Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому вказав, що є власником квартири [ADDRESS]»янська Донецької області. 15 жовтня 2014 року його квартира була залита каналізаційною водою з вини обслуговуючого підприємства. За кошторисом вартість ремонтно-відновлювальних робіт складає 18337 грн. Просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 18337 грн., моральну шкоду в сумі 3000 грн., витрати по оплаті експерта в сумі 700 грн. та судовий збір. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 30 вересня 2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволені частково: стягнуто з ТОВ «Арагорн» на його користь матеріальну шкоду у розмірі 18337 грн., моральну шкоду у розмірі 1000 грн., судові витрати по оплаті експертних робіт 700 грн., судові витрати по оплаті судового збору 243,60 грн., а всього 20280,60 грн., в решті позову відмовлено. В апеляційній скарзі ТОВ «Арагорн» просили рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки рішення незаконне та необґрунтоване - суд безпідставно прийняв до уваги акт від 22 жовтня 2014 року, оскільки він не підтверджує розмір завданої матеріальної шкоди та не встановлює вину відповідача; необґрунтовано не прийняв до уваги пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] та не дав належної оцінки поясненням свідка [PERSON]; суд не встановив внаслідок чого відбулося протікання та залиття квартири, розмір матеріальної шкоди достовірно не встановлений. В судовому засіданні представники відповідача [PERSON] та [PERSON] підтримала доводи апеляційної скарги. Представник позивача [PERSON] заперечувала проти апеляційної скарги, просила залишити без змін рішення суду. Позивач [PERSON] до суду не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином - телефонограмою, яка передана 19 листопада 2015 року та зареєстрована в журналі телефонограм №1 за №.1372. Заслухавши доповідача, пояснення присутніх осіб, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Судом першої інстанції встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] відповідач є балансоутримувачем будинку, 24 липня 2014 року від [PERSON] надійшло звернення щодо заміни каналізаційного стояка в приміщенні комори, роботи за звернення не виконані, 15 жовтня 2015 року сталося затоплення квартири позивача, про що 22 жовтня 2015 року складено акт, згідно висновку звіту про незалежну оцінку розміру збитків від 26 серпня 2015 року вартість збитків складає 18337 грн. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що достовірно встановлений причинно-наслідковий зв'язок між бездіяльністю відповідача (невиконання ремонту каналізаційного стояка) і залиттям квартири позивача (завданням шкоди). Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, ч.2 особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином для покладення відповідальності на заподіювача майнової шкоди необхідна сукупність таких обов'язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина в заподіянні шкоди, тобто деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. При цьому у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція завдавача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV (далі - Закон) визначені терміни, які використовуються у ньому, зокрема, визначено, що власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку; внутрішньобудинкові системи - мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які знаходяться в межах будинку комунальних послуг, які знаходяться в межах будинку, споруди; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; точка розподілу - місце передачі послуги від однієї особи до іншої, облаштоване засобами обліку та регулювання. Згідно з вимогами статті 13 Закону обслуговування внутрішньобудинкових мереж є складовою послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. На підставі Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, які були чинними на час виникнення правовідносин, виконавець послуг зобов'язаний проводити два рази на рік перевірку стану внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку із складенням відповідного акта; утримувати внутрішньобудинкові мережі в належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт; усувати аварії ситуацій, також виконувати заявки споживачів у строк, установлений законодавством та договором. Разом із тим чинним законодавством проведено розподіл між поняттями «внутрішньобудинкові» та «внутрішньоквартирні» комунальні мережі. Відповідно до п. 13 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869, внутрішньобудинковою системою водовідведення є система від місця скидання стоків у перший колодязь на випуску з будинку (колодязь не належить до внутрішньобудинкової системи) до трійника включно на відгалуженні від стояка, що знаходиться у квартирі споживача (житлового приміщення у гуртожитку), нежитлового приміщення у житловому будинку (гуртожитку). Таким чином, в обов»язки відповідача входило обслуговування стояка водовідведення, що ним не заперечується. З матеріалів справи вбачається, що 24 липня 2014 року з боку мешканців квартири позивача до відповідача надходила заява про заміну каналізаційного стояка (арк..спр.7), з приводу якої жодних заходів не вчинено. Отже висновки суду щодо наявності причинно-наслідкового зв»язку між бездіяльністю відповідача та залиттям квартири позивача відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги в цій частині безпідставні. Також є необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо недостовірно встановленого розміру матеріальної шкоди. В матеріалах справи міститься звіт про незалежну оцінку розміру збитків (арк..спр.21-58), за яким ринкова вартість збитків, заподіяних внаслідок залиття каналізаційною водою через засорення каналізаційного кухонного стояка в квартирі [ADDRESS] станом на 26 серпня 2015 року складає 18337 грн.; за звітом були оцінені виявлені експертом пошкодження підлоги в коридорі, коморі, кухні та двох житлових кімнатах. Акт обстеження від 22 жовтня 2014 року, складений відповідачем (арк..спр.37), містить перелік пошкоджень, наявних в квартирі, які відповідають пошкодженням, зафіксованим та оціненим експертом. На підставі вимог ст. ст. 57, 212 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі Виходячи з положень ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач не надав жодних доказів щодо розміру спричиненої шкоди, тобто висновки суду про те, що її розмір складає 18337 грн. є законними та обґрунтованими. В іншій частиині доводи апеляційної скарги стосуються оцінки доказів. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 215 ЦПК України. Згідно ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку. За таких обставин доводи відповідача про неправильну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для відмови в задоволенні позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, відповідачем не надано. В той же час з висновками суду про стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди в сумі 1000 грн. погодитись на можна, з огляду на наступне. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" спори про відшкодування завданої фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобовязань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. За ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Між сторонами договір про надання послуг по утриманню будинку та прибудинкової території не укладався. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» не передбачено відшкодування моральної шкоди, а тому висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованим. Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з"ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Отже, судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення в частині відшкодування моральної шкоди та зміни рішення в частині визначення розміру загальної суми.

Outcome: partial