Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє законний представник, опікун [PERSON] , звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача Фанчиківської сільської ради Виноградівського району, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача: орган опіки та піклування Виноградівської районної державної адміністрації, Виноградівська державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно. Вимоги позову мотивовано тим, що позивач [PERSON] є інвалідом (II групи) з дитинства та проживає в [ADDRESS] з народження. Догляд за ним вели його покійний брат [PERSON] , 1937 р.н., який помер [INFO] та братова дружина - [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті дружини брата позивача залишилося спадкове майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] . На даний час позивач [PERSON] є недієздатною особою і представник позивача [PERSON] , як його опікун зверталася до Виноградівської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом було відмовлено, через не представлення родинного зв`язку позивача із спадкодавцем та із-за відсутності правовстановлюючих документів на будинок оформлених на ім`я спадкодавця. У зв`язку з цим представник позивача звернулася до суду та просить встановити факт проживання однією сім`єю позивача [PERSON] і спадкодавця [PERSON] та визнати за позивачем [PERSON] право власності на спадкове майно. Представник позивача [PERSON] та адвокат Антал Я.В. в підготовче судове засідання не з`явилися, однак подали до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їхню відсутність. Крім цього, представники позивача подали до суду заяву про те, що при поданні позовної заяви до суду було допущено технічну описку щодо вказівки третьою особою органу опіки Виноградівської РДА замість правильного (по територіальній ознаці) - органу опіки, що діє при Фанчиківській сільській раді - Опікунську раду виконавчого комітету Фанчиківської сільської ради Виноградівського району, яку просять вважати третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача. Представник відповідача Фанчиківської сільської ради будучи повідомленим про день, час та місце проведення підготовчого судового засідання належним чином, в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав через канцелярію суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги визнає та просить суд розглянути справу у його відсутність. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом. Треті особи будучи повідомленими про день, час та місце проведення підготовчого судового засідання належним чином, в підготовче судове засідання також не з`явилися. Представник Опікунської ради виконавчого комітету Фанчиківської сільської ради Виноградівського району подав до суду заяву про підтримання позовних вимог [PERSON] Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , проживає в [ADDRESS] народження, що стверджується копією свідоцтва про народження. Позивач [PERSON] є інвалідом (II групи) з дитинства, що підтверджується копією посвідчення за № [NUMBER] . Догляд за позивачем, а отже спільний побут, взаємні права та обов`язки, спільне господарство вели його покійний брат [PERSON] , 1937 року народження, який помер [INFO] (запис акта про смерть №12 від 12.03.2003 р.) та братова дружина - [PERSON] [INFO] [PERSON] , дружина покійного брата позивача померла (запис акта про смерть №2 від 20.01.2017 p.), що підтверджується листом-відповіддю за №02-04/169 від 25.04.2019 р. Фанчиківської сільської ради. Обставина перебування в шлюбі померлого брата позивача [PERSON] з померлою невісткою позивача - [PERSON] з 08.05.1969 року підтверджується відповіддю Виноградівського районного відділу ДРАЦС ГТУЮ у Закарпатській області від 16.05.2019 р. №592/14.3-22 . Після смерті спадкодавця [PERSON] залишилося спадкове майно: завершений будівництвом житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS] , на який відсутні правовстановлюючі документи. На момент відкриття спадщини з спадкодавцем [PERSON] , згідно довідки Фанчиківської сільської ради від 25.02.2019 р. №162 проживав та був зареєстрований [PERSON] , [INFO] , родич. Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області № 299/761/18 від 30.11.2018 року позивача [PERSON] визнано недієздатним, встановлено над ним опіку та призначено опікуном [PERSON] . Для оформлення спадкових прав представник позивача [PERSON] , як опікун позивача звернулася до Виноградівської державної нотаріальної контори. Однак, листом від 02-04.2019 р. за № 123/01-16, завідуюча нотаріальної контори повідомила представника позивача, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на майно належне [PERSON] , яка померла [INFO] , немає можливості, оскільки заявником не представлено родинний зв`язок [PERSON] та померлої [PERSON] та рекомендовано по даному питанню звернутися до суду. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5- рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно до п.21 постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті З СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Факт проживання позивача [PERSON] однією сім`єю з спадкодавцем [PERSON] підтверджується довідкою Фанчиківської сільської ради від 25.02.2019 р. №161, згідно якої [PERSON] [INFO] дійсно з дня свого народження по теперішній час проживає та зареєстрований в [ADDRESS] та довідкою Фанчиківської сільської ради від 04.07.2011 р. №367, згідно якої на день смерті брата позивача [PERSON] разом з ним в будинку в [ADDRESS] були зареєстровані та проживали [PERSON] , [INFO] , дружина, [PERSON] , 1944 р.н., брат, інвалід дитинства, а також довідкою Фанчиківської сільської ради від 25.02.2019 р. №162, згідно якої на день смерті [PERSON] разом з нею проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] , родич. Встановлення факту проживання однією сім`єю позивача [PERSON] і спадкодавця [PERSON] має для позивача юридичне значення, оскільки від цього залежить реалізація ним спадкових прав, тому суд приходить до висновку, що дана вимога підлягає до задоволення і, відповідно, позивач [PERSON] є спадкоємцем та має право на спадкове майно. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В силу ч. 1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Положеннями ст. 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України. Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Згідно довідки Фанчиківської сільської ради від 25.02.2019 р. №162 на день смерті [PERSON] разом з нею проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] , родич. Таким чином суд констатує, що позивач після смерті спадкодавця прийняв спадщину. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Як було вказано вище для оформлення спадкових прав представник позивача [PERSON] , як опікун позивача звернулася до Виноградівської державної нотаріальної контори. Однак листом державного нотаріуса від 02.07.2019 р. №345/01-16 було надано відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий будинок та рекомендовано звернутися до суду. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як вбачається із довідки Фанчиківської сільської ради №160 від 25.01.2019 року, за даними запису в по господарській книзі №1, особовий рахунок № [NUMBER], дворогосподарство в [ADDRESS] рахується за померлою [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок та довідки КП «Виноградівського РБТІ» №248 від 02.04.2019 року житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , будівництвом завершений ( рік будівництва 1970). Загальна корисна площа житлового будинку становить 44,1 кв.м., в тому числі житлова (основна) 35,2 кв.м. Вказаний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами рахується за [PERSON] . Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Таким чином, враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю. На підставі наведеного,

Outcome: approved