Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні житлом, шляхом виселення з 21/100 належних позивачу ідеальних частин житлового будинку [ADDRESS] без надання іншого житла [PERSON], 1986 року народження, [PERSON], 1981 року народження, [PERSON], 2007 року народження, що є підставою для зняття з реєстраційного обліку у вказаному житловому приміщенні. В обгрунтування вимог позивач зазначив, що він є одноособовим власником 21/100 ідеальних частин житлового будинку та надвірних будівель, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. У 2005 році позивач дав дозвіл відповідачам вселитися для тимчасового проживання та дав дозвіл на реєстрацію їх місця проживання у вказаній частині будинку. Проте, після вселення до будинку відповідачі почали чинити перешкоди позивачу у користуванні власністю, викрадали речі позивача та не пускають у будинок. Позивач має намір розпорядитись своєю частиною будинку та продати її для купівлі квартири у багатоквартирному будинку, але йому перешкоджає реєстрація відповідачів за вказаною адресою. Позивач вказав, що відповідачі самовільно побудували прибудову до частини будинку, зробили неможливим користування та проживання належним йому майном. 25.10.2017 року в порядку ст. 137 ЦПК України (в редакції, чинній на момент постановлення ухвали) судом вжито заходів забезпечення доказів, шляхом їх витребування з Управління житлового господарства Житомирської міської ради. 02.01.2018 року від відповідача [PERSON] надійшов відгук на позовну заяву, в якому відповідач заперечила проти позову та просила відмовити в його задоволенні. [PERSON] зазначила, що позивачу не чиняться перешкоди у користуванні будинком та проживанні у ньому, в будинку він має свою кімнату. Відповідачі не мають іншого житла. [PERSON] зауважила на тому, що [PERSON] вживає спиртні напої, веде себе непристойно у дворі будинку [ADDRESS] у зв'язку з чим, часто приїздять працівники поліції. 16.01.2018 року від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. Представник вказав, що додані відповідачем документи до відгуку на позов, видані після звернення позивача до суду, а тому не мають відношення до предмета спору. Відповідачі визнають у відгуку, що дійсно зареєструвались за адресою: [ADDRESS] і проживають там за згоди позивача, як і визнають ту обставину, що у батьків [PERSON] є житловий будинок у с. Ліщин Житомирського району, а тому виселення відповідачів не позбавить їх остаточно житла. Представник вказав про неправдивість пояснень відповідача щодо їх доброго ставлення до позивача, оскільки саме за зверненнями відповідача [PERSON] працівниками поліції було складено протоколи про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 173-2 КУпАП та направлені до суду. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили задовольнити. [PERSON] зазначив, що в кімнаті, яку йому виділили для проживання не має вікна, письмових дозволів на будівництво прибудов він не надавав. Відповідачі в судове засідання 10.08.2018 року не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. За їх участі в судовому засіданні, вони та їх представник [PERSON] заперечували проти позовних вимог та просили відмовити в їх задоволенні. Зазначили, що позивач добровільно виселився з належної йому частини майна, надав їм дозвіл на проживання, реконструкцію будинку, приходить до будинку в нетверезому стані, зловживає спиртними напоями, скандалить, висловлюється нецензурною лайкою в присутності неповнолітньої дитини, дитину виганяє з будинку, за належну йому частину майна не платить комунальні послуги, перешкоди в користуванні майном йому ніхто не чинить. Щодо реконструкції житла зазначили, що [PERSON] домовлявся про всі ремонтні роботи, а за матеріали та виконання робіт кошти платили [PERSON]. Від третьої особи - Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради надійшла заява про проведення розгляду справи без участі представника, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Від представника третьої особи - Органу опіки та піклування Житомирської міської ради Красновської О.О. надійшла заява про проведення розгляду справи без її участі, висновок органу опіки та піклування підтримала , На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Свідок [PERSON], який є сусідом показав, що [PERSON] має ключі від житла, останні два роки під час відвідування належного йому майна властовує сварки. Сусіди звертались до правоохоронних органів щодо неправомірних дій [PERSON], останній бився з участковим. Сусіди [PERSON] з дозволу батька зробили ремонт в будинку, провели воду, поміняли дах, батько - [PERSON] допомагав штукатурити в будинку. Свідок [PERSON] - мати відповідачки [PERSON] показала, що [PERSON] дав дозвіл на будівництво та ремонт його майна, частково надавав кошти, крім того кошти надавали батьки [PERSON] та допомагали будівельними матеріалами. Будівля була стара, горіла, після чого відповідачі відновлювали житло, провели воду, відновили дах, вставили вікна та двері. [PERSON] пиячить, скандалить, намагався плигати з 5 поверху. Зазначила, що [PERSON] бажає, щоб [PERSON] та [PERSON] все залишили і пішли. Наголосила, що останні протягом 13 років останні добудували прибудову, здійснили ремонт старої хати та купили нове майно в будинок. Свідок [PERSON] сусідка показала, що [PERSON] дав згоду на проживання відповідачів в будинку. [PERSON] зловживає спиртними напоями, в нетверезому стані плигав з 5 поверху. Заслухавши пояснення сторін, за їх участі в судовому засіданні, свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Зі змісту свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.06.1998 року та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 21/100 частина будинку [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить [PERSON].(а.с. 5, 6). Відповідно до довідки Комунального підприємства «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №5» Житомирської міської ради від 05.11.2016 року за №1541 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 10). Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20.05.2013 року позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням та вселення задоволено частково та усунуто перешкоди в користуванні жилим будинком [ADDRESS], який належний на праві власності [PERSON], шляхом вселення [PERSON] в будинок [ADDRESS]. Рішення суду набрало законної сили 31.05.2013 року (а.с. 11). Факт здійснення прибудови до частини будинку, належного [PERSON], без отримання дозвільного документу на виконання будівельних робіт, підтверджується постановою заступника начальника - завідувача сектору по проведенню перевірок управління державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради Магдюк О.В., від 02.12.2016 року, якою до [PERSON] застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170,00 грн. (а.с. 182). Зі змісту повідомлення № 6419 від 25.05.2017 року( а.с. 63) про розгляд звернення [PERSON] щодо неправомірних дій [PERSON] та [PERSON] вбачається, що в ході перевірки факту кримінального правопрушення встановлено не було, проте проведено з громадянами [PERSON] усну профілактичну бесіду та винесене офіційне застереження про недопустимість вчинення антигромадської поведеніки в подальшому. Також встановлено, що 05.03.2018 року [PERSON] звернувся до Житомирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області із заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України громадянами [PERSON] та [PERSON] На підтвердження вчиненого кимінального правопорушення надав додав копії листків непрацездатності, видані Комунальною установою Центральною міською лікарнею №1 19.01.2018 року, 29.01.2018 року та виписки з медичної карти амбулаторного хворого (а.с. 102-108). Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 06.06.2018 року №618 затверджено висновок виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, відповідно до якого виконавчий комітет заперечує проти виселення малолітньої [PERSON], [INFO] разом з матір'ю - [PERSON] з будинку [ADDRESS] (а.с. 147-148). Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Позбавлення цього права чи обмеження у його здійсненні можливе лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.3 ст.168 Житлового кодексу Української РСР договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці. За змістом ст.169 Житлового кодексу Української РСР у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що проживання відповідачів в спірній частині будинку базується на договорі сторін про тимчасове проживання на невизначений строк на умовах користування, сплати комунальних послуг та утримання квартири в належному стані. Доводи відповідачів про те, що вони протягом останніх 13 років проживають зі згоди власника майна та як члени сім"ї, через родинні стосунки, здійснили в будинку ремонт, заміну вікон, даху, сантехніки та інше, суд до уваги не приймає, оскільки вказані факти не впливають на вирішення спору. Утримання частини будинку в належному стані відповідачами та сплата в тому числі і комунальних послуг, фактично підтверджує домовленість про таке між сторонами в межах договору найму житла. Будь яких належних та допустимих доказів ведення спільного господарства чи наявності спільного бюджету, взаємної турботи один про одного відповідачі не надали, навпаки таке спростовано показами свідків. Проживання в спірній квартирі тривалий час, як вказує відповідачка [PERSON] протягом 13 років, також не впливає на вирішення спору, оскільки таке проживання є тимчасовим і не породжує прав на житло не залежно від тривалості проживання. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов'язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідачі вселились в квартиру і набули право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Оскільки позивач є власником 21/100 частини будинковолодіння , і як власник цього майна надав право відповідачам користуватись ним, тому право відповідачів на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року в справі № 734/387/15-ц та Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 року у справі № 489/4867/16, що користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України. Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно з статтею 3 цього Закону реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Аналізуючи дослідженні у ході судового розгляду докази, законодавство, суд констатує, що реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом. Згідно з ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації, а тому місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Що стосується реєстрації місця проживання неповнолітньої дитини до 14 років, то за змістом п. 2.3 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом МВС України від 22 листопада 2012 року № 1077, обов'язок по реєстрації такої дитини разом з батьками або одним з них покладається на батьків. Тому після зняття батьків [PERSON] з реєстрації за місцем знаходження спірного житлового приміщення саме вони зобов'язані в установленому законом порядку зареєструватися за новим місцем проживання і вирішити питання про реєстрацію неповнолітньої дитини. Суд не приймає до уваги висновок органу опіки та піклування затверджений рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 06.06.2018 року №618 щодо заперечення проти виселення малолітньої [PERSON], [INFO] разом з матір'ю - [PERSON] з будинку [ADDRESS] , оскільки наявне право на користування будинком неповнолітньої особи не може створювати перешкоди власникові в праві володіння, користування, розпорядження своїм майном на власний розсуд. Збереження за відповідачами права на користування 21/100 частиною у будинку за адресою: [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON] та реєстрація у ньому створюють перешкоди позивачу у здійсненні ним права власності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] втратили право користування цим житловим приміщенням та підлягають виселенню.

Outcome: approved