Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 9 листопада 2017 року приблизно о 7-10 годині він йшов по вул. Рибіна в м. Покровськ Донецької області. Коли проходив біля будинку № 43 на позивача напали дві собаки. Собаки накинулися на позивача, від чого він впав на землю, а собаки кусали за ноги. Позивач почав кричати, оскільки сам не зміг справитися із собаками. На його крики про допомогу з одного із дворів вийшов чоловік та відігнав собак, кинувши в їхню сторону каміння. Одна із собак, належить відповідачці по справі, [PERSON]. Позивач отримав тілесні ушкодження та перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні у Комунальному лікувально-профілактичному закладі «Покровська міська лікарня» з 9 листопада 2017 року по 20 листопада 2017 року. У лікарню позивач потрапив у стані середньої тяжкості. У результаті обстеження лікарями, у позивача було встановлено: в області н\\з лівого бедра по внутрішньої поверхні рвана рана розміром 1,0 - 0,5 см з нерівними краями. По передній поверхності лівої гомілки в с/з укушена рана 1x1см. На бічних поверхнях правого стегна множинні укушені рани розміром 0,5X0.5 см із рваними краями. На латеральній поверхні правої гомілки рана розміром 1x1 см; встановлений діагноз: «укушені рани лівого та правого бедер і голені відомою собакою». Ця обставина підтверджується виписним епікризом з історії хвороби № 1541. Постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28.12.2017 року [PERSON] було визнано винною у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП. Як наслідок перебування на стаціонарному лікуванні, позивачу була спричинена матеріальна шкода, яка полягає в тому, що за період лікування ним на купівлю ліків було витрачено 2259 грн.45 коп. Ця обставина підтверджується фіскальними чеками на купівлю ліків. Також позивач вважає, що йому була спричинена моральна шкода, яка полягає у тому, що у результаті тілесних пошкоджень, завданих укусом собаки, порушився звичний для нього уклад життя. У звязку з тим, що він лікувався, позбавлений був звичного для нього спілкування з друзями. Також, він не міг ходити на роботу, у результаті чого був втрачений дохід для сімї. Позивач мешкає у своєму будинку, який постійно потребує догляду та чоловічої роботи. Декілька тижнів не міг виконувати тяжку фізичну роботу з-за завданих травм. Це позивача дуже нервувало та пригнічувало. Під час завданих пошкоджень відчував сильну фізичну біль, не міг нормально ходити, тому постійно відчував дискомфорт. На теперішній час у позивача ще інколи болять із-за укусів ноги. Це його дуже пригнічує. Завдану мені моральну шкоду позивач оцінює у 7 000 гривень. Позивач просить суд стягнути [PERSON] на його користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 2259 гривень 45 копійок, моральну шкоду у розмірі 7000 гривень 00 копійок. В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала частково, а саме не заперечувала частинами відшкодовувати матеріальну шкоду, проти моральної шкоди заперечувала, оскільки на її думку такі вимоги необґрунтовані не відповідають дійсності. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги позовом підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Постановою Красноармійського міськрайонного суду від 28.12.2017 року [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КпАП України і накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 51 гривня в дохід держави (а.с.8-10). Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення судом встановлено та зазначено у постанові, що 9 листопада 2017 року о 07:20 годині [PERSON] порушила пп. «г» п. 6 Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах (затв. 17.06.1980 р.), а саме допустила самовільний без намордника та повідка вихід належної їй собаки (без породи) з подвіря за адресою проживання: [INFO] на вулицю, де тварина вкусила за ноги [PERSON]. [PERSON] у судовому засідання пояснила, що вона мешкає в приватному будинку, є власником двох собак, які привязані на території подвіря для охорони. 9 листопада 2017 року вранці вона побачила, що одна з собак відірвалася з цепки та вибігла на вулицю, після чого одразу впіймала пса та привязала. Сусіди повідомили, що собака вкусила [PERSON]. Досягти примирення з потерпілим їй не вдалося. Судом під час розгляду справи про адміністративне правопорушення досліджено докази: - протокол про адміністративне правопорушення серії ГП № 381656 від 17.11.2017 року, згідно якого [PERSON] порушила правила тримання своєї собаки, яка відірвалася з прив'язі та вкусила громадянина [PERSON], чим спричинила йому тілесні ушкодження. Зміст порушення узгоджується з положенням пункту 6 г) Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах від 17.06.1980 р., згідно якого передбачено, що власники собак зобов'язані тримати сторожових собак на прив'язі і спускати їх з прив'язі лише в закритих дворах, що виключають можливість втечі; - заяву [PERSON], поданої до Покровського ВП про притягнення до відповідальності осіб, які мешкають за адресою: м. Покровськ, вул. Рибіна, буд. 30, собака яких вибігла з подвіря на вкусила її чоловіка [PERSON]; - висновок ст. дільничного офіцера Покровського ВП від 17.11.2017 р. за результатом заяви [PERSON] (запису Журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події ЄО 13877) про наявність підстав для притягнення [PERSON] до відповідальності за ч. 2 ст. 154 КУпАП; - пояснення потерпілого [PERSON], який безпосередньо перед судом повідомив, що 9 листопада 2017 року приблизно о 07:10 год. йшов по вул. Рибіна в м. Покровську та проходячи буд. № 43 на нього напали дві собаки, які накинулися на нього, від чого він впав на землю, а собаки вкусили його за ноги. На крики про допомогу з одного із дворів вийшов чоловік та відігнав собак, кинувши в їх сторону камінь. Від отриманих тілесних ушкоджень перебував на стаціонарному лікуванні в Покровській міській лікарні; - копія довідки комунального лікувально-профілактичного закладу «Покровська міська лікарня» від 13.11.2017 р. про те, що [PERSON] з 09.11.2017 року перебуває на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні, встановлений діагноз: укушені рани обох нижніх кінцівок відомою собакою; - виписний епікріз з історії хвороби № 1541 про перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні з 09.11.2017 р. по 20.11.2017 р., встановлений діагноз: укушені рани лівого та правого бедер і голені відомою собакою. Відповідно до ч. 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному лікувально-профілактичному закладі «Покровська міська лікарня» з 09.11.2017 р. по 20.11.2017 р., встановлений діагноз: укушені рани лівого та правого стегна і голені відомою собакою, що підтверджується виписним епікрізом з історії хвороби № 1541 (а.с.5). За період лікування позивач витратив кошти на лікування в розмірі 2259 гривень 45 копійок, що підтверджується фіскальними чеками на придбання ліків та епікризом, в якому зазначено призначене лікування та ліки (а.с.5-7). Згідно\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст.22 ЦК України\~відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. У відповідності до\~ст.23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно зі\~ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як вбачається зі змісту\~ст. 1187 ЦК України\~утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб, відноситься до джерела підвищеної небезпеки. Згідно п. п. 4, 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Відповідно до частини першої\~статті 1187 ЦК\~джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до\~розділу ІІ Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження»ст. 9 «правила утримання собак, котів і хижих тварин громадянами, підприємствами, установами та організаціями» при супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду, без повідків і намордників, а вільний вигул дозволяється лише на ізольованій та добре огородженій території. Відповідно до норми\~ст. 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» від 21 лютого 2006 року\~шкода, заподіяна особі твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує. Відсутність своєї вини відповідно до вимог ч. 2\~ст. 1166 ЦК Українимає\~доводити заподіювач шкоди, а не позивач має доводити наявність вини відповідача, хоча він не позбавлений цього права. У відповідності до ст.180\~ЦК України, тварини є особливим об'єктом цивільних прав, на який поширюється правовий режим речі, тобто собака є майном, об"єктом права власності. Оскільки відповідачка є власником собаки, вона повинна слідкувати за нею та відповідати за її дії. Таким чином, позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки факт її спричинення встановлено у судовому засідання належними та допустимими доказами, поясненнями сторін, а незадовільне матеріальне становище відповідача не може бути підставою для звільнення від відповідальності. Відповідно до\~Постанови № 4 від 31.03.1995 року Пленуму Верховного судуУкраїни\~«Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди», моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров'я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках. Позивач достатньо аргументував у позовній заяві та в судовому засіданні моральні страждання, які спричинені йому внаслідок ушкодження здоровя. Сам факт ушкодження здоров'я свідчить про наявність моральних страждань. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 2000 гривень. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial