Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на утримання дитини-інваліда. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, з 15 квітня 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 06 січня 2017 року. Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], яка є інвалідом з дитинства та має діагноз ДЦП синдром спастичного тетрапезу. [PERSON] пересувається тільки в інвалідному візку, потребує посиленого лікування та особливого харчування. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02.12.2016 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] було встановлено, що в судовому засіданні сторони підписали мирову угоду з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок, однак, на сьогоднішній день умови мирової угоди виконуються частково. Відповідач вихованням дітей не займається, матеріальну та майнову допомогу на утримання дітей не надає. З огляду на викладене, позивач просить її вимоги задовольнити та стягнути з [PERSON] додаткові витрати на дитину-інваліда у розмірі 4 700грн. щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви до суду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з'явився, про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення представника позивача, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.04.2011 року, який розірвано 06.01.2017 року рішенням Миргородського міського суду Полтавської області. Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. [PERSON] являється інвалідом з дитинства та має синдром спастичного тетпарезу, що підтверджується виписками з історії хвороби Міжнародної клініки відновного лікування, медичним висновком Державного закладу «Український медичний центр реабілітації дітей з органічним ураженням нервової системи МОЗ України». За станом здоров'я дитина потребує постійного лікування, на що матір'ю дитини витрачаються значні кошти. Згідно медичного заключення ЛКК № 10 КНП «ЦПМСД № 3» Деснянського району м. Києва від 22.12.2016 року [PERSON] встановлено діагноз: ДЦП, подвійна геміплегія, когнітивні розлади, симптоматична епілепсія, вторинно-генералізовані припадки. За станом здоров'я дитина потребує постійного лікування, на що матір'ю дитини витрачаються значні кошти. Відповідно до ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 02.12.2016 року між сторонами було укладено мирову угоду, згідно якої [PERSON] зобов'язується сплачувати щомісячно позивачці по справі [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі 2 000грн. щомісячно до повноліття дітей. Відповідно до розрахунку постійних додаткових витрат на дитину інваліда, наданого позивачкою вбачається, що розмір додаткових витрат на дитину на 1 місяць складає 9586,50грн. До них позивачкою включено : витрати на підгузки у розмірі 900грн., витрати на лікування та харчування у розмірі 6000грн., витрати на стаціонарне лікування для дитини-інваліда у ТзОВ Реабілітаційному центрі «Еліта», що становлять 10746грн. (раз на три-чотири місяці, тобто в місяць сума складає 2686,50грн. До розрахунку надано чеки про вартість ліків та рахунок з реабілітаційного центру на лікувальну путівку, оплачених позивачкою. Як встановлено судом, діти проживають разом з матір'ю. Позивачка на сьогоднішній день є офіційно безробітною особою, тому не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню потреб дитини, а саме: матеріальних витрат на лікування, оздоровлення, та витрат на забезпечення життєдіяльності. Відповідно до ст. 88 СК України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так, згідно з ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім'ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Суд вирішуючи питання щодо стягнення аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатні чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов"язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Пунктом 2 ст. 27 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Оскільки судом встановлено, що дитина сторін у справі є дитиною - інвалідом з дитинства, страждає також на побічні захворювання не пов'язані з інвалідністю, потребує постійної стороннього догляду, який здійснює позивач, суд прийшов до висновку про доцільністьзадовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 704,80грн. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved