Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою 16.07.2013 року, в своїй позовні заяві позивач просить встановити факт, який має юридичне значення, а саме: прийняття спадщини [PERSON] після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] року в розмірі 41/462 частини житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] , встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті дружини [PERSON] , померлої [INFO] року в розмірі 41/462 частини житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS], встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року в розмірі 41/462 частини житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS]. та визнати за ним право власності на 41/231 частину житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] у порядку спадкування за законом. Позовні вимоги неодноразово уточнювалися, остаточно уточнені 16.07.2014 року. Позивач та його представник , адвокат за угодою Беркута Н.М. в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився про час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки на зворотному повідомленні вказала його дружина ,а саме з-за неможливості вільно пересуватися. Відповідачі Адміністрація Дзержинського району Харківської міської ради та Харківська Міська рада в судове засідання не з»явилися, про час розгляду справи попереджені своєчасно та належним чином, причину неявки суду не сповістили.. Вислухавши пояснення сторони, дослідивши матеріали справи , суд приходить до наступного: Позивач по справі [PERSON] і відповідач по справі [PERSON] є братами, бо мають єдину матір [PERSON], яка померла [INFO] року.. Позивач по справі [PERSON] народився [INFO] року, що підтверджується актовим записом про реєстрацію народження №2827 від 13.06.48 року ,який виконано Харківським міським відділом ЗАГС (арк..справи 14). В графі батьки вказано: батько - [PERSON], матір - [PERSON], правопис прізвища виконано російською мовою. Матір позивача й відповідача померла [INFO] року, актовий запис № 8717 від 16.07.1998 року, який виконано Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану , ( арк..справи 16) За життя [PERSON] була обдарована 27 лютого 1951 року та отримала у власність на підставі договору дарування на себе та свого сина від першого шлюбу [PERSON] (який на той час був неповнолітнім) ? частину житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS].(арк..справи 5) На підставі рішення виконавчого комітету Дзержинської районної ради народних депутатів м. Харкова від 01.11.1988 року № 274/2(арк..справи 6) проведено перерозподіл часток будинку літер «А-1» с господарчими прибудовами розташованого на земельній ділянці площею 415 кв.м. за адресою [ADDRESS], у відповідності з цим перерозподілом було визнано за [PERSON] право власності на 41/154 частину будинку літер «А-1» по [ADDRESS] , за відповідачем по справі [PERSON] право власності на 41/154 частину будинку літер «А-1» по [ADDRESS] . Таким чином, на момент смерті [PERSON] на праві власності мала 41/154 частину будинку літер «А-1» по [ADDRESS] за надвірними забудовами, що і є спадковим майном. На момент смерті,[INFO] року [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 28.12.1946 року, що підтверджується актовим записом про реєстрацію шлюбу №10296 від 02.07.1993 року (видане в другий раз), який виконано Харківським міським відділом ЗАГСу(арк..справи15). Таким чином на момент смерті [PERSON] [INFO] року в неї було троє спадкоємців першої черги спадкування : чоловік [PERSON] , сини - [PERSON] та [PERSON]. Долі у спадщині яких є рівними та дорівнюють по 41/462 за кожним спадкоємцем. На підставі ст.57 ЦПК України доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановить наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин ,які мають значення по справі. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема , звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно вимог ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. На підставі вимог ч 3 ст.61 ЦПК України обставини, що встановлені рішення суду яке набуло чинності, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, в яких приймають участь ті ж особи чи особа, відносно якої встановлені ці обставини. Правовідносини та родинні стосунки, а також право на спадкування у [PERSON] та у [PERSON] встановлено рішенням Апеляційного Суду Харківської області від 19.03.2014 року (арк..61-62). Також судовим рішенням ,яке набуло чинності встановлено, що [PERSON] з 22 вересня 1969 року зареєстрований та проживає саме за адресою :[ADDRESS]. Батько позивача [PERSON] також проживав і був зареєстрований з 21 грудня 1946 року саме за адресою :[ADDRESS](арк..92). Батько позивача [PERSON] помер [INFO] року , що підтверджується актовим записом про реєстрацію смерті від 02.09.2008 року № 13026, який виконано відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №4 Харківського міського управління юстиції (арк..91). Ні позивач ні його батько, нині померлий іншого житла не мали. [PERSON] на момент своєї смерті заповіту не укладала, що встановлено рішенням Апеляційного Суду Харківської області від 19.04.2014 року Враховуючи тривалість правовідносин, суд приходить до висновку, що треба використати норми матеріального права ,які узгоджені Цивільним Кодексом України 1963 року і Цивільним Кодексом України 2003 року. Відповідно до ст.524 ЦК України 1963 року, та ст.1217 ЦК України 2003 року спадкування в Україні здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли воно не змінене заповітом. У відповідності до ст.529 ЦК України 1963 року при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних долях діти(у тому числі й усиновлені), другий з подружжя і батьки( усиновителі) померлого. До спадкоємців першої черги відносяться також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки й правнуки є спадкоємцями за законом, якщо на момент відкриття спадщини не має в живих того з батьків, який був би спадкоємцем, вони спадкують в рівних частках у тій долі, яка б мала належати при спадкуванні за законом їхньому померлому батьку або матері. У відповідності до ст.530 ЦК України 1963 року при відсутності спадкоємців першої черги або при наявності відмови від прийняття спадщини, а також у випадку, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, спадкують у рівних частках брати та сестри померлого, а також його дід та бабця померлого як з боку батька, так і з боку матері. У відповідності зі ст.531 ЦК України 1963 року до числа спадкоємців за законом відносяться непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого не менш чим один рік до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони спадкують у рівних частках зі спадкоємцями тієї черги ,яка притягається до спадкування. На підставі ст.549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. 2) якщо він подав в державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вказаній в цій статті дії винні бути скоєні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У відповідності з пунктом 8 в редакції Постанови Пленуму Верховного Суду України N 13 від 25.12.92, із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України N 15 від 25.05.98 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» ,який діяв на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] та прийняття спадщини її чоловіком [PERSON] та сином [PERSON] фактичним вступом в управління або володіння спадковим майном: Вирішуючи позови спадкоємців про право власності на жилий будинок (квартиру), його (її) поділ в натурі, а також питання, пов'язані з визначенням вартості будівель, судам слід враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що є в постанові від 4 жовтня 1991 р. N 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок" та в постанові від 22 грудня 1995 р. N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності". На підставі ст..41 Конституції України кожен має право володіти ,користуватися та розпоряджатися майном. На підставі ст..319 Цивільного Кодексу 2003 року України право власності в Україні складається з права володіння, права користування та права розпорядження та може набуватися тільки на законних підставах". На підставі ст..ст..321 ЦК України 2003 року право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні, власник вправі вимагати захисту порушеного права власності в судовому порядку ( ст.16 Цивільного Кодексу України). На підставі вимог ст.328 ЦК України 2003 року право власності набувається на підставах не заборонених законом, зокрема з правочинів. На підставі ст.16 Цивільного Кодексу 2003 року кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним з способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до правопорушення і інше. Згідно з вимогами ч.1 ст. 317 ЦК України 2003 року , власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На підставі вимог ч 2 ст.328 ЦК України 2003 року право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ст..1217 Цивільного Кодексу України 2003 року спадкування в Україні здійснюється за законом та за заповітом. На підставі ст..1261 ЦК України 2003 року до першої черги спадкоємців віднесено дітей, батьків, того з подружжя, хто пережив. На підставі ст..1268 ЦК України 2003 року спадкоємці, які постійно мешкали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважаються прийнявшими спадщину, якщо під час строку, встановленого ст..1270 ЦК України, вони не заявили про відмову від спадщини. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» Справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. У п'яту чергу право на спадкування за законом також одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім'ї. Утриманцями слід вважати неповнолітню або непрацездатну особу (жінку, чоловіка при досягненні відповідно 55 і 60 років, інвалідів I, II і III груп), яка не була членом сім'ї спадкодавця, але не менш як п'ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування. Дослідивши докази у справі в їх сукупності суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті спадкодавці [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. У порядку ч 2 ст. 256 ЦПК України суд вправі встановити також інші факти,від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення. Суд ураховує пояснення [PERSON] стосовно тих обставин, що про вимоги нового Цивільного Кодексу України він не був обізнаний , бо не має відповідної освіти, тому вважав, що він фактично прийняв спадщину після смерті свого батька, єдиним спадкоємцем якого він є. Від спадщини не відмовлявся. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved