Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з професійним захворюванням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він перебував з відповідачем у трудових відносинах 18 років - з 01.11.1994 року по 28.02.2013 року працював гірником очисного вибою з повним робочим днем у шахті. Весь цей час на нього впливали шкідливі умови праці, у зв'язку з чим йому було встановлено професійне захворювання: хронічна вертеброгенна попереково-крижова радикулопатія. 26.08.2014 року після проведення розслідування професійного захворювання відповідачем було складено акт розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4. 02.10.2014 року МСЕК йому встановлено 50% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності. Внаслідок професійного захворювання йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у наступному. Відповідач порушив його право на належні, безпечні і здорові умови праці. Він зазнає фізичний біль та страждання, у зв'язку з хворобою він часто перебуває на лікарняному і постійно вимушений лікуватися, його лікування не дає повного одужання, а лише дає тимчасове незначне полегшення, все це його дуже пригнічує і завдає душевні страждання. У зв'язку з захворюванням він зараз не має можливості працювати як раніше в шахті і вести звичний для нього спосіб життя. Відтепер йому постійно потрібні значні додаткові зусилля для організації його життя. Заподіяну моральну шкоду він оцінює у розмірі 25000 грн. Просить суд стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 25000 грн. Позивач до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву з проханням справу розглянути без його участі. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, наполягав на задоволенні позову у повному обсязі, обґрунтовуючи позовні вимоги викладеними в позовній заяві обставинами. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди, відсутня вина підприємства в отриманні позивачем захворювання. Просить в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» з 01.11.1994 року по 28.02.2013, де працював гірником очисного вибою з повним робочим днем у шахті (а.с. 5-7). Згідно з висновком КЛПУ «Обласна клінічна лікарня профзахворювань» м. Донецьк від 08.07.2014 року та актом від 26.08.2014 року розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4, позивачу встановлено професійне захворювання: хронічна вертеброгенна попереково-крижова радикулопатія з помірно вираженим м'язово-тонічним, вираженим лівобічним корінцевим, больовим синдромами, статико-динамічними порушеннями, легким парезом лівої стопи. В умовах впливу шкідливих факторів він пропрацював 30 років 2 місяці, останнім підприємством, на якому він працював в умовах шкідливих факторів ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» (а.с. 8-12). Позивач у зв'язку з професійним захворюванням неодноразово знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні в медичних закладах (а.с. 13-18). 02.10.2014 року МСЕК позивачу у зв'язку з професійним захворюванням первинно встановлено 50% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності на строк до 01.11.2016 року (а.с. 19, 20). Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Про наявність права на відшкодування моральної шкоди потерпілій особі внаслідок нещасного випадку на виробництві зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту „б" підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про страхові виплати), де в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини зазначено, що: «положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону N 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону N 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця)». Враховуючи надані суду докази, суд вважає, що внаслідок професійного захворювання позивачеві заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнав у зв'язку з захворюванням, внаслідок якого йому встановлено 50% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності, у душевних стражданнях, пов'язаних з наслідками цього захворювання, у зміні звичного перебігу життя, зокрема необхідності тривалий час лікуватися, у суттєвому обмеженні його фізичних можливостей, у безповоротності змін у стані здоров'я позивача. Але сума, в яку позивач оцінив заподіяну моральну шкоду і яка за його оцінкою становить 25000 гривень, є завищеною і не відповідає отриманим ним моральним стражданням. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним у відшкодування позивачеві заподіяної йому моральної шкоди стягнути з відповідача на користь позивача 20000 гривень. Крім цього, відповідно до ст.88 ЦПК України, враховуючи, що заявлено позов немайнового характеру, суд вважає необхідним стягнути з відповідача в доход держави судовий збір в сумі 243,50 грн., оскільки позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від вказаних витрат при подачі позову до суду. На підставі статей 23, 1167, 1193 Цивільного кодексу України, ст.2371 КЗпП України,

Outcome: partial