Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

КУ «Міський спеціалізований будинок дитини №1» звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи: Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, Одеська місцева прокуратура №1, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якому просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO], а також стягувати з відповідача аліменти на малолітню [PERSON], [INFO], у розмірі по ? частці від заробітку [PERSON], але не менш ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на день стягнення, до досягнення дитиною повноліття. У позовній заяві представник позивача посилається на те, що з 11 вересня 2015 року малолітня [PERSON], [INFO], перебуває в КУ «Міський спеціалізований будинок дитини №1» на повному державному забезпеченні, яка була направлена за розпорядженням Суворовської районної адміністрації №501р від 19.08.2015 року, у зв'язку з тим що була залишена без батьківського піклування в КУ «Комінтернівська ЦРЛ» про що було складено відповідний акт від 25.05.2015 року. Відомості про батька в свідоцтві про народження згідно ч.1 ст.135 СК України. [PERSON] була зареєстрована в Суворовському районі [ADDRESS], знята з обліку 2012 році. За весь час перебування малолітньої [PERSON], [INFO], в КУ «Міський спеціалізований будинок дитини №1», її ніхто з родичів та близьких не відвідував, допомоги у вихованні та утриманні дитини не надавав. У відповідності до ст.164 СК України є підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON], у відношенні малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. У судове засідання представник КУ «Міський спеціалізований будинок дитини №1» не з'явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, розгляд справи провести за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не з'явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, надала до суду заява, в якій представник просить розглянути справу за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Суд також зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуюче вищевикладене, а також, що відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, та у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON], про, що 18 вересня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції був складений відповідний актовий запис №9510 (а.с.3). В графі батько вказано - [PERSON], відомості внесені згідно ч.1 ст.135 СК України. В графі матір вказано - [PERSON], [INFO]. Згідно довідки з відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області, [PERSON], [INFO], паспорт оформлено без реєстрації за останнім місцем проживання: [ADDRESS]. Згідно із наказами служби у справах дітей Одеської міської ради від 05.05.2015 року за №26 малолітня [PERSON], [INFO], перебуває на обліку дітей, які опинились у складних життєвих обставинах в службі у справах дітей Одеської міської ради. Малолітня [PERSON], [INFO], перебувала у КУ «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» на лікуванні. Після закінчення лікування малолітня [PERSON], [INFO], була влаштована до КУ «Міський спеціалізований будинок дитини №1», відповідно до розпорядження Суворовської районної адміністрації від 19.08.2015 року за №501р 28.05.2015 року малолітню [PERSON], [INFO], до Комінтернівської центральної лікарні привіз чоловік, який жодної документальної інформації про себе не надав. З йог ослів, мати дівчинки [PERSON], 1992 року народження, залишила дитину на сторонніх осіб та зникла. Мати, [PERSON], участі у вихованні та утриманні доньки не приймає, її життям, розвитком та станом здоров'я не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, не підтримує з нею ніяких стосунків, що підтверджується листами лікарні, повідомленнями Комінтернівської районної державної адміністрації, КУ «Міський спеціалізований будинок дитини №1». Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоровя без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб , які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Також суд вважає за необхідне зазначити, що Суворовська районна адміністрація, як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], у відношенні малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується висновком від 09.03.2016 року за №01-05-З/54вх.. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає встановленим, що [PERSON] навмисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків у відношенні малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. У зв'язку з чим, суд вважає обґрунтованими у цій частині вимоги позивача та можливим позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Суд зазначає, що згідно з вищевказаними встановленими обставинам відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дочки. Згідно зі ст. 180, ч. 2 ст. 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частинами 2, 3 ст. 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. При викладених обставинах суд вважає, що позовні вимоги КУ «Міський спеціалізований будинок дитини №1» в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню, а саме підлягає стягненню з [PERSON], [INFO], на користь КУ «Міський спеціалізований будинок дитини №1» аліменти на малолітню [PERSON], [INFO], у розмірі по ? частці від заробітку [PERSON] щомісячно, але не менш ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на день стягнення, починаючи з 23.03.2016 року до досягнення дитиною повноліття, а саме по [INFO]. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 8.07.2011 р., за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою або фізичною особою-підприємцем, стягується судовий збір в сумі 1 розміру мінімальної заробітної плати, яка складає 1378 грн. Згідно з ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Згідно з п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року за № 10, якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою). Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 11.04.2016 року було відстрочено КУ «Міський спеціалізований будинок дитини №1» сплату судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру за вимогу про позбавлення батьківських прав в сумі 1378 гривень до ухвалення судового рішення по справі. Крім того, на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» КУ «Міський спеціалізований будинок дитини №1» було звільнено від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру за вимогу про стягнення аліментів в сумі 1378 гривень. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи вищевикладене, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, з у рахуванням двох вимог немайнового характеру заявлених до суду юридичною особою, у загальному розмірі 2756 гривень 00 копійок (1378*2=2756,00).

Outcome: approved