Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

До суду звернулася позивач [PERSON], з позовом про стягнення компенсації за ? частину вартості будинку до відповідача [PERSON], згідно уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідача на її користь компенсацію ? частини відновної вартості будинку [ADDRESS] в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя посилаючись на наступне: з 01 березня 1986 року по 06 серпня 2010 року вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. На сьогоднішній день неповнолітніх дітей не мають. В період зареєстрованого шлюбу 10.11.1990 року за договором купівлі-продажу на ім»я відповідача вони придбали житловий будинок з господарськими будівлями, розташований на земельній ділянці площею 910 м.кв. в [ADDRESS]. 15 січня 1992 року за рішенням виконкому Верхівцевської міської ради № 14, відповідачу було дозволено будівництво нового будинку, а старий будинок після будівництва нового будинку дозволено розібрати. На час будівництва нового будинку мали будівельний паспорт від 1992 року на забудову земельної ділянки по [ADDRESS], виданий архітектурним відділом Верхньодніпровської райдержадміністрації.. В лютому місяці 2011 року вона звернулась до Верхньодніпровського районного суду з позовною заявою до відповідача про розподіл спільного майна подружжя, а саме будинку [ADDRESS]. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26.01.2012 року її позовні вимоги були задоволені. Визнано за нею право власності на ? частину незавершеного будівництвом жилого будинку з господарчими будівлями, розташованими за адресою: [ADDRESS] вартістю 264623 грн. Дане рішення було скасоване ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.01.2012 року в частині визнання за нею права власності на ? частини вищезазначеного будинку за тими підставами, що будинок не введений в експлуатацію та право власності на нього не зареєстроване. На сьогоднішній день вона з відповідачем так і не знайшла спільної мови щодо розподілу майна спільно набутого під час шлюбу. Відповідач до будинку її не впускає та намагався визнати такою, що втратила право на користування даним будинком. В зв»язку з тим, що новозбудований будинок не введений в експлуатацію та на нього не зареєстроване право власності, так як відповідач навмисно не виконує дані дії, вона згідно чинного законодавства має право на матеріали, обладнання та інше майно, що було використане в процесі будівництва. Але так як згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи визначення вартості використаних будівельних матеріалів на будівництві спірного будинку не входить до компетенції експерта будівельника проте визначена вартість (відновна та залишкова) будинку з господарськими спорудами, та враховуючи той факт, що поділити будинок та визнати за нею право власності на ? його частину не має можливості, так як відповідач навмисно не вводить будинок в експлуатацію, хоч користується ним та постійно проживає в ньому, а їй перешкоджає в користуванні будинком, вважає, що з відповідача в порядку розподілу спільного майна подружжя необхідно стягнути ? частину відновної вартості будинку, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їй задовольнити. Давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також пояснила, що на даний час відповідач не пускає її до будинку. Навмисно не вводить будинок в експлуатацію, щоб уникнути його розподілу, мотивуючи тим, що будинок не добудований, але будинок повністю добудований. Ще перебуваючи у шлюбі вони всією сім»єю проживали в даному будинку. Відповідач в даний час також проживає в спірному будинку та повністю ним користується. Так як вже існує рішення суду з приводу того, що будинок не введений в експлуатації неможливо розділити, вона просить стягнути з відповідача половину його вартості в порядку розподілу спільного майна подружжя. Свої позовні вимоги вона обгрунтовує також і тим, що спільно в даному будинку вони проживати не зможуть, так як відповідач на даний час створив нову сім»ю, а їй створює та буде створювати умови неможливі для спільного проживання в одному будинку. Відповідач та представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували, при цьому відповідач пояснив, що будинок він придбав за особисті кошти, які в нього були ще до шлюбу. Придбавши будинок він отримав дозвіл на будівництво нового будинку. При цьому старий будинок він повністю зніс підготував майданчик під будівництво. Будівельні роботи виконував самостійно. За власні кошти купував будівельні матеріали. Позивачка не знала звідки будівельні матеріали бралися. Позивачка ніякої участі в будівництві будинку не приймала, навіть підмести в дворі не хотіла. Він працював та отримував гарну заробітну плату за рахунок якої і будував будинок. Позивачка коштів у будівництво не вкладала. Право власності на будинок не зареєстрували, так як КП «Верхньодніпровське БТІ» визнаного будинок самочинно збудованим, так як був відступ від проекту, та збудовані споруди, які в проекті не значились. Усувати дані недоліки він не збирається, і не бажає задавати будинок в експлуатацію так як вважає, що він на даний час є недобудованим. Будь-якої мирової угоди з відповідачкою він укладати не має наміру, так як вважає, що позивачка скрила від нього їхні спільні кошти та за них придбала собі будинок. А даний будинок вважає своєю особистою власністю. Представник відповідача вважає, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, так як з моменту розірвання шлюбу між сторонами та окремого проживання позивачки відповідач проводив будівельні роботи за власні кошти в спірному домоволодінні, тому вони поділу не підлягають. Частина будівель цього домоволодіння є самочинно збудованими і розподілу не підлягають. Згідно призначеної експертизи вартість будівельних матеріалів, що використанні на будівництва спірного домоволодіння встановити не вдалось, тому позовні вимоги задоволені бути не можуть. А стягнення компенсації з його довірителя виходячи із відновної вартості будинку взагалі не можливо, так як це не дійсна вартість будинку, а сума, яка необхідна для створення нового будинку такого ж як спірний будинок на момент оцінки. Крім того позивачка змінила предмет та підстави позову вже після проведення експертизи по справі, а не до початку розгляду справи по суті, тому її позовні вимоги повинні бути залишені без розгляду та задоволенню не підлягають. Вислухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково за наступними підставами. Як встановлено в судовому засіданні сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.03.1986 року по 06.08.2010 року що підтверджується, копією рішення Верхньодніпровського районного суду від 06.08.2006 року про розірвання шлюбу. В період шлюбу сторонами було придбано будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, що підтверджується копією договору купівлі продажу від 10.11.1990 року. Покупцем за даним договором виступав [PERSON] Судом також встановлено, що 15.01.1992 року відповідач отримав дозвіл на будівництво нового будинку в [ADDRESS], після закінчення будівництва якого старий будинок повинен був розібрати, та розібрати споруди 3-1, що підтверджується рішенням виконкому Верхівцевської міської ради № 14 від 15.01.1992 року. Також був виготовлений будівельний паспорт на будівництво нового будинку по [ADDRESS] Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. В 2010 році відповідач намагався отримати свідоцтво про право власності на новозбудований будинок, але відповідно до рішення реєстратора КП «Верхньодніпровське БТІ» його заява з цього приводу виконана частково, складений технічних паспорт на спірне домоволодіння та виявлено самочинно збудовані споруди будинку ( з відступом від проекту) гараж, баню, двох сараїв та не знесено сарай, який підлягав до знесення відповідно до рішення Верхівцевської міської ради. Відповідачу було запропоновано звернутись до Верхньодніпровської державної архітектурно-будівельної інспекції для отримання відповідного документу на домоволодіння. Всі вищезазначені дії вчинялись відповідачем в період шлюбу. Відповідно придбаний будинок по [ADDRESS] та новозбудований будинок є спільним сумісним майном подружжя [PERSON], виходячи з положень ст. 60 СК України, ст. 331 ЦК України так як неведення спірного домоволодіння в експлуатацію не заперечує його існування. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку доходу. Відповідно до ч. 1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ,я кА виготовлена створена особою, набувається нею, якщо інше не встановлене договором або законом. Доводи відповідача про те, що старий будинок він придбав за власні кошти, які в нього були до укладення шлюбу, та побудував новий будинок також за власні кошти суд вважає безпідставними, так як будь-яких доводів на підтвердження даного факту суду не надано. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу, відповідач почав створювати позивачці перешкоди у користуванні спірним будинком, а саме: умови згідно з якими позивач не могла потрапити до будинку та проживати в ньому, що підтверджується копіями заяв позивачки до органів внутрішній справ та повідомленням Верхньодніпровського РВ ГУМВС України про відмову в порушенні кримінальної справи, хоч факти викладені позивачкою в заяві підтверджувались. З метою врегулювання спору позивач звернулась до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом про розподіл майна подружжя. 26.12.2012 року Верхньодніпровським районним судом було постановлено рішення згідно якого позовні вимоги позивачки були задоволені та за нею було визнано право власності на ? частину незавершеного будівництвом будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Проте рішення Верхньодніпровського районного суду від 26.12.2012 року в цій частині було скасоване рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.09.2012 року виходячи з того, що в судовому порядку не може бути визнане право власності на недобудоване нерухоме майно в судовому порядку, а право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, яке було використане в процесі будівництва. В зв»язку з чим позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача компенсації вартості ? частини будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва домоволодіння. розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 331 ЦК України, ч. 1 ст. 182 ЦК України та п. 8 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності на новостворене нерухоме майно, право власності на нерухоме майно виникає в особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об»єкта нерухомості. Введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності нерухомого майна. До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використане в процесі будівництва. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК). У зв'язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку. Таким чином, в зв»язку з невведенням будинку в експлуатацію у сторін виникло право спільної сумісної власності на матеріали та обладнання, використані ними в процесі будівництва Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України - розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об"єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлене домовленістю між ними або шлюбним договором в період перебування шлюбу. Суд вважає, що кожна із сторін, як колишнє подружжя, має право власності на ? частину майна набутого за час шлюбу, в даному випадку виходячи із того, що спірне домоволодіння не ведене в експлуатацію, то право спільної сумісної власності у сторін виникає на будівельні матеріали та обладнання, що використовувались при будівництві даного домоволодіння. Проте, виходячи з того, що будівельні матеріали та обладнання на даний час вже використані, та з них побудований будинок та господарські споруди, тобто створена нова річ. Відповідно дані матеріали та обладнання втратили свої початкові властивості, як речі, що використовуються у будівництві будівель та споруд і набули нових властивостей, шляхом їх використання, з»єднання, пристосування, для задоволення потреб сторін у житлі та його обслуговуванні, то розділити між подружжям будівельні матеріали, обладнання, тощо, що були використані на будівництві в рівних частинах є неможливим, так як в даному випадку потрібно розібрати готові та майже готові споруди, які забезпечують потреби в житлі, що суперечить принципу розумності, а матеріали та обладнання в результаті їх розбору також втрачають своє початкове призначення, так як вже були підігнані, пристосовані до новоствореної речі і можуть бути неприродними для створення іншої аналогічної речі, в зв2язку з чим втрачають свою вартість. Тому виходячи із початкових позовних вимог, заявлених позивачкою її позовні вимоги, щодо стягнення ? частини вартості будівельних матеріалів та обладнання, які були використані при будівництві спірного домоволодіння. суд вважає обгрунтоваваними та такими, що підлягають задоволенню. Так як відповідно до абз. 4 п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - Оскільки згідно з чинним законодавством суд вирішує спори співвласників щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової або іншої матеріальної компенсації за частку у спільній власності за наявності умов, передбачених пунктами 1- 4 частини першої та частини другої статті 365 ЦК, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним. Проте відповідно, висновку судової будівельно-технічної експертизи № 2862/286313 від 28.11.2014 року вартість використаних будівельних матеріалів, а саме при будівництві будинку [ADDRESS] не входить до компетенції експерта будівельника, а вартість будівельно-монтажних робіт на момент призначення експертизи неможливо встановити, так як не відомо у який спосіб за допомогою яких машин, механізмів ( власноруч або з допомогою підрядної організації) виконувались роботи на будівництві будинку [ADDRESS]. Інших доказів: квитанцій, чеків. накладних тощо на придбання матеріалів та обладнання сторони не мають. Таким чином на момент розгляду справи виявилось неможливим як стягнути компенсацію за ? частину вартості будівельних матеріалів обладнання тощо, що використані на будівництві спірного домоволодіння, так і визнання права власності та розподілу даного домоволодіння в натурі, в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя, так як відповідач ухиляється від введення спірного домоволодіння в експлуатацію. Доводи відповідача про те, спірне домоволодіння на даний час не може бути веденим в експлуатацію суд вважає безпідставними, так як будь-яких доказів цьому не надано. А виходячи з даних технічного паспорту на спірне домоволодіння, будинок є завершеним будівництвом ще станом на червень місяць 2010 року, так як в технічному паспорті не вказується, що будинок незавершений будівництвом та відсоток його готовності, а вказується, що це будинок, збудований в 2009 році. Факт того, що будинок є незавершеним будівництвом не визначається і у висновку призначеної судом будівельно-технічної експертизи, зазначено лише , що даний будинок не введений в експлуатацію,але експертом він визначається як цілісна споруда (будинок), який має свою вартість. Тому виходячи із необхідності захисту прав позивачки, суд вважає за можливе задовольнити частково її позовні вимоги, виходячи з уточнених вимог, та стягнути з відповідача на користь позивачки ? частину залишкової вартості будинку [ADDRESS] Верхньодніпровського району Дніпропетровської області станом на серпень місяць 2010 року ( тобто на час розірвання шлюбу між сторонами), яка складатиме 529287 грн., : 2 = 264 634 грн. 50 коп. До цього висновку суд приходить з того, що будинок та господарські споруди були створені сторонами ( побудовані) під час шлюбу тобто є спільним сумісним майном подружжя. Ні в технічному паспорті, ні в висновку експертизи не зазначається, що будинок та господарські споруди є незавершені будівництвом, про що свідчить відсутність указання відсотку їх готовності. Характеристика будівель та споруд вказує на їх відповідне побутове призначення та здатність задовольняти певні потреби, як -то: будинок, гараж, сарай тощо. Спільне володіння та користування даними будівлями та спорудами сторонами є неможливим, про що свідчать численні звернення позивачки до органів внутрішніх справ з приводу створення відповідачем перешкод у користуванні їй спірним домоволодінням. Визнати право власності та поділити дане домоволодіння в натурі також є неможливим, так як будинок не введений в експлуатацію. А враховуючи той факт, що спільним сумісним майном подружжя є новостворенні речі, які відповідають своєму призначенню, так як до розірвання шлюбу сторони разом проживали в будинку, а після розірвання шлюбу в будинку продовжує проживати та користуватись ним за призначенням відповідач, що підтверджується записами в домовій книзі та довідкою Верхівцевської міської ради (а.с. 36), то стягнення компенсації вартості ? частини спільного сумісного майна подружжя, на думку суду потрібно визначати саме з залишкової вартості будинку, та господарських споруд, розташованих за адресою [ADDRESS], яка визначена у висновку судової будівельно-технічної експертизи та відповідає даним технічного паспорту на спірний будинок. Суд вважає безпідставними посилання відповідача на те. що домоволодіння не підлягає розподілу так як частина будівель в ньому є самочинними, так як позивака ставить вимоги не про розподіл домоволодіння в натурі, а про стягнення компенсації його вартості ( першопочатково вартості будівельних матеріалів, що були використанні на їх побудову). Так як сторони будували дані в період шлюбу, несли спільні затрати на придбання матеріалів для їх будівництва, відповідно в порядку розподілу спільного майна подружжя є підстави для стягнення частини вартості всіх будівель та споруд по [ADDRESS], які існували на серпень місяць. Крім того доказів того, що на даний час відповідач розібрав дані будівлі, як самочинно збудовані, суду не надано, і відповідача є право на узаконення даних споруд у встановленому в законі порядку. Також суд вважає безпідставним посилання представника відповідача на те, що позивач змінила предмет та підстави позову вже після того як справа розпочата розглядом по суті, тому її уточнені позовні вимоги повинні бути залишені без розгляду виходячи з наступного. Суд не вважає, що позивач змінила предмет та підстави позову, так як підставами позову було і є ( згідно уточнених позовних вимог) розподіл спільного сумісного майна подружжя. Предметом позову було і є стягнення компенсації вартості цього майна (1/2 його частини) Позивач лише уточнила свої вимоги відносно того, компенсацію вартості частини якого майна вона просить стягнути з відповідача. Так як про дану обставину стало відомо лише після проведення судової будівельно-технічної експертизи. Так спочатку позивачка просила стягнути з відповідача компенсацію вартості ? частини будівельних матеріалів та обладнання, що використані на будівництво спірного домоволодіння. А так як встановити в вартість самих матеріалів та обладнання виявилось не можливим, але можливо визнати чи вартість спірного домоволодіння, яке побудоване з цих же будівельних матеріалів та обладнання, то позивач просила компенсацію за половину його вартості, що фактично відповідає змісту її початкових вимог. Крім того, згідно ухвали про призначення судової будівельно-технічної експертизи, провадження по справі було зупинене. Відповідно до ч. 3 ст. 204 ЦПК України після відновлення провадження у с праві суд викликає сторони та інших осіб, що беруть участь у справі і продовжує судовий розгляд за правилами глави 4 розділу Ш цього кодексу. А глава 4 розділу Ш ЦПК України регулює порядок здійснення судового розгляду, тобто після зупинення провадження по справі судовий розгляд починається спочатку. Тому позивач наділяється правом уточнити свої вимоги ( включаючи зміну підстав та предмету позову), особливо враховуючи той факт, що така необхідність виникла в зв»язку з підставою за якою зупинялось провадження по справі ( проведення судової будівельно-технічної) експертизи. Також суд вважає безпідставними і посилання відповідача на те, що позивачка подала дану позовну заяву пропустивши строк позовної давності. Так як відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України до вимог про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня коли один із співвласників дізнався або міг дізнатись про порушення свого права власності. Таким чином позовна давність при розподілі майна подружжя визначається не з моменту розірвання шлюбу, як вказує відповідач, а з моменту, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення свого права. Судом встановлено, що порушення права позивачки почалось в 2010 році і мало тривалий характер. При цьому відразу після порушення свого права позивачка звернулась з позовом про визнання за нею права власності в порядку розподілу спільного сумісного майна ( спірного домоволодіння). Рішенням Верхньодніпровського районного суду від 26.01.2012 року право позивачки було захищене. Тому строк, протягом якого розглядалась справа у суді першої інстанції та апеляційної інстанції не може зараховуватись до строку перебігу позовної давності. 27.09.2012 року рішення Верхньодніпровського районного суду було скасоване. І з цього моменту позивака дізналась про те, що її право продовжує порушуватись. Відповідно строк для захисту порушеного права позивачкою не пропущений, так як позов нею поданий 14.08.2013 року. тому підстав для відмови в задоволенні позовних вимог в зв»язку з пропуском строку позовної давності суд не вбачає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON], на користь позивачки [PERSON]. підлягають стягненні понесені судові витрати по сплаті судового збору в межах задоволених позовних вимог в сумі2646 грн., 35 коп., за 400 грн., за надання правової допомоги. На основі ст.ст. 60, 69, 70, 71 СК України,

Outcome: partial