Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся з позовною заявою [PERSON] до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди, третя особа відділ виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Красноармійськ Донецької області. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що з відповідачем [PERSON] підприємством Вугільна компанія «Краснолиманська» він перебував у трудових відносинах з 2010 року по 16.09.2015. Працював прохідником підземним 5 розряду з повним робочим днем у шахті. Звільнений був на підставі ч.2 ст. 40 КЗпП України, через невідповідність виконуваній роботі за станом здоровя, що підтверджується копією трудової книжки. 06.06.2015р. у 05 годині 55 хвилин позивач прибув на територію ДП «ВК «Краснолиманська» для роботи у 1-у зміну. Помічник начальника дільниці ПР - 7 [PERSON] видав йому наряд на буріння шпурів під анкерне кріплення та анкерування повітряно-давального хідника похилу №1 заскидової частини пласту 1. Наряд був виданий під розпис у книзі нарядів дільниці і наряд-путівці на виробництво робіт гірничого майстра з попереднім проведенням інструктажу з питань охорони праці. Нагляд за безпечним веденням робіт здійснював гірничий майстер дільниці ПР - 7 [PERSON] Після отримання наряду близко 06 години 55 хвилин позивач опустився в шахту і направився до свого робочого місця. В 11 годин 25 хвилин він, [PERSON] та [PERSON] прийшли на сполучення виробок і приступили до виконання наряду по заміні прямого відрізка труби 150 мм на «коліно», став якої був закріплений на тросових підвісках на висоті 2 метри від підошви виробки. Позивач відстикував один край труби. Шляхом зняття швидкозємного з»єднання з боку вентиляційного штреку 1 -й північної лави заскидової частини пласту 1. Після цього в 11 годин 40 хвилин він вдарив молотком по клину БС, яким було закріплено другий край труби з метою відстикувати інший край «коліна». Від удару клин вийшов з отвору БС, відрізок демонтованої труби від стикувався з кріплення і різко змістився у його бік і вдарив по голові. Позивач відчув різкий біль в області голови. [PERSON] та [PERSON] надали потерпілому першу медичну допомогу, повідомили про нещасний випадок гірничого майстра [PERSON], який повідомив гірничого диспетчера і організував його супроводження до підземного медпункту. Після надання медичної допомоги в поверхневому медпункті машиною РПГ 10 ВГРЗ позивач був доставлений в неврологічне відділення Красноармійської ЦМЛ. У звязку з травмою був доставлений в Красноармійську ЦМЛ з діагнозом: забій головного мозку, з вираженою цефалгією, помірною вестибулопатією, посттравматичним синдромом ВСД по гіпертонічній кризі з частими симпато-адреналовими кризами, вираженим астено-невротичним синдромом, забита рана лобної ділянки зліва, знаходився на лікуванні з 06.06.15 по 23.06.15. В подальшому знаходився на амбулаторному лікуванні. Стан здоровя не поліпшувався, тому був направлений на консультацію до нейрохірурга м. Краматорськ 13.08.15 року, де був поставлений діагноз: закрита виробнича ЧМТ забій головного мозку 1 ступеня, з двосторонньою більше вираженої справа, рефлекторною пірамідною недостатністю, помірним вестибуло-атактичним синдромом з цефалгією, ВСД за гіпертонічним типом з частими симпато-адреналовими кризами, виражениими астено-невротичним синдромом. В подальшому знаходився на амбулаторному лікуванні. 16.09.2015 року позивач був оглянутий на МСЕК. За результатами огляду визнаний інвалідом 3 групи по трудовому каліцтву та встановлений ступень втрати працездатності у розмірі 50% з переоглядом 16.09.2016 року. Визначена потреба у додаткових видах допомоги - медикаментозне та оперативне лікування за наслідками трудового каліцтва. За висновком про умови та характер праці позивачу протипоказана важка фізична праця, підземні умови праці. В результаті виробничої травми відбулося ушкодження здоров»я у звязку з чим спричинено моральну шкоду, яка полягає у тому, що позивач цьому підприємству віддав значну частину свого життя і у результаті отримав травму, яка усе це життя майже перекреслила. Через травму позивач зі здорової людини перетворився на хворого, який змушений тривало лікуватись. Лікування продовжує і до теперішнього часу. Однак тривале лікування - це не єдині незручності, які він відчуває. З моменту нещасного випадку і до теперішнього часу живе з відчуттям сильного головного болю, став погано спати, став роздратованим, у нього підвищується артеріальний тиск, має шатку ходу. Через постійний біль, лікування, змушений докладати багато зусиль для нормального існування. Через невідповідність професії позивач був звільнений з роботи. Це поставило його у незручне становище, оскільки він не може матеріально забезпечувати себе на тому ж рівні, коли працював. Його заробітна плата була основним засобом для існування. Це додає йому багато неприємних відчуттів. До того ж в даний момент практично всі його кошти спрямовані на відновлення здоровя. Позивач відчуває себе втраченою для суспільства людиною. Тривале лікування позначилося не тільки на його здоровї, а також і на його психіці. Знаходиться у пригніченому стані через те, що можливості повного відновлення здоровя майже немає. Відносини в родині погіршилися, став інвалідом, позбавлений можливості повноцінно виконувати свої сімейні обовязки по дому, усі турботи по будинку лягли на його матір, що повинна здійснювати догляд за ним. Усі ці фактори викликають негативні емоції й переживання. Порушено нормальні життєві зв'язки позивача і йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Моральну шкоду позивач оцінює в 50000 гривень, при цьому виходить з того, що травмовано саме голову, отримав середньо-важку травму, лікування дуже тривале, не може виконувати попередню роботу, звичайний уклад життя примусово змінився, тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 50000,00 гривень Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, та просив задовольнити його позовні вимоги. Представники відповідача заперечували проти заявлених позовних вимог, надали суду заперечення та пояснення, аналогічні викладеним у запереченнях, просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В запереченнях зазначили, що в якості підстав для стягнення моральної шкоди позивачем зазначено той факт, що внаслідок нещасного випадку на виробництві 06.06.2015 p., щодо якого складені відповідні акти за формою Н-1 від 17.07.2015 року та Н-5 від 17.07.2015 р. він був травмований і внаслідок чого йому заподіяна моральна шкода, а також той факт, що згідно Довідки МСЕК від 16.09.2015 р. йому встановлено 3 група інвалідності з переоглядом 16.09.2016. А згідно Довідки про результати визначення ступеня втрати профпрацездатності у % позивачу встановлено 50% втрати профпрацездатності, 3 група інвалідності. Однією з підстав настання відповідальності за причинену моральну шкоду є наявність протиправних дій з боку відповідача, та його вини. Позивач не надав доказів у чому саме полягає протиправність поведінки відповідача, яка призвела до втрати ним професійної працездатності. Крім того, у відповідності до актів Н-1 та Н-5 саме протиправна поведінка позивача, а саме - недотримання норм та правил безпеки при виконанні робіт призвели до настання нещасного випадку. Згідно п. 10 Акту Н-1 чітко зазначено, що позивач застосував небезпечні прийоми роботи під час виконання змінного завдання, чим порушив п.1.11.«Інструкції з охорони праці, безпечному виконанню робіт та поведінки в шахті для гірника очисного забою»,п. 1 р. 5 гл.4 «Правил безпеки у вугільних шахтах». Комісія з розслідування цього випадку визначила у Акті Н-5 від 17.07.2015 року та дійшла висновку, що позивач дійсно сам допустив порушення нормативно-правових актів з питань охорони праці, які призвели до даного нещасного випадку. На МСЕК покладено обовязки щодо встановлення факту спричинення моральної шкоди. Представник відповідача вважає, що саме МСЕК у висновку або інші медичні органи повинні встановити факт спричинення моральної шкоди, але таких висновків суду не надано. Укладаючи з позивачем трудовий договір, відповідно до ст. 29 КЗпП України, позивачеві було розяснено під розпис його права та обовязки, про умови праці, наявність на робочому місті, де він буде працювати, небезпечних та шкідливих виробничих факторів та можливість їх впливу на здоровя, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. При цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров'я та його наслідки. Згідно норм ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Однак у чому саме полягає порушення законних прав Позивача з боку Відповідача Позивачем у позові не зазначено. Згідно норм ч. 1 ст.9 ЗУ „Про охорону праці" відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоровя або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Підприємство не несе матеріальних затрат у разі наявності професійного захворювання або трудового каліцтва працівника ні перед ким, тому що ці правовідносини регулюються нормами соціального забезпечення, зокрема главою 67 ЦК України, ЗУ „Про страхування, ЗУ „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Представник третьої особи Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Красноармійську до судового засідання не зявився, надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд розглянути та закінчити справу без участі представника відділення та винести рішення на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] працював на ДП ВК «Краснолиманська» з 27.11.2014 року по 16.09.2015 року прохідником підземним 5 розряду з повним робочим днем у шахті, звільнений був на підставі ч.2 ст. 40 КЗпП України, через невідповідність виконуваній роботі за станом здоровя. (а.с.17). Згідно акту за формою Н-5 від 17.07.2015р. розслідування нещасного випадку, що стався 16.07.2015р з [PERSON] стався нещасний випадок. Комісія прийшла до висновку, що відповідно до п.15, «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» даний нещасний випадок повязаний з виробництвом, підлягає обліку на підприємстві, і по ньому необхідно скласти акт про нещасний випадок, повязаний з виробництвом за формою Н-1, Причинами нещасного випадку зазначені: невиконання вимог інструкцій з охорони праці, застосування виконавцями робіт небезпечних прийомів у роботі під час виконання змінного завдання, невиконання посадових обовязків, відсутність належного нагляду з боку ІТП дільниці ПР-7 за дотриманням вимог нормативно-правових актів з охорони праці під час ведення робіт. Також в акті визначено коло осіб, дії яких так чи інакше привели до нещасного випадку (а.с.12-16). Згідно акту за формою Н-1 від 17.07.2015р. про нещасний випадок, повязаний з виробництвом встановлено, що причиною нещасного випадку є застосування виконавцями робіт небезпечних прийомів у роботі під час виконання змінного завдання, відсутність належного нагляду з боку ІТП дільниці ПР-7 за дотриманням вимог нормативно-правових актів з охорони праці під час ведення робіт. Діагноз згідно з листком непрацездатності: ВЧМТ, струс головного мозку (а.с. 8-11). [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 06.06.2015р. по 23.06.2015 року з діагнозом ЗЧМТ - забій головного мозку 1 ст. зі стійною цефалгією, вираженою вестибулопатією, посттравматичний синдромом ВСД по гіпертонічному кризу з частими симпато-адреналовими кризами (12.06.15, 17.06.15), вираженим астеноневротичним синдромом. Забійна рана лобної частини зліва (06.06.15 виробнича (а.с.20). [PERSON] оглянутий лікарем-нейрохірургом 13.08.2015р. (а.с.19). 16.09.2015 року згідно довідок Медико-соціальної експертної комісії позивачу встановлено 50 % первинно втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності строком до 16.09.2016 року, потребу в медикаментозному та санаторно - курортному лікуванні, протипоказана тяжка фізична праця, підземні умови праці, психо\-емоційні загрузки, праця на висоті, а також було рекомендовано «Д» нагляд та лікування у невролога, стаціонарне лікування (а.с.18). Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1\~КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Відповідно до роз'яснень, наданими в п.13\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4\~зі змінами, внесеними\~постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1\~КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1\~ст.153 КЗпП України\~на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної\~статті цього Кодексу\~покладено на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обовязків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Суд не приймає до уваги твердження представників відповідача про обовязок МСЕК встановлювати факту спричинення моральної шкоди, та про згоду позивача на працю в тяжких умовах. Відповідно до\~рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року\~за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідністі встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обовязку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно зі статтями\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 4 статті 23 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Помилковим є посилання представників відповідача на ч. 1 ст.9 Закону України «Про охорону праці», оскільки Законом України "Про охорону праці", а саме, ч.1 ст.9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров'я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Відповідно до\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці»\~роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва,використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці, та несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 43 Конституції України\~визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із нещасними випадками на виробництві, які є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв'язку з ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв'язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, медичними документами. Також є безпідставними доводи відповідача про ненадання позивачем доказів на підтвердження позовних вимог, оскільки сам факт ушкодження здоров'я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров'я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, потребу в медикаментозному та санітарно-курортному лікуванні. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 45000 гривень. Відповідно до ч.3\~ст.88 ЦПК України\~підлягають стягненню з відповідача в дохід держави судові витрати, так як позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від їх сплати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial