Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Науково-виробнича фірма «Вест» про визнання майнового (речового) права на отримання в натурі об'єкта будівництва та просить визнати за [PERSON] майнові права на частку в об'єкті незавершеного будівництва у розмірі проінвестованої чотирикімнатної квартири [ADDRESS]. Визнати за [PERSON] майнове (речове) право на отримання в натурі об'єкта інвестування чотирикімнатної квартири [ADDRESS]. Стягнути з TOB „Науково-виробнича фірма "Вест" (ідентифікаційний код юридичної особи 21634238) на користь [PERSON] сплаченим ним судовий збір в сумі 3463 (три тисячі чотириста шістдесят три) грн. 91 коп. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що між [PERSON] та TOB «Науково-виробнича фірма «Вест» 10.12.2003 року був укладений договір інвестування будівництва № 415-Г, відповідно до якого Товариство після закінчення будівництва у четвертому кварталі 2004 року та здачі будинку Державній комісії по прийому будинків у експлуатацію зобов'язалось передати [PERSON] чотирикімнатну квартиру [ADDRESS] на 6 поверху за умови сплати ним повної вартості квартири. Після укладення договору, [PERSON] у відповідності до пункту 2.1. сплатив вартість квартири в розмірі 346 390 грн і став інвестором з визначеними правами і обов'язками, передбаченими договором про що свідчить квитанція до прибуткового касового ордеру від 12.12.2003 № 331. За умовами договору позивач повинен був забезпечити фінансування будівництва об'єкту інвестування та прийняти його у власність після закінчення будівництва, а Відповідач своїми силами і засобами, за рахунок коштів інвестора повинен був здійснити будівництво об'єкту інвестування, а саме чотирикімнатної квартири [ADDRESS] на 6 поверху та передати його позивачу по акту разом з необхідними документами для оформлення права власності. Після внесення інвестиційних коштів на будову, позивач повністю виконав умови інвестиційного договору, що підтверджується довідкою від 12.12.2003 № 415 виданою Товариством про 100% сплату інвестиційного внеску, у зв'язку з чим набув право вимагати від другої сторони виконання взятих на себе зобов'язань. Не дивлячись на те, що пройшов термін передачі інвестору об'єкта інвестування - четвертий квартал 2004 року здачі в експлуатацію житлового будинку, відповідач у порушення вимог договору цього не зробив, будівництво призупинено, будинок з вини відповідача до здачі не готується, документи про право власності позивача на квартиру не оформлені та не передані йому, право власності на вказану квартиру за позивачем не зареєстровано. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи; Як вбачається із матеріалів справи, між [PERSON] та TOB «Науково-виробнича фірма «Вест» 10.12.2003 року був укладений договір інвестування будівництва № 415-Г, відповідно до якого Товариство після закінчення будівництва у четвертому кварталі 2004 року та здачі будинку Державній комісії по прийому будинків у експлуатацію зобов'язалось передати [PERSON] чотирикімнатну квартиру [ADDRESS] на 6 поверху за умови сплати ним повної вартості квартири (а.с. 6-7). Після укладення договору, [PERSON] у відповідності до пункту 2.1. сплатив вартість квартири в розмірі 346 390 грн. і став інвестором з визначеними правами і обов'язками, передбаченими договором про що свідчить квитанція до прибуткового касового ордеру від 12.12.2003 № 331 (а.с. 8). За умовами договору позивач повинен був забезпечити фінансування будівництва об'єкту інвестування та прийняти його у власність після закінчення будівництва, а Відповідач своїми силами і засобами, за рахунок коштів інвестора повинен був здійснити будівництво об'єкту інвестування, а саме чотирикімнатної квартири [ADDRESS] на 6 поверху та передати його позивачу по акту разом з необхідними документами для оформлення права власності. Після внесення інвестиційних коштів на будову, позивач повністю виконав умови інвестиційного договору, що підтверджується довідкою від 12.12.2003 № 415 виданою Товариством про 100% сплату інвестиційного внеску, у зв'язку з чим набув право вимагати від другої сторони виконання взятих на себе зобов'язань (а.с. 9). Не дивлячись на те, що пройшов термін передачі інвестору об'єкта інвестування - четвертий квартал 2004 року здачі в експлуатацію житлового будинку, відповідач у порушення вимог договору цього не зробив, будівництво призупинено, будинок з вини відповідача до здачі не готується, документи про право власності позивача на квартиру не оформлені та не передані йому, право власності на вказану квартиру за позивачем не зареєстровано. Як передбачено умовами інвестиційного договору (про інвестування будівництва): п. 1.3. - фірма після закінчення будівництва у четвертому кварталі 2004 р. та здачі будинку Державній комісії по прийомці будинків у експлуатацію передає інвестору вказану в п.п. 1.2.1 квартиру за умови сплати інвестором повної вартості квартири, що є предметом договору протягом терміну, встановленого п.2.2. договору; 2.6.- фірма передає інвестору квартиру актом та надає необхідні документи для оформлення права власності інвестора на квартиру. Оскільки позивач умови договору інвестування будівництва виконав у повному обсязі, сплативши вартість квартири, а відповідач умови вказаного договору не виконав, об'єкт інвестування у вигляді чотирикімнатної квартири фактично не побудував, не здав його державній комісії, не передав його по акту позивачу, і як наслідок, на позивача квартира не оформлена в установленому законом порядку на праві власності, не видані йому правовстановлюючі документи на квартиру і саме в цьому полягає вина відповідача, тому за [PERSON] повинні бути визнані майнові права на частку в об'єкті незавершеного будівництва у розмірі проінвестованої квартири. В свою чергу майнові (речові права) [PERSON] на частку в об'єкті незавершеного будівництва-проінвестованої квартири підлягають захисту в судовому порядку, бо фірма, яка отримала грошові кошти від інвестора, може розпорядитись майновими правами на недобудовану квартири на власний розсуд, відчужити їх іншим особам, внаслідок чого позивач по справі буде ошуканий і може залишитись як без квартири, так і без внесених грошей. Відповідно до ст. З Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну щвочну діяльність в Україні» майновими правами, які можуть передаватись, визнаються будь-які права пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Як вбачається, [PERSON] на виконання договірних зобов'язань сплатив грошові кошти у сумі 346 390 (триста сорок шість тисяч триста дев'яносто) грн.., що стверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру. В свою чергу, TOB „Науково-виробнича фірма «Вест» у встановлені договором терміни об'єктт інвестиції не збудував, побудувавши лише залізобетонний каркас з міжповерховими, залізобетонними перекриттями 18 поверхів, цегляні фасади 10 поверхів, внутрішні цегляні перегородки 17 поверхів після чого з незрозумілих причин будівництво зупинилось та не ведеться по сьогодні. Отже, відповідач TOB "Науково-виробнича фірма "Вест" порушив умови договору, не завершивши будівництво по теперішній час, не ввів житловий багатоквартирний будинок в експлуатацію та відповідно не передав позивачеві документи, необхідні для оформлення права власності на профінансовану квартиру, що в цілому призвело до грубого порушення прав позивача як добросовісного інвестора, який належним чином виконав договірні зобов'язання. Спірна квартира є об'єктом фінансування в об'єкті будівництва - житловому багатоквартирному будинку, будівництво якого не завершено та який не введено в експлуатацію. Після завершення будівництва така квартира стає окремим майном. До завершення будівництва об'єкта фінансування та після виконання договірних зобов'язань з оплати погодженої сторонами вартості квартири до позивача переходять майнові права на спірну квартиру. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи зі змісту норм ст.ст. 177, 190 ЦК України, об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, зокрема майнові права як особливий об'єкт, що є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами. Таким чином, майнові права можуть визначатись як суб'єктивне право учасників цивільних правовідносин, пов'язане з володінням, користуванням, розпорядженням речами, а також майновими вимогами, що виникають між учасниками цивільного обороту з приводу цих речей. Приписами ст. 194 ЦК України визначено, що цінним папером є документ встановленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право і визначає взаємовідносини між собою, яка його випустила (видала), і власником та передбачає виконання зобов'язань згідно з умовами його випуску, а також можливість передачі прав, що випливають з цього документа, іншим особам. До особи, яка набула право власності на цінний папір, переходять в сукупності усі права, які ним посвідчуються. Відповідно до ст.ст. 4, 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестор відповідно до законодавчих актів має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, якими можуть бути будь-яке майно, а також майнові права. За роз'ясненнями Міністерства юстиції України в листі № 19-50-2309 від 22.06.2007 року, до завершення будівництва проінвестованого об'єкта нерухомого майна та прийняття його до експлуатації інвестору належить не право власності на цей об'єкт, а майнові права на нього. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно, в тому числі майнові права), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, за ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів якого є визнання права. Згідно ст. 620 ЦК України у разі невиконання обов'язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов'язання. Окрім того відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. З положень ч. 2 ст. 656 ЦК України вбачається, що предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. При цьому, якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення (ст. 658 ЦК України). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України право чином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбачено, зокрема, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч. 1 ст. 203 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України, є підставою недійсності правочину. Відповідно до ст. З Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами, які можуть передаватись, визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Згідно ст. 876 ЦК України власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором. Згідно ст.ст.4, 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме (майно та їх обтяжень» в редакції що діяла на момент виникнення права, обов'язковій державній реєстрації підлягають, зокрема, право власності на нерухоме майно. Однією з підстав для проведення державної реєстрації речового права на нерухоме майно є наявність акту прийому нерухомого майна до експлуатації. Так, згідно з положеннями ст. 2 ЦПК України одним із завдань цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, які у відповідності до ст. 4 цього ж кодексу мають право за їх захистом звернутись до суду, яки, в свою чергу, на підставі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, в силу ч. 2 зазначеної статті, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або ос пореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Крім того, за ч. 9 та ч. 10 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права), та позбавлений права відмовити у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, чіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Таким чином, проаналізувавши всі спірні правовідносини, зокрема їх суб'єктивний склад, доводи і міркування сторін, суд приходить до висновку про правомірність звернення до суду з позовом про визнання права власності фізичної особи - позивача на предмет спору до ТОВ «Науково-виробнича фірма «Вест» як відповідача. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З урахуванням наведеного вище, суд вважає позовні вимоги стосовно визнання за позивачем права власності на майнові права на проінвестовані приміщення обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. З урахуванням задоволення позову, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 3441 грн.

Outcome: approved