Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення боргу, посилаючись на те що 5.2.2016р. відповідач взяв в борг 3210691,45грн., що становить 124000 дол.США та зобов"язувалася повернути до 6.02.2017р. Однак до цього часу кошти не повернув, тому він просить стягнути борг 3334087,20 грн , 3% річних- 11509,26 грн., інфляційні витрати в розмірі 33 340,87грн.. Позивач просив розглядати справу в його відсутність. Відповідач в судове засідання не з»явився , про день та час розгляду справи повідомлявся за останнім відомим місцем проживання. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до слідуючого. Встановлено , що 5.02.2017р. між сторонами укладено договір позики строком до 6.02.2017р. Відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов. Передбачене у цій нормі право сторін на встановлення умов оплати за користування позикою з урахуванням норм ст.6, ч. 1 ст.627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати (наприклад, у твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу), оскільки закон - ст. ст. 536, 1048 ЦК України визначає, що плата за користування чужими грішми встановлюється і нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу. За змістом ст. ст. 526, 527 ЦК України належним виконанням зобов'язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов'язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності. Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України, що випливає з правової позиції Верховного суду України від 2 липня 2014р. у справі № 6-79 цс 14 , від 21 грудня 2016 року у справі за № 6-1672цс16 Судом встановлено , що відповідачем до цього часу кошти позивачу не повернуті в розмірі 124 000 доларів США, що підтверджується витягом з ЄРДР № 12017100000000179, протоколом допиту потерпілого (а.с.45-49) При таких обставинах суд вважає, що з відповідача слід стягнути основну суму боргу у розмірі еквівалентну 124000 доларів США, що становить 3210 691,45 грн. за курсом НБУ . Відповідно до ст.625,1050 ЦК України з відповідча підлягає стягненню 3% річних в розмірі 11509,26 грн . Вимоги про стягнення інфляційних витрат задоволенню не підлягають , оскільки встановлено, що кошти в борг отримані в доларах США на які не нараховуються інфляційні витрати. При таких обставинах позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 10 014,32 грн.

Outcome: partial