Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Позивачем заявлені вимоги про визнання права власності на буд.№5 по вул.Шевченка с.Перемога Ніжинського району Чернігівської області в порядку спадкування після свого батька [PERSON], який помер 05 жовтня 2014 року. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що після смерті батьків позивача [PERSON] та [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначений будинок, правовстановлюючі документи на який відсутні, що унеможливлює позивачу оформлення прийнятої спадщини в нотаріальному порядку. Позивач в судове засідання не з"явилась, відповідно до заяви від 21 лютого 2017 року представник позивача адвокат [PERSON] підтримує заявлені вимоги, просить розглянути справу за відсутності. Згідно заяви від 28 листопада 2016 року Перемозький сільський голова [PERSON] просить розглянути справу за відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснюється. Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків. Приписами ст.ст.120, 123 ЦК Української РСР (в ред. від 18 липня 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні, розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 02 серпня «…1990…» року буд.№5 по вул.Шевченка с.Перемога Ніжинського району належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON], що підтверджується також довідкою КП «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 20 квітня 2016 року. Відповідно до довідки Перемозької сільської ради від 15 лютого 2016 року станом з 01 липня 1990 року по 15 квітня 1991 року у даному будинку проживали і були зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON]. За таких обставин [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не втратили права на вищезазначений будинок, їх частки є рівними-по 1 / 3. [PERSON] померла 03 грудня 1998 року в с.Перемога Ніжинського району, спадщину після якої прийняли її чоловік [PERSON] та дочка [PERSON] шляхом фактичного вступу у володіння та користування нею, що підтверджується довідкою Перемозької сільської ради від 07 лютого 2017 року. Згідно матеріалів спадкової справи №213 наявна заява позивача [PERSON] про прийняття спадщини своєї матері [PERSON]. [PERSON] помер 05 жовтня 2014 року в с.Перемога Ніжинського району, спадщину після останнього прийняла його дочка-позивач по справі [PERSON], оскільки проживала разом із спадкодавцем на час його смерті, що підтверджується довідкою Перемозької сільської ради від 05 січня 2016 року, та матеріалами спадкової справи №325/2016, в якій наявні заява позивача про прийняття спадщини свого батька [PERSON] Ю,В., заява [PERSON] від 21 липня 2016 року про відсутність прийняття спадщини [PERSON]. Докази про інших спадкоємців, які здійснили дії по прийняттю спадщини [PERSON] та [PERSON], станом на час розгляду справи відсутні. Постановою Другої Чернігівської державної нотаріальної контори від 21 липня 2016 року відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначений будинок у зв»язку з віднесенням данного будинку до колгоспного двору, в якому проживали [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. За таких обставин спадкодавці [PERSON] та [PERSON], як члени колгоспного двору, не втратили права на вищезазначений будинок по 1 / 3 частці, які входять до складу їх спадщини, цивільна правоздатність останніх, як фізичних осіб, відповідно до ст.25 ЦК України припинилась у момент їх смерті, відсутність правовстановлюючих документів на дані частки будинку і частку позивача із врахуванням віднесення будинку до суспільної групи «колгоспного двору», перешкоджає позивачу оформити прийняту спадщину після своїх батьків [PERSON] та [PERSON], оформити свою частку, визначену в судовому порядку, що є підставою для задоволення позову, при цьому суд враховує, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах, стаття 13 Конвенції по захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб юридичного захисту, при цьому під ефективним засобом необхідно розуміти таке, що призводить до потрібних результатів, наслідків, що дають найбільший ефект, тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Outcome: approved