Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сімейні стосунки не склались, протягом останнього часу вони не проживають разом, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, їхній шлюб носить формальний характер, тому вважає, що його збереження є недоцільним. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, однак подала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності. Позов підтримала, просить його задовольнити. Відносно ухвалення заочного рішення не заперечила. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просить його задовольнити, суду пояснив, що позивач не бажає зберігати сім»ю, яка розпалась, сторони припинили спільне проживання і підтримання подружніх стосунків. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином через засоби масової інформації, з заявами до суду про неможливість розгляду справи у його відсутності не звертався. Тому суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі доказів, що є в матеріалах справи та постановлення заочного рішення, оскільки щодо заочного розгляду справи не заперечила позивач та її представник. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: У відповідності до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. За правилами ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. У силу ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до п.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Положенням ст. 56 Закону України «При міжнародне приватне право» передбачено, що форма і порядок укладення шлюбу в Україні між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, а також між іноземцями або особами без громадянства визначаються правом України. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 січня 2011 року, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Монастириського районного управління юстиції у Тернопільській області 11.01.2011 року видано свідоцтво про укладення шлюбу серії 1-ИД №071812. Дітей у сторін від шлюбу немає. Судом встановлено, що дійсно між сторонами втрачено почуття любові та взаємоповаги. Крім цього, протягом останнього часу сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних відносин та не проживають разом, як слідує із пояснень представника позивача у судовому засіданні, місце проживання відповідача - невідоме, їхня сім'я розпалась остаточно і терміну для примирення призначати не потрібно, так як шлюб носить формальний характер, збереження якого є недоцільне, оскільки буде суперечити інтересам сторін. Згідно довідки №322, виданої виконавчим комітетом Лазарівської сільської ради Монастириського району від 01.12.2014 року, сім»я позивача, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], складається: дочка [PERSON], дочка [PERSON], мати [PERSON], вітчим [PERSON], бабуся [PERSON] та чоловік [PERSON], [INFO] Як передбачено ч.1 ст.63 Закону України „Про міжнародне приватне право" припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. У відповідності до ч.1 ст. 60 вищевказаного Закону правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved