Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивує тим, що 24.02.2020 року вона дізналася, що на примусовому виконанні у приватного виконавця Лановенко Л.О. перебуває виконавче провадження № 59423596 з примусового виконання виконавчого напису № 11811 від 23.05.2019 року, виданого приватним нотаріусом КМНО Хара Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» заборгованості в розмірі 24 031, 31 гривень. Згідно виконавчого напису нотаріус пропонує звернути стягнення з громадянки України [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № 001-07595-270713 від 27.07.2013 року, укладеним із ПАТ «Дельта Банк», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», на підставі договору про відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 31/К, укладеного 06.10.2017 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна». У виконавчому написі зазначено, що строк платежу за кредитним договором № 001-07595-270713 від 27.07.2013 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості приводиться за період з 06.10.2017 р. по 17.05.2019 р., а сума заборгованості складає 23381,31 грн. Таким чином, загальна сума, яка підлягає стягненню на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» складає 24031,31 грн. Позивач вказав, що виконавчий напис вчинений не на кредитному договорі, а на окремому нотаріальному бланку, що суперечить вищевказаним вимогам закону та дає підстави вважати, що нотаріусу не був наданий оригінал кредитного договору. Разом з тим, з тексту оспорюваного виконавчого напису № 11811 від 23.05.2019 року встановлено, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувалась ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172. Позивач вказав, що приватний нотаріус Хара Н.С. керувалася нормативно-правовим актом, що втратив юридичну силу та незаконно вчинила виконавчий напис, Отже, нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не врахувала обставин, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитним договорам, укладених у простій письмовій формі вже не чинні і повинна була відмовити стягувачу у вчиненні виконавчого напису у відповідності до норм Закону України «Про нотаріат». Позивач зазначив, що виконавчий напис був винесений незаконно та він повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Тому суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, вважає за можливим провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності відповідно до вимог чинного законодавства. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов підлягаючим задоволенню з огляду на таке. Встановлено, що 24.02.2020 року позивачу стало відомо, що на примусовому виконанні у приватного виконавця Лановенко Л.О. перебуває виконавче провадження № 59423596 з примусового виконання виконавчого напису № 11811 від 23.05.2019 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» заборгованості в розмірі 24 031, 31 гривень. Згідно виконавчого напису № 11811 від 23.05.2019 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., нотаріус пропонує звернути стягнення з громадянки України [PERSON] , [INFO] , яка є боржником за кредитним договором № 001-07595-270713 від 27.07.2013 року, укладеним із ПАТ «Дельта Банк», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», на підставі договору про відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 31/К, укладеного 06.10.2017 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна», строк платежу за кредитним договором № 001-07595-270713 від 27.07.2013 року настав, боржником допущено прострочення платежів, стягнення заборгованості приводиться за період з 06.10.2017 р. по 17.05.2019 р. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника [PERSON] на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» складає 24031,31 грн. Відповідно до підпунктів 1.1-1.2 Глави 16 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Встановлено, що у даному випадку виконавчий напис вчинений не на кредитному договорі, а на окремому нотаріальному бланку, що суперечить вищевказаним вимогам закону та дає підстави вважати, що нотаріусу не був наданий оригінал кредитного договору. Відповідно до виконавчого напису № 11811 від 23.05.2019 року, приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувалась ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172. Відповідно до п. 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»), для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду визнання незаконною та нечинною постанови Кабінету Міністрів Україні 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якя стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і відповідає положенням статті 87 цього Закону. Ухвалою від 06.03.2017 у справі № 826/20084/14 Вищий адміністративний суд України відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року та до закінчення касаційного розгляду зупинив її виконання. Касаційний розгляд справи було закінчено винесенням ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, яка згідно інформації ЄДРСР України була опублікована 13.11.2017 року. Тобто, судом встановлено, що станом на 23.05.2019 року, тобто на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису дія постанови Київського апеляційно адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 була відновлена. Таким чином, третя особа - приватний нотаріус Хара Н.С. керувалася нормативно-правовим актом, що втратив юридичну силу та незаконно вчинила виконавчий напис. Отже, нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису 23.05.2019 року не врахувала обставин, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитним договорам, укладених у простій письмовій формі вже не чинні і повинна була відмовити стягувачу у вчиненні виконавчого напису у відповідності до норм Закону України «Про нотаріат». Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. З"ясовано, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус, не отримувала від відповідача та позивача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутніми підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Таким чином, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Згідно п. 13 Постанови Пленуму ВСУ від 31 січня 1992 року № 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчинені», відповідно до статей 34, 36, 87, 88 Закону У країн «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими спеціальними нормативним актами з цього приводу, і що з дня виникнення права вимог минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено іншиі строк давності, не минув цей строк. Основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимої кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджують такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Однак, як встановлено судом, жодних повідомлень, листів, вимог позивач від ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» не отримував, борг не визнавав. Отже, на підставі документів, наданих відповідачем нотаріусу із заявою про вчинення виконавчого напису, не можна встановити безспірність вимог відповідача до позивача, а отже виконавчий напис вчинено з порушенням закону. Крім того, у виконавчому написі відсутня достатня і безспірна інформація щодо строку прострочення та періоду, за який виникла заборгованість. І в виконавчому написі, і в поданих заявником нотаріусу документах відсутня така інформація, яка б безсумнівно встановлювала, що заборгованість, що пропонується стягнути з позичальника, виникла виключно в межах строку позовної давності. Саме по собі посилання нотаріусу на те. що заборгованість стягується за період з 06.10.2017 р. по 17.05.2019 р. не є документом, який доводить вказані обставини. В ході судового розгляду встновлено, що виконавчий напис вчинено за заявою особи, яка не подала необхідних документів і зокрема не подала документу, який би засвідчував право вимоги вказаної особи; даний виконавчий напис вчинено не на документі, який підтверджує безспірність даної заборгованості і відповідно дає підстави для безспірного її стягнення; і крім того, у виконавчому написі відсутня достатня і безспірна інформація щодо строку прострочення та періоду, за який виникла заборгованість. Разом з тим, у виконавчому написі і в поданих заявником нотаріусу документах відсутня така інформація, яка б безсумнівно встановлювала, що заборгованість, яку пропонується стягнути з позичальника, виникла виключно в межах строку позовної давності. Вказане свідчить про порушення законодавства приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, що призвели до порушення прав та законних інтересів [PERSON] . Таким чином, суд, оцінивши усі докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги законними та обгрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved