Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з даним позовом до суду, який представник позивача підтримав у судовому засіданні та пояснив, що 4 квітня 2013 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області винесено вирок у кримінальній справі №0909/2376/2012 по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочинів передбачених ч.2,4 ст. 190 та ч.2 ст. 382 КК України. [PERSON] був визнаний винним у скоєнні інкримінованих йому злочинів та йому було призначено судом покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з конфіскацією майна і забороною на 3 роки займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах та організаціях всіх форм власності. Потерпілою від злочинних дій [PERSON] була визнана мати позивачки, [PERSON], яка померла [INFO] року, тобто в період судового розгляду кримінальної справи. У зв`язку з її смертю судом було відмовлено у задоволенні цивільного позову, однак епізод стосовно шахрайського заволодіння [PERSON] її коштами повністю доведений і за це діяння у тому числі його засуджено. У вироку суду міститься роз`яснення, що вона, як спадкоємець першої черги, має право звернутися до суду з цивільним позовом. Реалізуючи свої права, на виконання вироку суду, який набрав законної сили, а також того, що вона, позивачка, вже вступила у спадщину тому вона вправі звернутися в суд із цивільним позовом до засудженого [PERSON] на суму 827 734 грн. 94 коп. Вказує, що як встановлено судом під час розгляду кримінальної справи, приватний підприємець [PERSON] 01.09.2007 року, діючи умисно з корисливих мотивів вводячи в оману та зловживаючи довірою гр. [PERSON], приховуючи факт наявності боргових зобов`язань та запевняючи у власній платоспроможності, обіцяючи своєчасно повернути грошові кошти, при цьому не маючи наміру повертати кошти, шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами останньої в сумі 35 600 доларів США. Що за курсом НБУ станом на 04.05.2014 року становить 405 896 грн. 96 коп. В результаті протиправних дій [PERSON] гр. [PERSON] була тривалий час позбавлена належного їй майна ( коштів). Вказує, що за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідач [PERSON] зобов`язаний сплатити 3% за користування коштами, що складає 60 884,54 грн. Згідно з показниками індексу інфляції [PERSON] було завдано матеріальних збитків на суму 340 053,44 грн. Також вказує, що внаслідок протиправних дій [PERSON] [PERSON] останніх п`ять років не мала ні нормального людського життя ні спокою, а тому з [PERSON] слід стягнути моральну шкоду, яку вона, позивачка, оцінює в 20 000 гривень. Просить суд стягнути з [PERSON] в користь позивачки 807 734 грн. 94 коп. матеріальних збитків та 20 000 гривень моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав повністю та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився без поважної причини, про дату, час і місце слухання справи був належно повідомлений. На даний час відповідач відбуває покарання за вироком Коломийського міськрайонного суду від 4 квітня 2013 року у Сокирянській виправній колонії №67 (60200, Чернівецька область, м. Сокиряни, пров. Ватутіна,8). Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно вироку Коломийського міськрайонного суду від 4 квітня 2013 року відповідач [PERSON] був визнаний винним у скоєнні злочинів передбачених ч.2,4 ст. 190 та ч.2 ст. 382 КК України та на підставі вимог ст. 70 КПК України (в редакції 1961 року) йому було призначено судом покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з конфіскацією майна і забороною на 3 роки займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах та організаціях всіх форм власності. (а.с.5-12). Потерпілою від злочинних дій [PERSON] була визнана мати позивачки [PERSON], яка померла [INFO] року, в період безпосереднього судового розгляду даної кримінальної справи. У зв`язку з смертю [PERSON] судом було відмовлено у задоволенні поданого нею цивільного позову, однак епізод стосовно шахрайського заволодіння [PERSON] її коштами повністю доведений і за це діяння у тому числі останнього засуджено. Крім цього, в вироку суду було роз`яснено, що спадкоємці першої черги, якою є позивачка, можуть звернутись до суду з окремим цивільним позовом до засудженого [PERSON], після того як вступлять в законні права спадкоємця. Даний вирок було оскаржено в апеляційному порядку і ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 2 лютого 2014 року його було змінено в частині закриття провадження за ст.382 ч.2 КК України, в решті вирок залишено в силі, відповідач відбуває реальне покарання на даний час. Представник позивачки надав в судове засідання свідоцтво про право на спадщину за законом у відповідності до якого позивачка [PERSON] є спадкоємцем майна померлої [PERSON], яка була визнана потерпілою по кримінальній справі про обвинувачення відповідача [PERSON] за ст.ст. ч.2,4 ст. 190 та ч.2 ст. 382 КК України. Як встановлено в судовому засіданні відповідно до копії розписки від 01.09.2007 року (а.с.25) відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] шляхом обману кошти в сумі 35 600 доларів США. Даний факт також було встановлено вироком Коломийського міськрайонного суду від 4.04.2013 року. Отримані кошти відповідач не повернув, а витратив на власні потреби. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності до ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст. 1047 на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей. Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж установлено договором (ч. 1 ст. 1051 ЦК). При цьому, за змістом ч. 2 ст. 1051 ЦК, при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не може ґрунтуватись на поясненнях свідків, а може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами (ч. 2 ст. 58, ст. 59 ЦПК). У відповідності до ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі,що набрав законної сили обов'язковий для суду,що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з матеріалів справи відповідача [PERSON] було засуджено вироком Коломийського міськрайонного суду від 4 квітня 2014 року до п`яти років шести місяців позбавлення волі, в тому числі і за шахрайські дії з потерпілою [PERSON], спадкоємцем якої є позивачка. Вирок в частині покарання вступив в законну силу. У відповідності до офіційного курсу НБУ на 30 квітня 2014 року- 1140,15 грн. за 100 дол.США. З огляду на викладене ,суд дійшов висновку що позовні вимоги про стягнення з відповідача несплаченого грошового боргу по договору позики є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Щодо стягнення на користь позивачки завданої моральної шкоди та відсотків, то суд вважає, що позивачка не надала суду переконливих доказів заподіяння такої шкоди, і що моральна шкода завдана її матері, гр. [PERSON] у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань. Крім того, правовідносини, що виникли між [PERSON] та відповідачем [PERSON] були договірними, тому відшкодування моральної шкоди у випадку їх порушення законом не передбачено, тому в цій частині позову слід відмовити. Так само суд відмовляє і в частині стягнення збитків від знецінення грошей згідно індексу інфляції, оскільки гр. [PERSON] добровільно надавала кошти відповідачу, на свій власний ризик. Крім цього, кошти [PERSON] надавались у іноземній валюті, відповідно нарахування таких збитків є неможливим,оскільки основною грошовою одиницею в Україні є гривня. Отже визначення в розписці грошових зобов`язань в іноземній валюті унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики індексу інфляції для обгрунтування вимог, пов`язаних із знеціненням боргу, визначеного в іноземній валюті. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки [PERSON] підлягають до часткового задоволення. На підставі наведеного та ст.ст. 625,1046,1047,1049,1050,1051,1166,1167 ЦК України,

Outcome: partial