Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Радівської сільської ради Калинівського району Вінницької області про тлумачення заповіту. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16 січня 2003 року його рідна тітка [PERSON] склала заповіт в якому зазначила про те, що на випадок своєї смерті з належного їй за законом майна, а саме: на земельну частку (пай), розміром 2,36 умовних кадастрових гектарів, сертифікат ВН 0422168 від 26.08.1997 року, виданий на підставі рішення Калинівської райдержадміністрації та майновий пай на суму 9206 грн., вона заповідає [PERSON]. Даний заповіт було посвідчено секретарем Радівської сільської ради Калинівського району Вінницької області та зареєстровано в реєстрі за № 7. 03 лютого 2014 року [PERSON] померла, про що складено відповідний актовий запис № 1 від 04 лютого 2014 року та видано виконкомом Радівської сільської ради Калинівського району Вінницької області свідоцтво про смерть серії I-АМ № 274592. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 2,2042 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Радівської сільської ради Калинівського району Вінницької області та інше спадкове майно. Він є спадкоємцем за заповітом, посвідченим 16.01.2003 року секретарем Радівської сільської ради Калинівського району Вінницької області і зареєстрованого в реєстрі за № 7, в якому заповідач [PERSON] заповіла своє майно - земельну частку (пай), позивачу [PERSON], відповідно до правовстановлюючого документа: сертифікат серії ВН № 0422168. 03 грудня 2003 року на земельну ділянку для товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,2042 га, розташовану на території Радівської сільської ради Калинівського району Вінницької області Калинівською районною державною адміністрацією видано державний акт на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер земельної ділянки 0521686800:04:000:0116. Коли він звернувся до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2,2042 га, оскільки майно, що вказане спадкодавцем у заповіті, не підтверджується тим документом, що вказаний в цьому заповіті. Замість сертифікату нотаріусу надав державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданий 03.12.2003 року Калинівською районною державною адміністрацією. В даній ситуації яка склалася вважає, що за своїм змістом розпорядження спадкодавця було спрямоване на те, щоб заповісти йому земельну ділянку, на яку у спадкодавця на момент складання заповіту було право, підтверджене сертифікатом. Однак, пізніше, коли спадкодавець отримав на підставі сертифікату державний акт на право власності на земельну ділянку, вона не внесла до заповіту відповідних змін, не будучи обізнаною у суттєвості різниці між поняттями земельна частка (пай) та земельна ділянка, розуміючи їх як одне й те саме. Фактично в заповіті та в державному акті на право власності на земельну ділянку йдеться мова про одну й ту саму земельну ділянку, розміри якої були уточнені в процесі виготовлення технічної документації для видачі державного акта на право власності на земельну ділянку. За вказаних обставин, він вимушений звертатись в суд з даним позовом. Представник позивача, яка діє на підставі довіреності від 25.01.2018 року [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, проте від виконавчого комітету Радівської сільської ради Калинівського району Вінницької області надійшла заява № 147 від 19.02.2018 року, в якій вони проти позовних вимог заявлених позивачем не заперечують та просять справу розглянути у відсутність представника сільської ради. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засідання з достовірністю встановлено, що [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 03.12.2003 року Калинівською районною державною адміністрацією належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,2042 га, розташована на території Радівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, кадастровий номер 0521686800:04:000:0116. 16 січня 2003 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Радівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, зареєстрований в реєстрі за № 7, згідно якого належне їй право на земельну частку (пай) сертифікат ВН № 0422167 у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Росія» с. Радівка, розміром 2,36 умовних кадастрових гектарів заповідає у власність [PERSON], тобто позивачу. 03.02.2014 року [PERSON] померла в с. Радівка, Калинівського району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії I-АМ № 274592, виданого 04.02.2014 року виконкомом Радівської сільської ради Калинівського району Вінницької області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,2042 га, розташованої на території Радівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, кадастровий номер 0521686800:04:000:0116. Бажаючи оформити спадщину після смерті [PERSON], позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини в Калинівську районну державну нотаріальну контору. Однак, позивачу було відмовлено у видачі на його імя свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2,2042 гектара, що розташована на території Радівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки: 0521686800:04:000:0116, після померлої 03.02.2014 року [PERSON], оскільки в заповіті вказана земельна частка (пай), а не земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Встановленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, повязані із спадкуванням, які регулюються нормами Цивільного кодексу України. Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно частини другої статті 1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною другою статті 1256 ЦК України передбачена можливість тлумачення заповіту судом, яке здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу. Відповідно до статті 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Відповідно до статей 12, 76 - 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 13 та 263 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом установлено, що [PERSON] не може оформити спадщину по заповіту після смерті [PERSON], оскільки в заповіті вказана земельна частка (пай), а не земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Отже суд вважає, що з метою захисту права [PERSON] на оформлення спадщини, слід розтлумачити зміст заповіту, складеного [PERSON] 16.01.2003 року на користь [PERSON] При цьому, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, суд виходить із наступного. Тлумачення судом змісту заповіту не повинно змінювати волі спадкодавця, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права спадкодавця щодо розпоряджання його майном. Тлумачення змісту заповіту є лише інструментом з'ясування волі спадкодавця, а отже, суд, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю спадкодавця. Як зазначалося вище, згідно зі статтями 1216 та 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно п. 17 Розділу X „Перехідних положень" Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Тобто, на момент складання заповіту право [PERSON] на земельну ділянку було підтверджене сертифікатом на право на земельну частку (пай) ВН № 0422168, однак на момент відкриття спадщини це майно їй вже не належало, оскільки на підставі даного сертифікату було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, проте спадкодавицею [PERSON] не було внесено змін до заповіту. Згідно зі статтями 125 та 126 Земельного кодексу України в редакції, чинній на час видачі [PERSON] державного акта на право власності на земельну ділянку, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Отже, право власності на земельну ділянку площею 2,2042 га, розташовану на території Радівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0521686800:04:000:0116 у [PERSON] виникло після одержання нею зазначеного вище державного акта на право власності на земельну ділянку. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (частини перша та друга статті 1236 ЦК України). Таким чином, оскільки на час складання заповіту на вказану вище земельну ділянку ще не було видано державний акт на право власності на земельну ділянку та на час смерті [PERSON], на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН № 159903, виданого 03.12.2003 року Калинівською районною державною адміністрацією, належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,2042 га, розташована на території Радівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, кадастровий номер 0521686800:04:000:0116, була власницею земельної ділянки площею 2,2042 га, очевидним є те, що складаючи заповіт на користь [PERSON], [PERSON] заповідала йому саме земельну ділянку, власницею якої вона була. Враховуючи вищивикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved