Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про захист ділової репутації юридичної особи, зобов'язання вчинити певні дії. В позові посилався на те, що [INFO] року інтернет-видання «Полтавщина» на своєму сайті оприлюднило статтю під назвою: «[INFO]». У даній інтернет-публікації поширені відомості, які не відповідають дійсності, ганьблять та принижують ділову репутацію ТОВ «Фірма «Атолл». Автор статті не встановлений, оскільки статтю оприлюднив під псевдонімом. Зазначає, що дана публікація нанесла шкоди діловій репутації позивача. Тому позивач просив суд визнати такою що принижує ділову репутацію ТОВ "Фірма "Атолл" статтю «[INFO]» від [INFO] року, опубліковану в Інтернет-виданні «Полтавщина», зобов'язати власника веб-сайта - [PERSON] видалити інформацію, що принижує ділову репутацію позивача - вказану вище статтю та опублікувати спростування відомостей, поширених у вказаній статті у редакції газет «Зоря Полтавщини», «Полтавський Вісник» та у редакції газети центральних органів виконавчої влади «Урядовий кур'єр». Також просив зобов'язати [PERSON] принести публічні вибачення ТОВ «Фірма «Атолл» та спростувати відомості, поширені у статті «[INFO]» від [INFO] року шляхом опублікування у редакції газет «Полтавський Вісник», «Урядовий кур'єр», «Зоря Полтавщини». Судові витрати покласти на відповідачів. В судовому засіданні представник позивача Гиря А.В. позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заві обставини. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, в його задоволенні просив відмовити за безпідставністю позовних вимог. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явився. Враховуючи наявність достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, що в засідання не з'явився. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року інтернет-виданням «Полтавщина» (http://www.[INFO]) опубліковано статтю під назвою «[INFO]». Вказана стаття опублікована автором під псевдонімом [PERSON]. Під час розгляду справи судом не встановлено особу, що під вказаним псевдонімом опублікувала оскаржувану статтю. Як зазначив Пленум Верховного Суду України в п.12 постанови від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Звертаючись з позовом до [PERSON] як до власника інтернет-видання «Полтавщина» позивач посилається на інформацію про домен [INFO] та його володільця, в якій власником цього інтернет-ресурсу є саме [PERSON] (а.с.17). Заперечуючи дані обставини, відповідач [PERSON] жодного доказу на їх спростування суду не надав та визнавав, що має відношення до вказаного сайту. Тому належним відповідачем в даній справі є [PERSON] як власник інтернет-видання «Полтавщина» та [PERSON] як особа, з чиїх слів викладена інформація в статті. Як вбачається зі змісту статті «[INFO]»: «Сьогодні на місце забудови прибув голова ГО «Відродження Полтави» [PERSON], який разом із місцевими мешканцями попрохав у будівельників відповідної документації. Як виявилось, забудовою займається ТОВ «Фірма «Атолл». Однак, ні будівельники, ані представник фірми жодних документів, окрім незавіреної ксерокопії договору оренди та декларації про початок робіт не надали. В цей час на місце приїхали невідомі молодики на джипі». Категорично заперечуючи факт ненадання для огляду документів, що дозволяють будівництво, позивач в позовній заяві та представник позивача в судовому засіданні посилаються на те, що на вимогу мешканців будинку по вулиці Жовтневій 5, міста Полтави, ТОВ «Фірма «Атолл» були надані для огляду всі документи, що підтверджують законність підстав для початку будівництва: - договір оренди землі від 04.04.2011 р. з Актом приймання-передачі в оренду земельної ділянки за адресою м. Полтава, вул. Жовтнева, 5 «а», кадастровим планом земельної ділянки, Актом встановлення та погодження меж землекористування, Додатковою угодою до Договору оренди землі від 31.12.2013 року, - договір оренди землі від 05.02.2014 р. з Актом приймання-передачі в оренду земельних ділянок за адресою м. Полтава (для обслуговування нового будівництва по вул. Жовтнева, 5 «а» та багатоквартирного житлового будинку по вул. Жовтнева, 5), Актом погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, кадастровими планами земельних ділянок; - декларація про початок виконання підготовчих робіт; - містобудівні умови та обмеження № 26 забудови земельної ділянки по вул. Жовтневій 5 «а» м. Полтави, видані та погоджені Управлінням з питань містобудування та архітектури Виконавчого комітету Полтавської міської ради; - дозвіл на провадження земляних робіт по влаштуванню будівельного майданчика; - рішення Виконавчого комітету Полтавської міської ради №100 від 24.07.2014 року; - витяг із Рішення Полтавської міської ради від 27.12.2013 року; - витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку станом на 26 листопада 2013 року. Проте, жодних доказів на підтвердження даної обставини позивач не надав. Крім того, оскільки чинним законодавством України не передбачено надання членам громадських організацій чи «місцевим мешканцям», як це вказано в оскаржуваній статті, документації на будівництво, інформація про те, що такі документи вказаним особам надані не були жодним чином не може бути розцінена як така, що завдає шкоди діловій репутації забудовника. Розповсюдження такої інформації жодним чином не вплинуло та не могло вплинути на ділову репутацію позивача. Посилання позивача по тексту позовної заяви на те, що розповсюдження такої інформації негативно впливає на ділові стосунки з партнерами, чим завдає ТОВ «Фірма «Атолл» значних збитків, жодним доказом не підтверджується. Пленум Верховного Суду України в постанові від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» в п.5 вказує, що відповідно до статей 94, 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Оскільки в судовому засіданні сторонами не надано доказів того, що поширенням оскаржуваної позивачем інформації порушено його особисті немайнові права, а також що зазначена інформація є неправдивою, в цій частині позов задоволенню не підлягає. Стаття 34 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, яка за нормами ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, визнають за особою право на свободу висловлювати свою думку, що включає в себе свободу дотримуватись своєї думки, свободу одержувати і поширювати інформацію та ідеї. Стаття 10 Конвенції захищає не тільки інформацію та дії, що сприймаються як бажані або оцінюються як нешкідливі чи сприймаються байдуже, а й ті, які ображають, шокують або викликають турботу з боку держави або будь-якої частини населення (справа Обершлік проти Австрії 1991 рік). Також неправдивою позивач вважає інформацію, викладену в статті зі слів [PERSON]: «На мою адресу посипалися погрози фізичної розправи та грубі вимоги покинути місце забудови, - говорить [PERSON], голова ГО «Відродження Полтави». - Виглядало це, яку 90-тіроки. Приїздить джип, з нього виходять «братки». Схоже, Полтава вже остаточно стає містом з кримінальними законами». Пленум Верховного Суду України в постанові від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» в п.15. вказує, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Як встановлено судом, вказана вище інформація, викладена в інтернет-виданні «Полтавщина» за [INFO] року в статті «[INFO]» не містить фактичних тверджень автора статті про наявність таких обставин, ним лише передана інформація з чужих слів. Також Пленум Верховного Суду України в п.19 наведеної вище постанови звернув увагу на те, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Саме оціночними судженнями, викладеними з застосуванням мовних засобів, є зазначені автором оскаржуваної статті вирази «нове будівельне свавілля», «справа схожа на «розборки» з 90-х років», «невідомі молодики на джипі». Також оціночними судженнями є вислови [PERSON] переказані в оскаржуваній статті: «виглядало це як у 90-ті роки», «приїздить джип, з нього виходять «братки», «схоже Полтава вже остаточно стає містом з кримінальними законами». Крім того, висловлювання [PERSON], що на його адресу посипалися погрози фізичної розправи та грубі вимоги покинути місце забудови не містять конкретних фактів: хто, коли за яких обставин та чим саме йому погрожував. На підставі викладеного, встановивши, що вказані вислови є фактично оціночними судженнями, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для визнання такими, що принижують ділову репутацію позивача, відомості, викладені в оскаржуваній статті. Крім того, суд звертає увагу на те, що позивач просив визнати всю статтю такою, що принижує його ділову репутацію, що законом не передбачено, оскільки такою, що принижує ділову репутацію може бути визнана лише конкретна інформація, викладена в цій статті. Необхідно також звернути увагу і на те, що інша інформація, наприклад, про те, що на місце забудови були викликані працівники міліції, що [PERSON] написав заяву в міліцію чи що 19 вересня 2014 року о 18-30 год. по вул.Жовтневіій, 5 будуть організовані збори мешканців будинків, жодним чином не стосується та не впливає на репутацію ТОВ «Фірма «Атолл». Не відповідають вимогам закону також вимоги позивача щодо зобов'язання відповідачів спростувати інформацію через друковані засоби масової інформації «Зоря Полтавщини», «Урядовий кур'єр» та «Полтавський вісник», оскільки спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. В наведений вище Постанові Пленум Верховного Суду України (п.26) також звернув увагу на те, що відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК. Тому вимоги щодо зобов'язання [PERSON] вибачитися перед позивачем також задоволенню не підлягають. На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність відмовити ТОВ «Фірма «Атолл» в задоволенні позову в повному обсязі. У зв'язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed