Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 9331014,33 гривні та судових витрат у справі. В ході розгляду справи позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 10149801,24 гривні та судові витрати у справі. Позов обґрунтований тим, що 28.12.2007 р. між ТОВ КБ «Дельта» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та [PERSON] було укладено Кредитний договір № К -1457612, відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит з цільовим характером використання в сумі 100000 доларів США з кінцевим терміном повернення заборгованості до 28.12.2031 року. Плата за користування кредитом у вигляді процентів за даним договором становить 9,9% річних. Відповідач за умовами Договору зобов»язався погашати кредит на сплачувати нараховані проценти за користування кредитом щомісячно, починаючи з місяця наступного за місяцем надання кредиту, не пізніше 28 числа кожного місця рівними частинами, кожна з яких включає в себе заборгованість за кредитом та процентами, розрахованими за весь строк користування кредитом, на умовах, визначених відповідно до Графіку платежів. Позивач посилається на те, що відповідач не виконав належним чином свої зобов»язання за Кредитним договором, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, яка станом на 05.03.2014 р. становить 10149801,24 гривня. В ході судового розгляду представник позивача підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просив суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, зазначаючи, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов»язань за Кредитним договором у нього виникла заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що позивач пропустив строк звернення до суду із зазначеними вимогами, оскільки заборгованість за кредитним договором виникла з лютого 2009 року і він звертався письмово до Банку про розірвання Кредитного договору і погашення заборгованості за рахунок реалізації предмета іпотеки, однак йому було відмовлено. Відповідач, посилаючись на норми ст.257, 267 ЦПК України, просив суд застосувати наслідки пропуску строку позовної давності та відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.12.2007 р. між ТОВ КБ «Дельта» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № К -1457612, відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит з цільовим характером використання в сумі 100000 доларів США з кінцевим терміном повернення заборгованості до 28.12.2031 року. Плата за користування кредитом у вигляді процентів за даним договором становить 9,9 % річних. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за Кредитним договором банк зобов»язується надати грошові кошти позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов»язання за Кредитним договором від 28.12.2007 р., надавши відповідачу кредит в сумі 100 000 гривень і зазначені обставини не оспорювались сторонами. Відповідно до п.1.3 Кредитного договору погашення Кредиту та сплата нарахованих процентів за користування Кредитом повинна була здійснюєтись Позичальником щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту, не пізніше 28 числа кожного місяця, рівними частинами (Ануїтетний платіж), кожна з яких включає в себе заборгованість за Кредитом та процентами, розрахованими за весь строк користування Кредитом та з кінцевим терміном погашення заборгованості за Кредитом по 28.12.2031 року включно, на умовах, визначених Договором, згідно з Графіком сплати відсотків та повернення кредиту, який є невід»ємним Додатком до Кредитного договору. Згідно з ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 4.2 Кредитного договору у разі прострочення Позичальником строків сплати Ануїтетних платежів, визначених цим Договором, а також прострочення строків повернення Кредиту, визначених п.п.1.1., 1.3, 5.4 цього Договору, Позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі 5% в національній валюті України, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період невиконання зобов»язань за цим Договором. Згідно з положеннями ст.1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається, що Позичальник належним чином виконував умови Кредитного договору від 28.12.2007 р., однак, починаючи з лютого 2009 року в зв»язку з погіршенням матеріального становища перестав вносити платежі в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором, Також відповідач 10.02.2009 р. звернувся до ТОВ «КБ «Дельта» з заявою про розірвання Кредитного договору. Відповідно до листа Банку за № 201-1741ф від 12.02.2009 р. [PERSON] було відмовлено у задоволенні заяви щодо розірвання договору. 09.04.2013 р. позивач звернувся до відповідача з досудовою вимогою про погашення суми несплаченого кредиту, процентів за його користування, комісії за обслуговування кредитної заборгованості та штрафних санкцій. На момент звернення до суду заборгованість за Кредитним договором від 28.12.2007 р. з боку відповідача погашена не була. Відповідно до розрахунку, наданого Банком, заборгованість Позичальника за Кредитним договором від 28.12.2007 р. № К -1457612 станом на 05.03.2014 р. становить 10149801,24 гривні, з них: - заборгованість по тілу кредиту - 98042,84 доларів США (за курсом НБУ становить 953378,38 гривень); - заборгованість за відсотками - 48547,68 доларів США (за курсом НБУ становить 472082,50 гривень); - пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 113421,88 доларів США (за курсом НБУ становить 1102925,71 гривня); - пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 783765,55 доларів США (за курсом НБУ 7621414,65 гривень). В силу положень ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Будь-яких клопотань щодо зменшення розміру пені та існування обставин, які є підставою для її зменшення, сторони у справі не заявляли. В ході розгляду справи відповідачем була подана заява про застосування судом строків позовної давності до вимог про стягнення суми заборгованості за Кредитним договором. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові згідно з положеннями ч.4 ст.267 ЦК України. На підставі ст.264 ЦК України Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого обов»язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Відповідно до правових позицій, викладених в постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 р.у справі № 6-116 цс 13 в порядку перегляду судових рішень у цивільних справах в зв»язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, Верховний Суд України зазначив, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Позивач пред»являє вимоги до відповідачів про стягнення заборгованості за Кредитним договором, яка виникла, починаючи з лютого 2009 року. Судом зазначалось, що відповідно до умов Кредитного договору порядок погашення заборгованості за Кредитними ресурсами і нарахованих відсотків був викладених у Графіку погашення, що є Додатком до Кредитного договору. Тобто, Позичальник зобов»язаний здійснювати повернення кредиту частинами в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов»язання, які деталізують обов»язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють відповідальність за невиконання цього обов»язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а тому початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. З наданого суду розрахунку заборгованості вбачається, що Позичальник, в порушення умов Кредитного договору не вносить кошти на погашення кредиту, починаючи з лютого 2009 року і до моменту звернення позивача до суду. Позивач звернувся до суду з позовом 04.12.2013 р. Тому, із застосуванням положень ч.4 ст.267 ЦК України, суд вважає, що підлягає стягненню з Позичальника сума боргу по кредиту в межах строку позовної давності, починаючи з грудня 2010 року. Зазначена заборгованість по кредиту за період з грудня 2010 року по 05.30.2014 р. становить 9984376,23 гривні, з них : - тіло кредиту - 98042,84 доларів США (за курсом НБУ становить 953378,38 гривень); - заборгованість за відсотками - 31535,83 доларів США (за курсом НБУ становить 306657,56 гривень); - пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 113421,88 доларів США (за курсом НБУ становить 1102925,71 гривня); - пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 783765,55 доларів США (за курсом НБУ 7621414,65 гривень). Оскільки на день розгляду справи з боку відповідача суду не надано доказів про виконання свого обов»язку щодо погашення суми боргу за Кредитним договором, суд вважає, що вимоги позивача є обгрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню в межах строку позовної давності. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст..88 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі пропорційно до задоволених позовних вимог (98,4%).

Outcome: partial