Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просив визнати Кредитний договір без номеру від 17 січня 2014 року, укладений між ним та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» недійсним, припинити правовідносини між сторонами за Кредитним договором без номеру від 17 січня 2014 року та стягнути з відповідача судові витрати. В позовній заяві він вказав, що 17.01.2014 року в магазині «Фокстрот», розташованому в м. Чугуєві Харківської області він звернувся до представника ПАТ «Альфа-банк» з метою отримання фінансової послуги у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом до 75 000 гривень, після чого ним було підписано заяву на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум», заяву на відкриття рахунку в ПАТ «Альфа-банк» та Довідку про умови кредитування на підставі якої отримав від представника банку екземпляр Додатку до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування програми «Максимум»). Підписуючи вищезазначений Додаток представник банку не надав позивачу самого Кредитного договору, посилаючись на те, що Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 17.01.2014 року акцептовано шляхом підпису ним Анкети-заяви про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-банк», а з «Загальними умовами кредитування (рефінансування) фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», затвердженими розпорядженням ПАТ «Альфа-Банк» № 1577 від 10 червня 2014 року, що є невід'ємною частиною Кредитного договору можна ознайомитися на сайті банку. Проте з цими Умовами та «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затвердженими постановою правління НБУ від 10.05.2007 року №168, позивач ознайомлений не був та свій підпис про ознайомлення з ними не ставив. Крім того, представником банку, яка поставила свій підпис під Додатком до уявного Кредитного договоруне було надано засвідченої належним чином копії її довіреності, дані такої довіреності не внесені до вищезазначеного Додатку, а отже, чи підписаний цей документ уповноваженою чи не уповноваженою станом на 17.01.2014 рік особою від імені ПАТ «Альфа-Банк», невідомо. Зараз, у ВДВС Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області знаходиться виконавчий лист №751/2841/15-ц виданий 28.04.2015 року Новозаводським районним судом м.Чернігова про стягнення з позивача на користьПАТ «Альфа-Банк»заборгованості за Кредитним договором в сумі 60871 гривні 06 копійок, судових витрат по сплаті третейського збору в сумі 400 гривень та судового збору в розмірі 243 гривні 60 копійок. Вважає, що банком порушено його права, як споживача фінансових послуг, а тому просить визнати недійсним Кредитний договір без номеру від 17 січня 2014 року, укладений між ним та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк», припинивши правовідносини між сторонами. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Дослідивши надані докази, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного. 17.01.2014 року в магазині «Фокстрот», розташованому в м. Чугуєві Харківської області позивач звернувся до представника ПАТ «Альфа-банк» з метою отримання фінансової послуги у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом до 75 000 гривень. Оформивши всі необхідні для укладання Кредитного договору документи, а саме Анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум», заяву на відкриття рахунку в ПАТ «Альфа-банк», підписавши Довідку про умови кредитування [PERSON] отримав від представника банку екземпляр Додатку до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування програми «Максимум»). Самого Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб між сторонами укладено не було. Крім того, представником банку не було надано засвідченої належним чином копії довіреності, дані такої довіреності не внесені до жодного документу а отже, чи була належним чином уповноваженою чи не уповноваженою станом на 17.01.2014 рік особою від імені ПАТ «Альфа-Банк», невідомо. Відповідно до ч.1 ст.1055 ЦК кредитний договір укладається у письмовій формі. Частиною 4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Згідно приписів, що містяться у ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони та підписаний його стороною (сторонами). Із Додатку до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування програми «Максимум») від 17.01.2014 року вбачається, що він повинен бути нероздільно пов'язаний з Договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум» та має складати єдиний документ, який визначає істотні умови кредитування, порядок і умови нарахування процентів за користування Кредитом, умови здійснення платежів, умови настання відповідальності за неналежне виконання зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом та/або комісійної винагороди та/або інших платежів, а також будь-які Інші умови, необхідні для врегулювання відносин між Позичальником та Банком. Проте, як зазначено позивачем у позовній заяві, з цими Умовами йому запропонували ознайомитись на сайті банку. У письмовому вигляді вказаних Умов для ознайомлення та засвідчення особистим підписом [PERSON] запропоновано не було. Постановою правління НБУ від 10.05.2007 № 168, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 р. за № 541/13808, затверджено «Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Згідно розділу 1 Правил: Ці Правила розроблено відповідно до пункту 4 статті 7 Закону України Національний банк України" ( 679-14 ), статей 47, 49 та 56 Закону України "Про банківську діяльність", статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", з метою захисту прав споживачів під час укладення договорів про надання споживчих кредитів, запобігання завданню споживачам моральної чи матеріальної шкоди через надання свідомо недостовірної чи неповної інформації. Ці Правила регулюють порядок надання банками споживачу повної, необхідної доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту (кредиту на поточні потреби, кредиту в інвестиційну діяльність, іпотечного кредиту) з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту (у тому числі наданого у формі кредитної лінії, овердрафту за картковим рахунком тощо) і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або кредитного договору про надання споживчого кредиту. Банки зобов'язані забезпечувати виконання цих Правил: у разі поширення інформації про послуги з надання кредитів споживачам; під час укладення кредитних договорів зі споживачами; у разі усних чи письмових звернень споживачів. Згідно розділу 2 Правил: 2.1. Банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу у письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також: орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а)найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структур підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між: ними, у тому між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування); в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням:процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстр нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичні обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством. 2.2.Інформація про платежі споживача, які зазначені в пункті 2.1 цієї глави, надає обов'язковим зазначенням бази їх розрахунку (зазначається сума, на підставі якої розрахунок, зокрема сума наданого кредиту, сума непогашеного кредиту, фіксована тощо). 2.4.Банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача ознайомлення вищенаведеною інформацією. Підписання кредитного договору з наданою позивачу вищезазначеною інформацією між сторонами так і не відбулося. Відповідно до ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідачем по справі не надано жодних доказів на підтвердження того, що позичальник був належним чином ознайомлений з Умовами надання споживчого кредиту та посвідчив це своїм особистим підписом. Таким чином, Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника. У зв'язку із цим доводи позичальника про не ознайомлення його з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам не можна визнавати необґрунтованими. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року, яка прийнята за результатами розгляду заяви про перегляд рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, по справі №6-16цс15 і яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів при вирішенні спорів у подібних правовідносинах. З огляду на викладене, вимоги щодо форми правочину, встановлені ч.4 ст.203 ЦК України, банком не дотримано. Відповідно до ч.2 ст.1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином, суд вважає, що зміст спірного кредитного договору від 17.01.2014 року суперечить ЦК України, оскільки не додержано вимог ст.ст.638,1055 ЦК України, Правил надані банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що також свідчить про недодержання банком вимог ч.2 ст. З Закону України «Про банки банківську діяльність» («Положення цього Закону та нормативно-правові акти Національно, банку України застосовуються як до банків, так і до філій іноземних банків»), ч. 1 ст.55 вказаного закону («Відносини банку з клієнтом регулюються законодавством Украй нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком»), вимог Закону України «Про захист прав споживачів», тощо. Також згідно ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше рази розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Таким чином, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними, у зв'язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved