Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

Позивач 18.11.2013 року звернувся до суду з позовом і просив стягнути з відповідача компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 36 311,94 грн. Посилається в позові на те, що в період з 26.11.2012 року по 04.03.2013 рік працював в Державному господарському об'єднанні Концерн «Військторгсервіс» на посаді помічника генерального директора, а потім на посаді заступника генерального директора по тендерній роботі Концерну «Військторгсервіс». Наказом відповідача від 25.02.2013 року за №23/1-а він був звільнений з займаної посади на підставі п. 3 ст.38 КЗпП України. Зазначає, що на момент звільнення відповідач заборгував йому грошові кошти у сумі 21 878,42 грн., заробітну плату за грудень 2012 року - лютий 2013 року у сумі 10 429,32 грн. Заробітну плату за березень 2013 року у сумі 11 449,10 грн. В зв'язку з порушенням відповідачем вимог ст.116 КЗпП України, відсутності проведення з ним розрахунку при звільненні в день звільнення, в порядку ст.117 КЗпП України просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.03.2013 по 30.10.2013 р.р. у розмір 36 311,94 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, посилався на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва №2а-11865/12/2670 від 31 серпня 2012 року, згідно якої видаткові операції на рахунках Концерну «Військторгсервіс» були зупинені. Вважає, що підстави для стягнення компенсаційних сум на користь позивача, відсутні. Просив в задоволені позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Встановлено, що позивач з 26.11.2012 року по 04.03.2013 рік працював в Державному господарському об'єднанні Концерн «Військторгсервіс» на посаді помічника генерального директора, а потім на посаді заступника генерального директора по тендерній роботі Концерну «Військторгсервіс», що підтверджується наказом № 196-а від 26.11.2012 року та наказом № 201/3-а від 03.12.2012 року (а.с.5-6). Наказом відповідача від 25.02.2013 року за №23/1-а позивач був звільнений з займаної посади за п. 3 ст.38 КЗпП України (а.с.3-4). Ст.116 цього Кодексу встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо в день звільнення працівник не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. З точки зору закону заходи, встановлені ст.117 КЗпП України, є відповідальністю роботодавця перед працівником в разі несвоєчасного розрахунку при звільненні. Суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки в розрахунку при звільненні підлягають задоволенню частково в розмірі 21 000,00 грн., виходячи з наступного. Належні позивачу при звільненні суми не були виплачені у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України. Встановлено, що позивачу належні суми при звільнені були виплачені відповідачем лише 30.10.2013 р. Дані обставини визнані відповідачем в суді. Відповідач посилається на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 31.08.2012 року, якою зупинено видаткові операції на рахунках Концерну «Військторгсервіс» до моменту настання обставин, передбачених п. 89.4 ст. 89 Податкового Кодексу України. Проте, даною постановою не накладено арешт на всі рахунки відповідача та будь -якої заборони на виплату заробітної плати працівникам не встановлювалося. Сама по собі відсутність грошових коштів у роботодавця не свідчить про відсутність вини підприємства у невиплаті заробітної плати та не виключає його відповідальності. За таких обставин, посилання відповідача на наявність поважних причин та відсутність вини відповідача, суд вважає безпідставним. Згідно п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 середній заробіток обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними зберігався заробіток або зберігався частково, виключаються з розрахункового періоду. Враховуючи, що у березні 2013 року позивач відпрацював не повний робочий місяць, цей місяць виключають з розрахункового періоду. Повними відпрацьованими місяцями є січень та лютий 2013 року. Заробітна плата позивача за січень 2013 року складає 4 260,00 грн. та у січні 21 робочий день. Заробітна плата за лютий складає 4 260,00 грн. за 21 робочий день. Середньоденна заробітна плата, обчислена відповідно до п. 5 розділу 4 цього Порядку складає 202,86 грн. (4 260,00 грн. + 4 260,00 грн.) : 42 дні). Середньомісячне число робочих днів за останні два календарні місяці перед звільненням складає 21 день. Середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді з 04.03.2013 року по 30.10.2013 рік складає 179 днів. Таким чином розмір середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні на час ухвалення рішення складає 36 311,94 грн. (202,86 грн. * 179 днів). Крім того, відповідно до довідки від 22.04.2013 р., яку надав відповідач, середньоденна заробітна плата позивача також становить 202,86 грн. Позивач просив стягнути 36 311,94 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Разом з тим суд вважає правильним застосувати принцип співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Така правова позиція викладена у постанові Верхового Суду України від 21.11.2011 року, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах та яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України. З урахуванням розміру спірної суми, яка стягнута на користь позивача, частки, яку вона становить у заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком за час затримки розрахунку при звільненні суд вважає, що виходячи з принципу розумності та справедливості розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача має становити 21 000,00 грн. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона зобов"язань довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57-60 ЦПК України. Обставини, визнані сторонами, згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України, не підлягають доказуванню. З огляду на викладене вище, вимоги позивача підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 229,40 грн.

Outcome: partial