Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користуватися жилим приміщенням, примусове виселення з будинку. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачу на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 07 вересня 2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Богаш Н.Я., зареєстрованим в реєстрі за №3542. У будинку, як окрема сім`я проживають донька позивача з двома дітьми: сином [PERSON] , [INFO] , донькою [PERSON] , [INFO] , а також колишній чоловік доньки- [PERSON] . Рішенням Виноградівсього районного суду від 23.02.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] -розірвано. Позивач разом із своєю дружиною [PERSON] до купівлі будинку проживали і зареєструвались по [ADDRESS] у другої доньки [PERSON] . До сьогоднішнього дня продовжують жити за вказаною адресою в літній кухні. 24 березня 2021 року дочка позивача [PERSON] розлучилась із чоловіком. Після розлучення колишній зять створив нестерпні умови для проживання позивача та його дружини, обмежує їх в користуванні водою, земельною ділянкою, робить перепони в проживанні. Постановою Виноградівського районного в 2021 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч.1 КУпАП , оштрафовано на 170 грн. Подружжя [PERSON] є особами похилого віку, їм більше 80 років. Іншого житла, крім будинку по [ADDRESS] , який їм належить на праві власності не мають , бажають ним користуватись та проживати. Після розлучення дочки [PERSON] колишній зять-відповідач [PERSON] , продовжує проживати в будинку, веде себе негідно та агресивно, безпричинно затіває скандали, під час яких образливими словами принижує честь і гідність дочки, неодноразово погрожував, виганяє їх з будинку, замикає його на ключ. Відповідач категорично заперечує проти свого виселення з будинку і заперечує проти проживання сім`ї [PERSON] у своєму приватному будинку. У позивача і його дружини викникла гостра потреба у житлі. Іншого житла на праві власності у них немає. Відповідач є колишнім членом сім`ї доньки позивача, спільним побутом із позивачем не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак його представник [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовільнити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином, своєчасно повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в тому числі шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному сайті Виноградівського районного суду з невідомих суду причин в судове засідання не з"явився і від нього не надійшло жодного клопотання про відкладення слухання справи або поважні причини неявки. Відзив на позов відповідач не подав. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивачка в своїй заяві. У відповідності до ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України), і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону (ч.1 ст. 319 ЦК України). Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). Право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном передбачено ст.391 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 07 вересня 2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Богаш Н.Я., зареєстрованим в реєстрі за №3542. У будинку, як окрема сім`я проживають донька позивача з двома дітьми: сином [PERSON] , [INFO] , донькою [PERSON] , [INFO] , а також колишній чоловік доньки- [PERSON] . Рішенням Виноградівсього районного суду від 23.02.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] -розірвано. Позивач разом із своєю дружиною [PERSON] до купівлі будинку проживали і зареєструвались по [ADDRESS] у другої доньки [PERSON] . До сьогоднішнього дня продовжують жити за вказаною адресою в літній кухні. 24 березня 2021 року дочка позивача [PERSON] розлучилась із чоловіком. Після розлучення колишній зять створив нестерпні умови для проживання позивача та його дружини, обмежує їх в користуванні водою, земельною ділянкою, робить перепони в проживанні. Постановою Виноградівського районного в 2021 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч.1 КУпАП , оштрафовано на 170 грн. Подружжя [PERSON] є особами похилого віку, їм більше 80 років. Іншого житла, крім будинку по [ADDRESS] , який їм належить на праві власності не мають , бажають ним користуватись та проживати. Після розлучення дочки [PERSON] колишній зять-відповідач [PERSON] , продовжує проживати в будинку, веде себе негідно та агресивно, безпричинно затіває скандали, під час яких образливими словами принижує честь і гідність дочки, неодноразово погрожував, виганяє їх з будинку, замикає його на ключ. Відповідач категорично заперечує проти свого виселення з будинку і заперечує проти проживання сім`ї [PERSON] у своєму приватному будинку. У позивача і його дружини викникла гостра потреба у житлі. Іншого житла на праві власності у них немає. Відповідач є колишнім членом сім`ї доньки позивача, спільним побутом із позивачем не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. За правилом частини першої статті 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності як суб`єктивне цивільне право містить у своєму складі правомочність на власні дії; правомочність вимоги від інших та правомочність захисту. Найбільш значущою для власника є правомочність на власні дії, яка реалізується, передусім, через пряме та безпосереднє панування над річчю. Власник здійснює надані йому правомочності своєю владою не тільки незалежно від інших осіб, а й у такому правовому полі, коли не може бути будь- якої влади над цією ж річчю з боку інших суб`єктів. Дії власника обумовлені його інтересом; виключне панування особи над річчю унеможливлює втручання інших осіб, на яких покладено пасивний обов`язок утримання, від вчинення подібних дій; абсолютність влади полягає в наданні власнику закріпленої правом можливості визначати, яким чином поводитися зі своєю річчю, коли та як реалізовувати свої правомочності стосовно неї. Згідно з частиною першою та другою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Непорушність права власності проявляється у тому, що правомірним буде визнане лише таке позбавлення права власності або обмеження у його здійсненні, яке відбувається у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення в судовому порядку відповідних перешкод у реалізації права власника відбувається за допомогою негаторного позову. У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту.Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом. У постановах Верховного Суду України; від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 753/481/15-ц (провадження № 6-13113 цс 16) та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 695/2427/16-ц, (провадження № 61-29520св18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 523/12186/13-ц (провадження № 61-17372св18), від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18), у постанові від 14 серпня 2019 року в справі №702\\101\\18 (провадження № 61-42856св18), зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. За змістом частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тому , усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення з будинку є належним способом захисту порушених прав позивача. За встановлених судом обставин позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: approved