Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] , до [PERSON] , з позовом про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на неповнолітню дитину та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. В обгрунтування заяви вказала, що 10 травня 2016 року уклала шлюб з відповідачем по справі, який зареєстрований виконкомом Новаківської сільської ради Володимирецького району Рівненської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис № 1. За час спільного проживання у сторін народилося двоє дітей, син [PERSON] [INFO] , син [PERSON] [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що шлюбне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів і поглядів на життя. Втратили почуття любові і взаємоповаги один до одного. Сімейних стосунків не підтримують. Спору про майно між сторонами на даний час немає. Позивачка разом з малолітніми дітьми проживає окремо. Матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач в добровільному порядку не надає, в житті дітей, їх вихованні та розвитку ніякої участі не приймає, що ставить позивачку у скрутне матеріальне становище, тому просить стягнути з нього аліменти на утримання дітей. Також позивачка в даний час не працює, знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною, і їй самій важко утримувати дитину. Тому просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання. У зв`язку із наведеним просила суд розірвати шлюб та стягнути на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1500 грн., на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття, а також стягнути на її утримання, аліменти у розмірі 1000 грн., щомісячно, і до досягнення дитиною 3-х річного віку. Ухвалою Володимирецького районного суду від 15.02.2021 року у вказаній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачка в судове засідання не з`явилася будучи належним чином повідомлена про дату та місце розгляду справи, але надала до суду заяву в якій просила розгляд справи проводити в її відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , про дату, час та місце судового засідання, повідомлений судом належним чином, однак в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про перенесення часу судового засідання не клопотав, відзиву чи пояснень з приводу позову не надав. За нормою ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому згідно ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди позивача, розглянути позов за відсутністю відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Суд, дослідивши обставини справи, проаналізувавши всі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, і це встановлено в судовому засіданні, що з 10 травня 2016 року, сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке видане виконкомом Новаківської сільської ради Володимирецького району Рівненської області, від 10 вересня 2016 року. Також в судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками дітей сина [PERSON] [INFO] , сина [PERSON] [INFO] . Даний факт стверджується оглянутими в судовому засіданні та долученими до справи свідоцтвами про народження. В судовому засіданні достовірно встановлено, що діти перебуває на повному утриманні матері [PERSON] . Також в судом встановлено що [PERSON] , на даний час офіційно не працевлаштований. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Виходячи з наведеного, суд вважає, що шлюб існує формально, сторони миритися не бажають, не підтримують сімейні відносини, і є підстави для його розірвання. Діти проживають разом з матір"ю і спору з цього приводу між сторонами немає. У відповідності до ст.113 СК України особа , яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка просити після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] Згідно ст. 141 СК України - мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3ст. 181 СК України). Згідно ст. 182 цього ж Кодексу, при вирішенні питання про стягнення аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров?я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей, а також інші обставини справи, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Доказів про те, що між позивачкою та відповідачем досягнуто домовленість про сплату відповідачем аліментів на дітей сторони не надали. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей у розмірі 1500 грн., на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття, в судовому порядку Відповідно до ч.1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. У відповідності до ч.2 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Відповідно до ст. ст.12,81 кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд приймає до уваги матеріальне становище відповідача, однак це не звільняє його від обов`язку надавати матеріальну допомогу дружині, яка у зв`язку з доглядом за дитиною не має самостійного доходу. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач має працездатний вік та офіційно не працевлаштований. З цих міркувань, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дітей та дружини, можливостей відповідача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дружини в твердій грошовій сумі у розмірі 750 грн. щомісячно, і до досягнення дитиною 3-х річного віку. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при поданні позову до суду про стягнення аліментів, то суд на підставі ч. 2 ст. 133, ч. 1,2,6 ст. 141 ЦПК України, стягує ці витрати з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved