Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], мотивуючи позовні вимоги тим, що 19.11.1982 року зареєструвала із ним шлюб від якого у них [INFO] народився син [PERSON], який є повнолітнім та [INFO] народився син [PERSON], який помер [INFO]. Одруження із відповідачем виявилось невдалим. Відповідач зловживав спиртними напоями, участі у вихованні дітей не брав. Сторони спільно не проживають 15 років, спільного майна не мають, діти повнолітні. За вказаних обставин позивачка вважає, що їхня сім"я розпалась остаточно, подальше спільне проживання та збереження шлюбу не має сенсу. Відповідач відмовляється звернутися в органи РАЦС для оформлення розлучення, тому позивачка в судовому порядку просить шлюб розірвати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з"ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], яке видано Роздольською селищною радою Миколївського району Львівської області 23 травня 1984 року, вбачається, що цього числа реєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON] та після реєстрації Згідно із ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися, сторони 15 років спільно не проживають, тобто сімейні відносини між ними відсутні. Позивач не має бажання зберегти сім"ю та не бачить перспектив подальшого існування шлюбу. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об"єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов"язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємопо-ваги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має важливе значення, та є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із ч.8 ст.235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Оскільки позивач після одруження змінила прізвище та при розгляді справи висловила позицію про збереження набутого в шлюбі прізвища після розірвання шлюбу, тому суд вважає, що їй слід надалі іменуватися прізвищем [PERSON]. Стягненню в користь позивача підлягають судові витрати, понесені нею при подачі позову до суду, а саме, судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved