Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 13 вересня2019 року надійшла позовна заява [PERSON] до державного реєстратора Дніпровської філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Чернецького Михайла Андрійовича, товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про скасування запису про державну реєстрацію, поновлення права власності на майно В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що вона є власником квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі - продажу від 28 грудня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулініч С.А. 28 грудня 2005 року вона уклала з АКТ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», кредитний договір № 075п, у забезпечення виконання зобов`язань за яким передала указану квартиру в іпотеку банку на підставі договору іпотеки № 075з від 28 грудня 2005 року. В подальшому на підставі відповідних договорів переуступки права вимоги та факторингу ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 28 грудня 2005 року з [PERSON] . В серпні 2019 року їй стало відомо, що ТОВ «Кредитні ініціативи» 12 листопада 2018 року задовольнило забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, а саме належну їй квартиру. Запис про державну реєстрацію вчинено державним реєстратором Дніпропетровської філії КП «Агенція адміністративних послуг» Чернецький М.А. Позивач вважає запис державного реєстратора незаконним та таким що підлягає скасуванню посилаючись на те, що 05 липня 2017 року державним виконавцем ВДВС м. Дніпра ГТУ, у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження за № 54244812 по примусовому стягненню з неї на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості у розмірі 2 126 550 грн. за виконавчим написом № 22099 виданим 15 грудня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. 27 липня 2017 року державним виконавцем ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області в рамках примусового виконання за виконавчим провадженням №54244812 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження, зокрема й на спірну квартиру. Про наявність виконавчого провадження вона дізналася в лютому 2018 року, після чого звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання виконавчого напису № 22099 виданого 15 грудня 2016 року таким що не підлягає виконанню. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2019 року задоволено позовні вимоги [PERSON] та визнано виконавчий напис № 22099, вчинений 15 грудня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. таким, що не підлягає виконанню. Тим часом, 23 травня2018 року постановою державного виконавця виконавчий напис № 22099 від 15 грудня 2016 року повернуто стягувачу на підставі заяви стягувача від 23 травня 2018 року. Окрім того даною постановою виділено в окреме виконавче провадження постанову про стягнення з боржника виконавчого збору та постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій ВП № 56499129. Арешт зі спірної квартири було знято на підставі постанови про закінчення виконавчого провадження № 56499129 від 24 червня 2019 року відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2019 року. Оскільки на момент державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «Кредитні ініціативи» арешт був чинним, крім того діяв Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартири за ТОВ «Кредитні ініціативи» за відповідним застереженням в іпотечному договорі фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону встановлену законом. Тому позивач просила скасувати запис про державну реєстрацію, вчинений на підставі рішення про державну реєстрацію прав від 15 листопада 2018 року прийняте державним реєстратором Дніпропетровської філії Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Чернецьким Михайлом Андрійовичем та поновити право власності [PERSON] на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 60 кв.м на підставі договору купівлі - продажу від 28 грудня 2005 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулініч С.А. та стягнути з відповідачів судові витрати по справі (а.с. 1-9). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 13 вересня 2019 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.37). 17 вересня 2019 року ухвалою судді задоволено клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту і заборони відчуження квартири [ADDRESS] загальною площею 60 кв.м, житловою площею 42,3 кв.м, до набрання законної сили рішенням у цій справі (а.с. 45-48) Ухвалою судді від 17 вересня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до державного реєстратора Дніпровської філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Чернецького Михайла Андрійовича, товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про скасування запису про державну реєстрацію, поновлення права власності на майно та задоволено клопотання про витребування.(а.с. 42-43). У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 08 жовтня 2019 року, представник відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що примусового стягнення на предмет іпотеки не здійснювалося, спірна квартира придбана ними в добровільному порядку за згодою позивача на підставі застереження встановленого сторонами в іпотечному договорі, а отже рішення про державну реєстрацію права власності було прийнято на підставі згоди позивача, передбаченої іпотечним договором (а.с 50-58.) У відповіді на відзив на позовну заяву представник позивача зазначає про відсутність згоди позивача «іпотекодавця» на передачу належного їй нерухомого майна у власність іншій особі, оскільки сама по сабі умова договору іпотеки про можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, не свідчить про волевиявлення іпотекодавця на вибуття майна з його володіння. (а.с.89-93) 06 листопада 2019 року представником відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» надано заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву в яких останній наполягав, що примусового стягнення не було, та право власності на спірну квартиру зареєстровано за згодою позивача (а.с.107-109). 05 лютого 2020 року судом винесено ухвалу про витребування у Департаменту адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради матеріали реєстраційної справи щодо проведення реєстрації права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (індексний номер 44056734 від 15 листопада 2018 року), вчинену державним реєстратором Дніпровської філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Чернецьким Михайлом Андрійовичем. (а.с. 140-141) 03 березня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду (а.с. 154-155). Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала заяву про слухання справи за її відсутності та без фіксування судового процесу технічними засобами, позовні вимоги підтримала наполягала на їх задоволенні. Представник державного реєстратора Дніпровської філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» в судове засідання не з`явився, про день та час повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив. Від представника ТОВ «Кредитні ініціативи» надійшла заява про розгляд справи без фіксації судового процесу технічними засобами, в задоволенні позовних вимог просив відмовити. Суд, вислухавши представника позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] є власником квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі - продажу від 28 грудня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулініч С.А. (а.с. 13-14) 28 грудня 2005 року [PERSON] уклала з АКТ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», кредитний договір № 075п, у забезпечення виконання зобов`язань за яким передала указану квартиру в іпотеку банку на підставі договору іпотеки № 075з від 28 грудня 2005 року. В подальшому на підставі відповідних договорів переуступки права вимоги та факторингу ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 28 грудня 2005 року з [PERSON] (а.с. 15-18) 22 квітня 2015 року рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 075п від 28 грудня 2005 року , яка станом на 28 вересня 2014 року складає 85 186,81 доларів США , що еквівалентно 1099658,90 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 075з від 28 грудня 2005 року, який укладений між АКБ «ТАС -Комерцбанк» та [PERSON] , шляхом проведення прилюдних торгів , згідно Закону України «Про виконавче провадження», трикімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 60 кв.м. , житловою 42,3 кв.м., яка належить [PERSON] на праві власності за ціною не нижчою ринкової вартості квартири згідно з оцінкою суб`єктом оціночної діяльності /незалежним експертом, виселивши [PERSON] з цієї квартири без надання іншого житлового приміщення (а.с.29-30). 14 серпня 2019 року за вих № 3 ТОВ «Кредитні ініціативи» направили [PERSON] вимогу про отримання доходу у вигляді прощенного боргу, згідно якої ТОВ «Кредитні ініціативи» 12 листопада 2018 року задовольнило забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки (а.с. 19). 12 листопада 2018 року о 15:32:27 годині державний реєстратор Чернецький Михайло Андрійович, Дніпропетровська філія комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг», Дніпропетровської області зареєстрував право власності на квартиру [ADDRESS] за ТОВ «Кредитні ініціативи» (а.с.20) Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що на момент реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «Кредитні ініціативи» , а саме 12 листопада 2018 року, діяла заборона на нерухоме майно 2756770 реєстратором : Приватний нотаріус Кулініч С.А., підстава обтяження : договір іпотеки від 28 грудня 2005 року (а.с.21) 05 липня 2017 постановою державного виконавця державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження № 54244812 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» за виконавчим написом № 22099 виданого 15 грудня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. заборгованість в розмірі 2 126 550 грн. (а.с. 22) 25 липня 2017 року постановою державного виконавця накладено арешт на майно боржника [PERSON] , зокрема на кв. [ADDRESS] . (а.с. 23) Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2019 року визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем 15 грудня 2016 року, зареєстрований в реєстрі за № 22099, таким, що не підлягає виконанню. Постановою державного виконавця від 23 травня 2018 року виконавчий напис № 22099 від 15 грудня 2016 року повернуто стягувачу на підставі заяви стягувача від 23 травня 2018 року. Окрім того даною постановою виділено в окреме виконавче провадження постанову про стягнення з боржника виконавчого збору та постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій ВП № 56499129 (а.с.24). Арешт зі спірної квартири було знято на підставі постанови про закінчення виконавчого провадження № 56499129 від 24 червня 2019 року відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2019 року (а.с. 26). Отже, на дату здійснення державним реєстратором дій по реєстрації за ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на спірну квартиру, арешт накладений державним виконавцем відповідно до постанови від 27 липня 2017 року в рамках виконавчого провадження № 54244812 та № 56499129 був чинним. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з частиною тринадцятої статті 15 якого порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює Кабінет Міністрів України. Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 року (далі - Порядок), визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію та необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком (пункти 8, 13 Порядку). Відповідно до пункту 15 Порядку під час розгляду заяви та документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема, серед інших і щодо наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна. За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, щопри наявності в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження спірного майна державний реєстратор не мав права здійснювати реєстраційних дій поки таке обтяження не буде зняте. Аналогічний висновок, зробила Велика Палата Верховного Суду у рішенні від 03 квітня 2019 року при розгляді справи № 755/5072/17. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2015 року звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 075з від 28 грудня 2005 року, який укладений між АКБ «ТАС -Комерцбанк» та [PERSON] , шляхом проведення прилюдних торгів , згідно Закону України «Про виконавче провадження», трикімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 60 кв.м. , житловою 42,3 кв.м., яка належить [PERSON] на праві власності за ціною не нижчою ринкової вартості квартири згідно з оцінкою суб`єктом оціночної діяльності /незалежним експертом, виселивши [PERSON] з цієї квартири без надання іншого житлового. При цьому відповідно пп 12.3.1 договору іпотеки, у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» цей договір є підставою для реєстрації прав власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених статтею 12 вказаного Закону. Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом здійснення позасудового врегулювання є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» . Згідно статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що сторони у договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до частин першої та другої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Системний аналіз положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що згода іпотекодавця про передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, таких як: чинність іпотеки, невиконання або неналежне виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на вказане майно. Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 07 липня 2004 року. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року, пунктом 1 якого передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "'Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстраціїправа власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотекина підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна. Отже, визначальним при вирішення спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна. Аналогічна правова позиція стосовно розповсюдження на спірні правовідносини під час звернення стягнення предмета іпотеки шляхом реєстрації права власності на підставі договору іпотеки Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» висловлена Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2018 року по справі № 465/1310/17 Оскільки на дату реєстрації державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в Державному реєстрі прав на нерухоме майно актуальна була інформація про наявність обтяження, а саме арешту нерухомого майна - квартири , яка розташована за адресою : [ADDRESS] , що є предметом іпотеки суд вважає позовні вимоги в частині скасування запису про реєстрацію вчиненого на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню Оцінюючи надані у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки іпотекодержатель у позасудовому порядку, набув право власності на предмет іпотеки, внаслідок чого нерухоме майно вибуло з власності іпотекодавця, без її згоди як власника. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм діючого законодавства, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до державного реєстратора Дніпровської філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Чернецького Михайла Андрійовича, товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про скасування запису про державну реєстрацію, поновлення права власності на майно. Доходячи до такого висновку, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Вирішуючи питання про розподіл витрат на сплату судового збору, понесених позивачем при зверненні до суду з даним позовом, беручи до уваги результат вирішення справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 576,30 грн з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved