Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

згідно вимог позовної заяви позивач просить стягнути з відповідачів аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] з кожного у розмірі по 100 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що сторони були усиновлювачами даної дитини, тому можуть надавати матеріальну допомогу на нього. У поданих до суду заявах сторони просять справу слухати у їх відсутність, позивач позов підтримує повністю, відповідачі позов не визнають, подавши заперечення проти позову. Така сукупність обставин, на думку суду, не є перешкодою для розгляду справи у їх відсутність, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про правовідносини сторін і немає необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору. В зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі та належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи та неявка яких не перешкоджає розгляду заяви, оскільки ними подані письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до таких висновків. Відповідно до ст.ст.10,11,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а тому кожна з них повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 07 серпня 2014 року скасовано усиновлення неповнолітнього [PERSON], анкетні дані якого до усиновлення його згідно рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 18 липня 2006 року були [PERSON]. Розпорядженням голови Рівненської районної державної адміністрації №408 від 30 вересня 2014 року неповнолітнього [PERSON] влаштовано на виховання та спільне проживання в дитячий будинок сімейного типу позивача та його дружини. Відповідно до ч.2 ст.239 СК України у разі скасування усиновлення відновлюються права та обов'язки між дитиною та її батьками, іншими родичами за походженням. П.6 цієї статті передбачено, у разі скасування усиновлення з підстави, зазначеної у п.1 ч.1 ст.238 СК України, яка передбачає, що усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання, якщо дитини не передається батькам, суд може постановити рішення про стягнення аліментів на дитину з особи, яка була її усиновлювачем, за умови, що останній може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до вказаного рішення підставою скасування усиновлення стали умови, передбачені п.1 ч.3 ст.238 СК України, а саме, що між усиновлювачами та дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювачів, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачами своїх батьківських обов"язків. Таким чином, безпідставними є посилання позивача, що відповідачі зобов'язані утримувати усиновлену дитину до повноліття після скасування усиновлення з посиланням на вимоги ч.6 ст.239 СК України, оскільки позивач неправильно трактує вимоги чинного законодавства. За таких умов у позові необхідно відмовити. З огляду на викладене, на підставі ст.ст.238, 239 СК України,

Outcome: dismissed