Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. Уточнені позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] помер дід позивача [PERSON] , а [INFO] її баба [PERSON] . Після смерті баби позивача залишилося спадкове майно: земельний пай та майновий пай КСП Нове життя. Оскільки батько позивача [PERSON] помер [INFO] , відповідачем є рідний брат позивача [PERSON] , який на спадкове майно не претендує. Отримати свідоцтво про право на спадщину у встановленому порядку позивач не може через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів. За таких обставин позивач змушена звернутися до суду із даним позовом про визнання за нею права на земельну частку (пай) та права вланості на майновий пай у порядку спадкування за законом. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилися, однак представник позивача подав до суду письмову заяву про підтримання уточнених позовних вимог та розгляд справи у їхню відсутність. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] будучи повідомленими про день, час та місце проведення підготовчого судового засідання належним чином, в підготовче судове засідання не з`явилися, однак подали через канцелярію суду письмові заяви, згідно яких уточнені вимоги позивача визнають, проти задоволення таких не заперечує та просять суд розглянути справу у їхню відсутність. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення уточнених позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] помер дід позивача [PERSON] , згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого повторно 21.11.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Виноградівського РУЮ Закарпатській області, актовий запис №46. Дід заповіту не залишив. [INFO] померла баба позивача [PERSON] , згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого 11.03.2003 року виконкомом Олешницької сільради, актовий запис №9. Баба заповіту не залишила. Від їх шлюбу народився батько позивача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Витягом №00011384237 від 20.11.2012 року з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України. Батько позивача [PERSON] одружився з [PERSON] [INFO] , згідно свідоцтва про укладення шлюбу виданого виконкомом Олешницької сільради 02.09.1976 року, актовий запис №30. Від їх шлюбу народилася позивач, згідно свідоцтва про народження виданого 27.07.1983 року Виноградівським райвідділом ЗАГСу, актовий запис №284 та відповідач, згідно свідоцтва про народження, виданого 10.11.1977 року бюро ЗАГС при 86 військовій комендатурі м. Магдебург, актовий запис №1060. Шлюб позивача з [PERSON] та її розлучення з [PERSON] підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] , виданим 17.06.2006 р. міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції та свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] , виданим 27.05.2008 р. Личаківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. З 03.11.2016 року позивачка одружена з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Виноградівським районним відділом реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Закарпатській області, актовий запис №224. Батько сторін [PERSON] , розлучився з їх матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом [NUMBER] про розірвання шлюбу виданого 15.01.1987 року Виноградівським райвідділом ЗАГСу Закарпатської області, актовий запис №6. Батько сторін [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] виданого повторно 21.11.2012 року виконкомом Олешницької сільради Виноградівського району Закарпатської області, актовий запис № 34. Після смерті бабусі позивача відкрилася спадщина, до складу якої входить право на земельний пай та майновий пай КСП «Нове життя», що належали спадкодавцю на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай), серія ЗК №0088409, виданого Виноградівською райдержадміністрацією 01.07.1997 року на підставі рішення Виноградівської райдержадміністраціїї №310 від 26.06.1997 року та свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, серія ЗК III [NUMBER] , виданого Олешницькою сільською радою 18.08.2003 року. Спадкоємцями після смерті бабусі сторін є онуки померлої позивач та відповідач по справі. Відповідач не заперечує заперечує проти визнання права власності на спадкове майно за позивачем, що стверджується заявою відповідача та його представника поданими до суду 19.05.2020 року. Спадкодавець згідно довідки Олешницької сільської ради від 29.04.2020 року №02-10/302, була постійним мешканцем с. Олешник і до дня смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки Олешницької сільської ради від 29.04.2020 року №02-10/303, на момент смерті [PERSON] з нею проживали та були зареєстровані за адресою [ADDRESS] батько сторін та позивач. Таким чином суд констатує, що позивач після смерті своєї бабусі відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, як спадкоємець за законом спадщину прийняла. В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Отже, застосуванню підлягає\~ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Верховний Суд України в п. 23\~Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. \~ \~ \~ \~Позивачка звернулася до приватного нотаріуса для нотаріального оформлення спадщини, але отримала лист-відмову від 07.05.2020 року за № 4 в зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на померлу. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до п.37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою ( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 Постанови від 16.04.2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Відповідно до п. 3.5. листа ВССУ від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності па земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 про те, що відповідно до статті 125 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно ст.2 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382\~ч.2, ст.392 ЦК України). За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах у порядку спадкування набуто право на земельну частку (пай) та право власності на майновий пай, тому уточнені позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. 02 квітня 2020 року набрав чинності\~Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX\~. Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки, зокрема, щодо апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Outcome: approved