Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами до відповідача про стягнення боргу обґрунтовуючи їх тим, що 22 лютого 2013 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, що підтверджується письмовою розпискою, за яким відповідач отримав від позивача у борг гроші в сумі 31000 грн., які зобов'язувався повернути до 22 жовтня 2013 року, оскільки в добровільному порядку відповідач борг не повертає, тому з останнього позивач просить стягнути заборгованість у вказаній вище сумі в судовому порядку, а також стягнути судові витрати понесені ним у справі. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав та просить їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним, від нього до суду не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, тому, зі згоди позивача та у відповідності до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення позивача та дослідивши зібрані в судовому засіданні докази вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином та у строки відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а також інших актів законодавства. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладений з моменту передачі грошей. Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем 22 лютого 2013 року було укладено договір позики, згідно якого відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] в позику гроші в сумі 31000 грн. з терміном повернення 20 жовтня 2013 року, що підтверджується письмовою розпискою, яку позичальник [PERSON] склав та підписав особисто (а.с.6). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Наявність у позивача розписки про отримання відповідачем позики та відсутність доказів, які б могли свідчити про повне чи часткове виконання останнім як позичальником своїх зобов'язань, підтверджує факт заборгованості відповідача перед позивачем за цим договором позики в сумі 31000 грн. та є підставою для висновку про обгрунтованість позову, а тому позовні вимоги про стягнення боргу за договором позики підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати в сумі 310,00 грн.

Outcome: approved