Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Згідно позову, що надійшов до суду 20.08.2013 року та уточненням до нього від 05.09.2013 р., позивач зазначив, що 21.09.2009 року згідно договору купівлі - продажу кімнати у квартирі, посвідченого державним нотаріусом Вільногірського державної нотаріального контори, він придбав у власність кімнату [NUMBER] в квартирі [ADDRESS]. Зазначена кімната складається з однієї житлової кімнати житловою площею - 17,0 кв.м. Весною 2010 року у вищезазначеній кімнаті були зареєстровані його онуки: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], діти відповідача, [PERSON], та його сина - третьої особи, [PERSON]. Також у цій кімнаті зареєстрований його син, третя особа у справі, [PERSON], [INFO]. Діти були зареєстровані на прохання відповідача, яка просила їх тимчасово зареєструвати для отримання допомоги від держави при народженні другої дитини, сина [PERSON]. Після реєстрації ні відповідач, ні малолітні онуки, законним представником яких є відповідач, у належній йому вищезазначеній кімнаті фактично не проживали, а проживають за адресою реєстрації відповідача, [ADDRESS]. Його син в цей час з відповідачем та дітьми також не проживають спільно, і в шлюбі з відповідачем він не знаходиться. На його вимогу його син пообіцяв, що він найближчим часом з належної йому кімнати з реєстрації зніметься. Тим, що онуки зареєстровані у належній йому кімнаті, однак в ній не проживають більше трьох років та комунальні нарахування за них відповідач не сплачує (холодна, гаряча вода, водовідведення, газопостачання), порушуються його права як власника житла, оскільки він по - перше, не бажає щоб онуки були зареєстровані в належній йому кімнаті, так як у ній не проживають, а по - друге, він повинен сплачувати значні комунальні нарахування за онуків, які членом його сім'ї не являються. Добровільно відповідач онуків за місцем свого та їх проживання не реєструє, тільки обіцяє це зробити, і не робить. За аналогією зазначеною у ч.2 ст.405 ЦК України онуки втратили право користування належною йому кімнатою, так як більше року у цій кімнаті не проживають, та крім іншого згідно ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. У нашому випадку діти постійно проживають з відповідачем (одним з батьків) за її місцем проживання, як це і передбачає вищевикладена норма. Згідно ч.І ст.317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.І ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Такою перешкодою в розпорядженні ним майном, він вважає реєстрацію дітей відповідача в належній йому квартирі супротив його волі. Крім цього відповідач порушує ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», згідно до якої, громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяті днів після прибуття на нове місце проживання зареєструвати місце проживання. Діти відповідача в належній йому кімнаті не проживають з весни 2010 року, однак зареєстровані у ній. При цьому за місцем фактичного проживання дітей, [ADDRESS], відповідач дітей не реєструє, хоча вони там проживають постійно більше трьох років. Згідно ч.І ст.11 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Відповідачем по справі зазначена відповідач, як матір малолітніх осіб зареєстрованих у належній йому на праві власності житловій кімнаті, і інтереси яких відповідач представляє як законний представник в силу ст.242 ЦК України, ст. 154 СК України, ст.39 ЦПК України. Згідно ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Однак діти відповідача ніколи не були членами його сім'ї, тобто разом з ним не проживали, він не мав з ними спільного бюджету та інше, у зв'язку з чим і крім того, що вони втратили право користування належною йому кімнатою внаслідок тривалого не проживання у цій кімнаті, він не зобов'язаний і в силу закону забезпечувати їх житлом. Позивач,

Outcome: dismissed