Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

В листопаді 2017 році [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Просила визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Обґрунтовуючи підстави звернення з позовом до суду позивач посилається на те, що 04 серпня 2008 року державним нотаріусом Другої Кіровоградської нотаріальної контори їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Зареєстровано в реєстрі за №3-1201 та в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 27 серпня 2008 року. Згідно довідки про належність майна, виданої ОКП «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» від 27 серпня 2008 року, майно яке набула позивач складається з будинку з господарсько-побутовими спорудами, що знаходиться у [ADDRESS]. Загальна площа 61 м2, житлова 40 м2, форма власності -приватна, частка - ціла. Вказано, що відповідно до довідки про склад сім'ї, за вказаною адресою прописано три особи. Відповідач хоча і прописаний в будинку, але не проживає, фактичне місце його проживання не відомо. Акт, що складався в присутності свідків, підтверджує факт відсутності за місцем реєстрації [PERSON] з жовтня 2016 року. Тобто, відповідач не проживає за даною адресою, участі в утриманні та поліпшенні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали йому, в будинку не має. Зазначено, що існуюча перешкода порушує права та законні інтереси позивача. В рахунок відсутності будь-якої іншої домовленості та враховуючи те, що позивач не бажає нести витрати по сплаті комунальних платежів та утриманню будинку, оформити субсидію не може, вимушена звернутись до суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 листопада 2017 року для розгляду даної справи визначено суддю Мохонько В.В. /а.с.11/. Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда Мохонько В.В. від 12 грудня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання /а.с.14/. Відповідно до розпорядження № 212 «Щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи» від 04 травня 2018 року у зв'язку з тривалим перебуванням судді Мохонько В.В. на лікарняному, призначено повторний автоматичний розподіл справи /а.с.32/. Протоколом повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 04 травня 2018 року для розгляду справи визначено суддю Іванову Н.Ю. /а.с.33/. Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 07 травня 2018 року справу прийнято до провадження, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання /а.с.34-35/. Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 04 липня 2018 року закрито підготовче провадження, цивільну справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні /а.с.43-44/. В судовому засіданні позивач та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Пояснив, що у 1998 році він був зареєстрований в будинку [ADDRESS], проте 10 травня 2017 року його разом з родиною вигнали батьки з будинку. З даного приводу свідки [PERSON] та [PERSON], які 14.05.2017 р. були присутні при вивезенні речей його родини, надали письмові пояснення. Він двічі звертався до поліції. Яке рішення було прийнято за його зверненнями йому невідомо, не цікавився, оскільки не має часу. Комунальні послуги, за адресою де зареєстрований, не сплачує, вселитись у будинок він не намагається. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили той факт, що на теперішній час відповідач [PERSON] не проживає і не з'являється взагалі за адресою: [ADDRESS]. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення позивача, її представника, пояснення відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 04 серпня 2008 року державним нотаріусом Другої кіровоградської державної нотаріальної контори, позивачу [PERSON] належить житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходяться в місті Кіровограді, на вулиці Пляжній, під номером 45 /а.с.6/. Відповідно до довідки про належність нерухомого майна № 30629 від 27 серпня 2008 року [PERSON] належить будинок за адресою: [ADDRESS] /а.с.7/. Відповідно до довідки № 748 від 25 листопада 2017 року, виданої головою квартального комітету № 24, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS]. Склад сім'ї 3 чоловіки: [PERSON] - син, [PERSON] - син /а.с.8/. Актом про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 30 листопада 2017 року складеним мешканцями будинку [ADDRESS], [PERSON] та [PERSON] підтверджується, те що відповідач [PERSON], [INFO], проживав за адресою: [ADDRESS]. На теперішній час не проживає і не з'являється взагалі. [PERSON] зареєстрований, але за зазначеною адресою не проживає, ніякої участі в утриманні та поліпшенні житла ніколи не приймав, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали йому, за вказаною адресою не має /а.с.9/. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є сином позивача [PERSON]. Між сторонами склалися неприязні стосунки. Відповідач двічі звертався з заявами до поліції з приводу того, що його батьки з незрозумілих причин 10 травня 2017 року викинули з помешкання його речі та вигнали його з родиною, вказане підтверджується талонами-повідомленнями № 5 від 16 травня 2017 року та № 47 від 12 травня 2017 року /а.с.83/. [PERSON] також звернувся з заявою до Кіровоградської місцевої прокуратури з приводу того, що ним були направлені заяви до поліції, проте жодної відповіді він не отримував з Кропивницького ВП ГУНП в області. Просив зобов'язати співробітників поліції виконати всі передбачені законом дії та повідомити його про результати розгляду /а.с.86/. Письмові пояснення [PERSON] та [PERSON], що містяться в матеріалах справи /а.с.84-85/ та на які посилається відповідач в обґрунтування перешкоджання позивачем в користуванні йому будинком, не можуть бути прийняті судом як належний та допустимий доказ, оскільки особи, які їх підписали, не були допитані в судовому засіданні в якості свідків, не попереджались про кримінальну відповідальність за відомо неправдиві свідчення та не були приведені до присяги. Відповідно до статті 78 ЦПК України, яка регулює допустимість доказів, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожен свідок у цивільному процесі має допитуватися у судовому засіданні окремо. Перед допитом свідка головуючий встановлює його особу, вік, рід занять, місце проживання і стосунки із сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, роз'яснює його права і з'ясовує, чи не відмовляється свідок із встановлених законом підстав від дачі показань. Окрім повідомлення про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань і відмову від дачі показань, свідок має бути приведений судом до присяги, яка зачитується у залі судового засідання вголос безпосередньо свідком та особисто підписується ним. Підписаний свідком текст присяги та розписка приєднується до справи. Лише після виконання цієї процесуальної процедури свідок допускається судом до дачі показань. Якщо дані у справі отримані з порушенням порядку подання, дослідження і оцінки, вони не можуть використовуватися судом як докази. Тому, не можна використовувати як доказ письмове пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], подані суду відповідачем. Не мають доказового значення, і не можуть бути покладені в обґрунтування судового рішення свідчення свідків, які безпосередньо не допитувалися в судовому засіданні з дотриманням передбачених процесуальним законом процедур. Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. У відповідності до ч. 1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном. Згідно ч.1ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Приписами ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст. 7 Закону України „Про свободу пресування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здiйсненнi, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Отже, враховуючи вище викладене, норми чинного цивільного законодавства України, те, що відповідач не проживає в будинку понад один рік, не приймає жодної участі в його утриманні, не намагається вселитися, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача. Задоволення позову згідно ст.141 ЦПК України покладає на відповідача обов'язок по сплаті судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved