Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просить стягнути з відповідача заборговану суму позики у розмірі 1500 долар США, що в гривневому еквіваленті становить 38850 грн. 00 коп., посилаючись на мотиви, викладені в позовній заяві. Позивач в судове засідання не з"явився, однак в матеріалах справи є заява про слухання справи у його відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, не повідомивши суд про причини неявки. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язанні повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суд про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Приймаючи до уваги вимоги ч.4 ст.169 ЦПК України, суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином і не з'явився у судове засідання без поважних причин, а тому, суд може вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Зі згоди позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи Суд, дослідивши та оцінивши докази, встановив наступне : 17 березня 2014 року відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] позику, грошові кошти в сумі 1500 доларів США, які зобов'язався повернути до 17 квітня 2014 року, що підтверджується розпискою від 17 березня 2014 року. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики підтверджено розпискою від 17 березня 2014 року, яку надав відповідач [PERSON] позивачеві [PERSON], згідно якої відповідач зобов'язався повернути позику до 17 квітня 2014 року. Так як, відповідно до ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач у добровільному порядку заявлену позивачем суму заборгованості не сплатив. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст.524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Проте, незалежно від фіксації еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, згідно з ч.ч.1, 2 ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Згідно викладеної на офіційному сайті Національного Банку України інформації, станом на 05 вересня 2017 року офіційний курс долара США становить: 100 доларів США дорівнюють 2590,62 гривень. Таким чином, 1 долар США дорівнює 25, 90 гривень. Враховуючи вище наведене відповідач [PERSON] має заборгованість перед позивачем [PERSON] згідно договору позики та боргової розписки від 17 березня 2017 року у розмірі 1500 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 38850 грн. 00 коп Таким чином, суд дійшов до переконання, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з [PERSON] в користь [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 1500 долар США, що в гривневому еквіваленті становить 38850 грн. 00 коп. Стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] 640 грн. 00 коп. судовий збір сплачений ним при зверненні з позовом до суду, пропорційно до задоволених позовних вимог. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Outcome: partial