Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем 28.05.2013 року було укладено договір позики, відповідно до умов якого він позичив останньому 8 000 доларів США під відсотки, які відповідач зобов`язався повернути в строк до 28.05.2014 року. В указаний в розписці термін відповідач борг йому не повернув, тому він був вимушений звернутися до суду з даним позовом. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23.03.2015 року з відповідача на його користь було стягнуто коштів на загальну суму 389 404.58 грн., в тому числі 8 000 дол. США сума позики та 6560 доларів США 4% за період з 29.05.2013 року по 11.02.2015 року. Відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22.05.2017 року з відповідача було додатково стягнуто відсотки за користування позикою на суму 2240.0 доларів США, що еквівалентно 55731.20 грн. за період з 11.02.2015 року по 12.09.2016 року. Однак, в зв`язку з тим, що відповідачем борг не погашено і досі, позивач бажає скористатися своїм правом на стягнення відсотків за період з 12.11.2016 року по 12.09.2019 року на суму 10880.00 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 268844.80 грн. (по курсу НБУ станом на 16.09.2019 року - 24.71 грн. (( із розрахунку 8 000 доларів США сума боргу х на 4% щомісячно = 320х35 місяців прострочення). Ухвалою суду від 16.10.2019 року відкрито провадження у даній цивільній справі, призначено її підготовчий розгляд. Ухвалою суду від 24.02.2020 року закрито підготовче засідання, призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься його письмова заява в якій він просить проводити розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач повідомлявся в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Судові повістки відповідачу направлялись за його зареєстрованим у встановленому порядку місцем знаходження. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 28.05.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач позичив відповідачеві 8 000 доларів США, які останній зобов`язався повернути в строк до 28.05.2014 року. (а.с. 14). Згідно умов договору відповідач зобов`язався за користування коштами сплачувати щомісячно 4% на місяць. В указаний в розписці термін відповідач борг позивачу не повернув, відсотки за договором не сплачував. Зважаючи на те, що відповідач не повернув позивачу в повному обсязі суму боргу, останній був вимушений звернутися до суду. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23.03.2015 року з відповідача на користь позивача було стягнуто коштів на загальну суму 389 404.58 грн., в тому числі 8 000 дол. США сума позики та 6560 доларів США 4% за період з 29.05.2013 року по 11.02.2015 року. Згідно рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22.05.2017 року з відповідача було додатково стягнуто відсотки за користування позикою на суму 2240.0 доларів США, що еквівалентно 55731.20 грн. за період з 11.02.2015 року по 12.09.2016 року. Однак, в зв`язку з тим, що відповідачем борг не погашено і досі, позивач скористався своїм правом на стягнення відсотків за період з 12.11.2016 року по 12.09.2019 року на суму 10880.00 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 268844.80 грн. (по курсу НБУ станом на 16.09.2019 року - 24.71 грн. (( із розрахунку 8 000 доларів США сума боргу х на 4% щомісячно = 320х35 місяців прострочення), які і просив стягнути з відповідача на свою користь. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов"язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1/ припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2/ зміна умов зобов`язання; 3/ сплата неустойки; 4/ відшкодування збитків та морально шкоди. Відповідно до п. 4 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. На підставі вищенаведеного, проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та про можливість їх задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved