Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що наказом Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради № 20-к від 03.03.2003 року він був призначений на посаду директора Установи дитячо-юнацьких та молодіжних клубів Сихівського району м. Львова, у підпорядкуванні якого на сьогоднішній день знаходяться усі дитячо-юнацькі та молодіжні клуби Сихівського р-ну м. Львова. Наказом Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради № 119-к від 23.05.2014 року його було звільнено з займаної посади з 23.05.2014 року з підстав, передбачених п. 7 ст. 40 КЗпП України, за появу на роботі в нетверезому стані. Своє звільнення з посади директора УДЮМК Сихівського р-ну м. Львова вважає незаконним. З наказу про його звільнення вбачається, що його винесено серед іншого на підставі акту від 23.04.2014 року, згідно з яким він перебував в стані алкогольного сп'яніння. Стверджував, що обставини викладені в акті є надуманими, а особи, що його підписали, зробили це під тиском, оскільки перебувають у службовій залежності від керівництва департаменту гуманітарної політики. З приводу запаху алкоголю який могло бути чути від нього 23.04.2014 року о 17:30 год., то це пояснюється прийомом медичного препарату «Гастритол», що виготовлений на основі спирту, і який він приймає з 17.04.2014 року за рекомендацією лікаря гастроентеролога, який йому рекомендував це препарат після відповідного обстеження. Винесення оскаржуваного наказу та звільнення його з посади директора УДЮМК Сихівського р-ну м. Львова пояснюється, тим, що керівництво Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради вважало за необхідне поставити на дану посаду підконтрольну їм людину для вирішення власних інтересів всупереч інтересам установи яку він очолював, на що він ніколи не погоджувався. Це підтверджується низкою дій, серед яких безпідставне притягнення його до дисциплінарної відповідальності, наказ про що було скасовано в судовому порядку, тиск шляхом позбавлення премії за складність та напруженість в роботі тощо. З урахуванням наведеного, просив суд скасувати наказ Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради № 119к від 23.05.2014 року про звільнення його з посади директора Установи дитячо-юнацьких та молодіжних клубів Сихівського району м. Львова; поновити його на посаді директора Установи дитячо-юнацьких та молодіжних клубів Сихівського району м. Львова; стягнути з Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав, викладених в заяві, просив вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Вважає, що звільнення [PERSON] проведено з дотриманням трудового законодавства, він звільнений за появу на роботі в нетверезому стані, від проходження медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння за направленням ДГП ЛМР відмовився, про що комісією в складі працівників ДГП ЛМР та матері однієї з вихованок складено відповідний акт. Просив в задоволенні позову відмовити. Третя особа, [PERSON], в судове засідання не з*явився, хоча про час та місце розгляду справи належно повідомлявся. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, дослідивши та перевіривши докази у їх сукупності, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] згідно з розпорядженням Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради № 20-к від 03.03.2003 року призначений на посаду директора установи дитячо-юнацьких та молодіжних клубів (УДЮМК) Сихівського району з 03.03.2003 року у порядку переведення з УДЮМК Галицького району м. Львова. Приписами ст. 139 КЗпП України визначено, працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Таким чином, позивач перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем, повинен був дотримуватись трудової дисципліни та правил внутрішнього трудового розпорядку. У відповідності до ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення, як догана та звільнення. Частиною 1 ст. 147-1 визначено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Згідно з ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Згідно з положеннями статуту УДЮМК Сихівського району м. Львова, затвердженого Львівським міським головою 05.08.2009 року власником УДЮМК є Львівська міська рада, УДЮМК підпорядковується департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради. Директора УДЮМК призначає на посади та звільняє з посади директор департаменту гуманітарної політики за поданням начальника управління молоді, сім'ї та спорту. Наказом директора департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 23.05.2014 року № 119к [PERSON] звільнено з роботи з 23.05.2014 року за появу на роботі в нетверезому стані за п. 7 ст. 40 КЗпП України. Згідно з приписами п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Відповідно до п. 7 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 визначено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Згідно з п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 Вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за п. 7 ст. 40 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов'язки. Для працівника з ненормованим робочим днем час знаходження на роботі понад встановлену його загальну тривалість вважається робочим. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку. Згідно з актом від 23.04.2014 року, складеним комісією в складі працівників відділу сім'ї і молоді управління молоді, сім'ї та спорту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, директор УДЮМК Сихівського району м. Львова в присутності педагогів-організаторів УДЮМК Сихівського району м. Львова [PERSON], [PERSON] матері вихованки клубу «Дозвілля» [PERSON], директор УДЮМК Сихівського району м. Львова [PERSON] 23.04.2014 року о 17:20 год. в робочий нас на занятті, яке проводили з дітьми педагоги-організатори в клубі «Мандри» по вул. Білоцерківська, 1, був у нетверезому стані, про що свідчить різкий запах алкоголю з рота, загальмована реакція рухів, збудженість, безглузді висловлювання. [PERSON] запропоновано пройти медичний огляд на стан алкогольного сп'яніння за направленням управління молоді, сім'ї та спорту в супроводі головного спеціаліста відділу сім"ї і молоді [PERSON], однак [PERSON] відмовився проходити такий медичний огляд. Свідки [PERSON], [PERSON], які є педагогами-організаторами УДЮМК Сихівського району, суду показали, що 23.04.2014 року вони перебували на майстер-класі в клубі «Мандри» на вул. Білоцерківській, 1. Близько 17:00 год. [PERSON] прийшов на цей захід. За зовнішніми ознаками вони зрозуміли, що позивач перебував в нетверезому стані, зокрема, відчули різкий запах алкоголю, він поводив себе агресивно. На заході були присутні перевіряючі з міської ради. Вони підписували акт про перебування позивача в стані сп'яніння на робочому місці, тиск на них при складанні акту ніхто не чинив. Вказали, що позивач неодноразово з'являвся на роботі в нетверезому стані. [PERSON], начальник відділу сім'ї і молоді управління молоді, сім'ї та спорту ДГП ЛМР, [PERSON], головний спеціаліст управління молоді, сім'ї та спорту ДГП ЛМР, суду показали, що 23.04.2014 року вони в складі комісії поїхали на перевірку в УДЮМК Сихівського району. [PERSON] на робочому місці не було. В подальшому, позивач їм повідомив, що він перебуває на заході в клубі «Мандри» на вул. Білоцерківській, 1. Комісія приїхала в даний клуб. За зовнішніми ознаками вони зрозуміли, що позивач перебував в нетверезому стані, зокрема за його поведінкою, характером рухів, мовою. [PERSON] запропонували пройти медичний огляд на стан сп'яніння, на що останній відмовився. Після цього було складено відповідний акт, який вони підписали, тиск на них при складанні акту ніхто не чинив. [PERSON], мати вихованки клубу «Мандри», засвідчила суду, що 23.04.2014 року вона з дитиною перебувала на майстер-класі в клубі «Мандри» на вул. Білоцерківській, 1. На цей захід прийшов директор УДЮМК Сихівського району [PERSON], від якого відчувався різкий запах алкоголю. Після цього приїхали перевіряючі з міської ради, які запропонували позивачу пройти медичний огляд. Проте, [PERSON] відмовився. Вона підписувала акт про перебування позивача на роботі в стані сп'яніння, тиск на них при складанні акту ніхто не чинив. Свідок [PERSON], яка є головним бухгалтером УДЮМК Сихівського району, суду повідомила, що 23.04.2014 року [PERSON] пішов з роботи близько 10:20 год. та більше на роботу не повертався. Під час його перебування на роботі від позивача відчувався різкий запах алкоголю. Такі випадки були непоодинокі. Суд не приймає до уваги твердження позивача щодо фальсифікації акту від 23.04.2014 року через службову залежність осіб, які його підписали, від департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, оскільки такі є лише припущеннями позивача, на яких не може ґрунтуватись доказування в силу приписів ч. 4 ст. 60 ЦПК України, та на підтвердження яких позивачем не надано жодних доказів. Суд вважає неспроможними посилання позивача на ймовірний запах алкоголю від нього 23.04.2014 року через вживання препарату «Гастритол». Наявні в матеріалах справи рекомендації лікаря гастроентеролога щодо вживання препарату «Гастритол» не свідчать про факт виконання позивачем вказаних рекомендацій та вживання 23.04.2014 року вказаного препарату. Належних та допустимих доказів вказаних обставин позивач суду не надав. [PERSON], [PERSON], [PERSON], знайомі позивача, засвідчили суду, що 23.04.2014 року зустрічалися з позивачем близько 18:00 год. в офісі ринку на вул. Зеленій-Дністерській, де відбувалось зібрання членів осередку УНА УНСО. [PERSON] не перебував в нетверезому стані, не відчували від нього запаху алкоголю, позивач поводив себе адекватно. [PERSON] повідомив, що зі слів позивача йому відомо про упереджене ставлення керівництва до [PERSON] Суд не надає віри показанням вказаних свідків, оскільки вони не узгоджуються з показаннями інших свідків та письмовими доказами, наявними у справі. Відтак, доводи позивача про те, що він 23.04.2014 року в робочий час не перебував в нетверезому стані, є безпідставними та спростовуються показаннями свідків й наявними в матеріалах справи доказами. З урахуванням того, що позивач 23.04.2014 року з'явився на роботу в нетверезому стані, вказана підстава звільнення позивача відповідає положенням п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Судом не приймаються до уваги доводи позивача щодо упередженого ставлення до нього зі сторони керівництва департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, зокрема, безпідставного притягнення його до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення догани, наказ про що було скасовано в судовому порядку, тиск шляхом позбавлення премії за складність та напруженість в роботі, оскільки вони не стосуються предмету вказаного спору, що розглядається судом. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. З урахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку, що позивача було звільнено з займаної посади за наявності передбаченої КЗпП України підстави, а тому вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed