Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивач звернувся в суд із вказаним вище позовом в якому просить: визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 166908, виданий [PERSON] Болехівською сільською радою 09 листопада 2009 року на земельну ділянку площею 0,1618 га, кадастровий номер 4621280300:02:002:0239, розташовану в с.Нове Село на вул..Дрогобицькій, 7 і призначену для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; скасувати рішення № 160 від 08.08.2008 року Болехівської сільської ради «Про передачу земельних ділянок у приватну власність». В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину (додається) виданого Першою Дрогобицькою державною нотаріальною конторою 30.07.1986 року за реєстровим № 2298, зареєстрованого в Дрогобицькому ДКМБТІ та ЕО 06.03.2001 року за № 206 (реєстраційний №15444541), вона є співвласником в частині 1/3 житлового будинку №7 на вул.Дрогобицька, 7 в с.Нове Село, Дрогобицького району. Присадибна земельна ділянка будинку №7 згідно свідоцтва про право на спадщину належала колгоспу "Нове Життя" (колгоспний двір). Згідно записів в колгоспній земельно - кадастровій книзі попередня власниця 2/3 ідеальних частин вказаного житлового будинку [PERSON] користувалася земельною ділянкою площею 0,09 га, а вона - земельною ділянкою 0,08 га - це зафіксовано у Рішенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 квітня 2008 р. у справі № 2-215/08 (додається). Неправомірність визначення розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування будинку і неврахування місцезнаходження земельної ділянки у сільській місцевості, призвело до помилок у застосуванні порядку переходу права користування на земельну ділянку при переході права власності на будинок. Перехід права власності на жилий будинок, розташований у сільському населеному пункті, не зумовлює переходу права користування присадибною земельною ділянкою і в такому випадку надання присадибної земельної ділянки особі, до якої перейшло право власності на жилий будинок, провадиться на загальних підставах відповідно до вимог ЗК УРСР, який був чинним на момент отримання позивачем у власність частини будинку. У вказаній судовій справі № 2-215/08 за позовом [PERSON] (власника 2/3 ідеальних частин будинку №7) до Болехівської сільської ради Дрогобицького р-ну Львівської обл. з участю третьої особи [PERSON] про визнання незаконним рішення сільської ради та надання у власність земельної ділянки вирішено визнати незаконним рішення № 39 від 11.01.2007р. Болехівської сільської ради (відповідачу передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,09 га, а [PERSON] - 0,08 га.) і зобов'язати Болехівську сільську раду Дрогобицького району Львівської області надати [PERSON] у власність земельну ділянку для обслуговування будинку та господарських споруд площею 0,1078933 га. Суд у Рішенні від 21 квітня 2008 року покликався на те, що згідно договору купівлі - продажу 2/3 ідеальних частин житлового будинку від 25.07.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу, [PERSON] продала, а [PERSON] купив 2/3 ідеальні частини житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд під номером 7 по вул. Дрогобицькій в с. Нове Село Дрогобицького р-ну Львівської обл. і в силу норми ст. 120 ЗК України йому переходить право власності на земельну ділянку, на якій розміщений будинок у відповідній частині в розмірі 0,1078933 га, що становить 2/3 частини від 0,1618 га (всієї земелі ділянки). В подальшому Болехівською сільською радою з врахуванням Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської обл. від 21 квітня 2008 року у справі № 2-215/08 прийнято інше рішення №160 від 08.08.2008 року., яким передано у спільну часткову власність позивачу відповідачу 2/3 частин земельної ділянки площею 0,1618 га. При цьому позивачка не зверталася до сільської ради про надання їй у власність 1/3 частини земельної ділянки). В подальшому Болехівською сільською радою з врахуванням Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 квітня 2008 року у справі № 2-215/08 прийнято інше рішення № 160 від 08.08.2008 року, яким передано у спільну часткову власність позивачу 1/3, відповідачу 2/3 частини земельної ділянки площею 0,1618 га. При цьому вона не зверталася до сільської ради про надання їй у власність 1/3 частини земельної ділянки. Болехівською сільською радою не вилучено із користування позивача частини земель для передачі їх відповідачу. На запит на отримання інформації Болехівська сільська рада листом від 10.09.2015 року №496 ч.5 (додається) повідомила позивача, що згідно із записами погосподарської книги № 2 на 2011-2015 роки [PERSON] користується земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку площею 0,06 га, хоча до 2011 року законним вважалося землекористування площею 0,08га земель. Згоди на вилучення частини земель площею 0,02 га позивачка не давала, як і не давала згоди на внесення змін у записи погосподарської книги. Натомість, підтвердженням належності жилого будинку (його частини) і земельної ділянки, певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких передбачалось ще наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов'язковим. Виникнення права власносності на жилі будинки, споруди і права користування садибною земельною не залежало від державної реєстрації цього права. 9 листопада 2009 року на підставі рішення Болехівської сільської ради №160 від 08.08.2008 року. Відповідачу ([PERSON]), видано державний акт (додається), без підпису та печатки Управління Держкомзему у Дрогобицькому районі, на право власності на земельну ділянку площею 0,1618 га серії ЯИ №166908, розташовану в с.Нове Село по вул.Дрогобицькій, 7 і призначену для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 4621280300:02:002:0239, а мало бути видано площею 0,1078 га без додатку з прізвищем позивачки. Виданий сільською радою на ім'я відповідача державний акт серії ЯИ №166908 від 09.11.2009 року на право власності на земельну ділянку площею 0,1618га без підпису та печатки Управління Держкомзему, не зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів, а тому вважає його є незаконним, що в свою чергу призвело до порушення її права власності на нерухоме майно, вважає, що має право на захист своїх законних прав та інтересів в судовому порядку шляхом визнання недійсним спірного правочину. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] в судових засіданнях заявлені вимоги підтримували з підстав викладених в позовній заяві, просять позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та застосувати строки позовної давності. Представник Болехівської сільської ради в судове засідання не з"явився, однак в матеріалах справи мається клопотання про розгляд справи у їх відсутності, щодо позову - покладаються на думку суду. Представник третьої особи Управління Держгеокадастру у Дрогобицькому районі в дане судове засідання не з»явився, в попередніх судових засіданнях висловила свою правову позицію, зокрема просить в позові відмовити так як оскаржуване рішення та Державний акт прийняті у відповідності до законодавства. Зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до наступного: За принциповими положеннями ст.ст.\~10, 11 ЦПК України, які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, визначаючи коло доказів, які надаються суду, відповідно до положень ч. 1\~ст. 60 ЦПК України. Вимогами статей\~59, 60 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З матеріалів справи вбачається, що позивачці [PERSON] належить на праві власності 1/3 жилого будинку з господарськими спорудами в с.Нове Село Дрогобицького району на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 30 липня 1986 року державним нотаріусом Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №2298. Відповідачу [PERSON] належить 2/3 ідеальних частин житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд за №7 по вул.Дрогобицькій в с.Нове село Дрогобицького району на підставі договору купівлі-продажу від 25 липня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] за реєстровим №1943. Вказана частина будинковолодіння зареєстрована за відповідачем в Дрогобицькому МБТІ та ЕО 06.09.2006р. реєстраційний номер 15444541. Згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 21 квітня 2008 року по справі №2-215/08 за позовом [PERSON] до Болехівської сільської ради з участю третьої особи [PERSON] про визнання незаконними рішення сільської ради та надання у власність земельної ділянки, позов задоволено частково, визнано незаконним рішенням №39 від 11.01.2007р. та скасовано його, зобов»язано Болехівську сільську раду надати [PERSON] у власність земельну ділянку для обслуговування будинку та господарських споруд площею 0,1078933га. За будинковолодінням по вул.Дрогобицькій,7 в с.Нове Село Дрогобицького району рахувалася закріпленою земельна ділянка розміром 0,1618га. згідно земельної кадастрової книги, що підтверджується довідкою Болехівської сільської ради. Судом встановлено, що оспорюваний державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №186908, реєстраційний №010944100089 від 18 лютого 2009 року, кадастровий номер 4621280300:02:002:0239 виданий [PERSON] та [PERSON] із додатком пропорційно їх часткам, зареєстроваий у відповідності до вимог постанови КМУ від 09.09.2009р. за №1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги та Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі» у книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі по Дрогобицькому районі в управлінні Держкомзему у Дрогобицькому районі. Згідно із ст.ст. 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно підпунктів ґ) та е) п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що: при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угода) укладеними до 1 січня 2002 року., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 року, в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 Земельного Кодексу 2001 року підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладено відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року., згідно зі статтею 377 ЦКУ, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 року № 997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходить; право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею та спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувач переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб прав на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 Земельного Кодексу в редакції Закону України від 5 листопада 2009 року № 1702-УІ: у випадках, передбачених статтями 86- 89 Земельного Кодексу, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває в спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, у разі недосягнення згоди - за рішенням суду, а при перебуванні ділянки в спільній сумісній власності (у подружжя, членів фермерського господарства, якщо інше не передбачалось угодою між ними, співвласників жилого будинку) - за договором або законом. У відповідності до п.5 висновків Верховного Суду України, викладених у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України за перше півріччя 2014 року року згідно зі ст. 126 (у редакції, яка була чинною до 5 березня 2009 р.), ст. ст. 152, 155 ЗК України державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або орган в місцевого самоврядування в межах їх повноважень та цивільно-правових угод. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішенням чи угодам. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 4 червня 2014 р. у справі № 6-46цс14). Враховуючи, що позивачці на праві власності належить у вказаному будинковолодінні 1/3 ідеальна частина, відповідачу [PERSON] 2/3 ідеальних частин, відповідно до ст. 120 ЗК України (в редакції що діяла на час виникнення спірних правовідносин), ст.377 ЦК України ці особи як співвласники у визначених частках набули у встановленому ЗК України (ст.ст.118,119) порядку право власності на земельну ділянку площею 0,1618га. по вул.Дрогобицькій,7 на підставі рішення сесії Болехівської сільської ради №160 від 08.08.2008 року. Відповідно до статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.\~\~Оскаржуваним рішенням Болехівської сільської ради не порушені жодні права та інтереси позивачки як співвласника будинковолодіння та користувача відповідної частини земельної ділянки, державний акт на право власності на спірну земельну ділянку виданий у відповідності до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 №43, а тому в задоволенні позову в частині визнання недійсним Державного акту слід відмовити. Що стосується позовних вимог, щодо скасування рішення № 160 від 08.08.2008 року Болехівської сільської ради "Про передачу земельних ділянок у приватну власність", то в цій частині позовних вимог також слід відмовити, так як позивачем не надано допустимих та належних доказів на підтвердження заявлених вимог, хоча обов'язок доказування і подання доказів закон покладає на позивача. В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази з боку позивача, що підтверджували би його позовні вимоги та судом не здобуто таких доказів в судовому процесі, тобто встановлених джерел інформації, що має значення для справи, а його доводи лише грунтуються на припущеннях, у зв»язку з чим не заслуговують на увагу. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.. 15 ЦК України «кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання» із поданих представником позивача доказів, не вбачається яке саме його право порушено. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови у задоволені позову за недоведеністю.

Outcome: dismissed