Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-06 00:00:00

В травні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ФОП [PERSON], за участю третьої особи Правобережного районного центру зайнятості про розірвання трудового договору та зобовязання вчинити певні дії, мотивуючи позов тим, що 06.11.2013 року між позивачем та ФОП [PERSON] укладено трудовий договір, згідно з яким позивача прийнято на посаду адміністратора ресторану. Трудовий договір було зареєстровано у Ленінському районному центрі зайнятості м. Вінниці 12.11.2013р. за № 02521302962, який був укладений на 6 місяців з 06.11.2013 по 06.05.2014 року. Після закінчення строку трудового договору, трудові відносини фактично тривали, жодна із сторін не вимагала припинення трудових відносин, тому позивачка не припинила виконання покладених обов'язків і продовжувала працювати, за що отримувала заробітну плату. 24.07.2015 року, відповідно до статті 49-2 КЗпП України позивача було попереджено про звільнення із займаної посади за п.1 ст.40 КЗпП України з 30.09.2015 року у зв'язку зі скороченням чисельності працівників, на підставі Наказу № 21 від 20.07.2015 року та штатного розпису. З липня 2015 року відповідач припинив свою трудову діяльність і виплату працівникам заробітної плати, більше двох місяців відповідач не виплачував працівникам заробітну плату, на вимогу позивача оформити розірвання трудового договору не реагував, на телефонні дзвінки не відповідав. У зв'язку з тим, що позивач має на утриманні престарілу матір, в кінці вересня 2015 року, вона вимушена була тимчасово переїхати в м. Київ де проходила перекваліфікацію та неофіційно працювала. В жовтні місяці 2015 року зателефонував [PERSON] та попросив не звертатись до суду, пообіцявши самостійно оформити розірвання трудового договору. Також пояснив, що у разі розірвання трудового договору з ініціативи ФОП у ситуаціях, передбачених КЗпП України (ст.ст. 40,41) за відсутності працівника, він особисто звернеться до центру зайнятості і зніме трудовий договір з реєстрації, про що зробить запис до трудової книжки. Повернувшись у м. Вінницю, позивач 05.03.2018 року звернулась до Правобережного районного центру зайнятості м. Вінниці з приводу пошуку роботи, де її повідомили, що відповідно трудові відносини між позивачем та ФОП [PERSON] не припинено, тому їй відмовили в цьому. 27.03.2018 року позивач надіслала на адресу відповідача заяву про розірвання трудового договору, однак лист повернувся назад, тому встановити місце знаходження відповідача не має змоги. Відповідно до відомостей отриманих з Правобережного центру зайнятості м. Вінниці, даний трудовий договір станом на 27.04.2018 року не знято з реєстрації, трудові відносини між позивачем та ФОП [PERSON] не припинено, даний факт унеможливлює право позивача пошуку роботи через центр зайнятості, що обмежує право на працю. Згідно з наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08 червня 2001 року «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою» та Порядку реєстрації трудових договорів між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, зареєстрованого у Мінюсті України 27.06.2001 року за №554/5745, Державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються із фізичними особами-роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами - роботодавцями до трудових книжок працівників. Зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин: фізичною особою - роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї зі сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про розірвання цього договору або про визнання його недійсним. Для захисту свого порушеного права позивач вимушена звернутися до суду з позовом про розірвання безстрокового трудового договору. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надавши пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просили суд позов задовольнити в повному обсязі. Представник Правобережного районного центру зайнятості до судового засідання не зявилася, надала суду заяву, відповідно до якої просить слухати справу у їх відсутність, не заперечує щодо задоволення позову (а.с. 61). Відповідач фізична особа-підприємець [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. Тому суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що відповідно до трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 06.11.2013 року, між позивачем [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено трудовий договір строком на 6 місяців з 06.11.2013 по 06.05.2014 року, згідно з яким позивача прийнято на посаду адміністратора ресторану (а.с. 9-10). 24.07.2015 року згідно статті 49-2 КЗпП України позивача [PERSON] було попереджено про звільнення із займаної посади за п.1 ст.40 КЗпП України з 30.09.2015 року у зв'язку зі скороченням чисельності працівників, на підставі наказу № 21 від 20.07.2015 року про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників (а.с. 10-11). 27.03.2018 року позивачем [PERSON] надіслано на адресу відповідача заяву про розірвання трудового договору, однак лист повернувся за закінченням терміну збергіання, що підтверджується копією конверта (а.с. 15-16). З листа Правобережного районного центру зайнятості №М-1 від 27.04.2018 року адресованого [PERSON] суд встановив, що відповідно до інформації з Довідника ПОУ (ЄДРС) на день звернення і по теперішній час [PERSON] перебуває у трудових відносинах з ФОП [PERSON] (трудовий договір зареєстрований у Ленінському районному центрі зайнятості м. Вінниці 12.11.2013р. за № 02521302962 відповідно до Порядку реєстрації трудових договорів між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України 08.06.2001 №260 (а.с. 14). Згідно ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Відповідно до ч. 1 ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 06.11.2013 року було укладено трудовий договір між [PERSON] та ФОП [PERSON] строком на 6 місяців з 06.11.2013 по 06.05.2014 року, згідно з яким позивача прийнято на посаду адміністратора ресторану. Згідно з\~наказом Міністерства\~праці та\~соціальної політики\~України №\~260\~від 08\~червня 2001\~року «Про\~затвердження форми\~трудового договору\~між працівником\~і фізичною\~особою» та\~Порядку реєстрації\~трудових договорів\~між працівником\~і фізичною\~особою,\~яка використовує\~найману працю,\~зареєстрованого у\~Мін'юсті\~України 27\~червня 2001\~року за\~№554/5745,\~цей Порядок\~поширюється на\~фізичних осіб,\~які використовують\~найману працю:\~фізичних осіб\~-\~підприємців та\~фізичних осіб,\~які використовують\~найману працю,\~пов'язану\~з наданням\~послуг (кухарі,\~няньки,\~водії тощо)\~(далі\~-\~фізична особа). Цей Порядок поширюється на фізичних осіб, які використовують найману працю: фізичних осіб - підприємців та фізичних осіб, які використовують найману працю, пов'язану з наданням послуг (кухарі, няньки, водії тощо) (далі - фізична особа) (п.1). Укладений у письмовій формі трудовий договір між працівником і фізичною особою у трьох примірниках фізична особа повинна подати на реєстрацію до державної служби зайнятості за місцем свого проживання у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи (п.2). Відповідальна особа центру зайнятості в день подання фізичною особою (або дорученням уповноваженою нею особою) трудового договору, а у разі відсутності працівника при проведенні реєстрації трудового договору - в день подання фізичною особою (або дорученням уповноваженою нею особою) документів, передбачених пунктом 4 цього Порядку, реєструє його у книзі реєстрації трудових договорів за формою, згідно з додатком. Трудовому договору присвоюється номер, за яким він зареєстрований у книзі, і ставиться дата його реєстрації (п.5). Вказаний трудовий договір зареєстрований у Ленінському районному центрі зайнятості м. Вінниці 12.11.2013р. за№ 02521302962. Відповідно до ч.1 ст.39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] (форма ОК-5), трудові відносини між позивачем та відповідачем продовжували тривати після збігу шестимісячного строку, тобто після 06.05.2014 року (закінчення строкового трудового договору) (а.с.12-13). Вказане свідчить, що оскільки після закінчення (06.05.2014 року) строкового трудового договору від 06.11.2013 року трудові відносини між сторонами фактично тривали і жодна із сторін не вимагала їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Згідно п. 8 вищевказаного Порядку у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору. Також судом встановлено, що 24.07.2015 року відповідно до статті 49-2 КЗпП України позивача [PERSON] роботодавцем ФОП [PERSON] було попереджено про звільнення із займаної посади за п.1 ст.40 КЗпП України з 30.09.2015 року у зв'язку зі скороченням чисельності працівників на підставі наказу № 21 від 20.07.2015 року про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників (а.с. 10). Отже, як вбачається із матеріалів справи роботодавецем ФОП [PERSON] було дотримано вимоги ч. 1 ст.49-2 КЗпП України щодо попередження працівника не пізніше ніж за два місяці [PERSON] про майбутнє її звільнення з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України з 30.09.2015р. Проте після цього роботодавець ФОП [PERSON] не звільнив позивача [PERSON] з роботи та не вніс запис у її трудову книжку про звільнення з роботи. Відповідно до п.14 Порядку записи про реєстрацію та зняття з реєстрації трудового договору дають право фізичній особі внести записи до трудової книжки працівника про прийняття та звільнення його з роботи. Згідно з ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Оскільки трудові відносини між позивачем та ФОП [PERSON] не припинено, даний факт порушує право позивача щодо пошуку роботи через центр зайнятості, що обмежує її конституційні права, а саме право на працю. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про необхідність розірвати з 30.09.2015 року трудовий договір, укладений 06.11.2013 року між ФОП [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 12.11.2013 року за №02521302962 у Ленінському районному центрі зайнятості м. Вінниці та зобовязати Правобережний районний центр зайнятості м. Вінниці зняти з реєстрації вказаний трудовий договір, оскільки позов в даній частині є обґрунтованим та підтверджений належними доказами. Разом з тим суд вважає, що позовна вимога [PERSON] (а.с. 27-29) про зобов'язання фізичної особи підприємця [PERSON] внести запис до трудової книжки позивача [PERSON] про її звільнення з роботи у відповідності до вимог КЗпП України задоволенню не підлягає виходячи з такого. Як вбачається з копії трудової книжки [PERSON] (а.с. 67-68), у ній відсутній відповідний запис щодо прийняття [PERSON] на роботу роботодавцем ФОП [PERSON] Оскільки в трудовій книжці позивача [PERSON] відсутній запис про прийняття її на роботу роботодавцем ФОП [PERSON], отже відсутні підстави щодо зобов"язання відповідача внести запис до трудової книжки позивача про її звільнення з роботи, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача ФОП [PERSON] на користь позивача [PERSON] 704,80 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial