Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

В січні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому вказав, що [INFO] року помер її батько - [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно - квартира [ADDRESS]. Вона не встигла звернутися з заявою про прийняття спадщини, оскільки дізналась про смерть батька лише в вересні 2015 року. Постановою нотаріуса від 26 жовтня 2015 року їй відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини. Просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті батька - два місяці, починаючи з дня набрання чинності рішенням. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 15 березня 2016 року надано [PERSON], [INFO], додатковий строк на прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року - терміном в два місяці, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду законної сили. В апеляційній скарзі [PERSON], просила скасувати рішення, та ухвалите нове, оскільки рішення суду першої інстанції є незаконним, обставини справи, які суд вважав встановленими, недоведені, суд неповно виклав покази свідків у рішенні та дав їм неналежну оцінку. В судовому засіданні апеляційного суду відповідач [PERSON] підтримала апеляційну скаргу, просила задовольнити. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] заперечували проти скарги. Представник відповідача Словянської міської ради Донецької області до суду не з'явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі. Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено, що [INFO] року помер [PERSON] батько позивача, після його смерті залишилась спадщина у вигляді квартири за адресою: [ADDRESS], постановою приватного нотаріуса Словянського міського нотаріального округу № 896/02-31 від 26 жовтня 2015 року [PERSON] відмовлено в реєстрації заяви про прийняття спадщини. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин. Але з такими висновками суду погодитися неможливо. Відповідно до вимог статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Для прийняття спадщини, згідно зі статтею 1270 ЦК України, встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Словянського міського нотаріального округу Донецької області відмовлено [PERSON] у реєстрації заяви про прийняття спадщини після померлого [INFO] року [PERSON] (арк..спр.12). За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК). Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. На підставі абз. 6 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Ураховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1/ у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2/ ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються. До такого ж висновку дійшов Верховний суд України в постанові від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12, що відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Крім того, враховуючи роз'яснення, надані в Узагальненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», викладені в листі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. По даній справі спадкоємець своєчасно спадщину не прийняла через те, що не спілкувалася з батьком та не знала про його смерть, тобто свідомо, за відсутності будь-яких перешкод не вчиняла дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття. За таких обставин суд першої інстанції помилково визнав причини пропуску строку поважними та застосував до спірних правовідносин положень ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Крім того, визнаючи поважними причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини (незнання позивачем про смерть батька), суд виходив лише з пояснень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яким всім обставини щодо часу смерті позивача стали відомі від інших осіб, а саме [PERSON] В той час як [PERSON], в свою чергу дізналася про це від [PERSON], яка взагалі не була допитана під час розгляду справи. На підставі ч.1 ст.50 ЦПК України свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. Відповідно до ст.63 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. З цього можна зробити висновок, що обставини, про які свідок дає показання, повинні бути відомі йому особисто. Отже, показання свідка з чужих слів не допускаються взагалі, а не лише тоді, коли він не може назвати джерела. Відповідно до ст. 10 ЦПК сторони, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їхні права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, установлених ЦПК. Згідно зі ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Усупереч зазначеним вимогам суд першої інстанції залишив поза оцінкою показання свідків [PERSON] та [PERSON], обмежився посиланням на критичне до них відношення, визнав їх непереконливими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, тобто суд не дотримався встановленого ст. 212 ЦПК принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін. Характер особистих взаємовідносин свідків зі сторонами й характер їх заінтересованості у справі повинні бути враховані судом при дослідженні і оцінці показань свідків, однак відхилити їх показання про обставини у справі як докази відповідно до ст. ст. 63, 212 ЦПК суд може лише за наявності даних, що свідчать про їх невідповідність дійсності, при оцінці їх показань у сукупності з іншими доказами. Усупереч зазначеним процесуальним нормам суд не прийняв як докази показання зазначених свідків, не навівши переконливих мотивів невідповідності дійсності їх показань. Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з"ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. При розгляді справи суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, обставини, які суд вважав встановленими - не доведені, висновки суду не відповідають обставинам справи, що є підставами для скасування рішення з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed