Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Свої вимоги позивач пояснює тим, що вона являється власником квартири [ADDRESS]. З відповідачем по справі сторони проживали однією сім»єю з 2009 року. У 2010 році вона зареєструвала його у своїй квартирі. З 2014 року стосунки між сторонами погіршилися, відповідач періодично проживав за місцем реєстрації, але з квітня 2015 року остаточно залишив житло і виїхав проживати за другою адресою, в зв'язку з чим позивач просить визнати його таким, що втратив право користування житлом. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, але скерувала до суду заяву, в якій просила справу слухати без її участі, позовні вимоги задовольнити. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явилась, але скерувала до суду заяву про розгляд справи в її відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився і від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи маються документальні підтвердження. Відповідно до вимог ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до повного задоволення із наступних підстав. Судом встановлено, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно [PERSON] являється власником 1/10 частини будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS]. Відповідно до довідки, виданої 15.06.2016 року, сільським головою Янчим В.В., вбачається, що гр. [PERSON], [INFO] з квітня місяця 2015 року в [ADDRESS] не проживає. Згідно технічного паспорту, на будинковолодіння по [ADDRESS], вбачається, що [PERSON] явлається власником 1/10 частини в даному будинковолодінні. Згідно ч.1ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, в постанові від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс 11, Верховний суд України виклав правову позицію, якою чітко встановлено, який порядок повинен бути застосований до правовідносин щодо вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку особи, яка не являється членом сім'ї власника або ж наймача. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання пред'явивши разом з тим одну з таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Згідно ст. 7 Закону України „Про свободу пресування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Під час розгляду справи в судовому засіданні встановлено, що відповідач фактично не проживає в [ADDRESS], добровільно не знімається з реєстраційного обліку, чим порушує право позивача на власність. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до повного задоволення. Суд, задовольняючи позов, стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн., від якого при подачі заяви була звільнена позивачка.

Outcome: approved