Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] про визнання за ним право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що він та відповідачка по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який був укладений 12.08.2000 р.. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 12.04.13 р. шлюб було розірвано. За час перебування у шлюбі з відповідачкою, а саме у 2008 році він став власником квартири [ADDRESS]. Згідно договору № 84-Ш від 17.10.06 р. про участь у Фонді фінансування будівництва він являється єдиним довірителем, який вносив грошові кошти на фінансування спорудження об'єкта будівництва, а саме квартири [ADDRESS]. Оскільки на момент укладення вищезгаданого договору він перебував у шлюбі, то для виконання умов договору Управителю подавалась письмова, нотаріально посвідчена заява про згоду іншого з подружжя - відповідача на вчинення таких дій довірителем - Позивачем, тобто відповідач погоджувалася і розуміла, що ним будуть сплачуватися грошові кошти для отримання об'єкта фінансування, та в подальшому він буде єдиним власником даного об'єкта. Право власності на квартиру зареєстровано за ним - позивачем по справі. В позовній заяві вказує, що хоча право приватної власності на квартиру [ADDRESS] він набув перебуваючи у шлюбі з відповідачкою, однак грошові кошти у сумі 206 373,30 грн., які він сплатив за Договором № 84-Ш від 17.10.06 р. про участь у Фонді фінансування будівництва, він отримав від своєї матері [PERSON], яка на той час та до сьогодні проживає та офіційно працює в Італії. Факт передачі йому грошових коштів на купівлю квартири підтверджується рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 03.04.14 р. Оскільки кошти на придбання вищевказаного майна позивачу надавала його мати, вважає, що квартира [ADDRESS] є його особистою власністю. В судове засідання позивач не з"явився, його інтереси за дорученням представляє [PERSON], який в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та дав пояснення аналогічні вищезазначеним, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, подала до суду письмову заяву про визнання нею позову і не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позову позивача, крім того її інтереси в судовому засіданні згідно доручення представляє представник [PERSON], який в судовому засідання позов також визнав та не заперечував щодо задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи сторони уклали шлюб 12.08.2000 року, актовий запис за № 202. Згідно рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12.04.2013 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано. 02.07.2008 року позивачу видано свідоцтво про право приватної власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 47,2 кв. м. ( а.с. 27), на підставі Наказу Управління комунальної власності від 17.06.2008 року № 1153-Ж-Ш. Згідно довідки ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 16.05.2013 року станом на 29.12.2012 року право власності на вищевказане майно було зареєстровано за позивачем в ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» (а.с.10). Як вбачається з Договору № 84-Ш від 17.10.06 року про участь у Фонді фінансування будівництва позивач являється єдиним довірителем, який вносив грошові кошти на фінансування спорудження об'єкта будівництва, а саме квартири [ADDRESS]. ( а. с. 5-9) Із копії рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03.04.2014р. вбачається, що між позивачем та [PERSON] був укладений договір позики на суму 340 000 грн. на придбання спірної квартири та за рішенням суду дана сума стягнута з позивача, рішення суду не оскаржувалось, набрало законної сили та станом на 29.05.2014 р. є виконаним. ( а. с. 29-36) Положеннями ст. 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Судом встановлено, що спірне майно було придбано сторонами за кошти позивача [PERSON], які належали йому особисто. ( а. с. 29) Вказані обставини визнані сторонами, а тому, в силу приписів ч. 1 ст. 60 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Згідно зі ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Роз'ясненнями, наданими в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», передбачено, що не належить до спільної сумісної власності майно набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. З огляду на те, що спірне нерухоме майно придбане сторонами за кошти, які належали особисто позивачу [PERSON], та дані обставини визнані сторонами, вказане майно є особистою приватною власністю позивача. За наведених обставин, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути понесені позивачем судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 2 063,73 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved