Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

Позивач 23 жовтня 2019 року звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на наступні обставини. 24 липня 2002 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу вони мають двох дітей, неповнолітню дочку - [PERSON] , [INFO] та малолітню дочку - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, з червня 2019 року шлюбні відносини між ними припинені, поновлювати їх вона не має наміру, хоча на даний час вони продовжують проживати за однією адресою через певні обставини. Причиною припинення шлюбних відносин вона зазначає різні погляди на подружнє життя, протилежні характери, відсутність взаєморозуміння. Відповідач протягом тривалого часу зловживав спиртними напоями, вів себе агресивно, що негативно впливає на неї та дітей. З рештою ситуація у родині стала нестерпною, тому вважає, що шлюб необхідно розірвати, примирення з відповідачем неможливе. Після розірвання шлюбу діти будуть проживати разом з нею. На підставі зазначеного, просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] » та стягнути з відповідача судові витрати в сумі 788,40 грн.. Ухвалою суду від 05 грудня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та по справі призначено підготовче судове засідання. У підготовче судове засідання сторони не з`явилися. Позивач надала на адресу суду заяву, згідно якої просить розглядати справу без її участі, на позовних вимогах наполягає у повному обсязі, спір про поділ майна буде розглядатися у іншому позові (а.с. 28). Відповідач надав на адресу суду відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому просив суд розглядати справу без його участі, проти розлучення не заперечує (а.с. 19-20). В той же час у своєму відзиві відповідач [PERSON] виклав свої заперечення щодо названих позивачем причин розірвання шлюбу та посилався на те, що дійсно останнім часом подружні взаємовідносини між ними погіршилися, бо кожен має різні інтереси та погляди на життя, однак неприязних стосунків він ніколи зі свого боку до позивача та дітей не проявляв, намагався зберегти родину. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутності сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України Згідно ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню на підставі ст. ст. 110, 112 СК України. Судом встановлено, що сторони 24 липня 2002 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Нікопольського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 411 (а.с. 4). Шлюбне життя сторін припинено з червня 2019 року, що зазначено позивачем та не заперечувалося відповідачем у його відзиві на позов, з цього часу сторони спільне господарство не ведуть. Судом встановлено, що сторони у даній справі посилалися на різні причини припинення шлюбних відносин, але наполягали на розірванні шлюбу, оскільки вважають, що їх подальше сумісне життя і збереження сім"ї стали не можливими. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст. 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи встановлені судом обставини та те, що з моменту припинення сімейних відносин сторони не підтримують подружніх відносин і не ведуть спільного господарства, ані позивач, ані відповідач не заперечують проти самого розірвання шлюбу та уточнювали лише підстави припинення сімейних відносин, суд вважає, що подальше збереження шлюбу, який на даний час існує лише формально, суперечить інтересам обох сторін. Взаємовідносини, що склалися між сторонами виключають подальше спільне життя. Виходячи з викладеного суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе і шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст.ст.133,141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню також судовий збір в розмірі 768,40 грн., сплачений при зверненні до суду. Щодо вимог про стягнення з відповідача комісії банку, сплаченої у зв`язку з перерахуванням суми судового збору, то такі судові витрати не передбаченіст.133 ЦПК України, тому задоволенню не підлягають.

Outcome: approved