Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

ПАТ КБ ПриватБанк 14 червня 2016 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості по кредиту. 04 вересня 2016 року Красноградським районним судом Харківської області винесено заочне рішення відповідно до якого позов задоволено, стягнуто з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № 233065-cred від 11.06.2008 року в сумі 83\~325,26 грн. та судові витрати по справі, солідарно в сумі 1378,00 грн. 25 листопада 2016 року відповідачі звернулись до суду з заявою про перегляд заочного рішення ухваленого 04.08.2016 року Красноградським районним судом Харківської області. Відповідно до уточненої позовної заяви ПАТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з відповідачів солідарно 67\~417,18 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідно до кредитного договору 233065-cred (надалі Договір) від 11.06.2008 року між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON], остання отримала кредит в сумі 30000 гривень на термін до 07.06.2010 року. В забезпечення зобовязання за цим кредитним Договором укладено договір поруки між банком та [PERSON]. Свої зобовязання за договором відповідач [PERSON] Едуардівна- не виконує, не надає грошові кошти для погашення заборгованості, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 25.04.2016 року складає 67\~417,18 гривень, (сумма складається: 2447,73 гривні- заборгованість за кредитом; 61992,23 гривні- заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до договору 2977,22 гривні), яку позивач просить суд стягнути з відповідачів солідарно, а також стягнути судові витрати по справі. Відповідно до договору поруки, а саме п.5, позивачем було направлено відповідачам письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобовязань, так як згідно п.6 Договору поруки поручитель зобовязаний виконати зобовязання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом пяти календарних днів з моменту її отримання. Вимога. що була пред"явлена до поручителів щодо виконання забеспеченного зобовязання, залишена без задоволення. Вивчивши матеріали справи, надані докази, суд дійшов висновків виходячи з наступного. Між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір 233065-cred (надалі Договір) від 11.06.2008 року, по якому ПАТ КБ ПриватБанк виплатив [PERSON] кредит в сумі 30000 гривень на термін до 07.06.2010 року. Згідно ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в строк, відповідно до умов договору. У відповідності до ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позикодавця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають солідарну заборгованість перед ПАТ КБ «Приватбанк» в розмірі 67\~417,18 грн. З позовом про стягнення заборгованості ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду в 14 червня 2016 року.\~\~ На думку суду, перебіг строку позовної давності починається з 01 липня 2011 року - тому, що строк дії кредитної картки, відповідно до інформації про картрахунок 4405885221560482 спливає у червні 2011 року. Норми ст.256 ЦК України визначають, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Відповідно до ч. 4, 5 ст.267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Відповідачі в судовому засіданні в своїх поясненнях просили про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення заборгованості. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст.261 ЦК України ). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України ). З огляду на те, що факт звернення ПАТ КБ «Приватбанк» з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] був за межами позовної даності, то строк давності по стягненню 67\~417, 18 грн за договором 233065-cred від 11.06.2008 минув. Це відповідає правовим позиціям Верховного суду України викладеним у постановах №6-75цс15, та 6-2469цс16. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обовязковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. З огляду на викладене суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу в розмірі 67\~417,18 грн.

Outcome: dismissed