Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] міської ради про визнання права власності за набувальною давністю. Позовні вимоги мотивовані тим, що в серпні 2003 року [PERSON] як співробітнику УМВС України у Вінницької області було надано службове житло, а саме квартиру [ADDRESS] ( нині [PERSON]) в м. Вінниця, в якій він проживає разом із членами своєї сім'ї. Позивач вказує, що з моменту отримання житла у користування, оплата житлово-комунальних послуг була покладена на нього. Для підтримання житла в придатному стані йому неодноразово доводилось робити ремонт. Всі вищезазначені факти на думку позивача свідчать про те, що він добросовісно та відкрито на протязі більш як 14 років користувався спірною квартирою. На даний час дане житло не перебуває на балансі УМВС України у Вінницькій області та у комунальній власності, чи іншому балансі. Дані про заборону її відчуження та перебування у іпотеці - відсутні. У зв'язку з вищевикладеним позивач просить суд визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS]. 16.05.2018 року суд без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу якою залучив до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог, щодо предмету спору [PERSON], [PERSON], а також Службу у справах дітей [PERSON] міської ради. 07.06.2018 року представник позивача подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила суд визнати за [PERSON] та його малолітнім сином [PERSON] в рівних частках право власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві просила суд задовольнити позов, вказала, що на разі квартира, хоч і надавалась позивачу як службова, про те не перебуває на балансі УМВС України у [PERSON] обл, не перебуває у комунальній власності. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила суд відмовити в задоволенні позову з підстав пред"явленого до не належного відповідача. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Також вказала, що не претендує на набуття права власності на спірну квартиру. Представник Служби у справах дітей [PERSON] міської ради, просила суд задовольнити позов в повному обсязі. Третя особа [PERSON] до судового засідання не з'явився, однак до суду подав заяву в якій просив суд розгляд справи проводити без його участі, не заперечував проти задоволення позову, не претендував на визнання за ним права власності на вказане житло. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до повідомлення начальника ВКБРЗ УМВС України у Вінницькій області № 2634 від 01.08.2003 року на рапорт про надання житла від 16.07.2003 року [PERSON] надано дозвіл на тимчасове користування відомчим приміщенням, що знаходиться за адресою м. Вінниця, вул. Чкалова, б. 18, к. 10 в якості службового житла за умови його ремонту за власний рахунок (на 37 а.с.). Також встановлено, що [PERSON] разом із своєю дружиною [PERSON] та своїми синами [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [INFO] (колишня Чкалова), 18/10. Квартира [ADDRESS] не перебуває на балансі УМВС України у Вінницькій області та департаменту житлового господарства [PERSON] міської ради (на 6-7, 63 а.с.). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна відомості про квартиру [ADDRESS] - відсутні (на 8-9 а.с.). Технічний паспорт на вказану квартиру виготовлено 26.06.2017 року на замовлення [PERSON] та вартість якої станом на 16.02.2018 року складає 59890,00 гривень (на 17-18, 29 а.с.). Департамент житлового господарства [PERSON] міської ради, розглянувши заяву [PERSON] про укладення договору найму на квартиру [ADDRESS] (Чкалова) в м. Вінниця, повідомило останнього, що оскільки у нього відсутній ордер на зайняття даної квартири, виконком міської ради немає правових підстав, щодо укладення з ним договору найму житлового приміщення (на 27 а.с.). З матеріалів справи вбачається, що факт відкритого володіння [PERSON] квартирою № 10 в будинку № 18 по вул. Чкалова в м. Вінниця підтверджується актом балансової приналежності водопровідних, каналізаційних мереж і меж технічного обслуговування від 29.10.2013 року (на 11 а.с.), договором о/р № 010010219 про користування електричною енергією від 02.05.2013 року (на 13-14 а.с.), розрахунковою книжкою КП «Вінницяобводоканал» (на 19-21 а.с.), квитанціями про сплату наданих житлово-комунальних послуг, які виписані на ім'я [PERSON] (на 22-23, 58 а.с.). Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно із п.п. 9-11, 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5, відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Відповідно до ст. 52 Житлового Кодексу України жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, а у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ч. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Представницьким органом місцевого самоврядування є відповідна рада, яка відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси відповідної територіальної громади і приймати від її імені рішення. Представником відповідача позовні вимоги заперечуються з підстав предявлення позову до неналежної сторони. Разом з тим стороною відповідача не надано жодних доказів того, що Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області являлось власником квартири [ADDRESS]. Відповідно з огляду на представлені суду докази, суд критично оцінює позицію представника відповідача щодо неналежного відповідача. Слід також зазначити, що набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу, наприклад, договору найму, оренди, зберігання тощо, виключає застосування набувальної давності. Позивач фактично, законно володіє чужим майном, оскільки між ним та Управлінням Міністерства внутрішніх справ у Вінницькій області або територіальною громадою міста Вінниці не укладалися правочини про утримання нерухомого майна, його оренди та ін. З наведених вище встановлених обставин та наданих письмових доказів вбачається, що позивач [PERSON] добросовісно у серпні 2003 року заволодів квартирою № 10 в будинку № 18 по вул. С. Петлюри (Чкалова) в м. Вінниця, до теперішнього часу вказаним житлом користується більше 10 років, відкрито, безперервно, утримує його та сплачує відповідні платежі. Проте, позивач до теперішнього часу позивач має труднощі у законній реєстрації свого права власності на вказане житло, а тому суд вважає, що в розумінні ст. 344 ЦК України [PERSON] набув права власності на вказане житлове приміщення за набувальною даністю. Дослідивши зібрані докази по справі та давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, та вбачає правові підстави для визнання за [PERSON] та його малолітнім сином [PERSON] в рівних частинах право власності на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» суд стягує з відповідача на користь позивача 704,80 гривень в рахунок відшкодування сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved