Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просить стягнути з акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» грошову суму у розмірі 100 000, 00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків. Відповідно до позовної заяви відповідачем по справі вказано - публічне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське». Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про акціонерні товариства» акціонерні товариства за типом поділяються на публічні акціонерні товариства та приватні акціонерні товариства. Станом на ухвалення рішення по справі відбулася зміна типу товариства з публічного на приватне. Заміна типу товариства не є перетворенням юридичної особи в розумінні ст. 108 ЦПК України, тому застосування процедури заміни відповідача в порядку ст. 51 ЦПК України судом не здійснюється. Судом порушено справу за правилами спрощеного позовного провадження (між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення судді). Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач [PERSON] з 2003 року по серпень 2018 року перебував у трудових відносинах з акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське», - звільнений внаслідок невідповідності займаній посаді через стан здоров'я. Робота на підприємстві є небезпечною та шкідливою для здоров'я, оскільки це постійний контакт із шкідливими речовинами, пилом та контрастними температурами. Здійснення такої трудової діяльності створює підвищену вірогідність спричинення шкоди здоров'ю працівника із-за неможливості підвищеного контролю людини за вказаними умовами і чинниками. 12 серпня 2014 року на АТ «Ш/у «Покровське» стався груповий нещасний випадок (спалах метано-повітряної суміші), кількість постраждалих двадцять два працівника, серед яких [PERSON] В результаті травмування на виробництві позивач отримав опік полум"ям вибуху ІІ-ІІІ ступеня обличчя, голови, шиї, тулуба, обох верхніх і ніжніх кінцівок (70 відсотків площі тіла), важкий опіковий шок, опік дихальних шляхів. За результатами медичного освідчення в міжрайонній медико-соціальній експертній комісії 7 квітня 2018 року позивачу встановлено стійку втрату працездатності на 80 %, встановлено другу групу інвалідності. Внаслідок зазначеного пошкодження здоров'я, унаслідок фізичної дії небезпечних і шкідливих умов праці (робота в шахті), в результаті отримання каліцтва позивачу заподіяно моральну шкоду. Моральна шкода полягає в тому, що [PERSON] у віці 28 років втратив професійну працездатність на 80 %, має серйозні порушення здоров'я із стійкими розладами функцій організму (систематичне нездужання і послаблення), обумовленими наслідками трудового травмування, все це призвело до порушення звичного способу його життя і потребує від позивача додаткових зусиль для організації, неможливості продовження активного особистого життя, порушення його нормальних життєвих зв'язків; позивач вимушений тривалий час витрачати на відвідування лікувальних установ, неодноразові обстеження, консультації у фахівців охорони здоров'я; позивач відчуває тривогу перед майбутнім, має критичне відношення до себе як до неповноцінного громадянина в трудовому та соціальному відношенні. Моральну шкоду [PERSON] оцінює у розмірі 100000,00 гривень. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України. Позивач [PERSON] про дату, час проведення судового засідання повідомлений належним чином відповідно до ст. 130 ЦПК України, на виклик не з'явився, надав в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав. Представник позивача адвокат [PERSON] (діючий на підставі договору про надання правничої допомоги, ордеру на ведення справи) у судовому засіданні, діючи в інтересах свого довірителя [PERSON], наполягав на повному задоволенні заявлених вимог, оскільки грошова сума у розмірі 100000,00 гривень компенсує невелику кількість завданих моральних страждань. [PERSON], посилаючись на особисті відчуття фізичного та душевного болю [PERSON], оголосила викладену в позовній заяві позивача аргументацію вимог, зокрема зауважила, що стан здоров'я позивача не є стабільним, у нього постійні головні болі, відчуває запаморочення, вкрай важко справляється з роботою, став підвищено стомленим. Позивач відчуває душевні страждання та переживання, в нього з'явилися почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків отриманих травмування. Життєдіяльність позивача обмежена, порушені нормальні життєві зв'язки, змінено звичайний спосіб життя. Крім того, представник позивача звернув увагу суду на той факт, що необхідність проходження стаціонарного лікування, обстежень та консультацій спеціалістів позбавляє позивача можливості домашнього затишку, обмежує можливість спілкування з близькими, що також негативно впливає на душевний та емоційний стан [PERSON] Представником приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» Малиновським Д.В. (діючий на підставі довіреності) на позовну заяву [PERSON] подано відзив, з якого вбачається, що відповідач вважає позовні вимоги безпідставно завищеними, заявлена сума компенсації не відповідає вимогам розумності та справедливості, оскільки згідно усталеної практики розгляду судами справ цієї категорії розмір моральної шкоди визначається відповідно до відсотків втрати працездатності та при 10 % має дорівнювати 3000 гривень, 30 % - 9000 гривень, 80 % - 24000 гривень. Крім того, позиція представника відповідача по суті справи базується на відсутності висновку медичних органів з чітким фіксуванням факту спричинення позивачу моральної шкоди. Також у відзиві представник відповідача при визначені розміру моральної шкоди просить врахувати, що позивач при укладанні трудового договору був обізнаний про умови праці, небезпечні і шкідливі виробничі фактори, тому усвідомлював ризик можливості ушкодження його здоров'я. Окремо заявлено письмове клопотання про розгляд справи в відсутність представника відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, належно з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. [PERSON] перебував в трудових відносинах з акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське» (до зміни найменування: ВАТ «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська-Західна № 1», ВАТ «Шахтоуправління «Покровське», «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська-Західна № 1»): з 17.11.2003 р. - 27.04.2004 р. - заняття в навчальному пункті, учень столяра на час проходження практики, звільнений в звязку з призовом в ряди ЗСУ; 21.11.2005 р. - 31.08.2018 р. - гірник з ремонта гірничих виробок, гірник очисного забою, слюсар з ремонту устаткування, звільнений з роботи внаслідок невідповідності займаній посаді через стан здоров'я за п. 2 ст. 40 КЗпП України (підтверджено записами в трудовій книжці позивача - а.с. 8-9). 12 серпня 2014 року о 10:20 годині у 7 південній лаві блоку № 10 АТ «Ш/у «Покровське» стався груповий нещаний випадок, серед постраждалих [PERSON] Згідно ст. 14 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактору чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть. З Акту про нещасний випадок (за формою Н-1), складений 22.12.2014 року вбачається, що 12.08.2014 року бригада шахтарів дільниці отримали наряд на виконання робіт, зокрема [PERSON] мав здійснювати кріплення нижнього сполучення, та після проведення інструктажу з питань охорони праці по професіям і видам виконуваних гірничих робіт спустилися в шахту. Близько 10:25 годині стався спалах метану, викликано оперативний взвод для проведення гірничорятувальних робіт. Внаслідок аварії постраждали 22 робітники, які отримали травми різного ступеня тяжкості, за наданням першої допомоги вони були видані на поверхню шахти з подальшою госпіталізацією до медичних закладів, зокрема, [PERSON] було доставлено до опікового центру Інституту невідкладної і відновної хірургії м Донецьк (а.с. 53 - 67). Згідно Акту спеціального розслідування нещасного випадку (за формою Н-5) визначено, що причинами нещасного випадку є: технічна - незадовільний стан технічного середовища внаслідок надходження метану з тріщинуватого масиву та утворення метано-повітряної суміші горючої концентрації в неконтрольованому просторі між нерівностями покрівлі і перекриттями секцій кріплення; незадовільний технічний стан виробництва; організаційна - порушення вимог безпеки під час експлуатації обладнання, устаткування, машин, механізмів, порушення трудової та виробничої дисципліни. Провини потерпілого [PERSON] серед причин, за яких стався нещасних випадок вказаним Актом не зафіксовано (а.с. 12 - 52). З медичного висновку № 1294 від 03.12.2014 року лікарсько-експертної комісії спеціалізованого лікувально-профілактичного закладу про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання комунальної лікувально-профілактичної установи «Обласна клінічна лікарня профзахворювань», виписок Покровської центральної районної лікарні із медичної картки стаціонарного № 5833/1377, № 6377/1502, № 8017, № 2672/647, 9556/1558 епікрізу з істроії хвороби № 597 Державного закладу «Вузлова лікарня» станції Красноармійськ ДП «Донецька залізниця» вбачається що з причини нещасного випадку на виробництві (потрапив під вплив вибуху із запалюванням метано-повітряної суміші) 12.08.2018 року був направлений в опіковий центр Інституту невідкладної і відновної хірургії м. Донецьк, де знаходився до 10.09.2014 року з діагнозом: опік полум'ям вибуху ІІ-ІІІ ступеня обличчя, голови, шиї, тулуба, обох верхніх кінцівок, важка опікова хвороба, термоінгаляційне поразки, отруєння з розвитком ускладнень, 14.08.2014 року виконана дермобразія з ксенопластику опікових ран; з 11.09.2014 року проходив лікування амбулаторно, спостерігався хірургом, неврологом, профпатологом; з 18.09.2014 р. до 02.10.2014 р. госпіталізований в кардіологічне відділення з причини розвитку симпато-адреналового кризу; з 18.11.2014 р. по 02.12.2014 р. пройшов курс лікування та обстежений в Донецькій обласній клінічній лікарні професійних захворювань; 12.12.2014 року первісно направлений на огляд медико-соціальною експертною комісією (а.с. 68, 69-70, 71-72, 73, 75-76, 78). [PERSON] 7 квітня 2016 року оглянутий Покровською міжрайонною медико-соціальною експертною комісією загального профілю з встановленням йому другу групи інвалідності строком до 01.05.2019 року та прийняттям висновку про умови та характер праці, а саме позивач працездатний без важкого фізичного труда, - що підтверджено довідкою серійний номер АВ № 0715207 (а.с. 11). Згідно довідки МСЕК м. Покровська серія 10ААА № 124782 від 07.04.2018 року позивачу встановлено 80 % втрати професійної працездатності (а.с. 11). На підставі зазначених доказів позивач [PERSON] ґрунтує заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, пов'язаної з отриманням ним травмуванням, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві. Статті 12, 81 ЦПК України передбачають обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом надано оцінку поданих [PERSON] доказів і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в позовній заяві та про часткове задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Приписами ст. 173 КЗпП України за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, фати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку, мають право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого їм органу. Аналогічна правова позиція була зазначена Конституційним Судом України в рішенні від 08.10.2008р. по справі № 1-32/2008 та Верховним Судом у постанові від 04.07.2018р. по справі №210/5023/15-ц. Згідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами, внесеними постановами від 8 липня 1994 р. №7, від 30 вересня 1994р. №11 та від 25 травня 1998 р. №15, від 24.10.2003р. №9), вирішуючи питання про прийняття до провадження заяв про відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, суди повинні враховувати, що спори між: потерпілим працівником та роботодавцем (незалежно від форм власності та виду діяльності) щодо права на відшкодування зазначеної шкоди підлягають судовому розгляду в порядку, встановленому для вирішення трудових спорів (гл. XV КЗпП). У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З Акту спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 12.08.2014 року вбачається, що підприємством, з яким позивач [PERSON] перебував в трудових відносинах, та на якому отримав виробниче травмування з втратою 80 % професійної працездатності є акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське», відповідач по справі. Суд вказує на безпідставність доводів представника відповідача про те, що вимоги [PERSON] є безпідставними, оскільки позивач працював на підприємстві свідомо, добровільно, знаючи, що специфіка роботи по його професії передбачає працю в шкідливих умовах для здоров'я. Так, відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону праці» позивач мав право відмовитися від виконання роботи, якщо створилася виробнича ситуація чи навколишнє середовище небезпечне для його життя чи здоров'я. Суд акцентує увагу, що якщо засоби виробництва прийнято в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, то умови праці мають бути безпечними. Актом проведення розслідування нещасного випадку (за формою Н-5) не встановлено вину [PERSON] у настанні нещасного випадку на виробництві. Травмування позивача мало місце під час виконання ним трудових обов'язків, при цьому згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною третьою ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Актом про проведення розслідування нещасного випадку стверджується, що наявна вина працедавця, яка полягала у основній причині настання аварії технічних причинах - перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих виробничих факторів, незадовільний технічний стан виробництва. Суд також не приймає викладене в письмовому відзиві посилання представника відповідача на те, що факт спричинення [PERSON] моральної шкоди є недоведеним, оскільки будь-яких додаткових висновків, експертиз в даному випадку не потрібно, оскільки наявна стійка втрата працездатності позивача, та встановлення останньому другої групи інвалідності. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами в цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сукупність наданих позивачем доказів: трудова книжка позивача, Акт про нещасний випадок, Акт розслідування спеціального розслідування групового нещасного випадку, виписки з історії хвороби, епікризи, довідки МСЕК, - підтверджують факт завдання позивачу моральної шкоди трудовим каліцтвом. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди, заподіяної здоров'ю. Згідно роз'яснень Конституційного Суду України у рішенні від 27 січня 2004 року № 10рп\\2004, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Суд вважає, що отримавши травмування з причини нещасного випадку на виробництві, позивач [PERSON] зазнав фізичну біль, хворобливі відчуття, а також страждання у зв'язку з ушкодженням свого здоров'я, лікування позивача вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, як наслідок беззаперечно настали зміни у його життєвих і виробничих зв'язках, неможливість їх поновлення. В судовому засіданні з досліджених документальних матеріалів встановлено, що [PERSON] за направленням знаходився на стаціонарному лікуванні в комунальній лікувально-профілактичній установі «Обласна психіатрична лікарня м. Слов'янськ» з 14.06.2017 року по 04.07.2017 року, встановлено остаточний висновок - органічне розлад особистості внаслідок токсико-гіпокчіческой енцефалопатії, як наслідок гострого відправлення продуктами горіння (у результаті вибуху метано-повітряної суміші 12.08.2014 р виробнича травма) цереброастенічні синдром; має скарги на поганий сон, дратівливість, погіршення настрою, погану пам'ять, перепади артеріального тиску, головні болі, запаморочення (підтверджено випискою з історії хвороби № 896/17 - а.с. 79-80) При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з того, що життя і здоров'я людини найвища соціальна цінність, невід'ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров'я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров'ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства», але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. Суд, приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача, погіршення стану здоров'я, значну ступінь втрати професійної працездатності в молодому віці, втрату виробничих здібностей, а також вимоги розумності, виваженості і справедливості, - вважає необхідним задовольнити вимоги щодо компенсації моральної шкоди, стягнувши з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» на користь позивача [PERSON] грошову суму у розмірі 60000,00 гривень. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Так, позивач [PERSON], в порядку п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судових витрат, тому передбачений п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 вказаного закону розмір мита підлягає стягненню в дохід держави з приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (розмір визначено з урахуванням дати подачі позову до суду). Відповідно до ст. 1167 ЦК України, ст. ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial