PERSON], оскільки доводиться йому матр"ю. За містом ст. 383 ЦК України, ст. 156 ЖК України, відповідно до якої члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. В силу ст. 405 ЦК України члени сімї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Вирішуючи позов на користь [PERSON], суд вважає, що відповідно до наведених положень закону право [PERSON] як члена сімї власника на користування належним власникові житлом походить від права власності на нього власника, тому воно припиняється з припиненням права власності [PERSON] по мірі відчуження останнім належної йому частки в праві спільної часткової власності на нерухоме майно. Оскільки [PERSON] належить право власності на спірне житло, між тим відповідач створює йому перешкоди у здійсненні права власності, у відсутність правових підстав для проживання відповідачки в належному позивачу житлі, суд вважає за необхідне захистити право позивача в обраний ним спосіб та ухвалити рішення про виселення відповідача [PERSON] з належного позивачеві будинку.

Outcome: approved