Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~В червні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , заінтересована особа Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Ізюмської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову посилається на те, що з відповідачкою по справі перебував у шлюбі, який було розірвано рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області 19 червня 2018 року. Від шлюбних стосунків мають двох дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні дітей, не забезпечує дітей матеріально, ні цікавиться їх станом здоров`я та духовним розвитком. Таким чином, мати свідомо нехтує своїми обов`язками щодо виховання дітей. Просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнути аліменти на його утримання. \~ \~ \~ \~Позивач в судовому засіданні пояснив, що позбавлення батьківських прав відповідача йому необхідне з метою медичного обстеження сина, в подальшому просив залишити позов в цій частині без розгляду та надав письмову заяву в якій просив суд, справу розглядати без його участі. Відповідач не визнала позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав, пояснила, що не ухиляється від своїх батьківських обов"язків, хоча і живе окремо від дитини, не заперечувала проти стягнення з неї аліментів, в подальшому надала письмову заяву в якій просила суд слухати справу без її участі, не заперечувала проти стягнення з неї аліментів. \~ \~ \~ \~Представник третьої особи, [PERSON] , надала суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Ізюмської міської ради. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши матеріали справи, та докази, надані в їх обґрунтування, вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. \~\~\~ \~ Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.08.2012 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму реєстраційної служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції у Харківській області батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Шлюб між сторонами у справі розірвано 19 червня 2018 року, що підтверджується копією рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області ( а.с.15.) Із копії довідки про склад сім`ї від 09 квітня 2019 року вбачається, що малолітній [PERSON] проживає разом з батьком ( а.с.9). \~ \~ \~ \~В період з 2013 по 2016 рік діти: [PERSON] та [PERSON] проживали разом з матір`ю [PERSON] ( відповідачкою по справі). [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки з приводу виховання дітей, веде аморальний спосіб життя, зловживає алкоголем в присутності своїх дітей, не дбає про них, що вбачається із довідки характеристики наданої головою квартального комітету № 2 [PERSON] ( а.с.11). Із копії довідки від 16.04.2019 року за № 01-38/108 наданої завідувачем Ізюмського дошкільного навчального закладу ( ясла садок) № 13 вбачається, що мати [PERSON] не бере участі у вихованні дитини, в дошкільному закладі не з`являється. Вихованням дитини займається батько. ( а.с.8) \~ \~ \~ \~Актом обстеженням умов проживання , складеного начальником ССД Мартиновою Т.К., головним спеціалістом [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , встановлено, умови проживання сім`ї позивача задовільні, для виховання та розвитку дитини створені належні умови (окрема кімната, ліжко, необхідні для дитини речі). За цією адресою проживає позивач разом зі своїми дітьми та онуком. Стосунки в сім`ї добрі , батько займається вихованням та утриманням сина. Мати дитини участі у вихованні дитини не приймає ( а.с.14). \~ \~ \~ \~В своєму висновку орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Ізюмської міської ради від 07.06.2019 № 2237 року вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків ( а.с.7). За ч. ч. 2 і 3\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»\~предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. В силу\~ст. 180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, вимогами закону унормовано відповідальне ставлення батьків до своїх батьківських обов`язків. Згідно\~ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1\~ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги обов`язок відповідачки утримувати свою малолітню дитину на підставі описаних вище норм права, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, суд приходить до висновку, що з відповідачки підлягає стягненню на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини від усіх її доходів щомісяця з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд виходячи з інтересів малолітньої дитини, враховуючи що відповідачка відповідно до закону повинна нести обов`язок по утриманню своєї дитини, позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог про позбавлення відповідачки батьківських прав, суд зазначає наступне. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто позбавлення прав на виховання, захист інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), яка відповідно до статті 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, тобто особа має повністю розуміти наслідки своєї винної поведінки. Частинами першою, шостою статті 81 чинного ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про недоведеність [PERSON] злісного небажання [PERSON] виконувати свої обов`язки по вихованню дитини. Разом з тим судом встановлено, що до [PERSON] раніше не застосовувалися попередження про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини. Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що він не може зробити медичне обстеження дитині без матері. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України ). Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини в діях батьків. Проаналізувавши встановлені обставини справи та давши їм належну правову оцінку, суд дійшов висновку про відсутність об`єктивних і безсумнівних доказів винної поведінки [PERSON] та її свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками стосовно сина [PERSON] , а отже, і про відсутність підстав для позбавлення його батьківських прав. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Встановивши відсутність винної поведінки та свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками і те що, мати дитини бажає спілкуватися з сином, проти позбавлення батьківських прав заперечує, суд дійшов висновоку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно ст.133,\~141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав судовий збір на його користь з відповідача не стягується. З відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 768,40 грн. за позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина. \~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст. ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, ратифікованою\~постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, п. 2 ч. 1 ст.\~164, ст.\~181, ст.\~182, ч. 1 ст.\~184 Сімейного кодексу України\~та ч. 1.\~ст. 165 Сімейного кодексу України, ч. ч. 2 і 3\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial