Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

В січні 2021 року позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у кримінальному провадженні, зокрема, просив стягнути з відповідача матеріальні збитки на придбання лікарських засобів у сумі 4050, 11 грн. , збитки, пов`язані з втратою заробітку у сумі 17\~003 грн та моральну шкоду у сумі 30000 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідач умисними діями спричинив йому легкі тілесні ушкодження, що потягло короткочасний розлад здоров`я, що підтверджується вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 31 вересня 2020 року. В результаті заподіяння йому тілесних ушкоджень, він з 15 травня 2019 року по 02 червня 2019 року, а також 03 червня 2019 року по 04 червня 2019 року перебував на амбулаторному лікуванні у Добропільській ЛІЛ . Під час лікування він зазнав матеріальних збитків на придбання лікарських препаратів на суму 4050,11 грн., які по сьогоднішній день відповідачем не відшкодовано. Крім того, після його перебування на лікарняному, листки непрацездантості не були прийняті на ТОВ «Шахтобудівельна компанія», де він працював з 04 жовтня 2017 року і не були оплачені у зв`язку з тим, що на момент отримання ним тілесних ушкоджень, він не знаходився на роботі, а мав вихідний день. У зв`язку з чим, посилаючись на вимоги ст.ст. 1195, 1197 ЦК України, вважає, що відповідач зобов`язаний йому відшкодувати втрачений заробіток за 21 день перебування на лікарняному у розмірі 17003 грн. Крім того вказує на те, що вчиненням відносно нього злочину, він зазнав моральних страждань, які виразились у сильному душевному болі, він переносить сильні фізичні та душевні страждання, пов`язані з станом здоров`я та осмисленням події. Крім того вказує, що його не покидає відчуття страху та розгубленості, що діями відповідача могли бути завдані йому більш тяжкі наслідки. Моральну шкоду позивач оцінює у розмірі в 30000 грн., які просить стягнути з відповідача. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Звернувся в суд з заявою про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.(а.с.26) Відповідач в судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Суд, враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу без участі сторін по справі, які належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд встановив такі обставини. Вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 31 серпня 2020 року, який набрав законної сили 01 жовтня 2020 року, [PERSON] , [INFO] , визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 185 КК України та призначено йому покарання: за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт; за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 240 (двохсот сорока) годин громадських робіт. На підставі\~ч.\~1\~ст.\~70 КК України,\~за сукупністю\~злочинів,\~шляхом поглинення\~менш суворого\~ покарання більш\~ суворим призначено \~ [PERSON] покарання у виді 240 годин громадських робіт. Згідно вироку суду, 14 травня 2019 року о 01:49 годині, біля входу до кафе « [INFO] », яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , між [PERSON] та [PERSON] виник конфлікт. В ході даного конфлікту, який виник раптово, на ґрунті особистих неприязних відносин, [PERSON] усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою завдання тілесних ушкоджень, умисно наніс не менше двох ударів у обличчя [PERSON] , чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді: садна носа та струсу головного мозку, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 днів, але не більше як три тижні (21 день). З екіпризу історії хвороби №2670 вбачається, що [PERSON] знаходився на лікуванні в травматичному відділенні ДЛІЛ з 15 травня 2019 року по 04 червня 2019 року з діагнозом :ЗЧМГ, струс головного мозку, зашиб, садно носу. Алкогольне сп`яніння. Призначено лікування: Л-лізин, натрій хлорид, актовегин, тацетам, Віт.С, анальгін, дексалгін. (а.с.8) Тривалість лікування з 15 травня 2019 року по 04 червня 2019 року також підтверджується листками непрацездатності серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с.9) Згідно із частиною першою та другою\~статті 1166\~ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до частини першої\~статті 1195 ЦК України\~фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У пункті 2\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~27\~березня 1992\~року №6\~«Про практику\~розгляду судами\~цивільних справ\~за позовами\~про відшкодування\~шкоди» (з наступними змінами) роз`яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно із ч.6 ст.\~82\~ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу, про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи, що дії відповідача по заподіянню тілесних ушкоджень позивачу були встановлені вироком суду, який набрав законної сили, а тому, відповідно до вимог ч.6 ст. 82 ЦПК України ці обставини про правові наслідки дій [PERSON] не підлягають доказуванню та є обов`язковими для суду, що розглядає справи. На підтвердження витрат, які пов`язані з лікуванням у розмірі 4050, 11 грн. позивачем долучено до позовної заяви п`ять фіскальних чеків на суму 327,39 грн, 53,16 грн, 399,45 грн., 570,63 грн та 430,81 грн, з переліком лікарських препаратів, назви яких співпадають з призначенням лікаря, відповідно до епікризу історії хвороби №2670. Крім того, позивач надав суду розрахункову квитанцію за послуги за проведення діагностики обстеження від 20 травня 2019 року, а саме КТ головного мозку на суму 900 грн та плівка на суму 50 грн. Тобто позивачем підтверджений розмір витрат, які пов`язані з лікуванням на загальну суму 2731,44 (327,39 + 53,16 + 399,45 + 570,63 +430,81+950) грн. Суд не бере до уваги квитанцію, видану ТОВ «Добрі ліки» на суму 991,28 грн, оскільки квитанція не містить назву препаратів чи послуги, за які була проведена оплата, тобто позивачем не надано достатніх та належних доказів, які б підтверджували зв`язок між даними витратами та тілесними ушкодженнями, які позивач отримав. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, позивачем суду підтверджені витрати, пов`язані з лікуванням, які узгоджуються з призначенням лікаря, на загальну суму 2731,44 грн, які слід стягнути з відповідача в користь позивача. Щодо позовної вимоги про відшкодування 17003 грн. втраченого заробітку, то суд зазначає наступне. Згідно з частиною першою\~статті 1195\~ЦК України\~фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно ч. 1\~ст.\~1197\~ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 листопада 2020 року у справі № 227/7154/13-к (провадження № 61-20082св19), зазначено, що «відповідно до пунктів 1, 11 Положення про медико-соціальну експертизу, пунктів 3, 26, 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317, Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої\~наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 вересня 2011 року № 561, встановлення МСЕК тієї чи іншої групи інвалідності внаслідок загального захворювання визначається за критеріями життєдіяльності людини, зокрема, здатністю особи до виконання трудової діяльності. Здатність до трудової діяльності - сукупність фізичних та духовних можливостей людини, яка визначається станом здоров`я, що дозволяє їй займатися різного виду трудовою діяльністю. Законодавство вирізняє професійну та загальну працездатність. Професійна працездатність передбачає здатність працівника до роботи за конкретним фахом і на певній посаді, тоді як загальна працездатність - це здатність до виконання будь-якої роботи у звичайних умовах праці. Особа, яка зазнала каліцтва та якій встановлено інвалідність, може бути визнана частково працездатною. З метою встановлення в особи здатності до праці МСЕК під час встановлення інвалідності має встановити ступінь професійної (а за її відсутності - загальної) працездатності у відсотках. Отже, на підставі цих відомостей суд визначає розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу) у відсотках, що підлягає відшкодуванню. Відповідно до пункту 11 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого\~постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 03\~грудня\~ 2009\~року №\~1317 \~міські, міжрайонні, районні медико-соціальні експертні комісії: а) визначають ступінь обмеження життєдіяльності людини, у тому числі стан працездатності, групу, причину і час настання інвалідності, а також ступінь втрати професійної працездатності (у процентах) працівників, які одержали каліцтво чи інше ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням своїх трудових обов`язків; б) встановлюють потребу інвалідів у соціальній допомозі, що була б спрямована на полегшення наслідків погіршення здоров`я (протезування, засоби пересування, робочі пристосування, постійний догляд тощо). Таким чином, належним і допустимим доказом підтвердження ступеня втрати професійної працездатності (у процентах) для застосування \~\~статті 1195 ЦК України\~ є відповідний висновок МСЕК з визначенням відсотка втрати працездатності. Системний аналіз норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що для виникнення у потерпілого права на відшкодування втраченого заробітку (доходу) обов`язковою умовою є факт втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, на відміну від права на відшкодування витрат на лікування та моральної шкоди, яке не пов`язується із встановленням такого факту». Такі докази позивачем надано не було. А тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування 17003 грн. втраченого заробітку. Разом з цим, суд вбачає наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Як роз`яснено у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, розмір моральної (немайнової) шкоди, суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість заподіяної травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Суд вважає, що винними діями відповідача позивачу заподіяна моральна шкода, оскільки останній зазнав фізичного болю та душевних страждань внаслідок протиправної поведінки відповідача, а саме завдання йому тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Кримінальне правопорушення, вчинене [PERSON] призвело до моральних страждань позивача, неможливості нормально жити, та працювати, позивач вимушений був докладати додаткові зусилля для організації нормального укладу свого життя.\~ При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, враховує глибину та ступінь моральних і фізичних страждань позивача, яких він зазнав внаслідок отриманої травми, їх тривалість, та приходить до висновку, про стягнення з відповідача в користь позивача моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. і цей розмір суд вважає таким, що відповідає глибині і ступеню моральних і фізичних страждань потерпілого. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. У зв`язку з тим, що позивач був звільнений від сплати судового збору, згідно ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] в рахунок держави слід стягнути судовий збір у розмірі 908 грн.

Outcome: partial