Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] міської ради, Управління Держземагенства у Васильківського району Київської області та [PERSON], [PERSON] про скасування рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на земельну ділянку. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області, з яким погодився Апеляційний суд Київської області, позов [PERSON] задоволено, а в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Ухвалою касаційної інстанції від 17.12.2014 року рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області та ухвалу Апеляційний суд Київської області скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому суд касаційної інстанції звернув увагу, що вирішуючи спір по суті, суди, не встановивши характеру спірних правовідносин та норми права, яка застосовується до цих правовідносин, не звернули уваги на те, що план зонування та детальний план території мікрорайону (кварталу), де розташована земельна ділянка № 20-А по вул. Червонофлотській у м. Василькові Київської області, не розроблені та не затверджені. У матеріалах справи відсутній генеральний план м. Василькова Київської області, який встановлював би порядок організації дорожнього, транспортного і пішохідного руху по вул. Червонофлотській. Також в матеріалах справи відсутні будь-які докази та правове обґрунтування того, що майданчик для розвороту транспортних засобів по вул. Червонофлотській у м. Василькові Київської області повинен бут розташований саме на земельній ділянці, яка була надана у власність [PERSON] більш того, згідно з висновком відділу Держкомзему у м. Василькові Київської області від 17.01.2012 року № 13/03-12 будь-які обмеження на використання земельної ділянки по вул. Червонофлотській, 20-А у м. Василькові Київської області, що надана у власність [PERSON], відсутні. Позивачі з урахуванням заяви про уточнення позовної заяви, заяви про відмову від позову в частині вимог, ухвали про залишення позову без розгляду в частині вимог [PERSON] звернулися до суду з вимогами про скасування рішення [PERSON] міської ради Київської області № 03.28-27-УІ від 17 серпня 2012 року в частині [PERSON], скасування державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON], серія ЯЇ№943951, яка знаходиться по вул. Червонофлотської, 20 «а», в м. Василькові та скасування його державної реєстрації. Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим, що вони є мешканцями вулиці Червонофлотська в м. Василькові, яка є односторонньою для руху транспортних засобів та тупиковою, у звязку з чим, в кінці вулиці відведено місце для їх розвороту, \~що є виключно необхідним, проте оскаржуваними рішеннями відповідачам були надані земельні ділянки, саме на місці відведеному для розвороту транспорту, чим порушуються їх цивільні права та інтереси. Присутні в судовому засіданні позивачі та представник [PERSON] вимоги позову, з урахуванням їх уточнення підтримали в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] міська рада Київської області, Управління Держземагенства у Васильківському районі Київської області в судове засіданя не зявилися, про причини неявки суд не повідомили. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечила. Представник [PERSON] вказала, що позов є необґрунтованим. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, присутніх в судовому засіданні, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. У відповідності до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. \~ Положення ст.ст.1 та 3 ЦПК України передбачають, що завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Згідно до положень ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, \~яка відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України „Про міжнародні договори України є частиною національного законодавства, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як у громадських інтересах і на умовах, передбачених законом. Зазначені права гарантовані ст.41 Конституції України. Цивільне законодавство України зазначає право власності, як право особи на володіння, користування та розпорядження своїм майном. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Закон захищає право власності. \~ Відповідно до положень ч.3 ст.393 ЦК України та п.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», правовий акт органу місцевого самоврядування, що не відповідає Закону, визнається незаконним та скасовується судом. У відповідності до положень ст.126 ЗК України, право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. Як вбачається з положень ст. 391 ЦК України, ст.ст.152 і 155 ЗК України, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У разі видання органом виконавчої влади акта, яким порушуються права особи щодо користування належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Як встановлено в судовому засіданні, у відповідності до державного акту про право власності на земельну ділянку серії \~ЯЕ № 577500 від 6 березня 2008 року та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.08.2013 року позивачі [PERSON] та [PERSON], є відповідно власниками земельних ділянок по вул. Червонофлотська, 35, \~та 25 «а», та побудованих на них житлових будинків. [PERSON] не надано доказів того, що [PERSON] та [PERSON]мають права користування або право власності на майно по вул. Червонофлотській в м. Василькові. З огляду відміток в паспортах [PERSON] та [PERSON], останні є зареєстрованими по вул. Червонофлотська, відповідно: 29 «а», та 29. На підставі рішення [PERSON] міської ради Київської області від 17 серпня 2012 року № 03.28-27-УІ [PERSON] затверджено проектну документацію щодо відведення земельної ділянки по вул. Червонофлотської, 20 «а», та передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку (кадастровий № 3210700000:11:006:007) загальною площею 0,10 га, надано дозвіл на виготовлення державного акту серії ЯИ \~№ 943951-8453 від 29 грудня 2012 року. Згідно листа [PERSON] міської ради від 29.07.2015 року план зонування міста Василькова не затверджений, детальний план території, в межах якої знаходяться земельні ділянки по вул. Червонофлотській №№20-а, 22 не розроблявся. Згідно викопіювання з генерального плану м. Василькова, наданого суду, не вбачається обмеження щодо можливості надання спірної земельної ділянки [PERSON] [PERSON] позивачами або їх представниками не надано будь-яких доказів та правового обґрунтування того, що майданчик для розвороту транспортних засобів по вул. Червонофлотській у м. Василькові Київської області повинен бут розташований саме на земельній ділянці, яка була надана у власність [PERSON] Факт того, що історично місце для розвороту знаходилося на земельній ділянці наданої [PERSON] не означає, що він і має там знаходитись відповідно до встановлених норм і правил, і що саме таке місце для розвороту встановлено компетентними органами влади. Більш того, суд приймає висновок відділу Держкомзему у м. Василькові Київської області від 17.01.2012 року № 13/03-12 будь-які обмеження на використання земельної ділянки по вул. Червонофлотській, 20-А у м. Василькові Київської області, що надана у власність [PERSON], відсутні. Суд приймає до уваги висновок судової будівельно-технічної експертизи №17/13-14 від 10 червня 2014 року, згідно якого розташування земельної ділянки [PERSON] по вул. Червонофлотській, 20 «а», в м. Василькові Київської області по відношенню до земельних ділянок, що перебувають у користуванні мешканців вул. Червонофлотській в м. Василькові - [PERSON], (вул. Червонофлотська 29-а), [PERSON], (вул. Червонофлотська, 35), [PERSON] та [PERSON] (вул. Червонофлотська,25-а), [PERSON] (вул. Червонофлотська, 29) та [PERSON] (вул. Червонофлотська, 13), а також по відношенню до всіх садибних забудов розташованих на вул. Червонофлотській в м. Василькові Київської області, ліквідує єдино існуючий роз'їзний майданчик, який ще виконує функції майданчику розвороту транспортних засобів. Цей існуючий майданчик обов'язково необхідно залишити на цій вулиці з односмуговим проїздом в садибній забудові, який виконує функції роз'їзду (роз'їзний майданчик) та поворотного майданчику (майданчик розвороту) розмірами, якого мають бути не меншими 12 м. на 12 м. Натомість зазначений висновок експерта говорить про доцільність залишення на цій вулиці з односмуговим проїздом в садибній забудові, на спірній земельній ділянці розворот. При цьому доцільність такого розвороту не впливає на правомірність оспорюваного рішення та державного акту. Суд не може прийняти висновки експерта про те, що при розташуванні земельної ділянки, наданої у власність відповідачу [PERSON] на вул. Червонофлотській 20-А в м. Василькові Київської області порушуються вимоги приписів п. 3.11, 3.22 ДБН 360-92** „Містобудування. Планування та забудова міських і селищних поселень» щодо необхідності розміщення майданчиків розвороту та роз'їздів для транспортних засобів. Оскільки, земельна ділянка надана [PERSON], не є земельною ділянкою, якою закінчується проїзд, і відповідно позивачами необґрунтовано, чому саме поворотний майданчик має знаходитись на земельній ділянці, наданої [PERSON], а не на іншій земельній ділянці, якої закінчується проїзд. Суд приймає висновок експерта, про те, що не можливо розміщувати частини земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, належних [PERSON] та [PERSON] по вул. Червонофлотській, 20 «а», та 22, в м. Василькові Київської області на території існуючого яру, схил якого фактично більше 15%, що є несприятливими умовами для будівництва, як це вимагають приписи т. 9 п. 9.1* ДБН 360-92** „Містобудування. Планування та забудова міських і селищних поселень". Проте, вказаний висновок експерта свідчить про можливе порушення прав відповідача, а не позивачів. Отже, саме відповідачу належить право оспорювати з цих підстав правильність надання земельної ділянки, більш того відповідач не позбавлена можливості за допомогою земляних робіт поліпшити якість земельної ділянки. Отже, позовні вимоги є необґрунтованими, матеріалами справи не підтверджуються та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed