Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказала що 25.07.2009 року уклала шлюб з відповідачем, який було зареєстровано виконкомом Юрківської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, актовий запис № 04. Від шлюбу мають двох спільних дітей: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинені з липня 2013 року, у зв'язку з несумісністю характерів, відсутності взаємопорозуміння, розбіжностей поглядів на сімейне життя, взаємні права та обов'язки. Також зазначила, що відповідач вихованням спільних дітей не займається. Будь-якої матеріальної та моральної допомоги не надає. Відповідач офіційно працює та може надавати допомогу. У зв'язку з вищевикладеним Позивач просить розірвати шлюб з Відповідачем та просить стягнути з Відповідача на її користь на утримання двох дітей аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення ними повноліття. Позивачка у судове засідання надала суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити та справу розглядати у її відсутність. Прізвище після розірвання шлюбу просить залишити - [PERSON]. У судове засідання відповідач надав суду заяву, відповідно до якої підтримує позовні вимоги та просить розглядати справу у його відсутність. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно п.2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечить інтересам сторін, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, сумісне господарство не ведеться. Судом встановлено, що позивач з відповідачем перебувають у шлюбі, який зареєстровано 25.07.2009 року виконкомом Юрківської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, актовий запис № 04. Крім того, вони мають двох спільних дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 08.12.2009 року виданого Орджонікідзевський відділом РАЦС Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 900, та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 08.12.2009 року виданого Орджонікідзевський відділом РАЦС Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 901. Відповідно ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Прізвище дружини [PERSON], після розірвання шлюбу, залишити - [PERSON], на підставі її особистої заяви. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, яка регламентує здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов'язків, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 181 ч. 2 Сімейного кодексу України передбачено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 182 СК України передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів та інші обставини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] працює у ТОВ „Дрінк Дістрібушн Сістем" на посаді вантажника та отримує заробітну плату, що підтверджено відповідними довідками. Також встановлено, що діти [PERSON] та [PERSON], [INFO] проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні. На підставі вищевикладеного та оскільки відповідач не відмовляється від надання матеріальної допомоги на утримання синів, позовні вимоги підтримав, суд враховуючи особу відповідача (його стан здоров'я, матеріальне становище), вважає за необхідне стягнути з [PERSON] аліменти на користь позивачки у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісяця, на утримання синів [PERSON] та [PERSON] до досягнення ними повноліття. Крім того, відповідно ч.1 ст.191 Сімейного Кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За викладених обставин, суд вважає позовні вимоги позивачки законними, обґрунтованими, у зв'язку із чим підлягаючими задоволенню. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved