Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що 09 грудня 2016 року, у віці 62 років помер її батько - [PERSON]. При житті на випадок смерті він залишив заповіт, яким все своє майо залишив позивачу. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина належна йому на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою вул. Степова, буд. 9, м. Мала Виска, Маловисківського району, Кіровоградської області та земельна ділянка. Встановлений статтею 1270 ЦК України, 6-ти місячний строк для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (який закінчувався 09 червня 2017 року), позивачем було пропущено через харчове отруєння 07 червня 2017 року, внаслідок якого протягом 5 днів вона лікувалась та не могла своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і лише 05 липня 2017 року вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті померлого батька. Проте їй було відмовлено у його видачі з тих підстав, що вона пропустила встановлений законодавством строк для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у звязку із чим позивач змушена звернутися за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів до суду з відповідним позовом. В судове засідання позивач не з»явилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, додатково зазначила, що просить суд визначити їй додатковий строк достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її батька [PERSON], який помер 09 грудня 2016 року в 1 (один) місяць. Представник відповідача Маловисківської міської ради Кіровоградської області судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у відсутність представника відповідача,\~в якій зазначає, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання також не з»явилися, через канцелярію суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, в яких зазначили, що позовні вимоги визнають в повному обсязі. Відповідно до\~ частини 4 статті 174 ЦПК України у разі\~ визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 17 листопада 1976 року народилася [PERSON], її батьком є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про народження (а.с. 6). Як вбачається із Свідоцтва про смерть 09 грудня 2016 року помер [PERSON] (а.с. 7). З матеріалів цивільної справи вбачається, що [PERSON] було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, після смерті батька [PERSON], померлого 09 грудня 2016 року, оскільки нею було пропущено встановлений законом строк для прийняття спадщини, що підтверджується Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05 липня 2017 року (а.с.13). Відповідно до інформації наданої Маловисківською державною нотаріальною конторою Кіровоградської області спадкова справа після смерті [PERSON] не зареєстрована, із заявами про прийняття спадщини до майна померлого ніхто не звертався, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (а.с.24-25). Як вбачається з матеріалів справи, на випадок своєї смерті [PERSON], зробив розпорядження, склавши заповіт на ім"я [PERSON], яким заповів все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право і після його смерті залишилося спадкове майно: земельна ділянка та житловий будинок (а.с. 8-11). Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Як вбачається з ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином, позивач є спадкоємцем першої черги спадкування за законом, проте пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини, передбачений ч. 1 ст. 1270 ЦК України, оскільки повинен був звернутися до нотаріальної контори до 09 червня 2017 року. У ч. 1 ст. 1272 ЦК України визначено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Частиною 3 ст. 1272 передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до роз'яснень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, встановленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контори, після чого вважається таким, прийняв спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. На думку суду, поважними причинами для застосування положень ст. 1272 ЦК України є хвороба позивача, що підтверджується медичними документами наявними у матеріалах справи, юридична необізнаність. Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частина 1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст.ст. 57-60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до\~\~\~ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків\~\~цивільного характеру; або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також враховує той факт, що відповідно до Конституції України особа повинна неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей та виконувати обов'язки, передбачені ст.ст.65-67 Конституції, при невиконанні особою конституційних обов'язків незнання законів не звільняє особу від юридичної відповідальності. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному звязку, з урахуванням визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні достовірно встановлені обставини, які доводять, що позивачем доведено непереборні істотні труднощі на вчинення дій щодо прийняття спадщини, які носять поважний характер, через які позивач [PERSON] не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON], який помер 09 грудня 2016 року,\~ оскільки після смерті спадкодавця хворіла. Таким чином, суд вважає, що оскільки прийняття спадщини є правом особи, а позивач\~ в інший спосіб захистити своє право не може\~ ніж\~ звернутися до суду, то\~ його позовну заяву необхідно задовольнити та визначити додатковий строк для прийняття спадщини. Вирішуючи питання як розподілити між сторонами судові витрати, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, суд виходить з наступного. В ч. 1 ст. 88 ЦПК України серед іншого зазначається, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли не з вини відповідачів і відповідачі у справі не порушували права позивача, тому судові витрати у справі необхідно віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved