Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Хмільницької міської ради про встановлення розміру часток у спільній сумісній власності, посилаючись на те, що їй позивачу по справі та [PERSON], який помер [INFO] року, на праві сумісної власності належить 14/100 долі будинку за адресою: [ADDRESS], загальною площею 41,4 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] видане згідно наказу директора Орендного підприємства "Хмільницький завод продтоварів" від 25 січня 1996 року № 7. Квартира була приватизована на двох осіб у рівних долях і є спільною сумісною власністю, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло. Позивачка є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] Тому вона подала заяву про прийняття спадшини протягом 6-ти місяців з часу відкриття спадщини. Однак державний нотаріус Хмільницької міської державної нотаріальної контори відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у свідоцтві про право власності на житло відсутні відомості про належність цього нерухомого майна спадкодавцю, а саме, не зазначена його частка у спільній сумісній власності на квартиру. Тому позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з"явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Через канцелярію суду подала заяву про розгляд та вирішення справи у її відсутність, позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Відповідач у справі Хмільницька міська рада про день, місце і час судового засідання повідомлена належним чином і через канцелярію суду подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити у відсутність її представника за наявними у справі документами. При винесенні рішення у справі покладається на розсуд суду. Судом встановлено наступні факти, обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 29.01.1996 року, виданого Заводом Продтоварів 29.01.1996 року, зареєстрованого 10.02.1996 року за № [NUMBER] в Вінницькому ОО БТІ, [PERSON] та [PERSON], який помер [INFO] року, на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS], що становить 4/100 долі будинку (а.с.4). Позивач [PERSON] не може оформити спадщину після смерті співласника вкартири [PERSON], так як частки учасників спільної сумісної власності на визначені, що пітверджується листом державного нотаріуса Хмільницької міської державної нотаріальної контори № 311/02-17 від 23.09.2016 року (а.с. 5). Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19.06.1992 року (в редакції, чинній на момент приватизації квартири), передача займаної квартири здійснюється у спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження, та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки позивачем доведено обставини, на які вона посилаються як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved