Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON], третя особа - Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про надання дозволу на виїзд за межі України до Арабської Республіки Єгипет неповнолітній [PERSON], [INFO] народження без згоди та супроводу матері [PERSON] з 26.12.2016року по 20.01.2017року, а також в країни ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення нею 16 років, тобто до 08.08.2022року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що із відповідачем у справі перебував у зареєстрованому шлюбі, в якому народилась дочка [PERSON], [INFO] народження. Протягом трьох останній років відповідач не проживає разом із дитиною. Участі в утриманні та вихованні дитини не бере. Місце перебування відповідача йому не відомо. Він має намір забезпечити дитині відпочинок за кордоном для покращення стану її здоров»я. Однак, на неодноразові прохання телефоном, відповідач по справі ухиляється надати дозвіл на виїзд дитини за межі території України, не з»являється в обумовлене місце для дачі дозволу, а згодом перестала виходити на зв»язок. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, подавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності, щодо заочного розгляду справи не заперечує, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явилась, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи була повідомлена у встановленому законом порядку (через засоби масової інформації).. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.02.2013року. В шлюбі у сторін народилась дочка [PERSON],[INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], актовий запис за №1792, зроблений відділом РАЦС Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області 23.08.2006року). Згідно довідки №1767, виданої 11.10.2016р. ТОВ «КомЕнерго - Тернопіль-3», [PERSON]зареєстрований та проживає разом із матір»ю [PERSON] та дочкою [PERSON] за адресою [ADDRESS] Згідно договору про надання туристичних послуг №091116/02, укладеного 09.11.2016р. між ПП «В.В.Сервіс» та [PERSON], з 22.12.2016р. по 29.12.2016р. туроператор надає послугу з відпочинку у готелі Coral Sea Waterworld 5* Єгипет, для [PERSON], [PERSON], [PERSON],[INFO]., вартість якої становить 21248грн. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 2 статті 150, ч.2 статті 155 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно статті 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до вимог статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР №789-XII від 27.02.91р. передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюється вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 6 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що держава гарантує дитині право на охорону здоров'я, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини. У статті 313 ЦК України зазначено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. За змістом статей 2, 4 Закону України „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є, зокрема, проїзний документ дитини. Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача про надання нотаріальної згоди на виїзд дитини за кордон. Однак, відповідач такої згоди не дає, що, на переконання суду, порушує законі права дитини на виїзд за кордон із батьком з метою оздоровлення та відпочинку, а також порушує законні права батька надати дитині таку можливість. Позивач не одноразово звертався до суду про надання відповідачем дозволу на виїзд із ним дитини за кордон. Суди задовольняли заяви позивача. Однак, і в подальшому, відповідач такої згоди не дає, що, на переконання суду, порушує законі права дитини на виїзд за кордон із батьком з метою лікування та відпочинку, а також порушує законні права батька надати дитині таку можливість. В даному випадку, суд вважає цілком очевидним, що виїзд дитини за кордон буде відповідати її інтересам та буде доцільним з точки зору виховання, розвитку та оздоровлення. Водночас, суд враховує, що безпека дитини під час такої подорожі гарантуватиметься супроводом батька. За таких умов права та інтереси дитини, на думку суду, будуть забезпечені максимально. Таким чином, суд прийшов до висновку про можливість надання дозволу малолітній [PERSON], [INFO] народженняза межі України без згоди та супроводу матері [PERSON],в супроводі батька [PERSON], до Арабської Республіки Єгипет з 26.12.2016року по 20.01.2017року, задовольнивши позов частково . Однак, суд вважає що надання дозволу на тимчасові виїзди дитини за кордон у супроводі батька до досягнення дитиною 16 років є передчасним. В силу вимог статті 88 ЦПК України, слід стягнути із відповідача на користь позивача судові витрати, а саме 551,20 грн. сплаченого судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: partial