Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Соснівський районний відділ управління державної міграційної служби у Черкаській області про виселення без надання іншого жилого приміщення та зняття з реєстрації, вказуючи, що вона є власницею частини житлового блоку (секції) у гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Дане житлове приміщення, належить їй на праві приватної власності, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Разом з позивачкою в цьому житловому приміщенні зареєстрований та проживає [PERSON], що підтверджується довідкою, виданою комунальним підприємством «Соснівською службою утримання будинків». Позивачка зареєструвала відповідача в житловому приміщенні на його прохання, так як він хворів та потребував частого звернення до лікаря за місцем реєстрації. Після реєстрації він почав залишатися проживати в кімнаті позивача. На сьогоднішній день відповідач продовжує проживати в кімнаті позивача, її прохання про виселення з житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку ігнорує. Крім того, негідно себе поводить випиває, вчиняє сварки, що негативно впливає на здоров'я позивачки. Відповідач жодним чином в утриманні житла, його ремонті, оплаті комунальних послуг участі не приймає, чим завдає значних матеріальних збитків. На прохання позивачки переїхати проживати в інше житло відповідач відмовляється, хоча має свій власний будинок в селі Хмільна Канівського району, а тому я змушена подати до суду заяву про виселення відповідача, який порушує її право на спокійне життя, завдає моральних страждань та негативно впливає на самопочуття. Просить виселити відповідача з квартири та стягнути з відповідача понесені витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду змінено третю особу - Соснівський районний відділ управління державної міграційної служби у Черкаській області на Департамент організаційного забезпечення Черкаської міської ради. Позивачка та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні просили позов задовольнити, виселити відповідача та зняти з реєстрації. Позивач [PERSON] пояснила, що відповідач не є її родичем чи членом сім"ї, вони не є подружжям та не проживали як чоловік та жінка. [PERSON] це лише її знайомий, якому вона дозволила тимчсово проживати у своїй квартирі, оскільки у нього були життєві проблеми. На даний час їх стосунки погіршилися, так як останній зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки, ображаї її. У добровільному порядку виселитися з її помешкання не бажає, хоча має у власності приватний будинок, де може проживати. Вона, як власник житла, позбавлена у повній мірі використовувати помешкання для власних потреб, так як квартира складається з однієї кімнати і проживання в ній відповідача суперечить її інтересам. Відповідач та його представник - адвокат [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували. [PERSON] пояснив, що з 2000 року проживає у спріному помешканні. Позивачка дозволила йому вселитися, а в 2016 році і зареєструвала, оскільки вони проживали як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу. У них був спільний бюджет, вони вели спільне господарство, разом робили ремонт, придбали меблі. Вони неодноразово запрошували в гості своїх кумів та знайомих, разом ходили до них на свята. На даний час він є інвалідом, іншого житла, придатного для проживання у нього нимає. Сварок він не вчиняє, не зловживає алкогольними напоями, а тому немає підстав для його виселення. Представник третьої особи - Департаменту організаційного забезпечення ЧМР в судове засідання не з'явився, скерував заяву про розгляд справи без їх участі та при вирішенні даного спору покладався на розсуд суду. Суд, заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі ордера, виданого ЖЕУ-1 від19.12.1996, [PERSON] надана в постійне користування [ADDRESS]. [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 7/50 частини жилого блоку (секції) у гуртожитку, що знаходиться [ADDRESS], загальною площею 27/2 кв.м., із них житлова площа складає 18,9 кв.м., що підтверджено свідоцтвом про право власності від 30.06.2016 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. У даній кімнаті зареєстровано 2 особи з 09.09.2016: [PERSON], [INFO], як власник та [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою № 2742 від 08.08.2017, яка видана та затверджена КП «Соснівська служба утримання будинків» Черкаської міської ради. З акту опитування сусідів від 10.10.2017, вбачається, що [PERSON] дійсно проживав за адресою: [ADDRESS], з лютого 2000 по 09.09.2016 без реєстрації, а з 09.09.2016 по теперішній час зареєстрований і проживає за цією ж адресою. Акт засвідчено сусідами та головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Привокзальний» 10.10.2017. [PERSON] на праві приватної власності належить ? часка будинку в [ADDRESS], що підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20594982 від 16.120.2008 та ? частина спадкового майна, яке складається з права на земельну частку (пай), грошових вкладі, майнового паю, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.06.2008 засвідченого державним нотаріусом Канівської державної нотаріальної контори Шатило Л.А. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає [PERSON] близько п"яти років, він є другом її доньки - [PERSON] Донька дозволила відповідачу тимчасово проживати в своїй квартирі, але останнім часом їх стосунки зіпсувалися. [PERSON] не бажає виселятися з помешкання [PERSON], хоче не є членом її сім"ї або родичем. Вони проживали в одній квартирі, але не були чоловіком та дружиною, не мали спільного бюджету, не вели спільне господарство.За час проживання [PERSON] в квартирі позивачи дійсно були замінені вікна, але для цього вона особисто допомагала доньці грошовими коштами. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою сторін по справі. З 2000 року [PERSON] та [PERSON] проживають разом, вона є їх кумою та неодноразово була в їх помешканні на свята. Вважає їх сім"єю, оскільки вони повидили себе як подружжя, разом робили ремонт у кімнаті, замінили вікна, придбали нові меблі. Щодо спільного бюджету їй нічого невідомо, але відповідач постійно проживає з позивачкою. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою сторін по справі. Позивачку знає приблизно з 1990 року, а відповідача з 2000. [PERSON] та [PERSON] мешкали в одній квартирі, разом зустрічали гостей, разом проводили свята, робили ремонт, оновили меблі. Вона сприймала їх як сім"ю і не була обізнана, що вони не перебувають в шлюбі. Відповідно до ч. 1ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічні норми закріплені і в ч. 1 ст. 321 ЦК України. Згідно з ст. 155 ЖК Української РСР, власник квартири чи її частки не може бути позбавлений права користування своїм житловим приміщенням, крім випадків, передбачених законодавством. Відповідно до ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання йому майнової та моральної шкоди. Згідно з ст. 157 ЖК Української РСР власник жилого будинку (квартири) має право вимагати у судовому порядку виселення членів сім'ї, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України. Відповідно до ст. 116 ЖК Української РСР, виселення члена сім'ї наймача (власника) будинку та інших осіб, які проживають разом з ним, можливе в тому випадку, якщо вони систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Згідно з ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог суду не надано, не доведено, що відповідачем порушуються норми ст. 116 ЖК Української РСР. Відсутні належні та допустимі докази того, що [PERSON] вчиняє сварки, вживає алкогольні напої, не приймає участі в утриманні житла, не проводить ремонтних робіт і не сплачує комунальні послуги. В ході розгляду справи достеменно встановлено, що відповідач [PERSON] вселилася у спірне житло зі згоди квартиронаймача та зареєстрований у встановленому порядку зі згоди наймача з 09.09.2016, не вибував з спірної квартири і по даний час проживає у вказаній квартирі, що фактично і не оспорювалося позивачем [PERSON] Таким чином, проаналізувавши наявні у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем, як власником житла, не наведено фактів порушення відповідачем його права власності, як і не доведена наявність правових підстав для його виселення.

Outcome: dismissed