Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на початку 2016 року до осені 2017 року громадянин Королівства Нідерланди [PERSON] (далі - Позивач) мав романтичні відносини з громадянкою України [PERSON] (далі - Відповідач). В зазначений період сторони разом проживала, вели спільне господарство та будували плани на майбутнє. Сторони проживали як за адресою місця проживання [PERSON] ( [ADDRESS] ), так і за адресою орендованої в м. Києві [PERSON] квартири ( [ADDRESS] ). На початку осені 2017 року сторони припинили стосунки, проте, в цей момент [PERSON] була вагітна від [PERSON] , та [INFO] в них народилась спільна дитина - [PERSON] . На разі факт батьківства [PERSON] встановлюється по справі № 369/9559/18 в Києво-Святошинському районному суді Київської області за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Дарницький районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві Обставини того, що сторони мали стосунки, спільно проживали, будували плани на майбутнє є такими, що не підлягають доказуванню, оскільки визнаються [PERSON] по справі № 369/9559/18. Вказану позовну заяву [PERSON] надала до матеріалів справи № 361/2/18 , що знаходиться в провадженні Броварського районного суду міста Києва, яке відкрито за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним правочину. Слід зазначити, що під час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , остання повністю перебувала на його утриманні. Сторони планували в подальшому зареєструвати шлюб та для цих цілей [PERSON] вирішив придбати квартиру. [PERSON] в період відносин з [PERSON] ніде не працювала, а тому кошти на придбання квартири для подальшого проживання в такій сім`ї були надані [PERSON] [PERSON] повідомила [PERSON] , що оскільки він є іноземцем, то по законодавству України він не має права придбавати на себе будь-яку нерухомість включно і квартиру, будинок. Тобто, [PERSON] наполягла, щоб придбане житло було оформлено на її ім`я. 14.07.2017 року була придбана за кошти [PERSON] квартира [ADDRESS] . При цьому, питанням пошуку квартири для її придбання займався [PERSON] , про що свідчить також укладені від його імені договори з ріелторами про надання посередницьких та інформаційно-консультаційних послуг щодо пошуку об`єкта нерухомості. Таким чином, враховуючи, що квартира [ADDRESS] була придбана в період, коли сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, така підлягає поділу як спільна сумісна власність подружжя. Тому позивач просив встановити факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю як чоловіка та дружини в період з січня 2016 року по вересень 2017 року. Визнати спільною сумісною власністю подружжя - [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Відповідачем подано до суду відзив, в якому було зазначено що відповідач ніколи не зазначала в заявах по суті таких обставин, а саме: спільне проживання, будування планів на майбутнє. Також відповідно до ухвали Києво - Святошинського районного суду Київської області по справі № 369/9659/18 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Дарницький районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання батьківства та внесення змін до актового запису - вважати неподаною та повернули позивачу. Також посилання Позивача на факт спільного проживання не відповідає дійсним обставинам справи, так як відповідно до рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу № 214/899/17 зазначено наступне 19.09.2015 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб за №532 у Дзержинському відділі державної реєстрації цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровської області. 13 квітня 2017 року рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу № 214/899/17 шлюб розірвано. Тобто фактично Позивач перебував у шлюбі у період з 19.09.2015 року по 13 квітня 2017 року. Позивач [PERSON] стверджує, що сторони проживали за адресою: [ADDRESS] . Проте , позивач ніколи не знаходився за вказаною адресою. Зазначений., будинок протягом багатьох років не є придатним для проживання. Там ніколи не було газу, відсутні всі альтернативні способи обігріву будинку, води та будь-які комунікації. В цьому будинку з 1976 року ніхто не проживав. Дана обставина буде підтверджена актом обстеження будинку та показами свідків, які будуть надані на стадії підготовчого засідання. За адресою орендної квартири, що знаходиться в [ADDRESS] - не проживає навіть сам позивач. Також, обставини підтверджуються показами свідків. [PERSON] перебуває в Україні, як турист і ніколи не був зареєстрований. Житло, яке позивач придбала 14 липня 2017 року в Київській обл., Києво-Святошинського р-н., с. Білогородка придбане за її особисті кошти 6 000, 00 (шість тисяч доларів, 00 центів) та 14 000, 00 (чотирнадцять тисяч доларів, 00 центів), які позивач позичала під розписку на 36 місяців. Також, у договорі, купівлі-продажу, в пункті 6. Чітко вказано, що під час купівлі квартири [PERSON] не перебувала у шлюбі та фактичних шлюбних відносинах, та купівлю житла здійснюю за свій особистий, кошт, договір посвідчено приватним нотаріусом Тимчуком В.О. Тому відповідач просила відмовити у вимогах позову в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задоволити. Відповідач та її представник проти вимог позову заперечували та просили в позові відмовити в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі та покази свідків, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 19.09.2015 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб за №532 у Дзержинському відділі державної реєстрації цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровської області. 13 квітня 2017 року рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу № 214/899/17, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно договору купівлі-продажу квартиру від 14 липня 2017. По свідчого приватним нотаріусом Тимчук В.О., [PERSON] набула у власність квартиру [ADDRESS] . Згідно п. 6 договору, зазначено що під час купівлі квартири покупець не перебувала у шлюбі та фактичних шлюбних відносинах, та купівлю житла здійснюю за свій особистий кошт. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого згідно свідоцтва про народження виданого Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Норми СК України у статтях 57, 60, 61, на підставі частини першої статті 7 цього Кодексу встановлюють принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно набуте подружжям за час шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу є особистою приватною власністю кожного з них. Згідно з частиною другою статті 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11, при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Пунктом 6 Рішення Конституційного суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 25 грудня 2013 року ухвалив постанову у справі № 6-135цс13, згідно правового висновку якої вбачається що, під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Відповідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивач для встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу між сторонами, мав надати суду належні та допустимі докази ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання у вказаний період майна в інтересах сім`ї за спільні кошти. Однак таких доказів матеріали справи не містіть. Так, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено у судовому засіданні наявність між ним та відповідачкою усталених відносин притаманних подружжю саме в період з січня 2016 року по вересень 2017 року,а саме не надано доказів про спільне проживання, ведення спільного господарства, спільного бюджету, проведення спільного відпочинку, не надано доказів своєї участі у набутті спільно з відповідачем спірного майна. Позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів, що спірна квартира придбавалось за кошти позивача, а отже не доведено факт його участі у придбанні майна внаслідок спільної праці. Крім того, суд враховує той факт що позивач [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з 19.09.2015 по 13.04.2017 року. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. А тому суд не вбачає правових підстав для задоволення позову щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, та похідних вимог щодо визнання об`єкта нерухомого майна спільним сумісним майном Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, про необхідність відмови у вимогах позову. Згідно ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 3, 21, 36, 57, 74, СК України, ст.ст. 6, 15, 16 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", та

Outcome: dismissed