Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Посилається на те, що являється власником будинковолодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] Заставнівського району Чернівецької області. У вказаному будинку зареєстровані та проживають: [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Крім того, в даному будинку зареєстрований, однак з квітня 2015 року не проживає колишній чоловік його доньки- [PERSON] Позивач посилається на те, що він, як власник будинку не має можливості безперешкодно користуватись, розпоряджатись своїм майном через реєстрацію відповідача в будинку, саме тому, просить усунути йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження власністю, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - будинковолодінням по [ADDRESS] Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов, обгрунтував його вищенаведеним. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, оскільки повідомлявся про дату і місце судового засідання судовою повісткою, про що свідчить підпис в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований, а тому підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.12.2005 (а.с.8) та копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 9231676 від 09.12.2005 (а.с. 9) позивачу [PERSON] належить житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, розташований по [ADDRESS] Заставнівського району Чернівецької області. У вказаному будинку зареєстровані: позивач- [PERSON], 1059 року народження, дружина - [PERSON], 1963 року народження, донька - [PERSON] , 1984 року народження, син- [PERSON], 1995 року народження, онуки- [PERSON], 2003 року народження, [PERSON], 2010 року народження, зять- [PERSON], 1979 року народження, що вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов проживання (а.с.10). Також із даного акту обстеження та довідки Репужинецької сільської ради № 2325 від 26.12.2016 (а.с.11) вбачається, що відповідач [PERSON] з квітня 2015 року у належному господарстві позивача не проживає, не є членом його сім'ї, спільним побутом з ним не пов'язаний. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що являється сусідкою позивача. [PERSON] являвся зятем позивача. Протягом двох років останній в будинку позивача не проживає. Їй відомо, що шлюб між [PERSON] та донькою позивача [PERSON] розірвано. Свідок [PERSON] пояснила суду, що являється сусідкою позивача. Відповідач [PERSON] перебував у шлюбі із донькою позивача та проживав в його будинку. Починаючи із квітня 2015 року в даному будинку відповідач не проживає. Судом встановлено, що на сьогоднішній день позивач [PERSON] не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача у його домоволодінні, що розташоване по [ADDRESS]. Відповідач не є членом сім"ї власника будинку [PERSON] Оскільки об'єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином суд вважає, що вимога позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування будинковолодінням, що розташоване по [ADDRESS] Заставнівського району Чернівецької області обґрунтована та підлягає задоволенню. На підставі ст. 41 Конституції України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 16, 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України,

Outcome: approved