Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

Позивач за первісним позовом - Акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього борг за Договором кредиту та страхування №Z06.00602.005231932 від 07 травня 2019 року в розмірі 31 389 грн. 49 коп. В обгрунтування поданого позову покликається на те, що 07 травня 2019 року між [PERSON] та Акціонерним товариством «Ідея Банк» було укладено Договір кредиту та страхування №Z06.00602.005231932. Згідно Кредитного договору Відповідач отримав кредит у розмірі 49 999,00 грн. зі сплатою 21.99 % річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Станом на дату подання позову Відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений Кредитним договором термін та не сплатив нараховані інші платежі, у тому числі проценти за Кредитним договором. Останню сплату по Кредитному договору здійснив 11.09.2020 року. Оскільки відповідач у добровільному порядку не сплатив заборгованість за кредитним договором, в тому числі кредит, відсотки за користування кредитом та інші обов`язкові платежі, позивач просить позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача 31 389 грн. 49 коп. заборгованості по Кредитному договору, яка складається з: 19 132 грн. 85 коп. основного боргу; 3825 грн. 74 коп. процентів (з яких прострочені проценти 3561,35 грн. та строкові проценти в розмірі 264,39 грн.); 6386 грн. 26 коп. (з яких нарахована плата за обслуговування кредиту в розмірі 799 грн. 98 коп. та прострочена плата в розмірі 5586 грн. 28 коп.); 2044 грн. 64 коп. пені за несвоєчасне погашення платежів, що нарахована по 29.02.2020 року. [PERSON] частково не погоджуючись з позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» та звернувся до Акціонерного товариства «Ідея Банк» із зустрічним позовом, в якому просить визнати недійсним пункт 1.5. Договору кредиту та страхування №Z06.00602.005231932 від 07 травня 2019 року та пункти 4.2., 5. Паспорту споживчого кредиту Додатку №1 до Договору кредиту та страхування №Z06.00602.005231932 від 07 травня 2019 року в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості та зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок платежів, здійснених [PERSON] за Договором кредиту та страхування №Z06.00602.005231932 від 07 травня 2019 року, з часу його укладення, зарахувавши сплачені кошти, що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості, в рахунок погашення основного боргу по Договору кредиту та страхування №Z06.00602.005231932 від 07 травня 2019 року та стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за Кредитним договором №Z06.00602.005231932 від 07 травня 2019 року в розмірі 11 279 грн. 53 коп. В обгрунтування зустрічного позову покликається на те, що встановлено банком у кредитному договорі плата за обслуговування кредитної заборгованості є несправедливою умовою договору та повинна надаватися відповідно до закону на безоплатній основі. Окрім цього, на думку [PERSON] , дана послуга взагалі не являється послугою в розумінні Закону, за яку банк може отримувати будь - яку плату. Крім того, така послугу взагалі не відповідає змісту послуг (його назві) та по суті і не може фізично бути надана Банком, а тому є всі підстави для визнання кредитного договору в тій частині недійсним та здійснення перерахунку заборгованості. Ухвалою суду від 22.10.2020 р. у справі відкрито провадження та призначено до розгляду. /а.с.45-46/. Ухвалою суду від 17.11.2020 р. у зв`язку із неявкою осіб, які беруть участь у справі судове засідання відкладено. /а.с.49/. Ухвалою від 02.12.2020 р. зустрічну позовну заяву [PERSON] прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження, а також призначено підготовче судове засідання. /а.с.72-73/. 04.01.2020 р. від представника позивача АТ «Ідея Банк» надійшов відзив на зустрічну позовну заяву. /а.с.79-94/. Ухвалою суду від 15.01.2021 р. закрито підготовче судове засідання та призначено до судового засідання. /а.с.95-96/. У судовому засіданні представник позивача Жовтонецький В.М. позовні вимоги за первісним позовом підтримав. Надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Просив суд первісний позов задоволити. Щодо вимог зустрічного позову, просив у задоволенні такого відмовити, вказуючи, що Законом України «Про банки і банківську діяльність», передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою)індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Чинним законодавством України надано право банку отримувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості, а тому немає підстав для визнання пункт 1.5. Кредитного договору недійсними. Вказує, що Банк встановив таку плату за надання інформації більше як один раз на місяць, а тому вона не суперечить вимогам чинного законодавства.Також позичальник під час укладення договору ознайомлювався з його текстом та змістом в цілому, у тому числі, з графіком щомісячних внесків, жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловив. Позивач письмово підтвердив, що отримав та ознайомився з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, які надані виходячи із обраних позивачем умов кредитування. Позивач стверджує, що оскаржуваний позивачем правочин на час його вчинення відповідав вимогам ст.203 Цивільного кодексу України, не суперечив вимогам Цивільного кодексу та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; вчинений особами, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало внутрішній волі сторін; вчинений у формі, встановленій законом та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені даним правочином. Виходячи із змісту ст.ст.1054, 1055 Цивільного кодексу України, між позивачем і відповідачембуло узгоджено всі істотні умови, необхідні для договорів даного виду, а відповідно відсутні будь-які правові підстави для визнання кредитного договору недійсним.Відтак, просить відмовити у задоволенні зустрічного позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в зустрічному позові просить розглядати справу за його відсутності у зв`язку з проживанням у іншій області та значними витратами, що необхідні для прибуття у м. Львів. Заслухавши пояснення представника позивача Жовтонецького В.М. , дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи і мотиви викладені у первісному та зустрічному позовах, докази надані сторонами в їх сукупності, суд приходить донаступного висновку. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права таінтересу. Суд встановив, що 07 травня 2019 року між [PERSON] та Акціонерним товариством «Ідея Банк» було укладено Договір кредиту та страхування №Z06.00602.005231932. Згідно п.1.2.-1.4. Кредитного договору, Банк надає Позивачу кредит у розмірі 49 999,00 грн. з процентною ставкою у розмірі 21.99% річних строком кредиту на 12 місяців. Умовами п.1.5. Кредитного договору встановлено, що під час користування кредитом Банк надає Позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ( надалі - «ДКБОФО»), за надання яких встановлена плата, відповідно до п.5 Додатку №1 як «Інші послуги Банку». Згідно п.1.6. Кредитного договору датою повернення кредиту - 07.05.2020 року. Повернення заборгованості за Договором здійснюється через рахунок № [NUMBER] , відкритий у Банку відповідно до Графіку, викладеного в Додатку №1 доданого Договору. Згідно п.1.7. кредитного договору Банк надає кредит Позичальнику для власних потреб шляхом переказу коштів у розмірі 49 999.00 гривень на рахунок № [NUMBER] Позичальника, який відкритий в АТ «Ідея Банк», МФО 336310, та Позичальник доручає Банку оплатити страховий за рахунок кредиту в розмірі 4337.81 гривні згідно умовами Договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до п.2 цього Договору. Спосіб оплати - переказ коштів на рахунок ТДВ «СК «АХА Страхування Життя» в АТ «Ідея Банк» № [NUMBER] через транзитний рахунок, відкритий в Ат «Ідея Банк». Згідно п.3.2. Кредитного договору ДКБОФО, Тарифи та Паспорт споживчого кредиту є невід`ємними складовими кредитного договору. Згідно п. 6. Кредитного договору, всі відносини між Позичальником та Банком, що не врегульовані Договором, регулюються ДКБОФО, який визначає всі істотні умови надання та користування Кредитом , додатково до тих, що вказані в Договорі, і є невід`ємною частиною Договору та чинна редакція якого розміщена на сайті Банку:www.ideabank.ua. Згідно п. 4.2. Паспорту споживчого кредиту Додатку №1 до Договору кредиту та страхування №Z06.00602.005231932 від 07.05.2019 Банк встановив плату за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1.60% щомісячно від початкової суми кредиту. Згідно колонки 7.4 Таблиці п.5 Додатку №1 плата за обслуговування кредитної заборгованості (як інші послуги банку) складає 9559 грн. 01 коп., що згідно п. 1.6. Кредитного договору та Додатку №1 позичальник сплачує на транзитний рахунок № [NUMBER] відкритий у Банку в період з 07.06.2019 року по 07.05.2020 року 12 (дванадцятьма) щомісячними внесками 07 числа кожного місяця, згідно Графіку платежів. Згідно колонок 9, 10 Таблиці п.5 Додатку №1 реальна річна процента ставка складає 103.71513367 % річних, а загальна вартість кредиту для споживача за весь строку користування кредитом становить 65 876 грн. 05 коп. Відповідно до пункту 9.8.2. пункту 9.8 Розділу 9. «Умов споживчого кредитування без забезпечення» Публічної пропозиції АТ «ІДЕЯ БАНК» про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що затверджений протоколом засідання Правління №03/06-02 від 06.03.2019 р. та вводиться в дію з 08 квітня 2019 року (надалі - «ДКБОФО») плата за обслуговування кредитної заборгованості, що сплачується Позичальником за користування кредитом, щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно з Графіком за Договором кредиту, включає в себе: надання інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС- повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника; опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості, що встановлений у Додатку №1 становить 9559 грн. 01 коп. і складає 155,73 % від розміру процентів по Кредитному договору, тобто більше як у півтора рази та є більшим чим розмір процентів по кредиту, що становлять 6318 грн. 04 коп. З виписки банку за період з 07.05.2019 по 30.09.2020 року встановлено, що відповідачем було сплачено 15 платежів по кредиту на загальну 44 340 грн. 19 коп., з яких 7 172, 65 грн. Відповідач зарахував в рахунок погашення плати за обслуговування кредиту. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягаєвиконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яканеминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові коштиу такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самоїякості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст.1050 ЦК України, передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернутипозику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має правовимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. У відповідності до ст.623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завданіцим збитки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст.625 ЦК України). Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання,якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом. У разі порушення зобов`язаннянастають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі - відшкодування збитків (ст.611 ЦК України). Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуєтьсянадати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит тасплатити проценти. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України). Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актамцивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхіднийобсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бутиспрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин іправочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Одночасно особливості регулювання правовідносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. При цьому, відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредиткредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит,безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку зрахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належитьсплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію,надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Отже, має місце встановлення у спірних положеннях кредитного договору оплатності послуг про надання інформації з приводу виконання кредитногодоговору, що прямо суперечить вищенаведеним нормам Закону України «Про споживче кредитування» та є підставою для визнання відповіднихчастин договору недійсними. При цьому, відповідно до п.4 ч.1 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» права споживача вважаються порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. За змістом статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредитузастосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якимивін не мав реальної можливості ознайомитись перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньомупорядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах задоговором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо в супереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків нашкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнаненедійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Отже, несправедливим є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою длявизнання таких положень недійсними. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Верховного Суду під час розгляду справи №583/3343/19, провадження №61-22778ск19, висловленими в постанові від 01.04.2020 року. Відповідно до п.4 ч.1 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Згідно абзацу 3 ч.3 статті 17 Закону «України «Про захист прав споживачів» забороняється примушувати споживача придбавати продукцію неналежної якості або непотрібного йому асортименту. Судом встановлено, що плата за обслуговування кредитної заборгованості, яка відображена у Додатку №1 до Кредитного договору становить 9559 грн. 01 коп. і складає 155,73 % від розміру процентів по Кредитному договору, тобто більше як у півтора рази, що є несправедливою умовою договору. Отже, такий розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості являється також підставою для визнання Кредитного договору у тій частині недійсним. Суд відхиляє доводи позивача про те, що між позивачем і відповідачем було узгоджено всі істотні умови, необхідні для договорівданого виду, а відповідно відсутні будь-які правові підстави для визнання кредитного договору недійсним, оскільки факт обізнаності позивача про свій обов`язок сплачувати плату за обслуговування кредиту не спростовує протиправність відповідних положень кредитного договору та їх невідповідностівимогам частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Також суду відхиляє доводи позивача про те, що Банк встанови таку плату за надання інформації більше як один раз на місяць, оскільки в розумінні ст. 1054 ЦК України, статей 47 та 49 Закону України "Про банки та банківську діяльність», за користування кредитом, Позивач може отримувати на постійній основі лише проценти. Послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п. 17.ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування). Також послуги з ведення рахунку, розрахункове касове обслуговування, комісія за надання кредиту є відмінним від послуг, за які Позивач встановив плату у Кредитному договорі, оскільки такі дії Банку не являються обслуговуванням кредиту в розумінні ст. ст. 1,8 Закону України «Про споживче кредитування», а лише є певним елементом надання інформації по кредиту за запитом позичальника в розумінні частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Також у справі відсутні докази, про те що Позичальник звертався до позивача в період дії Кредитного зі запитами до Банку, а останній направляв таку інформацію про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника, а тому суд резюмує, що така інформації і не надавалась, отже Банк не здійснював надання такої інформації, за яку встановив плату. Суд також констатує, що розмір указаної оплати за обслуговування, що встановлений позивачем у Кредитному договорі є аномально непропорційним визначеним договором процентам за кредит, внаслідок чого саме ця плата за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) має ознаки основного періодичного платежу позичальника в оплату кредиту (фактичної плати за кредит), а не оплати послуг. Суд також констатує, що встановлена у п.1.5. Договором кредиту та страхування №Z06.00602.005231932 від 07 травня 2019 року плата за обслуговування кредитної заборгованості містить одночасно ознаки як і недійсного так і нікчемного правочину, оскільки Банк встановив платуз надання інформації не зважаючи, що безплатність надання такої інформації прямо передбачена ч.1 ст. 11 Закону України «Про споживе кредитування». Також суд вважає, що така умова кредитного договору є надуманою, оскільки вводить в оману споживачів послуг (позичальників) по кредитах та відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» і містить ознаки нечесної підприємницької (банківської) практики з боку Акціонерного товариства «Ідея Банк». Судом встановлено, що позичальник сплачував кошти за обслуговування кредитної заборгованості, що стверджується Випискою Банку за період з 07.05.2019 по 30.09.2020 року, які додані доматеріалів справи. Тому, як наслідок визнання недійсним умов кредитного договору в частині встановлення плати за обслуговування кредитноїзаборгованості належить зобов`язати Позивача здійснити перерахунок здійснених з часу укладення вказаного договору платежів та зарахуватисплачену Відповідачем суму в рахунок погашення основного боргу поДоговору кредиту та страхування №Z06.00602.005231932 від 07 травня 2019 року, що з позиції суду, буде повністю відповідати нормам чинного законодавства. Враховуючи діючу заборгованість по Кредитному договору, сплачена плата за обслуговування кредитної заборгованості по кредиту в розмірі 7 172 грн. 65 коп. підлягає зарахуванню в рахунок погашення основного боргу. Окремо нарахована позивачем ще додаткова плата за обслуговування кредитної заборгованості, що зазначена у позові у розмірі 6386 грн. 26 коп. (з якихнарахована плата за обслуговування кредиту в розмірі 799 грн. 98 коп. та прострочена плата в розмірі 5586 грн. 28 коп.) є безпідставною та задоволенню не підлягає. З врахуванням зарахованих Банком сум на погашення кредиту в розмірі 30 866,15 грн. та перерозподіл сплаченої плати за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 7 172,65 грн. в рахунок погашення кредиту (основного боргу) по кредиту суд констатує сплату по основному боргу 38 038 грн. 80 коп. (30 866,15+7172,62=38 038,80). Враховуючи суму отриманого відповідачем кредиту в розмірі 49 999 грн., заборгованість відповідача за основним боргом по Кредитному договору складає 11 960 грн. 20 коп. (49999-38 038,80=11 960,20). Водночас, оцінюючи доводи наведені відповідачем в частині розміру заборгованості, суд виходить з того, що надані ним розрахунки даної заборгованості по кожному із її компонентів (складових) банком не спростований, а відтак з врахуванням наведених мотивів щодо наявності підстав для визнання недійсними окремих пунктів кредитного договору може бути застосований при визначенні остаточного розміру боргу за кредитним договором. З тих підстав вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу кредиту в розмірі 19 132 грн. 85 коп. є безпідставною та задоволенню не підлягає. Суд також погоджується з доводами відповідача про те, що Банк не мав права нараховувати на суму страхового платежу проценти по Кредитному договору, оскільки Договір страхування являється супутньою послугою і відповідно такими коштами позичальник не користувався і їх не отримував, що як наслідок призвело до неправильності нарахування процентів по кредитному договору. При цьому, суд виходить з наступного. Згідно п.3 ч. 2 ст.20 Закону України «Про споживче кредитування», договір страхування життя відноситься до супутньої послуги. Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», передбачено, що до загальних витрат за споживчим кредитом не включаються платежі з оплати товарів (робіт, послуг), які споживач зобов`язаний здійснити незалежно від того, чи правочин укладено з оплатою за рахунок власних коштів споживача чи за рахунок споживчого кредиту. Згідно ч. 5, 6 ст. 12 Закону України « Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит. Як встановлено судом з Виписки Банку за період з 07.05.2019 року по 30.09.2020 року та Меморіального ордеру №2235478 від 07.05.2019 року; Меморіального ордеру №2235476 від 07.05.2019 року відповідачу було видано кредит у розмірі 45 661 грн. 19 коп. Різницю в сумі 4337 грн. 81 коп. було зараховано як оплату страхового платежу по Договору страхування життя №Z06.00602.005231932 від 07.05.2019 року. Оскільки відповідач по Кредитному договоруреально отримав суму коштів в розмірі 45661 грн. 19 коп., то і сума процентів повинна розраховуватися Банком виходячи саме з тієї суми. Суд також погоджується з аргументами відповідача, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилось після спливу визначеного договором строку кредитування - 07 травня 2020 року, тобто з дня закінчення спливу строку на який був виданий кредит, а отже з тих підстав Банк не мав право нараховувати проценти по Кредитному договору по 30 вересня 2020 року. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18); у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та Постанові Верховного суду України від 9 листопада 2016 року у справі № 6-2251цс16, які суд і враховує. З тих підстав, позиція Відповідача про те, що «виходячи з суми отриманих коштів в розмірі 45661,19 грн. сума процентів за весь строк користування кредитом по Кредитному договору повинна складати 5 619 грн. 72 коп.» заслуговує уваги, є підставною та береться до уваги судом при прийнятті рішення у даній справі. Враховуючи сплачену позичальником суму процентів за час користування кредитом в розмірі 6 300 грн. 39 коп. сума переплати за процентами становить 680 грн. 67 коп. (6300,39-5619,72=680,67), що підлягає зарахуванню в рахунок погашення основного боргу по кредиту. З тих підстав вимога Банку про стягнення процентів по 30 вересня 2020 року в розмірі 3825 грн. 74 коп. (з яких прострочені проценти 3561,35 грн. та строкові проценти в розмірі 264,39 грн.) задоволенню не підлягає. Суд також погоджується з аргументом відповідача, що вимога Банку про стягнення пені до 29.02.2020 року у розмірі 2044 грн. 64 коп. за несвоєчасне погашення платежів є безпідставною, оскількипри здійснені перерахунку заборгованості є наявна переплата за процентами а відповідно прострочена заборгованість по Кредитному договору станом до 29.02.2020 року була відсутня. Таким чином, заборгованість відповідача перед Банком по Кредитному договору складається лише з основного боргу по кредиту в розмірі 11 279 грн. 53 коп. (11960,20 залишоктіламінус 680,67 (переплаченихпроцентів) =11279,53 грн.). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасникамисправи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як напідставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), щообґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Беручи до уваги наведене, суд вважає, що банком частково доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, оскільки встановлено, що у відповідача [PERSON] дійсно наявна заборгованість по Договору кредиту та страхування №Z06.00602.005231932 від 07 травня 2019 року яка враховуючи недійсність окремих положень кредитного договору становить 11 279 грн. 53 коп. (11960,20 грн. - залишок тіла мінус 680,67 (переплачених процентів) =11279,53 грн.). Таким чином, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача АТ «Ідея Банк» кошти в сумі 11 279 гривень 53 коп. за кредитним договором, а тому позов банку підлягає до часткового задоволення. Крім того, суд враховує при прийнятті рішення практику судів касаційної інстанції на яку посилаються учасники процесу, що відображено вище і за переконанням судуможе бути застосовано у даній справі. Разом з цим, у Рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року зазначено, що у справі про захист прав споживачів кредитних послугдержава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах,шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюєтьсячерез встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності міжсторонами договору. Отже, дії АТ «Ідея Банк» при укладанні спірного кредитного договору суперечили вимогам закону, відтак наявні підстави для визнання окремих положень договорунедійсними, а тому, виходячи з вищенаведених мотивів, зустрічний позов підлягає до повного задоволення та слід визнати недійсними пункт 1.5. Договору кредиту та страхування №Z06.00602.005231932 від 07 травня 2019 року та пункти 4.2., 5. Паспорту споживчого кредиту Додатку №1 до Договору кредиту та страхування №Z06.00602.005231932 від 07 травня 2019 року в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості та зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок платежів, здійснених [PERSON] за Договором кредиту та страхування №Z06.00602.005231932 від 07 травня 2019 року, з часу його укладення, зарахувавши сплачені кошти, що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості, в рахунок погашення основного боргу по Договору кредиту та страхування №Z06.00602.005231932 від 07 травня 2019 року. Оцінюючи вимогу [PERSON] щодо стягнення з нього заборгованості в розмірі 11 279 грн. 53 коп. на користь банку, суд виходить з того, що у даній справі питання стягненнязаборгованості підлягає вирішенню при ухваленні рішення за первісним позовом (позовом банку) і з даного приводу суд вже висловився вище. Водночас, суд не вбачає законних підстав для задоволення даної вимоги під час ухвалення рішення за зустрічним позовом, виходячи з вищенаведеного, тобто вирішення питання стягнення заборгованості при розгляді первісного позову. Крім того, позивач за зустрічним позовом вправі самостійно сплатити визначений нею розмір заборгованості і це непотребує примусового стягнення за рішенням суду, адже [PERSON] визнає заборгованість у вказаному розмірі. Таким чином, спору щодо наявності саме заборгованостіміж учасниками справи не існує, а існує лише спір щодо розміру боргу і порядку його розрахунку та зарахування. Мотиви і порядок вирішення заявлених сторонамивимог в цій частині наведені судом вище. Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» [PERSON] звільнений від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви. За подання позовної заявиповинен сплачуватись судовий збір в розмірі 840,80 гривень. Таким чином, з банку на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 гривень, що відповідає вимогам ч.1 ст. 141 ЦПК України. Разом з цим, слід стягнути з [PERSON] на користь банку судовий збір за подання банком позовної заяви, що складає 169,19 гривень.

Outcome: approved