Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 03.10.2012 року ТОВ «Комерційний Банк «Дельта», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір 001-22035-031012, надалі за текстом - Договір, у відповідності до умов якого Банк надав їй кредит шляхом відкриття відновлювальної відключної кредитної лінії, що передбачена п.1.3 кредитного договору. Ліміт кредитної лінії відкрито на загальну суму 30 000 грн. із встановленням ліміту на рахунку 25 000грн., випустив та видав Держателю [PERSON] платіжну картку. Відповідно до пункту 2.1., моментом надання Банком Держателю Кредиту є день здійснення операції за допомогою Картки або день утримання платежів за умови відсутності на Рахунку власних коштів Держателя. У відповідності до Договору, Держатель картки зобов'язаний щомісяця в строки, визначені Правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за Кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за Овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та/або Овердрафтом за попередній звітний місяць, та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за Кредитною лінією та/або Овердрафтом та процентів за користування Кредитною лінією та/або Овердрафтом. Відповідач станом на 19.05.2014 року порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість на загальну суму 37998,00 грн., яка складається з тіла кредиту - 13 748 грн., простроченого тіла кредиту в розмірі 11 250,00грн. і заборгованості за комісіями 13 000 грн.. Банк, посилаючись на статті 526, 1049, 1054 ЦК України, просить суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 37998,00 грн. та судовий збір в сумі 379,98грн.. Представник позивача у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. В позовній заяві просить дану цивільну справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилась, була належним чином повідомлена про розгляд справи. Справа, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, розглянута з винесенням заочного рішення. [PERSON] надіслала на ім'я суду заяву, в якій заперечує проти позову, зазначає, що банк не повідомив її про сплату пені та комісії на час відкриття кредитної лінії, а це протирічить Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженим Постановою Національного банку України № 1608 від 10.05.2007 року та ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Окрім того, сплив річний строк позовної давності стягнення з відповідача пені. Розрахунок заборгованості не прозорий. Вона наголошує на розірванні договору, скасуванні нарахованої пені 13 000 грн., припиненні нарахування комісії та відсотків за кредитним договором. Справа розглядалась у відсутності сторін відповідно до положень ст. 169, 197 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувальних технічних засобів. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з п. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ст.ст. 1049 та 1050 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Як встановлено в суді, 03.10.2012 року ТОВ «Комерційний Банк «Дельта», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 001-22035-031012 . У відповідності до умов договору Банк надав їй кредит шляхом відкриття відновлювальної відключної кредитної лінії, що передбачено п.1.3 кредитного договору. А, отже, позивач виконав свої зобов'язання перед відповідачем щодо надання кредиту. Ліміт кредитної лінії нараховується банком самостійно. Відповідно до пункту 2.1. моментом надання Банком Держателю Кредиту є день здійснення операції за допомогою Картки або день утримання платежів за умови відсутності на Рахунку власних коштів Держателя. У відповідності до Договору, Держатель картки зобов'язаний щомісяця в строки, визначені Правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за Кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за Овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та/або Овердрафтом за попередній звітний місяць, та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за Кредитною лінією та/або Овердрафтом та процентів за користування Кредитною лінією та/або Овердрафтом. [PERSON] отримувала кредит готівкою: 08.10.2012 року - 9 750 грн. та 05.10.2012 року - 15 000 грн.. Відповідач станом на 19.05.2014 р. порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість на загальну суму 37998,00 грн., яка складається з тіла кредиту - 13 748,00 грн.; простроченого тіла кредиту в розмірі 11 250,00грн. і заборгованості за комісіями 13 000грн. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком проведеним банком на 19 травня 2014 року. Суд не приймає позицію відповідачки про невірність проведеного розрахунку, як таку, що не підтверджена доказами. Згідно п.21 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішені спорів, що виникають із кредитних правовідносин», договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов'язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії. Із наведеного та п.1.2 Договору слідує, що клієнт зобов'язаний виконувати не тільки умови договору № 001-22035-031012, але і вимоги Правил надання банківських послуг, які надають право банку стягувати комісійні кошти. Із наведеного слідує, що банк правомірно заявляє вимоги про стягнення коштів за кредитним договором. Позивачем не заявлялась вимога про розірвання кредитного договору, а вимоги відповідачки не ґрунтується на законі, оскільки нею не подавався зустрічний позов у справі, а суд в силу ст. 11 ЦПК України розглядає позов в межах заявлених позивачем вимог. Пунктом 5.20 Договору зазначено, що підписанням Кредитного договору клієнт підтверджує, що він отримав повну, доступну та вичерпну інформацію щодо умов надання кредиту (переліком і розміром всіх комісій), тому комісійні вірно нараховані клієнту, виходячи із змісту наданого Банком розрахунку. Таким чином, позовні вимоги Банку в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором 001-22035-031012, укладеним 03.10.2012 року між ПАТ «Дельта Банк та відповідачем, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Як зауважував Конституційний Суд України, Рішення від 11.07.2013 № 7-рп/2013, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. В аспекті конституційного звернення положення другого речення преамбули Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22 листопада 1996 року № 543/96-ВР з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями статей 1, 3 цього закону потрібно розуміти так, що обмеження пені у грошових зобов'язаннях подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, суб'єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності (підприємці). Для споживачів банківських кредитних послуг, які з якихось причин порушили взяті на себе зобов'язання, бар'єром від надмірних санкцій є стаття 551 Цивільного кодексу України та стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів». За вказаних обставин, враховуючи, що заборгованість по кредиту складає 13 748 грн. 00 коп., а розмір розмір комісії дорівнює 13 000 грн. суд вважає за можливе застосувати положення п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні розміру пені, оскільки визначений позивачем розмір останньої є непропорційно великим в порівнянні з розміром заборгованості по кредиту. Таким чином, до стягнення з відповідача підлягатиме 6874грн. 00 коп. як п'ятдесят відсотків від розміру заборгованості по кредиту на суму 13748,00 грн.. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 31872грн = 13 748,00+11250,00+6874 заборгованості за кредитним договором та 318,72 грн. документально підтверджених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial