Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання зобов`язання припиненим. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 20.06.2017 року між ним та відповідачем було укладено нотаріально посвідчений договір про сплату аліментів, визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні. Відповідно до п.10 цього договору, у разі невиконання, неналежного або несвоєчасного виконання батьком умов даного договору та виникнення заборгованості з вини батька, він зобов`язаний сплатити неустойку (пеню) в розмірі 3 % від несплаченої суми аліментів та/або додаткових витрат на дитину за кожен день прострочення зобов`язання. Також, відповідно до п.п.4, 5 договору, батьки домовились, що до досягнення сином 10-річного віку він буде проживати з матір`ю в м.Хмельницькому. У разі зміни місця проживання дитини, матір зобов`язується попереджувати батька письмово із зазначенням точного місця проживання дитини не пізніше одного місяця з моменту зміни місця проживання. Батько має право зустрічатись та без перешкод спілкуватись з сином, в тому числі в будь-який день тижня та у будь-який час, а також має право за попередньою домовленістю з матір`ю брати дитину до себе за місцем проживання у вихідні дні. Як зазначає позивач, відповідач порушила умови договору щодо місця проживання дитини, переїхавши з дитиною до м.Києва з 01.04.2018 року, внаслідок чого він позбавлений можливості систематично повноцінно спілкуватись з дитиною. На даний час відповідач звернулась до суду з позовом про стягнення з нього заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 32 000,00 грн. та пені в розмірі 192 000,00 грн. Проте, позивач вважає, що його зобов`язання по сплаті пені, передбачене п.10 договору, має бути визнано припиненим, оскільки саме відповідач порушила умови договору щодо визначення місця проживання дитини. Крім того, розмір пені, визначений у договорі, суперечить положенням чинного законодавства України. Також, на його утриманні перебувають двоє непрацездатних батьків, які потребують нагляду через хвороби, внаслідок чого він несе значні фінансові витрати на їх лікування, через що значно зменшився його дохід. Посилаючись на викладене, позивач просить задовольнити його вимоги та визнати припиненим зобов`язання, викладене у п.10 договору про сплату аліментів, визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні від 20.06.2017 року, укладеному між ним та відповідачем. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 27.06.2019 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. В підготовче судове засідання позивач не з`явився, надавши суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглянути справу в його відсутність. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, надавши суду заяву, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі та просить розглядати справу в її відсутність. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних матеріалів. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 20.06.2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір про сплату аліментів, визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Хмельницької області 20.06.2017 року № 865. Відповідно до п.1, даний договір укладено батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Пунктом 2, 3 договору визначено, що за домовленістю батьків даним договором встановлюється обов`язок батька сплачувати на утримання сина аліменти в розмірі 4000,00 грн. щомісяця, а також брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, передбаченими п.185 СК України. Також, відповідно до п.п.4, 5 договору встановлено, що до досягнення сином 10-річного віку він буде проживати з матір`ю в м.Хмельницькому. У разі зміни місця проживання дитини, матір зобов`язується попереджувати батька письмово із зазначенням точного місця проживання дитини не пізніше одного місяця з моменту зміни місця проживання. Батько має право зустрічатись та без перешкод спілкуватись з сином, в тому числі в будь-який день тижня та у будь-який час, а також має право за попередньою домовленістю з матір`ю брати дитину до себе за місцем проживання у вихідні дні. Згідно п.10 договору, у разі невиконання, неналежного або несвоєчасного виконання батьком умов даного договору та виникнення заборгованості з вини батька, він зобов`язаний сплатити неустойку (пеню) в розмірі 3 % від несплаченої суми аліментів та/або додаткових витрат на дитину за кожен день прострочення зобов`язання. Позивач просить визнати припиненим зобов`язання, викладене у п.10 даного договору, посилаючись на порушення відповідачем умов договору щодо місця проживання дитини, невідповідність вказаного пункту положенням чинного законодавства. Відповідач позовні вимоги визнала в повному обсязі. Суд вважає, що доводи позивача знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. Так, відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст.611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст.615 ЦК України, у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється. Також, відповідно до ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно вимог ст.ст.76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частиною 1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку, що зобов`язання позивача, викладене у п.10 вищевказаного договору має бути визнано припиненим, оскільки факт порушення відповідачем умов договору не спростовано. Крім того, розмір пені, визначений договором, суперечить положенням ст.196 СК України, що також дає підстави для задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач позовні вимоги визнала і таке визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб, то згідно положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України позов підлягає задоволенню в межах заявлених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved