Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , ТДВ СК «Альфа Гарант», в якій просить стягнути з ТДВ СК «Альфа Гарант» шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 100 000 грн та моральну шкоду 5 000 грн., усього 105 000 грн., та стягнути з [PERSON] шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 22 548 грн. матеріальної шкоди, посилаючись на те, що 29 серпня 2015 року транспортним засобом, під управлінням відповідача [PERSON] було скоєно ДТП, внаслідок якого позивач отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, отримав інвалідність 2 групи. На час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу [PERSON] була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 27 січня 2016 року (справа № 640/2063/16-к) [PERSON] був визнаний винним, але звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Цивільний позов позивача був залишений без розгляду. В процесі розгляду кримінальної справи відповідач [PERSON] відшкодував позивачу 1 000 грн., від подальшої сплати заподіяної шкоди відмовився. 7 грудня 2018 року позивач звернувся із письмовою заявою до ТДВ СК «Альфа Гарант», і не отримавши відповіді звернувся до суду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Коваль О.М. позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що досудове врегулювання спору сторонами не відбулося. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON]. позовні вимоги не визнала, надавши письмові пояснення із посиланням на практику розгляду справ про відшкодування шкоди Київським районним судом, Апеляційним судом Харківської області, Верховним судом України та зазначила про необхідність доведення обґрунтованості розміру заявлених сум до відшкодування та подання належних та допустимих доказів. Зазначила, що розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих становить 100 000 грн. Зазначена позивачем сума 123 548 грн., яка складається з 28 000,00 грн на придбання ліків, придбання металевої конструкції 48 700 грн., сума відшкодування встановлення 1 групи інвалідності 43 848,00 грн., витрати на правову допомогу 3000 грн., не підтверджена належними доказами. Відповідно до відповіді ФОП [PERSON] було сплачено тільки 6 200 грн., а сплата суми 42 700,00 не доведена. Таким чином, сплаті підлягає 81 048,00 грн., що може бути відшкодована страховою компанією в межах суми страхового відшкодування. У зв`язку з чим, позовні вимоги позивача в частині стягнення з нього 23 548,00грн., що перевищували страховий ліміт, на думку позивача, не підлягають задоволенню. Також вважає, що не доведено позивачем розмір моральної шкоди, факт її спричинення та обґрунтування розміру не доведено належним чином. Відповідач ТДВ СК «Альфа Гарант» позовні вимоги не визнав, надав відзив, в судовому засіданні зазначив, що ДТП, в якому позивачем [PERSON] було отримано тілесні ушкодження, заподіяні у ДТП за участю транспортного засобу під керуванням [PERSON] , відбулося 29 серпня 2015 року, а позивач звернувся до страхової компанії 3 грудня 2018 року, тобто після спливу 3 років, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, а також на те, що позивачем та його представником подана квитанція до прибуткового ордеру № 329 від 15 вересня 2015 року, завірена представником [PERSON] , проте від Головного лікаря ХГКБ СНМП ім. Мещанінова отримано виписку з медичної картки стаціонарного хворого № 24909, з якої вбачається, що імпланти спінальні не було оплачене, а тільки матір`ю потерпілого надана розписка про зобов`язання сплатити їх вартість до жовтня 2016 року, крім того отримана відповідь ФОП [PERSON] про сплату 6 200 грн., інших виплат від [PERSON] не відбувалося. Суд, вислухавши представника позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 29 серпня 2015 року приблизно о 21 год.30 хв., [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем «Део Ланос» р.№ [NUMBER] , на якому рухався із швидкістю 90 км/год по Білгородському шосе зі сторони вул. Дерев`янко в напрямку пр. Жуковського м. Харкова. Під час руху по Білгородському шосе у м. Харкові [PERSON] , не переконавшись у безпеці, почав перестроюватися на іншу смугу руху, в правому попутному для нього напрямку, чим порушив вимоги п. 10.1 та п. 2.9 Правил дорожнього руху України, допустив зіткнення з автобусом «ІVАN» р.№ [NUMBER] під керування [PERSON] Внаслідок ДТП згідно висновку судово-медичної експертизи № 1338-А/15 від 21 січня 2016 року позивачу, пасажиру автомобіля «Део Ланос» [PERSON] було спричинено тілесні ушкодження, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи № 1118/15 від 12 січня 2016 року невідповідність дій водія, відповідача [PERSON] знаходяться в причинному зв`язку із виникненням даного ДТП. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2018 року [PERSON] був звільнений від кримінальної відповідальності за ст. 286 ч.1 КК України, кримінальне провадження було закрите у зв`язку із закінченням строків давності, цивільний позов [PERSON] було залишено без розгляду і роз`яснено право на звернення до суду із позовом в порядку цивільного судочинства (а.с. 8-10). 3 липня 2015 року між відповідачем [PERSON] та ТДВ СК «Альфа Гарант» укладено договір страхування цивільної відповідальності за полюсом № АЕ № 4507247. 3 грудня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до відповідача ТДВ СК «Альфа Гарант» із заявою про відшкодування йому матеріальної та моральної шкоди, заподіяної страхувальником [PERSON] в розмірі 105 000 грн. (а.с.13, 40,41). 14 лютого 2019 року ТДВ СК «Альфа Гарант» було складено страховий акт за № ЦВ/15/2743 про відмову у виплаті страхового відшкодування відповідно до ст. 37 п. 37.1.4 ОСЦПВНЗ (заяву на виплату подано після трьох років) (а.с.43) і направлено письмову відмову на адресу позивача (а.с.44). Згідно з виписки № 24909 ХМКБ СМИП позивач [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 29 серпня 2015 року по 23 вересня 2015 року із діагнозом закрита ЧМТ, закритий компресійний перелом тіла. 2 вересня 2015 року проведена операція, в післяопераційний період проведена терапія. (а.с.153). Відповідно до довідки № 3126 від 23 листопада 2015 року КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 26» про термін тимчасової непрацездатності для подання для страхової організації, з якої вбачається, що позивач проходив курс лікування з 24 вересня 2015 року по23 листопада 2015 року. (а.с.154). Згідно до довідки № 1209 від 24 лютого 2016 року КЗОЗ «ХМКЛ №7» позивач проходив стаціонарне лікування з 10 лютого 2016 року по 24 лютого 2016 року з діагнозом наслідки перенесеної поєднаної політравми (29.08.15 р) закритої черепно-мозкової травми, струс головного мозку у вигляді лікворно-гіпертензійного, астенічного синдромів, наполегливих цефалгій, вегетативних порушень; компресійного перелому Т Н12 3 ст., компресії спіннного мозку, оперативного лікування - корекція посттравматичної кифотичної деформації, відкрите вправлення вивиху Тh11 хребця, заднього спондилодезу апаратом "транспедикулярної фіксації сегментів Тх10-Л2 (02.09.15 р) у вигляді посттравматичної торакальної мієлопатії з сенситивною аттаксією, млявим нижнім парапарезом, з акцентом в правій нозі, порушенням функцій тазових органів, статики і ходьби. (а.с.155-156). Відповідно до консультативного висновку № 806704 від 15 квітня 2016 року, виданого до надання до МСЕК зазначено діагноз: наслідки ДТП (29.09.2015 р) стан після оперативного лікування: транспедикулярна фіксація Th10-L2 02.09.2015 р з приводу компресійного перелому Th12 -Ш ст., компресії спинного мозку, вивиху Th11 хребця. Посттравматична торакальна миелопатія з млявим нижнім парапарезом з акцентом в правій нозі. Сфінктерні порушення на кшталт затримки сечі. Порушенням опорно-кінематичної функції хребта, функції тазових органів і акту ходьби. Рекомендовано: ходунки, корсет, санаторно-курортне лікування, спостереження невропатолога за місцем проживання. (а.с.157). Згідно до виписки з медичної картки № 10378 від 15 грудня 2017 року КЗОЗ «ХМКЛ №7» позивач [PERSON] знаходився на лікуванні у стаціонарі з 4 грудня 2017 року до 15 грудня 2017 року з повним діагнозом: наслідки перенесеної поєднаної політтравми (29.08.15 р.), закритою черепно-мозкової травми, струсу головного мозку у вигляді ликворно-гіпертензійного, астенічного синдромів наполеглевих цефалгій, соматоформно-вегетативних порушень, когнітивними розладами; компресійного перелому Th12 -Ш ст., компресії спинного мозку, оперативного лікування - коррекції посттравматичної кифотичної деформації, відкрите вправлення вивиху Th10-L2 (02.09.2015 р.) у вигляді посттравматичної торакальної мієлопатії з сенситивною атаксією, млявим нижнім парапарезом з акцентом в правій нозі, порушенням функції тазових органів, статики і ходи. (а.с.159-160). Відповідно до виписки з медичної картки № 10276 від 2 січня 2019 року позивач проходив курс стаціонарного лікування у КНП «МКЛ №7» ХМР з18 грудня 2018 року по 2 січня 2019 року з аналогічним діагнозом. (а.с.161-162). Згідно довідок МСЕК № 426 від 23 травня 2018 року позивач [PERSON] є інвалідом 2 групи з датою чергового переогляду 15 травня 2019 року, та № 982373 від 13 червня 2019 року, що позивач [PERSON] є інвалідом 2 групи з датою чергового переогляду 1 червня 2021 року (а.с.164-165). Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик заподіювача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Такий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому потерпілий реалізує право на отримання відшкодування шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Частиною першою статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 23 зазначеного Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є зокрема: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа - зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Згідно з положеннями статті 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого (частина третя статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Таким чином страховик відшкодовує потерпілому вартість матеріального збитку в межах ліміту відповідальності. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу [PERSON] була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант», страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, 100 000,00 грн згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АЕ № 4507247. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів, зокрема 1 інстанції . Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України Входячи з наданих позивачем належних та допустимих доказів, що підтверджують понесені ним та документально обґрунтовані витрати на лікування, суд першої інстанції вважає, що позов позивача [PERSON] підлягає задоволенню частково, в частині стягнення з ТДВ СК «Альфа Гарант» на користь позивача в розмірі 68 866, 06 грн. (13 818.06 грн. на придбання медичних препаратів, 6 200 грн. на придбання спінальних імплантів, 43 848 грн. відшкодування 36 мінімальних заробітних плат, 3 443,30 грн. моральної шкоди). Позивачем надано до суду на підтвердження своїх витрат на придбання ліків чеки про сплату, з яких судом приймаються як належні докази чеки на суму 13 818,06 грн. Інші чеки представляють собою чисті аркуші, або аркуші, з яких неможливо встановити суму платежу та інші дані. Не підтверджено позивачем витрату для придбання металевої конструкції для протезування хребта 48 700 грн. Так, матеріали справи містять копію рахунку-фактури № К5СГ-00951 від 15 вересня 2015 року на оплату 48 700 грн. за імпланти спінальні, квитанцію до прибуткового ордера № 529 від 15 вересня 2015 року про сплату 48 700 грн. (а.с.45). На а. с. 46 міститься лист на адресу ТДВ «Альфа Гарант» та Київського районного суду м. Харкова від 12 березня 2019 року ФОП [PERSON] , в якому зазначено, що від [PERSON] було сплачено 6 200 грн, з яких 1 200 грн. було сплачено 23 листопада 2015 року та 5 000 грн. було сплачено 27 листопада 2015 року, тобто повної сплати за імпланти спінальні не відбулося. Суд вважає за можливе стягнути 6 200 грн., які підтверджені як оплачені. Згідно з вимогами статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення (стаття 23 ЦК України). Суд виходячи з того, що позивач у зв`язку із отриманими внаслідок ДТП травмами проходив тривалий курс лікування у різних лікувальних закладах, зазнав суттєвих моральних страждань, пов`язаних із погіршенням стану здоров`я та необхідністю його довготривалого відновлення, внаслідок чого були порушені нормальні життєві зв`язки позивача і він потребував додаткових зусиль для відновлення попереднього стану, з урахуванням розумності і справедливості, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3 443,30 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. Таким чином сума, визначена судом 68 866, 06 грн. може бути відшкодована страховою компанією в межах суми страхового відшкодування. Суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., саме такий розмір суд вважає спів мірним за спричинену моральні страждання позивачу. Зазначена позивачем сума моральної шкоди у розмірі 145 000 грн. суд вважає завищеним. Суд визнає, що позивач зазнав моральної шкоди, враховуючи, що позивач отримав тілесні ушкодження, які вимагали певного стаціонарного лікування, він зазнавав фізичного болю, страждань. Виходячи з засад розумності , виваженості та справедливості суд вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON] 10 000 грн. Допустимих та належних доказів, підтверджуючих спричинення моральних страждань у розмірі 145 000 грн. позивач не надав. Статтею 264 ЦПК України визначені питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення, в тому числі - як розподілити між сторонами судові витрати (п.6 ч.1 цієї статті). Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (п. 1, 2 цієї статті). Статтею 141 ЦПК України визначені питання судових витрат між сторонами, в тому числі - як розподілити між сторонами судові витрати, а саме судовий збір. Оскільки позивач, на користь якого ухвалене рішення, на підставі вимог ст.141 ЦПК України звільнений від сплати судових витрат, з відповідачів підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 768,40 грн. Згідно ст.15, 133, 137 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Але позивачем не подавалось суду клопотання про стягнення витрат пов`язаних з правничою допомогою.

Outcome: partial