Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовною заявою до [PERSON] , який діє також в інтересах неповнолітньої [PERSON] , [PERSON] , яка діє також в інтересах неповнолітньої [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, визнання осіб такими, що втратили право користування житлом. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, відповідач [PERSON] доводиться їй сином, неповнолітня [PERSON] є його донькою від шлюбу з [PERSON] , неповнолітня донька [PERSON] - [PERSON] не є рідною донькою [PERSON] , однак всі вони зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , власником якої є позивачка [PERSON] на підставі рішення виконкому Жовтневої районної ради міста Кривого Рогу № 348//2 від 20.10.2004 року. Зазначає, що в квартирі за адресою [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності, вона не зареєстрована і не проживає. З 05.01.2017 року вона зареєстрована в домоволодінні [ADDRESS] . З березня 2018 року відповідач [PERSON] припинив шлюбні відносини з [PERSON] , у зв`язку з чим вона, забравши майно, особисті речі та дітей і переїхала на постійне місце проживання до своєї матері - в трикімнатну квартиру [ADDRESS] , де проживають до цього часу. Син [PERSON] з березня 2018 року також не проживає в квартирі. Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 07.10.2019 року, яке набрало законної сили відповідачка [PERSON] визнана такою, що втратила право на житло в квартирі [ADDRESS] . Син [PERSON] з дітьми [PERSON] та [PERSON] залишилися зареєстрованим в вищевказаній квартирі, в добровільному порядку з питання владнати не вдалося, відповідачі квартирою не цікавляться, комунальні послуги за користування квартирою не сплачують, отже позивачка зобов`язана нести додаткові витрати на утримання квартири. У зв`язку з наведеним позивачка просиить усунути перешкоду в користуванні власністю, а саме визнати [PERSON] та неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житлом в квартирі [ADDRESS] .. Ухвалою суду від 29 серпня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом) сторін. В судове засідання призначене на 09 квітня 2020 року позивачка [PERSON] не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] на 09 квітня 2020 року в судове засідання не з`явилися. Представник [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Від виклику свідків відмовилась. Відповідач [PERSON] в судове засідання, яке призначено на 09.04.2020 року не з`явився, належним чином повідомлений про час, день та місце судового засідання, причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотання та заяв на адресу суду від нього не надходило. В судовому засіданні 05.03.2020 року позовні вимоги визнав в повному обсязі. Пояснив, що ця квартира належить його матері і ні він, ні неповнолітні там не мешкають. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про день, час та місце судового засідання, будь-яких клопотань або заяв на адресу суду від неї не надходило, відзив на позовну заяву не надала. Представник третьої особи виконавчий комітет Покровської районної у місті ради, в особі Служби у справах дітей Симоненко О. в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином про день, час та місце судового засідання, через канцелярію суду наддала клопотання про розгляд справи за її відсутності, рішення просила прийняти згідно чинного законодавства. Представник третьої особи виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради в особі Служби у справах дітей Шульц С. До суду не з`явилася надала до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням на території України з 12.03.2020 року по 24.04.2020 року карантину у зв`язку з поширенням коронавірусу. Ознайомившись з даним клопотанням, суд вважає за доцільне зазначити, що в листі РСУ №186/20 від 16.03.2020 року, з врахуванням Постанови Кабінету Міністрів України №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» судам рекомендовано на період з 16 березня до 24 квітня 2020 року, встановити особливий режим роботи, зокрема роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку з карантинними заходами. Поряд з цим, провадження в цій цивільній справі відкрито до прийняття Кабінетом Міністрів України Постанови «Про запобіганню поширенню на території України коронавірусу «COVID-19». Крім цього, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача і на той факт, що вимогами ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, із цивільних правовідносин. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, позовного провадження (загального та спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене доля розгляду справ незначної складності, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи. Відтак, зважаючи на те, що бажання сторони або учасника у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідності її відкладення. Зважаючи на відсутність необхідності відкладення справи з огляду на категорію цієї справи, її складність, обставини, обсяг та характер доказів у справі, суд не знаходить підстав для задоволення поданого відповідачем клопотання та вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних матеріалів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно положень ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року) Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] ., що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Криворізьке БТІ» від 30.11.2004 року та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно Серії САА № 761993 від 30.11.2004 року (а.с.8-9). Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.06.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 13.07.2018 року ( а.с.10-12). Від шлюбу між [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилася дитина - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , актовий запис № 559 ( а.с.17). [PERSON] , [INFO] , не є рідною онукою позивачки та донькою відповідача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , в графі батьки зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] ( а.с. 16). Відповідно до довідки про склад сім`ї та зареєстрованих осіб, виданою на замовлення [PERSON] ЖБК «РАССВЕТ -21» зареєстрованими та мешкаючи ми за адресою [ADDRESS] , зазначено наступних осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , всього 7( сім) осіб ( а.с. 13-14). За відомостями наданими Відділом реєстрації місця проживання громадян Виконавчого Комітету Покровської районної в місті Ради довідка № 6019 від 08.04.2019 року за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та ще три особі, всього 6 ( шість) осіб ( а.с.15). Згідно із акту ЖБК « РАССВЕТ -21» від 06.11.2019 року за адресою [ADDRESS] без поважних причин з березня 2018 року не проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; [PERSON] разом з [PERSON] та [PERSON] з березня 2018 року мешкають за адресою : [ADDRESS] в своїй приватній квартирі ( а.с.19). Заборгованість за комунальні послуги в квартирі [ADDRESS] станом на 01.10.19 року складає 27 106 грн. 50 коп., що підтверджується довідкою ЖБК «РАССВЕТ-21» ( а.с.22). Заочним Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.10.2019 року [PERSON] , [INFO] визнано такою, що витратила права користування квартирою [ADDRESS] . ( а.с.34-37). Статтею 9 ЖК України визначено: ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За змістом ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Таким чином, під час вирішення питання про втрату наймачем або членом його сім`ї права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін їх відсутності та поважність причин такої відсутності. Відповідно до ч.1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позов в повному обсязі, пояснив що не мешкає в квартирі та наміру мешкати в ній не має, тому у суду є підстави для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням та прийняття визнання позовних вимог щодо нього. Що стосується вимог позивача про визнання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування квартирою суд зазначає наступне. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. [PERSON] , [INFO] , якій виповнилось чотирнадцять років на момент подання позовної заяви, а тому на підставі частини другої статті 29 ЦК України мала право з 14 років сама обирати місце свого проживання, проте стороною відповідача не надано доказів того, що неповнолітня [PERSON] мала намір проживати за адресою спірної квартири із своєю бабою, а остання їй чинила перешкоди. З огляду на викладене, відсутні підстави для збереження права користування жилим приміщенням за чотирнадцятирічною особою, яка не обирала його як місце свого проживання та не проживає у ньому більше року без поважних причин. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (частина друга статті 3 СК України). За правилами статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року N2402-III (зі змінами і доповненнями), сім`я несе відповідальність за створення належних умов для дитини. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини Приписами частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. В силу положень частини третьої та частини четвертої статті 29 ЦК України, частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», малолітня [PERSON] не може самостійно обирати місце проживання, тому факт її непроживання у спірній квартирі обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення її права користування житлом, у якому на законних підставах був зареєстрований його батько. Отже, доводи позивача про проживання дитини за іншою адресою з матір`ю, не є правовою підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. З такою позицією погодився й Верховний Суд у своїй постанові по справі № № 755/13966/18 провадження №61-15224св19 від 13.02.2020 року. Відтак, вимога про визнання малолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою порушує їх житлові права та задоволенню не підлягає, а щодо [PERSON] є законними та судом задовольняються.

Outcome: partial