Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

В листопаді 2019 року позивач ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №IKAPNKIG.1833.001 від 05.11.2010 в розмірі 51 708,5 грн., що є заборгованістю за штрафами та/або пенею, посилаючись на те, що між сторонами укладено вказаний договір, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов якого виникла заборгованість. 20.12.2019 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 14.02.2020 до суду зі сторони відповідача надійшов відзив, у відповідності до якого вимоги позову не визнає, посилаючись на те, що позивачем не обґрунтовано нарахування ним 31.10.2013 суми штрафу. Крім вказаного зазначає, що позивачем пропущено строки позовної давності, оскільки відповідачем станом на 01.07.2016 в повному обсязі погашено кредит та відсотки, при цьому з позовом до суду звернувся лише 05.11.2019. Від представника позивача в судове засідання надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, не заперечував щодо розгляду справи в порядку заочного провадження. Від представника відповідача в судове засідання надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає з обставин, наведених у відзиві. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Встановлено, що 05.11.2020 між сторонами укладено кредитний договір №IKAPNKIG.1833.001, у відповідності до якого позичальник отримала кредит в розмірі 163 682 грн., зі сплатою 0,000083 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, та щомісячної комісії за надання кредитних ресурсів в розмірі 0,9 % від суми виданого кредиту, строком до 04.11.2017. У відповідності до п. 4.1 Договору при порушенні позичальником кожного із зобов`язань, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3, 7.1 даного Договору, Банк має право нарахувати, а Позичальник зобов`язаний сплатити Банку пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочення. Позивачем виконані умови договору, а саме відповідачу надались кредитні кошти, що підтверджується матеріалами справи. У свою чергу позичальник зобов`язалась своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у визначені договорами терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно з договором. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник має повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позивачем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Згідно ст. 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Стороною відповідача впродовж судового розгляду не заперечувався факт укладання кредитного договору та отримання грошових коштів. Враховуючи вказане, судом встановлено, що між сторонами виникли кредитні зобов`язання, відповідачу банком надано кредит. З наданого стороною позивача розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 11.07.2016 в відповідача відсутня заборгованість за тілом кредиту та відсотками за користування кредитними коштами. При цьому, з 31.10.2013 по 01.07.2016 банком нараховувалась відповідачу пеня, яка станом на 01.07.2016 склала 51708, 57 грн. Відповідачем не спростовано розрахунок заборгованості, наданий позивачем. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у відзиві просить суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача. Разом з тим, ч. 4 ст. 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(ч. 1 ст. 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Як вбачається з ч.ч.1,2 ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). При цьому, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. З матеріалів справи вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача пеню за період з 31.10.2013 по 01.07.2016., при цьому до суду з вказаними вимогами звертається лише 05.11.2019. Отже, позивачем пропущено строки позовної давності для звернення до суду з вимогою про стягнення з відповідача пені в розмірі 51708,57 грн. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Також, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32). ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)). Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у позовних вимогах в зв`язку з пропуском строків позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови покладається на позивача.

Outcome: dismissed