Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до ФОП [PERSON] про визнання договору недійсним та стягнення моральної шкоди. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 01.11.2014 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір про виготовлення ПВХ конструкції. Відповідно до п.3.1. зазначеного договору: Замовник зобов'язується оплатити вартість замовлення в сумі 2701,00 грн. В свою чергу в пункті 3.2. договору зазначено: після виконання п.3.1. (тобто після оплати усієї вартості замовлення) виконавець зобов'язується виготовити та доставити замовлення протягом 30 робочих днів. Позивач, як замовник, 01.1.2014 сплатила 2701,00 грн. що підтверджується договором від 01.11.2014 р. Тобто відповідач своє зобовязання відповідно до п.3.1 Договору виконала в повному обсязі 01.11.2014, тому починаючи з 02.11.2014 р. почався відлік 30 робочих днів до виконання зобовязання ФОП [PERSON] Аналізуючи текст договору стало очевидним, що перед його укладенням, а також під час його підписання її було введено в оману, ФОП [PERSON] займається підприємницькою діяльністю, яка законом визнається як нечесна, тому вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позові, просила позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання повторно не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, рекомендованим листом, який повернувся до суду не отриманим, що відповідно до ч. 5\~ст. 74 ЦПК України\~є належним повідомленням сторони про день та час розгляду справи Суд ухвалив: на підставі\~ст. 224 ЦПК України\~провести заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказах.. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази справи, в результаті повного, всебічного та об"єктивного їх дослідження , суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та ФОП [PERSON] 01.11.2014 року було укладено Договір щодо виконання робіт по виготовленню ПВХ конструкції за розцінками виконавця . На виконання договору позивачем за спільною домовленістю було частково оплачено вартість замовлення в сумі 2701 грн. 00 коп., що підтверджується Договором, скріпленим особистою печаткою відповідача. На день розгляду справи зобов'язання по виготовленню ПВХ конструкції ФОП [PERSON] не виконані, хоча позивач неодноразово зверталася до суб'єкта господарювання з письмовою претензією, що підтверджується фіскальним чеком та рекомендованим повідомленням, але лист було повернуто у зв'язку із закінченням терміну його зберігання, що свідчить про те, що ФОП [PERSON] не з'явилася для отримання поштової кореспонденції. Ч. 2 ст.16 ЦК України передбачені способи захисту прав та інтересів осіб і ними в тому числі є: визнання правочину недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Статтею 21 ЗУ Про захист прав споживачів передбачено, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені, виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо, зокрема, порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Згідно п. 3 ч. 12 ст.10 Закону України Про захист прав споживачів споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) без штрафних санкцій з боку виконавця у разі виникнення обставин, які явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача. Згідно з ч.1 ст.10 Закону України Про захист прав споживачів споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до ч.1 ст.907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. В п.1 ч.1 ст.611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. В ч.2 ст.651 ЦК України зазначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. З обставин справи вбачається, що позивач розраховував на те, що відповідач встановить замовлену та оплачену ним ПВХ конструкцію. Як вбачається з договору від 01.11.2014 року , який укладений між сторонами щодо виконання робіт по виготовленню ПВХ конструкції за розцінками виконавця є несправедливим, оскільки в ньому закладені такі положення, які порушують основоположні принципи добросовісності та рівності в договірних відносинах, зокрема: - надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд та в будь-який час, в той час споживачеві таке право не надається; передбачено право продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти, внесені як оплата за ненадану продукцію, у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника), що явно порушує права споживача. Оскільки відповідачем до моменту розгляду справи судом, зобовязання за договором не були виконані, та суду не надані заперечення та докази, які б спростовували доводи позивача, то на думку суду з відповідача слід стягнути суму оплачену позивачем за договором від 01.11.2014 року в розмірі 2701 грн. Відповідно до вимог статті 1167 ЦК України зазначено що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, дією чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльності інших осіб. Позивачем не надано належних доказів про те, що відповідачем завдано моральної шкоди. Також судом не встановлено що завдано шкоду його здоровю чи майну. А тому в частині стягнення моральної шкоди з відповідача ФОП [PERSON] на користь [PERSON] в сумі 500 грн. (пятсот гривень) слід відмовити. На підставі ч.3 ст. 88 ЦПК України, позивач при зверненні з позовом до суду звільнений від оплати судового збору, тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial