Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість, на загальну суму розмірі 52596,56 грн. та понесені судові витрати. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 02 листопада 2015 року [PERSON], громадянин України, паспорт серії КО №752208, виданий Котехевським РВ УМВС України в Полтавській області 24 червня 2008 року, що мешкає за адресою: Рівненська обл., м.Корець, вул.Наливайка, 10, під розписку позичив у [PERSON], громадянина України, гроші у розмірі 500 (п'ятсот) доларів США строком на 3 (три) місяці з моменту їх отримання та повернення у розмірі 800 (вісімсот) доларів США. А також у той же день, 02 листопада 2015 року, за проханням Відповідача, його покійна дружина, [PERSON], громадянка України, паспорт серії МЮ 407455, виданий Корецьким РВ УМВС України в Рівненській області від 01 вересня 2015 року, позичила для свого чоловіка у [PERSON] гроші у розмірі 500 (п'ятсот) доларів США строком на 3 (три) місяці з моменту їх отримання та повернення у розмірі 800 (вісімсот) доларів США. Взагальному сім'я [PERSON] отримала суму у розмірі 1000 (тисячу) доларів США та зоб'язувалася повернути позику у строк через 3 (три) місяці у розмірі 1600 (тисячу шістсот) доларів США. Крім того, Позивач вважає, що Відповідач за невиконання покладеного на неї грошового зобов'язання щодо повернення суми позики повинен сплатити відсотки за користування позикою та три проценти річних. До початку розгляду справи від позивача та його представника надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, хоча про розгляд справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать поштові повідомлення та оголошення подане до газети "Вісті Рівненщини". Відповідно до ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Оскільки від Відповідача до суду не надійшло жодних заперечень проти позову, тому суд, дослідивши докази належного повідомлення про дату та час розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та постановлення заочного рішення по справі. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Судом встановлено, що 02 листопада 2015 року Позивач надав в борг [PERSON] 500 доларів США Відповідач стверджував, що поверне борг протягом трьох місяців. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. У правовій позиції, яка викладена Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 18.09.2013 року по справі № 6-63цс13, застосування якої в силу ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим, зазначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Окрім того, у правовій позиції, яка викладена в Постанові Верховного Суду України у справі №6-1967цс15 від 11 листопада 2015 року, вказано, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру чи боргова розписка на підтвердження укладення такого договору є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. В порушення умов Договору позики у встановлений договором строк, Відповідач кошти Позивачу не повернув. Відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Відповідно до ст.1048, ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Відповідно до ст. 207 ч.1 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. У позовній вимозі Позивач, окрім 41 104,00 грн. заборгованості за договором позики, просить суд також стягнути з Відповідача пеню в розмірі 9160,00 грн. за прострочення повернення боргу та 3 % річних в сумі 726,00 грн. та інфляційні витрати в розмірі 1606 грн. 56 копійок. Оскільки вказані розрахунки проведені позивачем відповідно до вимог чинного законодавства, вони приймаються судом до уваги при ухваленні рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Також, за змістом ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1\~статті 84 ЦПК України\~передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. У відповідності до\~ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»,\~розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. На підставі договору про надання юридичних послуг від 01 вересня 2016 року ТзОВ "Юридична Консалтингова Компанія "Кронос" в особі директора [PERSON] зобов'язувалась надати правову допомогу [PERSON] Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік»\~установлено з 01 січня 2016 року мінімальну заробітну плату в розмірі 1378 грн. 00 коп. Зважаючи на вказане, з врахуванням вимог ч.1\~ст.88 ЦПК України, складності та об'єм виготовленої позовної заяви, клопотань, заяв, суд приходить до переконання, що вимога про стягнення витрат на правову допомогу, понесених позивачем підлягає частковому задоволенню. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1000 грн. витрат на правову допомогу. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved