Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що він перебував в трудових відносинах з ПАТ «Запорізький автомобільний завод» з 27.07.1993 по 15.04.1998 років, коли звільнився за переводом. 01.09.1993 року з ним відбувся нещасний случай на виробництві, внаслідок якого він отримав травму рук. За результатами розслідування нещасного случаю складено акт № 121 від 24.09.1993 року по формі Н-1. Цим актом встановлено, що відповідальними за порушення трудового законодавства є начальник дільниці, який не контролював виконання працівниками технологічних процесів, інструкцій по техніці безпеки та справності технологічного оснащення та штампувальник [PERSON], який не виконав вимоги про укладку деталей тільки після повного зупинення повзуна. За висновком МСЕК № 46 від 27.01.1994 року у результаті трудового каліцтва, позивачу встановлено 65% стійкої втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності. Просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду, яка була йому завдана у результаті нещасного випадку на виробництві у сумі 65 000 грн. Позивач в судове засідання не завився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутністю. На позові наполягає. Представник відповідача у судове засідання не завилася. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності та заперечення проти позову, в яких зазначає, що позивачу підлягає виплаті, згідно з законодавством, сума 120 грн. Вказану суму й визнає. Вивчивши докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно з трудовою книжкою [PERSON] працював в ПАТ «Запорізький автомобільний завод» з 27.07.1993 по 15.04.1998 років, коли звільнився за переводом. Згідно з актом розслідування № 121 від 24.09.1993 року по формі Н-1 з [PERSON] 01.09.1993 року відбувся нещасний случай на виробництві, внаслідок якого він отримав травму рук. Відповідальними за порушення трудового законодавства є начальник дільниці, який не контролював виконання працівниками технологічних процесів, інструкцій по техніці безпеки та справності технологічного оснащення та штампувальник [PERSON], який не виконав вимоги про укладку деталей тільки після повного зупинення повзуна. За висновком МСЕК № 46 від 27.01.1994 року у результаті трудового каліцтва, позивачу встановлено 65% стійкої втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності. Наказом ЗАЗ № 137 від 01.03.1994 року [PERSON] виплачено одноразову допомогу та щомісяця безстроково. Відповідно ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. (Кодекс доповнено статтею 237-1 згідно із Законом № 1356-XIV від 24.12.99) Також відшкодування моральної шкоді було передбачено ст. 12 Закону України «Про охорону праці» з 24.11.1992 року. Відповідно до абз. 5 п. 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 (у редакції, що діяла на час встановлення втрати професійної працездатності позивача) розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 200 мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Згідно з правовою позицією висловленою Верховним Судом України у справі № 6-27цс12 визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, слід враховувати встановлені законодавством обмеження максимального розміру відшкодування моральної шкоди, які були передбачені Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 на день встановлення потерпілому працездатності. Розмір мінімальної заробітної плати на момент первинного висновку МСЕК становив 60000 крб., відповідно до Постанови Верховної Ради України №3653-ХІІ від 25.11.1993 року. Українські карбованці підлягали обміну на гривні за курсом 100000 карбованців на 1 гривню (ст.3 Указу Президента України «Про грошову реформу в Україні» від 25.08.1996 року). Таким чином, на відшкодування моральної шкоди необхідно стягнути 120 гривень (0,6 гривень х 200 =120 гривень), що складає максимальний розмір відповідно до п. 11 Правил.

Outcome: partial