Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті батька та встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, посилаючись на наступне. [INFO] померла його мати [PERSON] . До дня смерті вона проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після смерті матері залишилось спадкове майно у вигляді Ѕ частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Шовкрадгоспом «Світанок» від 07 грудня 1995 року. Інша Ѕ частка даної квартири на підставі вищезазначеного Свідоцтва про право власності на житло належала його батькові (чоловіку [PERSON] ) [PERSON] . За життя [PERSON] не склала заповіту, тож спадкування належного їй майна мало відбуватись за законом. Ч.1 ст.529 ЦК України 1963 року передбачає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. До спадкоємців першої черги спадкування після смерті [PERSON] відносились чоловік спадкодавиці (його батько) [PERSON] та він - її син [PERSON] . Відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК України 1963 року, спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно ст.533 ЦК України 1963 року, предмети звичайної домашньої обстановки і вжитку переходять до спадкоємців за законом, які проживали спільно з спадкодавцем, незалежно від їх черги і спадкової частки, якщо вони проживали зі спадкодавцем до його смерті не менше одного року. На день смерті [PERSON] разом з нею був зареєстрований та проживав в квартирі за адресою: [ADDRESS] її чоловік [PERSON] . Тому фактично він вступив в управління та володіння спадковим майном померлої. Він до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері не звертався. Ч.2 ст.548 ЦК України 1963 року передбачає, що прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. [INFO] помер його батько [PERSON] . До дня смерті він проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді Ѕ частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Шовкрадгоспом «Світанок» від 07 грудня 1995 року. Ѕ частка квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яку батько прийняв після смерті матері, але на яку не оформив спадкові права. За життя батько не склав заповіту. Ч.2 ст.1223 ЦК України передбачає, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі, зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Він як син померлого відноситься до першої черги спадкоємців за законом. Інших спадкоємців після смерті батька немає. Останні місяці свого життя батько тяжко хворів та вже не вставав з ліжка. Він повністю взяв на себе обов`язки щодо утримання та надання допомоги батькові, який перебував в безпорадному стані. Хоча реєстрація його місця проживання залишалась за адресою: [ADDRESS] , його постійним фактичним місцем проживання з січня 2016 року була і є саме квартира по [ADDRESS] . Після смерті батька він особисто організував його поховання та поминальний обід. Таким чином, на день смерті [PERSON] , тобто на час відкриття спадщини, він постійно фактично мешкав разом з ним за адресою: [ADDRESS] . Це підтверджується Актом, складеним сусідами батька за місцем проживання та посвідченим 12.09.2019 року головою правління ОСББ «Світанок-Н» Мельник В.Г. Зважаючи на цю обставину, він вважав, що спадщина прийнята ним шляхом постійного проживання з померлим на час відкриття спадщини. Саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою реєстрації спадкодавця. Адже, відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 23 постанови від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. П.23 Пленуму також передбачає, що, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Протягом шести місяців з часу відкриття спадщини він не заявив про свою відмову від спадщини, а отже, згідно з ч.3 ст.1286 ЦК України, він як спадкоємець за законом вважається таким, що прийняв спадщину. У зв`язку з вищезазначеним, приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Дряблов О.В. постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.08.2019 року відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] та рекомендував для вирішення цього питання звернутися до Нікопольського міськрайонного суду. За таких обставин звернувся до суду. В судове засідання сторони не прибули, надали заяви про розгляд справи у свою відсутність. Позивач на задоволенні позовних вимог наполягав (а.с.53), представник відповідача проти задоволення позову не заперечував (а.с.40). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно зі ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають подружжя, діти та батьки спадкодавця. Згідно з ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] померла мати позивача по справі [PERSON] (а.с.5). До дня смерті вона проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді Ѕ частки вказаної вище квартири, яка належала померлій на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Шовкрадгоспом «Світанок» 07.12.1995 року (а.с.9). Інша Ѕ частка даної квартири на підставі вищезазначеного Свідоцтва про право власності на житло належала батькові позивача (чоловікові спадкодавиці [PERSON] ) [PERSON] . За життя [PERSON] не склала заповіту, тож спадкування належного їй майна мало відбуватись за законом. До спадкоємців першої черги спадкування після смерті [PERSON] відносились чоловік спадкодавиці (батько позивача) [PERSON] та позивач по справі (син спадкодавиці) [PERSON] . Відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК України 1963 року, спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно ст.533 ЦК України 1963 року, предмети звичайної домашньої обстановки і вжитку переходять до спадкоємців за законом, які проживали спільно з спадкодавцем, незалежно від їх черги і спадкової частки, якщо вони проживали зі спадкодавцем до його смерті не менше одного року. Як встановлено судом, на день смерті спадкодавиці [PERSON] разом з нею був зареєстрований та проживав в квартирі за адресою: [ADDRESS] її чоловік [PERSON] . Тому фактично позивач вступив в управління та володіння спадковим майном померлої. До нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері позивач не звертався. Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК України 1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. В судовому засіданні також було встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] (а.с.8). До дня смерті він проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді Ѕ частки вказаної вище квартири, яка належала померлому на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Шовкрадгоспом «Світанок» від 07.12.1995 року (а.с.9) та Ѕ частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яку батько прийняв після смерті матері, але на яку не оформив спадкові права. За життя батько позивача не склав заповіту. Позивач як син померлого відноситься до першої черги спадкоємців за законом. Останні місяці свого життя батько позивача тяжко хворів та вже не вставав з ліжка. Позивач повністю взяв на себе обов`язки щодо утримання та надання допомоги батькові, який перебував в безпорадному стані. Хоча реєстрація місця проживання позивача залишалась за адресою: [ADDRESS] , його постійним фактичним місцем проживання з січня 2016 року була і є саме квартира по [ADDRESS] (а.с.7, 13). Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що на день смерті [PERSON] , тобто на час відкриття спадщини, позивач постійно фактично мешкав разом з ним за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. За таких обставин суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. Враховуючи викладене та

Outcome: approved