Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 16.07.2011 року він за взаємною домовленістю придбав у громадянина [PERSON] легковий автомобіль Audi 80, 1986 року виробництва, заводський номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER]. За придбаний автомобіль він заплатив грошові кошти в сумі 25 000 грн. [PERSON], після чого останній надав йому розписку про отримання грошових коштів за продаж автомобіля. Того ж дня приватним нотаріусом була оформлена довіреність від імені [PERSON], в якій зазначалося, що йому (позивачу) надається право на володіння вищезазначеним автомобілем та виконувати будь-які дії, пов'язані з перереєстрацією автомобіля, включно переоформляти перереєстрацію автомобіля та виконувати купівлю продаж автомобіля. З часу придбання автомобіля - 16.07.2011 року він використовує даний автомобіль для своїх потреб в пересуванні за місцем свого проживання - село Диківка Знам'янського району Кіровоградської області. При багаторазових перевірках працівниками ДАІ не виникало ніяких претензій з їхньої сторони щодо керування ним та щодо автореєстрації даного автомобіля. В травні 2013 року, коли він звернувся до Знам'нського МРЕВ ДАІ з питання перереєстрації даного автомобіля на своє ім'я з'ясувалося, що Дніпровським ВДВС по місті Києву на даний автомобіль накладено арешт згідно виконавчого листа 2-9741/11 від 21.09.2012 року. Довідавшись про це, він звернувся до Дніпровського ВДВМ по місту Києву та відповідача про надання пояснень з цього приводу. [PERSON] при зустрічі пояснив йому, що він особисто не знає на підставі чого була винесена постанова про заборону відчуження автомобіля. 14.06.2013 року він (позивач) разом із [PERSON] отримали в Дарницькому районному суді міста Києва рішення від 05.10.2011 року, де зазначено, що з [PERSON] стягується грошова сума 100 392 грн. 37 коп. В судовому рішенні зазначено, що відповідач [PERSON] в судові засідання не з'являвся, не дивлячись на те, що судові засіданні проходили в період з 2005 року по 2011 рік. На даний час [PERSON] звернувся до суду з заявою про перегляд судового рішення. З наведених обставин вбачається, що він (позивач) є добросовісним набувачем вказаного автомобіля, і відсутні законні підстави для позбавлення його цього майна. У зв'язку з цим звернувся до суду для захисту свого права та просив суд визнати його (позивача) добросовісним набувачем автомобіля, залишити автомобіль у його власності та зняти всі обмеження щодо використання його права власності на цей автомобіль; визнати за ним право власності на автомобіль, який з 16.07.2011 року знаходиться у його володінні, та зобов'язати ВДВС зняти арешт з автомобіля. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, просив їх задовольнити, підтримав викладені в позовній заяві обставини та факти. В останнє судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву з проханням завершувати розгляд справи у його відсутність та просив позов задовольнити, врахувати, що спірний автомобіль був придбаний ним у відповідача [PERSON], останньому були передані за продаж автомобіля всі грошові кошти, в повному обсязі відповідно до розписки. Спірним автомобілем користується по сьогоднішній день, вважає, що автомобіль є його власністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав у повному обсязі, погодився зі всіма обставинами, обрунтуваннями, викладеними в позові. На останнє судове засідання не з'явився, надав заяву з проханням завершити розгляд справи у його відсутності та врахувати те, що спірний автомобіль був ним проданий позивачу, за продаж автомобіля він отримав від позивача кошти в повному обсязі і таким чином власником автомобіля на сьогоднішній день вважає позивача. Співвідповідач ВДВС Дніпровського РУЮ міста Києва в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщався належним чином, під розписку, заяв про розгляд справи у відсутності їх представника чи про неможливість з'явитися до суду не подавали. Вислухавши пояснення позивача, відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В суді встановлено, що 16.07.2011 року [PERSON] видав довіреність на ім'я [PERSON], якою уповноважив останнього розпоряджатися (зокрема знімати з обліку в органах ДАІ та ставити на облік, здавати в оренду, експлуатувати, продати), належним йому автомобілем Audi 80, 1986 року виробництва, заводський номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], керувати даним автомобілем. Для цього надав йому всі права, які можуть виникати у зв'язку з користуванням, володінням, розпорядженням вказаним автомобілем, в тому числі, у разі продажу автомобіля, здачі в оренду - визначати умови та ціну, отримувати дані кошти, а також у разі ДТП - право отримувати страхове відшкодування. Крім цього, довіреністю передбачено право позивача отримувати необхідні довідки, документи, в тому числі дублікати технічного паспорту та свідоцтва про реєстрацію ТЗ, тимчасовий реєстраційний талон на своє ім'я, номерні знаки. Довіреність видана на 10 років, посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 16.07.2011 року була складена розписка, відповідно до якої [PERSON] (відповідач), в присутності [PERSON], і [PERSON] отримав від [PERSON] (позивача) гроші в сумі 25 000 грн. за автомобіль Audi 80, 1986 року виробництва, номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], технічний паспорт [NUMBER], виданий 12.11.2005 року. 22.07.2012 року позивач [PERSON] уклав з ПрАТ "СК "Провідна" поліс № АВ/7232722 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на спірний автомобіль. З поточних результатів звірення по "АІС", дата перевірки 19.04.2013 року, встановлено, що спірний автомобіль значиться в арешті, згідно постанови ВДВС Дніпровського РУЮ міста Києва №2363/10 від 21.11.2012 року. Підставою для накладення арешту стало рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05.10.2011 року, згідно якого з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди - 100 392 грн. 37 коп. Відповідно до ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі, сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Статтями 328, 330 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього кодексу майно не може бути витребуване у нього. Статтею 334 ЦК України встановлено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.ст.638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору. Відповідно до ст.ст.203, 207 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Враховуючи викладені вище обставини справи, законодавство, суд приходить до висновку, що зміст виданої відповідачем [PERSON] довіреності на ім'я позивача [PERSON] свідчить про передачу - продаж спірного автомобіля [PERSON] та передачу останньому всіх, визначених законодавством прав власності, щодо володіння, користування, розпорядження спірним автомобілем. Надана розписка та пояснення сторін свідчать про те, що за продаж спірного автомобіля [PERSON] як продавець отримав від [PERSON] як покупця кошти за спірний автомобіль, претензій один до одного майнового характеру чи щодо повернення автомобіля не мають. Відразу після оформлення довіреності та передачі коштів спірний автомобіль був переданий позивачу, який ним користується, володіє, розпоряджається по цей час. Підстав, передбачених ст.388 ЦК України щодо витребування спірного автомобіля від позивача, щодо повернення його [PERSON] для можливості в подальшому вирішувати питання по погашенню шкоди за вказаним вище виконавчим листом - не встановлено. Позивач є добросовісним набувачем майна - спірного автомобіля. Крім цього, враховується і те, що продавець - відповідач [PERSON] на час відчуження позивачу спірного автомобіля ні про розгляд справи в суді, ні про відкриття виконавчого провадження, ні про накладення арешту на спірний автомобіль не знав. Статтею391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, позивач є власником спірного автомобіля, накладення арешту на спірний автомобіль порушує його права, є перешкодою у користуванні спірним автомобілем. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial