Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до районного суду з позовною заявою, в якій позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], мотивуючи тим, що відповідач являється її сином. Згідно з ордеру від 24.06.1975 р., виданого Виконавчим комітетом Шевченківської райради на підставі рішення виконкому від 09.06.1975 р., вказана службова квартира була надана на сім'ю з 3 осіб: чоловіка позивача - [PERSON], який помер [INFO], відповідача та дочку позивача - [PERSON], яка померла [INFO] З 2007 р. відповідач не проживає, з цього ж часу в квартиру не приходив, комунальні послуги не сплачує. Місце проживання відповідача позивач не знає, не бачилася з сином давно, рік назад він телефонував позивачці та повідомив, що з ним все добре. Позивач є особою похилого віку та потребує допомоги, в т.ч. і матеріальної, однак син ніяким чином не виявляє бажання допомагати. Вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням як такий, що не користується ним більш 6 місяців без поважних причин. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Філоненко Я.В., підтримала позовні вимоги в повному обсязі та дала пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, вказавши, що в спірній квартирі відповідач не живе з 2007 р. , і ніхто не знає, де він живе. Представник третьої особи КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м.Києва" в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі, подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, з ухваленням заочного рішення. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що згідно ордеру від 24.06.1975 р., виданого Виконавчим комітетом Шевченківської райради на підставі рішення виконкому від 09.06.1975 р., вказана службова квартира була надана на сім'ю з 3 осіб: чоловіка позивача - [PERSON], який помер [INFO], відповідача та дочку позивача - [PERSON] (померла [INFO]), було надано 2 кімнатну квартиру по [ADDRESS]. З довідки форми № 3, виданої Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» за № 69/07/06 від 04.11.2016 р. та наданих документів, вбачається, що з в житловому приміщенні зареєстровані: з 28.12.1973 р. відповідач [PERSON], [INFO], позивач [PERSON], [INFO]- власник особового рахункуз 24.02.1983 р. Вищевказане житлове приміщення відноситься до державного житлового фонду, будинок перебуває на обслуговуванні житлового органу - КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м.Києва". За змістом ст.64 ЖК України члени сім'ї та такі, що перестали бути членами сім'ї наймача житлового приміщення, користуються рівними правами по користуванню житлом. Відповідно до ст. 71 ЖК України, в разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім"ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Згідно роз'яснень п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.85 р. (із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 2 від 10.03.89 р., № 13 від 25.12.92 р., № 15 від 25.05.98 р.) наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], який є сусідом позивача у справі, та [PERSON] яка є онукою позивача, підтвердили суду той факт, що відповідач не мешкає в спірній квартирі з 2007 р. Свідок [PERSON] повідомив, що останній раз бачив відповідача влітку 2016 р., а матері не допомогає платити за житлово-комунальні послуги. Свідок [PERSON] пояснила, що останній раз бачила відповідача в жовтні 2015 р., житло покинув добровільно, перешкод в користуванні відповідачу житлом позивач сину не чинила, його речі і майно в квартирі відсутні. У суду не має підстав стави під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим представленим доказам. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач мав об'єктивну можливість користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод йому позивач не чинила, майно та речі відповідача в квартирі відсутні. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що відповідач [PERSON], не мешкаючи в спірній квартирі з лютого 2013 р. без поважних причин, втратив право користування житловим приміщенням, в зв'язку з чим підлягає визнанню таким в судовому порядку. На спростування доводів позивача відповідач всупереч вимогам ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України не надав суду доказів, котрі б підтверджували факт його проживання у спірній квартирі або поважність причин не проживання у цій квартирі. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Статтею ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного, ст.ст.64, 71, 72 ЖК України,

Outcome: approved