Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №Ф080550П від 23.04.2008 року, укладеним між Акціонерно-комерційним банком Соціального розвитку «Укрсоцбанк», який перейменований в ПАТ „Укрсоцбанк", та [PERSON], та Договором поруки № 02-23-Ф080550П-801 від 23.04.2008 року, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк та [PERSON], в сумі 13 762,25 дол. США, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 10 508,00 дол. США грн. та заборгованості за відсотками в сумі 3 254,25дол. США, що утворилася станом на 18.05.2017 року, посилаючись на порушення боржником зобовязань за кредитним договором. Представник позивача в судове засідання не зявився, в адресованій суду заяві просив розгляд справи проводити за його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі у судове засідання не зявились з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомляли, заяв про розгляд справи за своєї відсутності не подавали. На підставі ст. 224 ЦК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи, окрім того, суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в звязку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з договором про надання відновлювальної кредитної лінії № Ф080550П від 23.04.2008 року позивач надав відповідачу [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 19200 дол. США. В забезпечення виконання зобовязань позичальника, що випливають із Основного договору, 23.04.2008 року позивач та фізична особа [PERSON] уклали Договір поруки № 02-23-Ф080550П-801, відповідно до якого відповідач [PERSON] як поручитель поручається за виконання Позичальником обовязків, що виникли на підставі Основного договору або можуть виникнути на підставі цього у майбутньому. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а ст.192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в України у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (ст. 19, 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензію на здійснення валютних операції або письмовий дозвіл на здійснення операції із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу ІІ Закону України від 15 лютого 2011 року № 30т. 524-VІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (п.2 ст. 5 Декрету про валютне регулювання), про що зазначено в п. 10 роз'яснень постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ. Крім того, пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Як вбачається з матеріалів справи свої зобов'язання за кредитним договором ПАТ «Укрсоцбанк» виконав правомірно та в повному обсязі. Всупереч умов кредитного договору відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобовязання щодо повернення суми кредиту, сплати процентів і комісії, внаслідок чого у неї виникла заборгованість перед новим кредитором. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. З наданих матеріалів, насамперед розрахунку заборгованості ПАТ «Укрсоцбанк», вбачається те, що станом на 18.05.2017 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 13762,25 дол. США та складається з заборгованості за кредитом в сумі 10508,00 дол. США, заборгованості за відсотками в сумі 3254,25 дол. США. Враховуючи зазначене та принцип диспозитивності цивільного судочинства, закріплений ст. 11 ЦПК України, приймаючи до уваги те, що на день розгляду справи з боку відповідача відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не надано доказів про виконання своїх обов'язків щодо сплати заборгованості за договором кредиту, суд приходить до висновку про те, що позов щодо стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованим, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача також судові витрати.

Outcome: approved