Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

В травні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області із позовом до [PERSON] та просить стягнути борг в сумі 1\~368 477, 68 грн. Позивач посилається на те, що 12.09.2002 року в м. Хмільнику Вінницької області між позивачем та матір'ю відповідачки [PERSON] - [PERSON] було укладено письмовий договір про створення спільної власності на будівлю, відповідно до якого сторони зобов'язалися шляхом об'єднання грошових коштів, майна та зусиль спільно діяти в сфері будівництва тимчасової споруди «Кафетерію на 30 посадочних місць» в м. Хмільник Вінницької області по вул. Курортній. Будівництво тимчасової споруди здійснювалося на підставі дозволу № 26-01 від 17.07.2002 року, виданого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю управління містобудування та архі\-тектури міської ради на виконання будівельних робіт та відповідно до проектної документації, затвердженої та зареєстрованої за № 2812 від 24.12.2001 року в управлінні містобудування та архітектури Хмільницької міської ради. Для будівництва торгівельного павільйону під кафетерій та літнього майданчика 16.05.2002 року [PERSON] було укладено із Хмільницькою міською радою нотаріально посвідчений Договір оренди земельної ділянки площею 1 000 кв. м., яка була передана їй за рахунок земель запасу міста. Згідно досягнутої із [PERSON] домовленості та відповідно до п. 10 Договору про створення спільної власності на будівлю від 12.09.2002 року збудована тимчасова споруда «Кафетерій на 30 посадочних місць» є власністю позивача та [PERSON], із рівними частками, по 1/2 частині споруди кожного співвласника. В подальшому сторони розпочали спільно будувати тимчасову споруду «Кафетерію на 30 посадочних місць» в м. Хмільнику Вінницької області по вул. Курортній. Участь позивача у створенні спільної власності в основному полягала у наданні грошових коштів на будівництво в сумі 53 600 доларів США. У вересні 2013 року у позивача із [PERSON] виник спір щодо вказаного майна. Під час підготовки матеріалів до суду, у вересні 2013 року, із відповіді міського голови [PERSON] від 13.09.2013 року № 02-12/2051 на запит адвоката від 10.09.2013 року, позивач дізналась, що [PERSON] 28.11.2003 року, отримала свідоцтво на право власності на цілу будівлю кафетерію та 28.11.2003 року виконкомом Хмільницької міської ради [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на будівлю кафетерію. Згідно укладеної угоди між позивачем та [PERSON] була домовленість будувати тимчасову споруду, однак по завершенню будівництва [PERSON] отримала правовстановлювальні документи на капітальну будівлю. Таким чином [PERSON] не було дотримано вимог укладеної угоди про створення спільної власності на тимчасову споруду від 12.09.2002 року, оскільки фактично було створено інший об'єкт, з іншим правовим статусом, не тимчасову, а капітальну будівлю. У вересні 2013 року позивач дізналась про порушення своїх майнових прав, вона звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області із позовом про визнання недійсними та скасування рішення виконкому Хмільницької міської ради та свідоцтва про право власності на будівлю кафетерію, визнання права власності на майно та його поділ в натурі, але було встановлено, що по завершенню будівництва тимчасова споруда здана в експлуатацію як капітальна споруда. 25.02.2014\~року померла\~[PERSON]\~спадщину після\~смерті [PERSON]\~прийняла її\~дочка,\~відповідачка по\~справі -\~[PERSON].\~У звязку\~із чим\~позивач вважає,\~що відповідач\~зобов'язана\~повернути отримані її матір'ю грошові кошти на будівництво тимчасової споруди по угоді, яка не відбулася. Позивач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вказала, що 25.02.2014 року померла її мати [PERSON] Після її смерті залишилось спадкове майно у виді споруди «Кафетерії», яку збудувала її мати, на будівництво якої витрачала свої кошти, брала кредит та позичала, а також усі документи виданні на її імя. [PERSON] ніколи не повідомляла її про те, що позичала разом із [PERSON], який проживав на той час разом із матірю, кошти на будівництво даної споруди у позивача та ніколи не вводила її у справи, що відносяться до будівництва даної споруд. У звязку із тим, що відповідач ніколи не знала про те, що позивач позичала кошти її покійній матері в сумі 53\~600 доларів США, тому вона позовні вимоги не визнає та просить у позові відмовити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що він разом із позивачем у 2013 році дізнались про порушення своїх майнових прав. Також вказав, що позичали кошти [PERSON] та [PERSON] в сумі 53\~600 доларів США для будівництва тимчасової споруди кафетерію, а вони в свою чергу повинні були збудувати тимчасову споруду та виготовити документи на право власності на всіх осіб, причетних до будівництва даної споруди. У вересні 2013 року йому стало відомо, що [PERSON] отримала сві\-доцтво на право власності на цілу будівлю кафетерію. Звернувшись до [PERSON], вона повідомила їм, що кошти не поверне. Кошти, завдяки яким здійснювалося будівництво кафетерію, він особисто та позивач передавали [PERSON] та [PERSON] під розписку. Свідок [PERSON] в судові засідання, яке відбулися 03.08.2017 р, 15.08.2017 р., 23.08.2017 р., 13.09.2017 року, 27.09.2017 року, не з"явився, причини неявки суду не повідомив. Ухвалами суду до [PERSON] було застосовано привід, однак відповідно до рапорта Літинського ВП у Вінницькій області, ухвалу про привід даного свідка виконати неможливо, оскільки останній за адресою вул. Щорса, 17 в с. Кусиківці Літинського району Вінницької області не проживає та місце його проживання невідоме. Суд, дослідивши матеріали справи встановив, що 12.09.2002 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про створення спільної власності на будівлю, відповідно до якого сторони зобовязуються шляхом обєднання грошових коштів, майна та зусиль спільно діяти в сфері будівництва тимчасової споруди «Кафектерію на 30 посадочних місць» в м. Хмільнику по вул. Курортній Вінницької області для спільного зайняття підприємницькою діяльністю.(а.с.7) Відповідно до розписки від 06.01.2004 року [PERSON] та [PERSON], отримано кошти в сумі 53\~600 доларів США, які передано [PERSON], для спільного будівництва будівлі кафетерію в м. Хмільнику по вул. Курортній, 27 а Вінницької області.(а.с.8) Згідно рішення виконавчого комітету № 293 від 25.10.2001 року [PERSON] як приватному підприємцю погоджено розміщення тимчасової споруди кафетерію на 30 посадочних місць.(а.с.11-12) За [PERSON] затверджено акт державної технічної комісії про готовність до експлуатації закінченого будівництва кафетерію в м. Хмільнику по вул. Курортній, 27 а Вінницької області (а.с.14), оформлено та видано свідоцтво право приватної власності на будівлі та споруди в м. Хмільнику по вул. Курортній, 27 а Вінницької області.(а.с.15) Для будівництва торгівельного павільйону під кафетерій та літнього майданчика [PERSON], 16 травня 2002 року, було укладено із Хмільницькою міською радою нотаріально посвідчений Договір оренди земельної ділянки площею 1 000 кв.м., яка була передана їй за рахунок земель запасу міста.(а.с.24-29) Відповідно до дозволу на виконання будівельних робіт від 17.07.2002 року № 26-02 приватному підприємцю [PERSON] надано дозвіл на виконання будівельних робіт з будівництва тимчасової споруди «Кафетерію на 30 посадочних місць» в м. Хмільнику по вул. Курортній.(а.с.30) Рішенням №1262 43 сесії Хмільницької міської ради 6 скликання від 16.07.2013 року «Про поновлення договору оренди з [PERSON] на земельну ділянку у м. Хмільнику по вул. Курортна,27 «А» було поновлено строком до 01 липня 2025 року ФОП [PERSON] ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрованої у [INFO], договір оренди земельної ділянки від 22 березня 2005 року, зареєстрований у Хмільницькому районному відділі Вінницької регіональної філії «Центру ДЗК», про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 25 грудня 2009 року за № 040906600027, по вул. Курортна, 27 «А», площею 1000,0 кв. м, надану для підприємницької діяльності, шляхом укладання додаткової угоди - договору оренди землі.(а.с.32-35) До виконавчого\~комітету Хмільницької\~міської ради\~приватний підприємець\~[PERSON] зверталась із заявою про затвердження акту державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом обєкта в експлуатацію - кафетерію по вул. Курортній, до якої був доданий примірник зазначеного акту від 25 вересня 2003 року.(а.с.36) Також, згідно листа виконавчого комітету Хмільницької міської ради № 1369/02-21 від 16.09.2015 року акт державної технічної документації про прийняття закінченого обєкта в експлуатацію від 25.09.2003 року був затверджений рішенням виконавчого комітету Хмільницької міської ради від 26 листопада 2003 року за № 411. Свідоцтво про право власності від 28.11.2003 року видано 01.12.2003 року власнику [PERSON] в складі: кафетерію з добудовою загальною площею 276,9 кв. м., 4-ох бесідок, вбиральні та огорожі. \~ \~ \~ \~ Тимчасова споруда в експлуатацію не вводилась.(а.с.31) Відповідно до ч. 1, 2 ст. 151 ЦК України, товариством з додатковою відповідальністю є товариство, засноване однією або кількома особами, статутний капітал якого поділений на частки, розмір яких визначений статутом. Учасники товариства з додатковою відповідальністю солідарно несуть додаткову (субсидіарну) відповідальність за його зобов'язаннями своїм майном у розмірі, який встановлюється статутом товариства і є однаково кратним для всіх учасників до вартості внесеного кожним учасником вкладу. У разі визнання банкрутом одного з учасників його відповідальність за зобов'язаннями товариства розподіляється між іншими учасниками товариства пропорційно їх часткам у статутному капіталі товариства. \~Згідно ст. 81 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного Кодексу України). Згідно\~ст. 629 ЦК України\~договір є обовязковим для виконання сторонами. 25.02.2014 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 277336 від 28.02.2014 року.(а.с.37) Відповідно до довідки Хмільницької міської ради № 447 від 09.10.2014 року [PERSON] до дня смерті була зареєстрована в будинку по вул. 1-го Травня, 17/57 в м. Хмільнику та разом із нею на день смерті проживали та були зареєстровані дочка [PERSON], чоловік [PERSON], внук [PERSON], зять [PERSON] та внук [PERSON]Г.(а.с.82) Спадщину після смерті [PERSON], з чого вона б не складалася прийняла її дочка [PERSON], відповідно до спадкової справи № 51/2014(а.с.71-72) Згідно заяви [PERSON] від 10.04.2014 року він відмовився від прийняття спадщини після смерті [PERSON]В.(а.с.73) Відповідно до ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218\~ЦК України до складу спадщини входять права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.\~ Відповідно до ч.1\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. Згідно\~ст.1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 03.06.2015 року №613, виконаної TOB «Експертно - юридичною фірмою Соломон», ринкова ва\-ртість будівлі кафетерію з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами, що розташована по вул. Курортній, № 27 А у м. Хмільнику Вінницької області складає 2 830 638,00 грн.(а.с.46-64) Відповідно до довідки ТВБВ Філії - Вінницького обласного управління № 10001/0120 ПАТ «Державного ощадного банку України» від 13.04.2016 року № 96 офіційний курс долара США станом на 13.04.2016 року становить 2553,1300 грн. за 100 доларів США. Пленум Верховного Суду України у п. 20\~постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~зазначає, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливали на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Як зазначив Верховний суд України в своїй постанові №6-63цс13 від 18.09.2013 року договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки Згідно висновку\~судового експерта\~Київського Науково-дослідного\~інституту Вінницького\~відділення від\~23.08.2018\~року «№\~2896/2897/18-21,\~підпис у\~графі після\~«[PERSON]В.»\~у розписці\~від 06.01.2004\~року про\~отримання грошей\~у графі\~після «Сторона\~ 2\~[PERSON] Н.В.\~м.\~Хмільник вул..\~1-го\~Травня -\~17/57»\~на оригіналі\~Договору про\~створення спільної\~власності на\~будівлю від\~12\~вересня 2002\~року \~виконані рукописним\~способом кульковою\~ручкою,\~без попередньої\~технічної підготовки\~чи застосування\~технічних засобів\~та виконані\~самою [PERSON] За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Верховним Судом в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 висловлено правову позицію, в якій зазначено, що відповідно до\~ст. 1046 Цивільного кодексу України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Крім того, частиною першою\~статті 1049 Цивільного кодексу України\~встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. На підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із частиною другою\~статті 1047 Цивільного кодексу України\~може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до п. 14\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Ст. 1212 ЦК України, \~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний\~повернути потерпілому\~безпідставно набуте\~майно в\~натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Відповідно до ст. 1214 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. Суд дослідивши\~матеріали справи\~встановив,\~що дійсно\~ між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про створення спільної власності на будівлю, для спільного зайняття підприємницькою діяльністю та позивачем було передано кошти в сумі 53\~600 доларів США, під розписку для будівництва даної будівлі. Однак, [PERSON] умов договору про створення спільної підприємницької діяльності не виконала, а тому кошти отримала не для створення спільної сумісної власності, а саме з моменту передання грошей уклала договір позики. Відповідач, як спадкоємець першої черги, яка прийняла спадщину, а також перейняла усі права та обов`язки (спадщини) від фізичної особи, після смерті матері [PERSON], зобовязана повернути позивачеві кошти отримані її матірю. У звязку із вищевикладеним, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст. ст. 151, 526, 1046 -1049, 1212-1214, 1216, 1218, 1261, 1268 ЦК України, та

Outcome: approved