Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача та зазначає , що навесні 1996 р. вона домовилася з [PERSON] про придбання домоволодіння та наданої для його обслуговування та ведення присадибного господарства земельної ділянки розміром 0.64 га за адресою : вул. Академіка Сайгака ( 50років Жовтня ) с. Дмитрівка Петропавлівського району Дніпропетровської області. [PERSON] померла 13.12.2007 р. Остання за життя була власником спірного домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу будинку від 18.05.1987 р. , посвідченого виконкомом відповідача за реєстровим номером 36 та зареєстрованого в БТІ м. Павлограда Дніпропетровської області під реєстровим № 25-201 від 28.09.1998 р. [PERSON] 13.05.1997 р. надала довіреність строком на три роки на ім"я своїй доньки [PERSON] на продаж належного їй житлового будинку. Згідно висновку про оцінку май на від 09.11.2016 р. житлового будинку його ринкова вартість складає 20210.00 грн. Розписка була укладена між позивачем та [PERSON] 25.09.1998 р. на суму 2600.00 доларів США , 300 грн. за спірний будинок ... На зворотній стороні вказаної розписки є запис про те , що [PERSON] отримала від [PERSON] 1500 грн. 24.10.1998 р. Таким чином , [PERSON] сплатила [PERSON] за спірний будинок 2600.00 доларів США та 1800.00 грн. станом на 1998 р. Третя особа всіляко ухиляється та ухилялася до теперішнього часу нотаріально посвідчити правочин. До теперішнього часу будинок та земельна ділянка оформлені на ім"я [PERSON] Позивач зверталася в 2008 р. до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою про визнання права власності на спірне домоволодіння в зв"язку з його придбанням , посилаючись на письмову розписку . Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.08.2010 р. [PERSON] відмовлено у задоволенні апеляційної скарги , а рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 03.08.2010 р. залишено без змін. Позивач зверталася до відповідача з клопотанням про те , щоб визнали за нею право власності на спірне домоволодіння , оскільки вона 15 років безперервно користується даним нерухомим майном. Тобто відповідач відмовив позивачу у визнанні права власності на спірне домоволодіння , вказавши , що їй необхідно звернутися до суду із позовною давністю про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю . Таким чином , позивач фактично мешкає в с. Дмитрівка по вул. Академіка Сайгака з осені 1998 р. по теперішній час , не маючи змоги оформити право власності на домоволодіння з вини третьої особи , яка посилається на брак часу , відмовляється звертатися до нотаріальної контори . Просить суд визнати за [PERSON] , [INFO] право власності за набувальною давністю на домоволодіння за адресою : 52700 .Україна . Дніпропетровська область Петропавлівський район вул. Академіка Сайгака , будинок № 65 . Сторони в судове засідання не зявилися . В своїх заявах просять суд справу заслухати у їхню відсутність. Позивач позов підтримує . Відповідач позов визнає . Відповідно до ч. 2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає задоволенню . Звертаючись до суду з даним позовом , позивач керувався нормами ст. 344 ЦК України та виходячи з доведеності позовних вимог . А саме , акцентує увагу , що з 1996 р. вона добросовісно заволоділа нерухомим майном, а саме спірною садибою та продовжує відкрито, безперервно володіти цією садибою ( домоволодінням ) протягом більш, ніж десять років, а тому вважає , що позовні вимоги є законним та обгрунтованими . Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи , що у справі є два [PERSON] сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 25.06.2012 р. та від 23.07.2014 р. В даних доку3ментах зазначається , що позивач разом з своєю сім"єю дійсно проживає в спірному домоволодінні з 1998 р. та по цей час . В технічному паспорті складеному начальником Павлоградського БТІ від 06.11.1993 р. є запис , що власником будинку № 65 по вул. Академіка Сайгака в с. Дмитрівка Петропавлівського району Дніпропетровської області є [PERSON] . Крім того , договором купівлі-продажу , посвідченого виконкомом [PERSON] с/р Петропавлівського району Дніпропетровської області зазначається , що [PERSON] дійсно є власником спірного домоволодіння. Факт отримання грошових сум за купівлю-продаж спірного домоволодіння підтверджується письмовою розпискою [PERSON] ( спадкоємиця спірного домоволодіння ) . Експертною оцінкою спірного домоволодіння зазначається , що його ринкова вартість становить 20210 грн. . Крім того , факт придбання позивачем спірного домоволодіння підтверджується Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.04.2011 р. Даним рішенням було скасовано рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 03.08.2010 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на домоволодіння та надану для його обслуговування та ведення присадибного господарства земельну ділянку в зв"язку з його придбанням. В рішеннях суду першої та апеляційної інстанції підтверджується той факт , що між позивачем та [PERSON] була домовленість про продаж спірного домоволодіння . 13.05.1997 р. остання оформила належним чином довіренність на [PERSON] строком на три роки. Однак , договір купівлі-продаж сторони не оформили нотаріально по тій причині , що [PERSON] померла 13.02.2007 р. Приймаючи рішення про задоволенню позову , суд виходить з наступного . Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), зокрема із правочинів. Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Таким чином, в розумінні вказаної статті ЦК України, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, тривалості та безтитульності володіння. У відповідності до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.01.2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовиввся від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Таким чином , суд приймає до уваги, те що позивачу та відповідачу достовірно відомо про власника майна, тобто про те , що власником спірного домоволодіння була [PERSON] , яка померла 13.02.2007 р. Дані обставини ніхто не оспорює. Крім цього, відповідач в своїй заяві , яка надійшла до суду 10.01.2017 р. вказує , що позов визнає та прохає надіслати копію рішення. Вирішуючи питання щодо даної позиції відповідача , суд бере до увагу наступне. Відповідно до положень ч.4 ст.174 ЦПК України та у відповідності до п.24 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» визнання відповідачем позову може бути підставою для ухвалення рішення про задоволення позову в тому випадку, якщо таке визнання є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача ). Дана позиція відповідача дає суду підставу вважати , що останній позов визнає , тобто не заперечує проти визнання права власності на спірне житлове приміщення за позивачем . Отже , визнання позову зазначеним відповідачем не суперечить чинному законодавству та не порушує права , свободи чи інтереси інших осіб.. Доказів визнання спадщини відумерлою відповідно до ст. 1277 ЦК України та ухвалення такого судового рішення сільрада не подала. Таким чином , позивач в частині визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно ( садибу з господарськими будівлями та спорудами ) надав суду достатньо доказів , а тому позов підлягає задоволенню. Також суд дійшов висновку про можливість звільнення відповідача від сплати судових витрат. На підставі викладеного ,

Outcome: approved