Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] вищий навчальний заклад Тернопільський державний медичний університет імені [PERSON] Міністерства охорони здоровя України ( далі ДВНЗ ТДМУ ім.І.Я. [PERSON] МОЗ України) звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів за навчання в розмірі 92120.22 гривень. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у зв»язку із зарахуванням [PERSON] на навчання за державним замовленням до ДВНЗ ТДМУ ім.І.Я. [PERSON] МОЗ України, між ДВНЗ ТДМУ ім.І.Я. [PERSON] МОЗ України та відповідачем укладено типову угоду про підготовку фахівців з вищою освітою №53 від 01.09.2005 р., відповідно до умов якої відповідач зобов»язався відшкодувати навчальному закладу відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання у встановленому порядку, у разі відмови працювати за призначенням. У червні 2011 р. відповідач закінчила вказаний вищий навчальний заклад зі спеціальності «лікувальна справа», а у 2013 році інтернатуру та отримала направлення на роботу у Зборівську ЦРЛ Тернопільського ОУОЗ на посаду лікаря психіатра. Складовою частиною вказаного направлення на роботу є «повідомлення до направлення на роботу», яке після прибуття відповідача до місця направлення підлягало поверненню до навчального закладу, проте зазначеного повідомлення позивач не отримав, що свідчить про невиконання відповідачем своїх обов»язків перед державою. Зважаючи на те, що навчання одного студента медичного факультету ДВНЗ ТДМУ ім.І.Я. [PERSON] МОЗ України складає 63460.27 грн., а також враховуючи те, що відповідачу за період навчання було виплачено 28659.95 грн. стипендії, позивач просить стягнути з останньої 92120.22 гривень заборгованості за навчання . Представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позовній заяві та просить позов задовольнити. Представник відповідача позову не визнав, подав заперечення на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив, що механізм визначення та відшкодування випускниками вищих навчальних закладів вартості навчання у разі порушення ними угоди про працевлаштування відсутній, тому розрахунок вартості навчання, наданий позивачем, не може застосовуватися до спірних правовідносин. Крім того, відсутні докази щодо надання повноважень позивачу права пред»явлення вимоги про відшкодування витрат, здійснених за рахунок державного бюджету та не зазначено жодного нормативного акту, який уповноважував би його захищати інтереси держави у спірних правовідносинах. Не надано доказів, які б вказували на те, що саме позивачем здійсненні витрати на навчання відповідача. Угода, укладена між позивачем та відповідачем, передбачає лише обов»язок останнього відшкодувати вартість навчання у разі відмови їхати за призначенням, та не передбачає обов»язок відповідача щодо відшкодування вартості навчання за невиконання обов»язку передбаченого угодою в частині відпрацювання не менше трьох років, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача вартості навчання за порушення обов»язку щодо відпрацювання протягом строку не менше трьох років. Крім того, Закони України «Про освіту» та «Про вищу освіту» не наділяють вищі навчальні заклади правом та не встановлюють обов»язків щодо звернення із позовами про відшкодування до Державного бюджету витрат на навчання, які понесла держава, а тому сам факт подання позову є перевищенням повноважень. Дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи. 01.09.2005 р. між ДВНЗ ТДМУ ім. І.Я. Горбачевського МОЗ України в особі керівника - ректора проф. [PERSON] та [PERSON] (Хома) укладено Типову угоду №53 про підготовку фахівців з вищою освітою, відповідно до умов якої, студент медичного факультету за спеціальністю «лікувальна справа» [PERSON] (Хома) зобов»язується прибути після закінчення вищого навчального закладу освіти на місце направлення та відпрацювати не менше трьох років; у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання в установленому порядку. Із навчальної картки студента медичного факультету за спеціальністю «лікувальна справа» [PERSON] (Хома) (особиста справа №05053) вбачається, що остання зарахована до ДВНЗ ТДМУ ім. І.Я. Горбачевського МОЗ України за держзамовленням згідно наказу №117-Д від 27.07.2005 р. Відповідно до п.21 Наказу Міністерства охорони здоров»я №367 від 25.12.1997 р. «Про затвердження Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням», випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов'язку прибути на роботу за призначенням. У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у п.9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Відповідно до Протоколу засідання комісії з персонального розподілу спеціалістів, які закінчують навчання у ДВНЗ ТДМУ ім. І.Я. Горбачевського МОЗ України в 2011 р. від 07.12.2011 р. [PERSON] ([PERSON]) направлена на роботу у Тернопільське ОУОЗ Зборівська ЦРЛ на посаду лікаря психіатра. Про зазначене направлення повідомлено [PERSON] ([PERSON]) про що свідчить його підпис у списку працевлаштованих випускників . Отже, у червні 2011 року відповідач [PERSON] закінчила Тернопільський державний медичний університет ім. І.Я. Горбачевського за спеціальністю «Лікувальна справа» і згідно направлення на роботу №02010830/023 була направлена в розпорядження Зборівської ЦРЛ для роботи на посаді лікаря-психіатра. На підставі наказу Головного управління охорони здоров'я Тернопільської обласної державної адміністрації №76 від 04.07.2011р. випускницю Тернопільського державного медичного університету ім. І.Я. Горбачевського [PERSON] було зараховано в інтернатуру по спеціальності психіатрія на базі Тернопільської обласної комунальної психоневрологічної лікарні. В даному наказі було також зазначено, що після закінчення інтернатури [PERSON] звільняється з посади лікаря-інтерна з подальшим працевлаштуванням на роботу в Зборівську ЦРЛ Тернопільської області на посаду лікаря-психіатра. 15 лютого 2013 року [PERSON] на підставі поданої заяви прийнято на посаду лікаря-психіатра в Зборівську ЦРЛ. Згідно виписки з наказу №10 виданого 02.02.2015 року Центральною районною лікарнею м. Зборова лікарю-психіатру [PERSON] надано частину щорічної відпустки в період з 02.02.2015 року по 07.03.2015 року. 10.03.2015 року завідуючою поліклініки Зборівської ЦРЛ в письмовій формі доведено до відома головного лікаря що лікар-психіатр [PERSON] 10.03.2015 року до 12.00 год. не приступила до виконання службових обов'язків Дані обставини встановленні рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 27.05.2015 року по справі №607/8022/15-ц, яким позов [PERSON] задоволено; зобов'язано Зборівську центральну районну лікарню змінити формулювання причини звільнення [PERSON] з посади лікаря психіатра, зазначеної у наказі головного лікаря № 25 від 08.04.2015 року з « у зв'язку з прогулом без поважних причин - п. 4 ст. 40 КЗпП України» на « у зв'язку із власним бажанням на підставі п. 1 ст. 38 КЗпП України». Зобов'язано Зборівську центральну районну лікарню внести зміни у трудову книжку [PERSON], а саме змінити формулювання причини звільнення [PERSON] з посади лікаря психіатра, зазначеної у наказі головного лікаря № 25 від 08.04.2015 року з « у зв'язку з прогулом без поважних причин - п. 4 ст. 40 КЗпП України» на « у зв'язку із власним бажанням на підставі п. 1 ст. 38 КЗпП України». Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановленні судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини. Отже, обставини які встановленні під час розгляду справ №607/8022/15-ц мають безпосереднє відношення до відповідача [PERSON], тому відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, вони не підлягають повторному доказуванню під час розгляду даної справи. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні від 25.07.2002 року у справі «Совтрансавто Холдинг» проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь якому рішенні суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Із довідки ДВНЗ ТДМУ ім. І.Я. Горбачевського МОЗ України №07/1704 від 22.04.2013р., вбачається, що будучи студентом ДВНЗ ТДМУ ім. І.Я. Горбачевського МОЗ України, [PERSON] з вересня 2005 р. по червень 2011 р. отримала 28659.95 грн. в якості стипендійних виплат. Відповідно до розрахунку ДВНЗ ТДМУ ім. І.Я. Горбачевського МОЗ України, фактичні затрати на навчання одного студента медичного факультету за державним замовленням випуску 2011 р. без врахування стипендійних виплат складає 63460.27 грн. Зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ( ст.526 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка \~споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві \~зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно \~ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором \~передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи викладенні обставини, з огляду на той факт, що відповідач будучи призначеним після закінчення вищого навчального закладу, на посаду лікаря психіатра в Зборівську ЦРЛ Тернопільської області, не дотримавшись взятих на себе зобов»язань згідно Угоди №53 від 01.09.2005 року про підготовку фахівців з вищою освітою звільнилася 08.04.2015 р. з посади лікаря психіатра Зборівської ЦРЛ Тернопільської області за власним бажанням не відпрацювавши за місцем розподілу, як вимагалося, не менше як три роки, з огляду на наявність фактичних витрат на підготовку відповідача як фахівця, тому суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити в повному обсязі та стягнути з [PERSON] в користь позивача вартість фактичних витрат на навчання та виплачених стипендійних виплат в сумі 92120,22 гривень. Крім того, зважаючи на вимоги ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає, що з відповідача в користь позивача слід стягнути 921,21 гривень судового збору сплаченого останнім .

Outcome: approved