Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заробітної плати в розмірі 44 784,99 грн., компенсацію за затримку виплати заробітної плати в розмірі 30 304,35 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Свої вимоги мотивував тим, що з 25 лютого 2013 року він працює в Науково- технологічного алмазного концерну « АЛКОН» Державне науково- виробниче підприємство « Алкон- Твердосплав»на посаді токаря 6-го розряду. Згідно довідки від 23.02.2016року № 10 заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі становить в сумі 44 784,99 коп. З урахуванням викладеного, відповідач, на думку позивача, повинен сплатити йому компенсацію за затримку виплати заробітної плати в сумі 30 304,35 коп. Несвоєчасною виплатою позивачу заробітної плати аміністрація підприємства протизаконно позбавила позивача засобів для існування, що заподіяло важкі моральні страждання. Позивач був позбавлений можливості: купувати медикаменти, предмети першої необхідності, своєчасно проводити оплату за комунальні та інші послуги. Небажання відповідача в добровільному порядку провести виплату заборгованості по заробітній платі, змусило позивача звернутись до суду за захистом своїх прав. Вважає, що несвоєчасною виплатою позивачу заробітної плати, адміністрація підприємства заподіяла йому моральну шкоду, яку він оцінює в 10000 грн. До судового засідання представник позивача надала заяву з проханням розглядати справу без її участі та надала зменшення розміру позовних вимог відповідно до яких просила суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заробітню плату в розмірі 44 784,99 грн., компенсацію за затримку виплати заробітної плати в розмірі 30 304,35 грн. та моральну шкоду в розмірі 1000 грн. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача відповідно до ст.ст. 224-227 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення, про що не заперечував представник позивача. Суд, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] працює з 25 лютого 2013 року Науково- технологічного алмазного концерну « АЛКОН» Державне науково- виробниче підприємство « Алкон- Твердосплав»на посаді токаря 6-го розряду, що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] (а.с. 6-13). Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Згідно довідки від 23.02.2016року № 10 заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі становить в сумі 44 784,99 коп. (а.с.14). У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, відповідно до ст. 117 цього Кодексу, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку ( ст. 117 КЗпП ). Пленум Верховного Суду України у п.п. 22, 23 постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 р. N 13 роз»яснив, що у справах пов'язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв'язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що індексація заробітної плати проводиться згідно зі ст..33 Закону України « Про оплату праці» в період між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до Закону України « Про індексацію грошових доходів населення».Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Пунктом 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 1998року № 663, передбачається, підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив 105%( величину порога індексації). Відповідно до п. 5 розд. IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується шляхом ділення на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку). Про застосування вказаного порядку розрахунку середнього заробітку зазначено і у листі Верховного Суду України від 01.07.2012 року «Висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за I півріччя 2012 року». Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку на дату звернення до суду, відповідно до розрахунку в розмірі 30 304,35 грн. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим представником моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Доводи про спричинення моральної шкоди позивач пов'язує з тим, що він був позбавлений можливості купувати медикаменти, предмети першої необхідності, своєчасно проводити оплату за комунальні та інші послуги. Моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, шкоди, протиправності діяння, наявності зв'язку між шкодою і протиправним діянням (ст. 1167 ЦК України), а також положення ч. 3 ст. 23 ЦК України передбачає, що при визначенні розміру морального відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Суд враховує вище викладене, ступінь вини відповідача та,

Outcome: approved