Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON] та просить суд визначити місце проживання їх сина [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, посилаючись на спір з цього приводу між ними з відповідачем та забезпечення нею кращих умов проживання та виховання сина. В обґрунтування вимог зазначила, що в період шлюбу з відповідачем у них народився син [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини з відповідачем фактично розірвані, з лютого 2019 року вони проживають окремо. Після припинення відносин ними з відповідачем було погоджено, що їх спільна дитина проживає з матір`ю, але три дні на тиждень буде проживати разом з батьком, забезпечивши таким чином рівність участі батьків у вихованні та утриманні дитини. Однак у відповідача на даний час інша родина, йому бракує часу на спілкування та утримання сина, тому дитину все частіше залишає на свою матір, сином більше займаються батьки відповідача, ніж він сам, участі в утриманні дитини він не приймав, що змусило її звернутися до суду із вимогами про стягнення аліментів. Після чого відповідач взяв до себе сина та не повернув матері з формулюванням, що дитина тепер буде проживати виключно з ним. Більш того, відповідач забрав сина з дитячого садочка та не повернув його, порушивши їх домовленість, дитина в зв`язку з цим не відвідує в зв`язку з цим дитячого садочку, фактично проживаючи у батьків відповідача. При зверненні до останніх з метою забрати дитину, їй відмовили, не показавши навіть сина, через що вона змушена була викликати поліцію. Після численних звернень до служби у справах дітей, їй було повернуто дитину. Наразі син проживає з нею в квартирі, яка обладнана всім необхідним для проживання та розвитку дитини. Тому оскільки дитина знаходиться в тому віці, коли материнська турбота більше потрібна, спілкування з матір`ю сприятиме його повноцінному фізичному та духовному розвитку та формуванню, просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 09 лютого 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 17 червня 2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. Встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Мотуз О.В. на задоволенні вимог наполягали з підстав, викладених в тексті позову. Відповідач [PERSON] заявлені вимоги визнав, пояснив, що не заперечує, щоб дитина проживала з матір"ю, бажає приймати участь у вихованні сина та хотів би, щоб колишня дружина не перешкоджала йому у цьому. Представники третіх осіб [PERSON] та [PERSON] проти вимог не заперечували. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом, сторони з 28 січня 2017 року перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с. 10 копія свідоцтва) та є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 11 копія свідоцтва), який зареєстрований з матір`ю (а.с. 12 копія довідки). Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Зазначене підтверджується\~правовою позицією\~Верховного Суду\~України,\~викладеною в\~постанові №\~757/11568/15-ц\~від 14\~грудня 2016\~року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється відповідачем, неповнолітній [PERSON] , [INFO] , фактично проживає разом з матір`ю (а.с. 12, 26 копія довідки, акт). Згідно з довідками та характеристикою Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 186 компенсуючого (санаторного) типу» Криворізької міської ради, В період з 05.10.2020 по 09.10.2020, з 10.11.2020 по 30.11.2020 та з 01.12.2020 по 09.12.2020 [PERSON] . [INFO] відвідував садок. З 10.12.2020 по 17.12.2020 дитина була відсутня, з 18.12.2020 відвідує заклад. Дитина виховується в повній сім`ї, але тато (зі слів матері) проживає окремо та не бере участі у вихованні дитини. Мати вихованню сина приділяє багато часу (а.с. 23-25 копії довідок, характеристики). 11.10.2020 [PERSON] звернулася до поліції з приводу того, що вона дала дитину на вихідні чоловіку та останній не віддає сина (а.с. 27 копія талону-повідомлення). Згідно частин першої, четвертої статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечував щодо визначення місця проживання їх спільної з позивачем дитини з матір`ю. У зв`язку з викладеним, враховуючи наявність в матеріалах справи заяви відповідача [PERSON] про визнання позову, яка не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про наявність задоволення позову. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Ухвалою суду від 09 лютого 2021 року клопотання [PERSON] про звільнення від сплати судового збору задоволено частково, відстрочено позивачу сплату судового збору в сумі 908 грн. 00 коп. до ухвалення судового рішення по справі. В зв`язку з визнанням позову відповідачем та задоволення вимог [PERSON] в повному обсязі, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, судові витрати в сумі 908.00 грн. підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved