Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з до Дніпровського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у вихованні і спілкуванні з дитиною, визначення спососбу участі у вихованні і спілкуванні. Відповідно до позовних вимог просить суд зобов`язати [PERSON] не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином [PERSON] [INFO] ;визначити наступний спосіб участі батька у вихованні сина [PERSON] [INFO] за місцем проживання батька дитини, що не виключає можливості спілкування поза межами житла [PERSON] : -Побачення: перший, третій тиждень кожного місяця з 10.00 год. суботи до 18.00 год. неділі без присутності матері; -День народження сина у парні роки з 10.00 год. до 20.00 год.; -Офіційні державні свята у парні роки без присутності матері; -21 день спільного відпочину в літній період під час відпустки батька без присутності матері. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 17.09.2016 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, що був зареєстрований Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській обл. [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 2 червня 2020 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбно - сімейних відносин між позивачем та відповідачем їх спільний син став проживати разом з відповідачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У позивача виникли труднощі у спілкуванні та у вихованні свого сина, так -як відповідач по справі [PERSON] під будь - якими мотивами уникає зустрічей сина з позивачем, на надавала можливостей брати сина з собою на прогулянки, обмежувала спілкування батька з сином, зустрічі позивача та його сина [PERSON] відбувалися приблизно 1 раз на місяць тривалістю не більше 2 -х годин та відбувалися в присутності відповідача або матері відповідача. Свої вимоги обґрунтовує посиланням на вимоги ст. ст. 158, 159 СК України та Законом України «Про охорону дитинства» та на Конвенцію про права дитини. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 5.11.2020 р. по даній справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. [PERSON] 30 жовтня 2020 року звернулася до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської обл. з позовом до [PERSON] щодо участі батька у вихованні дитини та відповідно до позовних вимог просила суд встановити графік спілкування [PERSON] з сином [PERSON] [INFO] у присутності матері [PERSON] щосереди з 18 год. до 20 год. та щонеділі з 10.00 год. до 13.00 год. Вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 17.09.2016 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, що був зареєстрований Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській обл. [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 2 червня 2020 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Фактично шлюбно - сімейні стосунки з [PERSON] були припинені з весни 2018 року та з цього періоду малолітній син став проживати разом з [PERSON] . Зустрічі [PERSON] зі своїм сином [PERSON] носили періодичний характер від одного тижня до 7 місяців. Малолітній [PERSON] забув [PERSON] та не сприймає останньої як свого батька та при зустрічах називає його «дядею», при періодичних зустрічах [PERSON] зі своїм сином [PERSON] фактично проходить заново знайомство між ними та малолітньому [PERSON] роз`яснюється, що [PERSON] є його батьком. З моменту припинення шлюбно - сімейних стосунків [PERSON] фактично не надавав допомогу [PERSON] в утриманні, лікуванні та вихованні їх спільного сина , на час перебування у шлюбних стосунках, коли [PERSON] просила про допомогу [PERSON] побути з сином щоб мати змогу вирішити побутові питання, то [PERSON] знаходив будь - які причини щоб не залишатися дома, та фактично кожні вихідні він був відсутній за їх місцем проживання. 21.09.2020 р. [PERSON] подано заяву до служби у справах дітей та сім`ї Дніпровського районної в м.Києві державної адміністрації щодо встановлення графіку побачень з сином [PERSON] , надавши до служби неправдиві відомості, зазначаючи, що [PERSON] чинить перешкоди [PERSON] у спілкуванні з сином. Дані обставини не відповідають дійсності, так -як [PERSON] не чинить будь - яких перешкод [PERSON] у спілкуванні з сином Та зазначає, що встановлення саме такого графіку побачень сина [PERSON] зі своїм Батьком [PERSON] насамперед буде відповідати інтересам малолітнього [PERSON] . Вимоги обґрунтовані посиланням на ст. ст.150,155, 157 158, 159 СК України та Закон України «Про охорону дитинства» та на Конвенцію про права дитини. Відповідно до ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської обл. від 17.12.2020 р. вказана справа за позовом [PERSON] до [PERSON] третя особа виконавчий комітет Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації про участь батька у вихованні дитини була передана до Дніпровського районного суду м.Києва для вирішення питання про об`єднання. Відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м.Києва від 17.02.20221 р. цивільні справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною та за позовом [PERSON] до [PERSON] третя особа виконавчий комітет Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації про участь батька у вихованні дитини були об`єднані в одне провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник наполягали на задоволенні позову в повному обсязі з обставин викладених в позовній заяві, зазначаючи при цьому, що у [PERSON] виникали труднощі щодо побачень з сином після розірвання шлюбу з відповідачем та під надуманими мотивами відповідач [PERSON] позбавляла позивача спілкуватися , бачитися та виховувати свого сина [PERSON] , при цьому позивач [PERSON] в судовому засіданні не спростовував того факту, що у нього були довготривалі періоди під час яких він не бачив свого сина [PERSON] . Крім того, на даний час позивач постійно приїздить на зустрічі зі своїм сином [PERSON] , але вказані зустрічі носять короткотривалий проміжок часу та постійно відбуваються в присутності сторонніх осіб, або у присутності відповідача [PERSON] або її матері та під час зустрічей позивач фактично позбавлений можливості самостійно спілкуватися зі своїм сином, гуляти з ним, гратися та інше, та саме зазначений графік, що зазначений в позовній заяві буде відповідати як інтересам малолітнього сина [PERSON] так і позивача як батька. Стосовно об`єднаного позову [PERSON] то в задоволенні даного позову просили відмовити, так як в разі задоволення позовних вимог [PERSON] це буде суперечити правам та інтересам позивача [PERSON] як батька дитини. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] наполягала на задоволенні позову саме [PERSON] та встановлення графіку побачень [PERSON] зі своїм сином [PERSON] , що вказаний в прохальній частині позову, надавши пояснення, що викладені в позовній заяві та у відзиві на позовну заяву, наполягаючи на тому, що [PERSON] втратив будь - яких контакт зі своїм сином [PERSON] як батько з дитиною та необхідно певний період часу, щоб малолітній звик ( прив`язався ) до [PERSON] , як до батька та став з ним спілкуватися. В задоволенні позову [PERSON] просила відмовити, обґрунтовуючи це тим, що позивачем [PERSON] не надано до суду належних та допустимих доказів, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Представник третьої особи в зал судового засідання не з`явився, але надав до суду заяву в якій просив слухати справу в його відсутність та прийняти рішення у відповідності до вимог законодавства та з врахуванням інтересів малолітнього. Суд заслухавши думку учасників судового процесу,дослідивши матеріали справи встановив наступне, що статтею 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України слідує, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 4 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Як було встановлено в ході судового розгляду, що 17.09.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що був зареєстрований Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській обл. [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 2 червня 2020 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу малолітній [PERSON] став проживати з відповідачем по справі [PERSON] . Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Крім того ст..151 даного Кодексу передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до вимог ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. Відповідно до ч.1 ст.158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, у томі числі і спілкуватися зі своїм батьком, бабусею та дідусем. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім"ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов"язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Конвенцією ООН «Про права дитини» визначено, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитина має право вільно висловлювати власні погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага. Дитина має право вільно висловлювати свої думки; це право включає свободу шукати, одержувати і передавати інформацію та ідеї будь-якого роду. Відповідно до ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно норм ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо),місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 54 рішення ЕСПЛ « Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.) Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Визначаючи конкретний порядок участі позивача у вихованні дитини, суд враховує те, що форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, ЗУ України «Про охорону дитинства» та приймає до уваги те, що позивач бажає брати участь у вихованні рідної дочки, і таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації щодо участі батька у вихованні малолітньої дитини від 17.03.2021 р. за №103/2120/41/3 вважає за можливе визначити участь батька [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] [INFO] у формі спілкування з малолітнім сином першої та третьої суботи місяця, другої та четвертої неділі місяця з 10.00 год. до 14.00 год протягом двох місяців з подальшим переглядом графіка спілкування. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надані сторонами докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з обставинами справи. Сторонами надано належним чином завірені копії відповідних документів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Аналізуючи зібрані у справі письмові докази, з урахуванням пояснень позивача та його представника, представника відповідача, суд прийшов висновку про доцільність часткового задоволення позовних вимог як по первинному так і по об`єднаному позову . Суд вважає, що з урахуванням інтересів малолітньої дитини [PERSON] , та з метою відновлення взаємовідносин батька та дитини, суд вважає за доцільне встановити наступний порядок побачень батька [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] [INFO] наступним чином: Першої та третьої суботи місяця, другої та четвертої суботи місяця з 10 год. до 14 год. у присутності матері [PERSON] протягом 4 - х місяців з дня вступу рішення в законну силу. По закінченню 4-х місячного терміну кожного понеділка, кожної середи, кожної п`ятниці з 17 год. до 20 год. без присутності матері [PERSON] ; По закінченню 4-х місячного терміну кожної другої та четвертої суботи, та кожної першої та третьої неділі з 10 год. до 20 год. без присутності матері [PERSON] ; Щорічно в день народження [PERSON] [INFO] з 12 год. до 20 год. в присутності матері [PERSON] . Влітку на оздоровлення 21 один день поспіль щорічно без присутності матері [PERSON] . Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України та з врахуванням того, що позовні вимоги як а [PERSON] та [PERSON] задоволенні частково то суд вважає за доцільне не стягувати судові витрати з учасників процесу на користь один одного. На підставі викладеного,

Outcome: partial