Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, яким просить: - визнати недійсним правочин купівлі-продажу автомобілю «MAZDA» , реєстраційний номер [NUMBER] № шасі [NUMBER], зареєстрований на ім'я [PERSON] (технічний [NUMBER], зареєстрований в ВРЕР-1 м.Харкова), яка була укладена між [PERSON] та [PERSON] за договором комісії № 545 від 11.04.2014 року посвідченого ПП ТФ «Полюс» ПП; - скасувати реєстрацію вищевказаного транспортного засобу, зареєстрованого на ім'я [PERSON]. Позов обґрунтовано тим, що 19.08.2011 року позивачкою та відповідачем [PERSON], з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 11.02.2009 року, було придбано вищевказаний автомобіль. 11.04.2014 року відповідач [PERSON] без відома та згоди позивачки уклав спірний правочин та переоформив право власності на автомобіль на свою матір на підставі договору комісії, посвідченого Приватним підприємством ТФ «Полюс». На переконання позивачки спірний правочин є фіктивним, оскільки правові наслідки за ним так і не настали. Відповідачка [PERSON], матір відповідача [PERSON], ніколи не керувала автомобілем, не має посвідчення водія, є пенсіонеркою та крім пенсії не має інших доходів, тому не мала фінансової можливості придбати у сина автомобіль, ринкова вартість якого складає біля 30000 доларів. В свою чергу, співвідповідач [PERSON] подала зустрічну позовну заяву до позивачки [PERSON], третя особа [PERSON] Зустрічною позовною вимогою [PERSON] є витребування з незаконного володіння [PERSON] вищевказаного транспортного засобу автомобілю «MAZDA» , реєстраційний номер [NUMBER] шляхом його вилучення та передачі [PERSON]. Зустрічний позов обґрунтовано тим, що [PERSON] є власником спірного автомобілю, який був нею придбаний на підставі договору комісії №545 від 11.04.2014 року. Її син, [PERSON], з її згоди користувався цим автомобілем. У червні місяці їй стало відомо, що дружина її сина, [PERSON], вивезла цей автомобіль у невідомому напрямку. Прохання повернути автомобіль результатів не надали. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала свій позов, підтвердила фактичні обставини, якими він обґрунтований, пояснивши, що їй не відомо місцезнаходження спірного автомобілю, оскільки останній раз вона користувалася ним 20 червня 2014 року. Коли її чоловік зателефонував їй та повідомив, що він подав заяву про розлучення, вона залишила автомобіль у дворі будинку, де вони проживають, а ключі та документи від нього - вдома. Після чого зібрала речі та поїхала. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримав позов [PERSON] та заперечував проти зустрічного позову [PERSON], посилаючись на те, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], оскільки придбаний під час їх шлюбу за кошти подружжя. Позивачка разом зі своїм чоловіком, [PERSON], домовлялися про придбання спірного автомобілю, вели з цього приводу переговори з продавцем саме як сім'я на спільних та рівних правах та домовленостях подружжя. Саме позивачка розраховувалася за автомобіль [PERSON] - уповноваженою особою попереднього власника автомобілю [PERSON] Цей розрахунок відбувався в квартирі подружжя за день до укладення договору комісії від 19.08.2011р. в Торговій фірмі «Автолюбитель». При цьому розрахунку відповідач [PERSON] не був присутній. Крім того, оскільки розрахунок проводився у доларах США, позивачка особисто купувала за допомогою платіжної карти у КБ «ПриватБанк» за особисті кошти декілька тисяч доларів для повноцінного рахунку з продавцем. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] - заперечував в судовому засіданні проти первісного позову та підтримав зустрічний позов, посилаючись на те, що спірний автомобіль був дійсно придбаний відповідачем [PERSON] під час шлюбу з позивачкою, але за його особисті кошти, які не відносяться до спільного майна подружжя, а саме: грошові кошти у сумі, еквівалентній 14700 доларів США, отриманих від продажу автомобілю Форд, що належав відповідачу [PERSON] на праві особистої власності, а також суми виплаченого страховою компанією страхового відшкодування за пошкодження автомобілю Форд в дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 30.09.2010р., виплаченої винуватцем ДТП [PERSON] суми відшкодування матеріальної шкоди за пошкодження автомобілю Форд, грошових коштів у сумі 28000 гривень, які були надані відповідачу [PERSON] його батьком. У червні 2014 року позивачка забрала у нього автомобіль та утримує його у себе. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] - в судовому засіданні також заперечував проти первісного позову, підтримавши зустрічний позов, пояснивши, що 11 червня 2014 року відповідачка [PERSON] придбала спірний автомобіль у свого сина, [PERSON]. Але у червні 2014 року позивачка забрала автомобіль та не повернула. Представник третьої особи - Управління ДАІ ГУМВС України в Харківській області - Арсеньєв В.О. заперечував проти первісного позову та підтримав зустрічний позов, посилаючись на те, що спірний автомобіль було зареєстровано на ім'я [PERSON] на підставі довідки-рахунку, виписаної 19.08.2011р. Торгівельною фірмою «Автолюбитель». 11.08.2014р. цей транспортний засіб був перереєстрований на нового власника, [PERSON], на підставі довідки-рахунку від 11.04.2014р. ТФ «Полюс». Під час проведення реєстраційних дій ніяких відомостей про обмеження на здійснення відповідних операцій з цим автомобілем у співробітників ДАІ не було. 03.07.2014р. автомобіль оголошено у розшук Слідчим відділом Червонозаводського РВ у кримінальному провадженні №12014220060001654 за ст.190 КК України. Підстави скасування державної реєстрації транспортних засобів передбачені п.40 Постанови КМУ від 07.09.1998р. №1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів». Представник третьої особи - ПП ТФ «Полюс» - належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.76). Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка, [PERSON], та відповідач, [PERSON], перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.02.2009р., що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Орджонікідзевським відділом РАЦС ХМУЮ (а.с.4). 07.08.2011р. [PERSON], який діяв від імені [PERSON], власника автомобілю «MAZDA» , 2008 року випуску, № шасі [NUMBER], видав довіреність на ім'я [PERSON] та [PERSON] на право продажу, обміну, передачі в оренду, страхування за ціну та на умовах на свій розсуд вказаного автомобілю (а.с.5, 24). Згідно з Актом №3/772555 від 19.08.2011р. Торгівельною фірмою «Автолюбитель» було взято на комісію у продавця [PERSON], за дорученням якого діє [PERSON], вищевказаний транспортний засіб для продажу покупцю, [PERSON] (а.с.102). 19.08.2011р. між Торгівельною фірмою „Полюс" (комісіонером) та [PERSON] (покупцем) було укладено договір комісії №3/772555, згідно з умовами якого комісіонер, який діє від імені продавця на підставі акту №3/772555 від 19.08.2011р., оформлює договір купівлі-продажу транспортного засобу після повного взаєморозрахунку між продавцем та покупцем, а покупець купує знятий у ДАІ транспортний засіб МАЗДА СХ-7, д.н.з. [NUMBER], за 134'467 грн. 58 коп. (а.с.104). 19.08.2011р. Торгівельною фірмою «Автолюбитель» було виписано довідку-рахунок №772555 про видачу вищевказаного автомобілю [PERSON] (а.с.101). 19.08.2011р. автомобіль «MAZDA» , 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], №шасі [NUMBER], було зареєстровано у ДАІ за [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.7). 11.04.2014р. між [PERSON], ПП ТФ „Полюс" та [PERSON] було укладено договір комісії №545, згідно з умовами якого комітент ([PERSON]) здає, а комісіонер (ПП ТФ „Полюс") приймає на комісію та зобов'язується продати спірний автомобіль покупцю ([PERSON]) за 216'000 грн., які повністю сплачені покупцем комітенту до підписання цього договору (а.с.88). 11.04.2014р. Торгівельною фірмою «Полюс» було виписано довідку-рахунок №426392 про видачу вищевказаного автомобілю [PERSON] (а.с.100). 11.04.2014р. автомобіль «MAZDA» , 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], №шасі [NUMBER], було зареєстровано у ДАІ за [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.6). Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], 23.03.2007р. за [PERSON] було зареєстровано автомобіль Ford Fiesta, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.155). Згідно з копією виписки від 12.08.2014р. з банківського рахунку, відкритого в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ім'я [PERSON], 08.08.2011р. з рахунку були видані грошові кошти у сумі 28'000 грн. (а.с.99). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що на протязі 4-5 років підтримує дружні стосунки з відповідачем [PERSON] Свідку відомо, що раніше у відповідача [PERSON] був автомобіль Ford, який два роки тому він замінив на автомобіль Mazda CX-7. Наприкінці червня 2014 року свідок разом зі своїм знайомим [PERSON] чекали в автомобілі свідка відповідача [PERSON] у дворі будинку, де проживає останній. Свідок бачив, як відповідач [PERSON], який знаходився на відстані приблизно 10-15 метрів, передавав позивачці ключі та техпаспорт. Потім [PERSON] пояснив, що віддав позивачці автомобіль, щоб вона забрала дитину. Через деякий час [PERSON] зателефонував йому та сказав, що дружина не бажає повертати автомобіль. Свідок знає, що позивачка керувала автомобілем, але сам її за кермом ніколи не бачив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що підтримує дружні стосунки з відповідачем [PERSON], який спочатку їздив на автомобілі Ford Focus, а потім купив автомобіль Mazda. Наприкінці червня 2014 року свідок разом з [PERSON] чекали відповідача [PERSON] у дворі його будинку та бачили, як він передає своїй дружині ключі та документи від автомобілю. Потім [PERSON] пояснив, що позивачці потрібно було з'їздити за дитиною. Свідок бачив, як вона її у цей поїхала на автомобілі. Через пару днів [PERSON] сказав свідкові, що дружина не віддає йому автомобіль. Свідок [PERSON] пояснив суду, що знає подружжя [PERSON] та [PERSON] у зв'язку з подіями ДТП 30.09.2010р. за участі їх транспортних засобів. Свідок виплатив відшкодування за пошкоджений автомобіль [PERSON] у сумі 40500 грн. Приблизно 20.06.2011р. свідок на прохання відповідача [PERSON] зустрівся з позивачкою у відділенні КБ «Приватбанк» на Червоношкільній набережній, де свідок передав позивачці 40500 грн. біля каси, а позивачка внесла ці гроші у касу. Свідок [PERSON] пояснив у судовому засіданні, що є батьком відповідача [PERSON] та чоловіком відповідачки [PERSON] 25.06.2014р. свідок разом з дружиною приїхали до свого сина. Через деякий час додому прийшла позивачка [PERSON] На питання свідка, коли вона віддасть автомобіль, вона відповіла, що брала його не у свідка та його дружини, а у відповідача [PERSON] Тоді свідок зателефонував сину та викликав наряд міліції. Позивачка викликала свого брата. Коли той приїхав, зі слів дружини свідку стало відомо, що позивачка віддала йому брелок від автомобілю. Потім приїхали співробітники міліції та запросили їх проїхати до райвідділу міліції. Зі слід дружини, свідку стало відомо, що позивачка сказала своєму братові, щоб той відігнав автомобіль. Також свідок пояснив, що автомобіль Mazda придбавався за грошові кошти від продажу автомобілю Ford, а також він знімав частину своїх збережень з банківського рахунку у сумі 28'000 грн., які віддавав [PERSON] 19.08.2011р. Згідно з листом Червонозаводського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області від 12.11.2014р. №63/650 26.06.2014р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014220060001654 були внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.356 КК України, за заявою [PERSON] про те, що 20.06.2014р. по [ADDRESS] у м.Харкові у нех незаконно заволоділи належним їй автомобілем Mazda CX-7, держномер [NUMBER]; місцезнаходження автомобілю не встановлено (а.с.187). Таким чином, проаналізувавши всі надані сторонами докази у справі у їх сукупності та взаємозв'язку, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшли підтвердження ті обставини, на які позивачка [PERSON] посилалася в обґрунтування своєї позовної вимоги про визнання правочину недійсним. Стаття 60 Сімейного кодексу України презюмує, що майно, набуте під час шлюбу, належить чоловікові і жінці на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: - майно, набуте нею, ним до шлюбу; - майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; - майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; - житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; - земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України; - речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; - премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги; - кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди; - страхові суми, одержані нею, ним за обов'язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них; Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. В той же час, суду не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль було придбано виключно за особисті кошти відповідача [PERSON], які не належать до спільної сумісної власності подружжя, як на цьому наполягав в судовому засіданні його представник. Так, під час розгляду справи була підтверджена лише сума у розмірі 49171,15 грн., за яку 02.08.2011р. був проданий автомобіль Ford, що належав відповідачу [PERSON] (а.с.95). Разом з тим, під час розгляду справи не були належним чином підтверджені показання свідка [PERSON] про те, що у червні 2011 року він передавав позивачці 40500 грн. в якості відшкодування шкоди, завданої ДТП, за пошкоджений автомобіль Ford, який належав відповідачу [PERSON], а позивачка внесла на банківський рахунок ці кошти, які за твердженням представника відповідача [PERSON] були в подальшому витрачені на придбання спірного автомобілю. Згідно виписок щодо руху грошових коштів по рахункам, відкритих у ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім'я [PERSON], за період з 01.06.2011р. по 31.08.2011р. суми у таких розмірах позивачкою на рахунки не вносилися та не знімалися (а.с.178-185, 188-189). Також суду не надано доказів на підтвердження виплати страховою компанією на користь відповідача [PERSON] суми страхового відшкодування за пошкодження автомобілю Ford, який йому належав відповідачу [PERSON] Що стосується грошової суми у розмірі 28'000 грн., що згідно з показаннями свідка [PERSON] він надавав своєму синові, [PERSON], то відповідно до ч.5 ст.719 ЦК України для договорів дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятидесятикратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, встановлено обов'язкову нотаріальну форму. У даному ж випадку такого договору не укладалося. Таким чином, суд знаходить підстави для визнання спірного правочину недійсним. Частиною 1 статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно зі ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.2 ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Задоволення позовної вимоги про визнання недійсним спірного правочину виключає задоволення зустрічного позову. Крім того, суд звертає увагу, що під час розгляду справи не було надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження перебування спірного автомобілю у володінні позивачки. Що стосується позовної вимоги про скасування реєстрації транспортного засобу, то це не відноситься до компетенції суду. Так, згідно з п.35 Порядку державної реєстрації Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, який затверджений Постановою КМУ від 07.09.1998р. №1388, підставою для перереєстрації транспортного засобу є, зокрема, рішення суду про визнання недійсними договору купівлі-продажу, міни, дарування. Таким чином, рішення суду про визнання недійним спірного правочину є підставою для перереєстрації спірного транспортного засобу на попереднього власника - [PERSON]. Щодо доводів заперечень представника третьої особи - УДАІ ГУМВС України в Харківській області - про заборону перереєстрації транспортного засобу, стосовно якого є ухвала суду про накладення арешту, то слід зазначити наступне. Пунктом 41 цього Порядку забороняється зняття з обліку та/або перереєстрація на нового власника транспортних засобів, стосовно яких є ухвала суду про накладення арешту або заборону зняття з обліку чи постанова державного виконавця про накладення арешту. Тобто, така заборона стосується перереєстрації саме на нового власника, а не на даний випадок, коли внаслідок визнання правочину недійсним сторони приводяться у попередній стан. На підставі викладеного,

Outcome: partial