Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-04 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовної заяви Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.10.2012 року по справі № 2/413/1447/12 рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 13.03.2012 року було скасовано та ухвалено нове рішення, зокрема, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію в сумі 403 817,12 грн. та витрат на проведення експертизи в сумі 11 647,00 грн. На виконання даного рішення, яке набрало законної сили з 16.10.2012 року, Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу 31.10.2012 р. був виданий виконавчий лист по справі № 2-2482/11/0408 для пред`явлення до примусового виконання. Даний виконавчий лист спочатку був пред`явлений до Жовтневого районного відділу Державної виконавчої служби м. Кривого Рогу. На теперішній час виконавчий лист перебуває на виконанні у приватного виконавця Дніпропетровського виконавчого округу Ванжи О.В. (виконавче провадження № 64436802). На теперішній час судове рішення є невиконаним в повному обсязі. Залишок боргу відповідача на користь позивача станом на 12.04.2021 р. становить - 403 484,44 грн. Враховуючи викладене, Позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь станом на 20 вересня 2021 року три відсотків річних у розмірі 41 938,38 грн., інфляційні втрати у розмірі 36 599,12 та судові витрати. Аргументи учасників справи Позивачем подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника Позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі Відповідачем подано відзив на позовну заяву, й якому зазначає, що рішення суду апеляційної інстанції від 16.10.2012 року, на несвоєчасне виконання якого посилається позивач у позові, не ухвалено по зобов`язальних правовідносинах між сторонами, а тому ст.625 ЦК України в даному випадку застосована бути не може. Отже, відповідач вважає помилковою позицію позивача щодо можливості застосування до нього наслідків, встановлених у ч.2 ст.625 ЦК України у зв`язку із несвоєчасним та неповним виконанням судового рішення, через що такі позовні вимоги у повному обсязі задоволенню не підлягають. Позивачем подано відповідь на відзив, в якому зазначив, що твердження відповідача щодо правовідносин на підставі рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2012 року не є грошовим зобов`язанням є хибним, так як у ст. 625 ЦК визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тому доводи відповідача щодо невиконання рішення, яким встановлений обов`язок сплатити позивачу грошові кошти , не заслуговують уваги та не можуть бути підставою для звільнення від відповідальності. Враховуючи позицію сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними письмовими матеріалами справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.10.2012 р. по справі № 2/413/1447/12 рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 13.03.2012 р. було скасовано та ухвалено нове рішення, зокрема, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію в сумі 403 817,12 грн. та витрат на проведення експертизи в сумі 11 647,00 грн. (а.с.8-10). На виконання даного рішення, яке набрало законної сили з 16.10.2012 р., Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу 31.10.2012 р. був виданий виконавчий лист по справі № 2-2482/11/0408 (провадження № 2/408/628/12) для пред`явлення до примусового виконання (а.с.14). Відповідно до додаткового рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2013 року визнано за [PERSON] право власності на оздоровчий комплекс, сторожку, бокси-майстерню, розташованих за адресою [ADDRESS] , загальною вартістю 1247227,6 грн. (а.с.11-13). Виконавчий лист перебуває на виконанні у приватного виконавця Дніпропетровського виконавчого округу Ванжи О.В., виконавче провадження № 64436802 (а.с.18). 29 серпня 2020 року Позивач змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », про що свідчить свідоцтво про шлюб (а.с.7). Станом на 12.04.2021 р. сума трьох відсотків річних становить 36 599,12 грн., сума інфляційних втрат - 66 175,25 грн. (а.с.19-20). Крім того, позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог шляхом донарахування трьох відсотків річних у розмірі 41938,38 грн. та інфляційних втрат у розмірі 74 691,60 грн. станом на 20 вересня 2021 року в сумі (а.с.47-49). Мотивувальна частина Позиція суду та застосовані норми права Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 14-68цс18. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Особливості цивільно-правової відповідальності за порушення виконання грошових зобов`язань обумовлені їх специфічними ознаками, до яких належать такі: 1) цей вид зобов`язань включає в себе обов`язок сплатити гроші та має на меті погашення грошового боргу; 2) таке зобов`язання є підставою виникнення як права власності щодо готівки, так і зобов`язального права при безготівкових розрахунках; 3) встановлюються спеціальні правила про відповідальність за порушення грошових зобов`язань у вигляді нарахування процентів річних як плати за безпідставне користування чужими грошовими коштами; 4) спеціальний порядок розподілу ризиків; 5) предметом виконання є грошові кошти у визначеній сумі чи в сумі, що може бути визначена; 6) специфічним є вплив прострочення на зміст грошового зобов`язання, оскільки грошове зобов`язання у разі прострочення все одно залишається грошовим, на відміну від інших видів зобов`язань, які в результаті їх порушення (у тому числі й прострочення), можуть бути трансформовані у грошове зобов`язання. Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такий правовий висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов"язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов"язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов"язань. За змістом вказаних статей нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3% річних або інший розмір процентів входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання і не позбавляє кредитора права отримати за час прострочення суми, передбачені статтею 625 ЦК. Правомірність застосування ст. 625 ЦК України в разі прострочення виконання боржником рішення суду підтверджена також, у постанові Верховного суду у складі Великої Палати від 16.05.2018 р. по справі № 686/21962/15-ц, постановах Верховного суду у справах № 310/5419/15-ц від 11.07.2018, № 463/4711/15 від 04.07.2018, № 703/4704/15-ц від 28.02.2018, № 361/7939/2015-ц від 06.08.2018. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Позивач зазначає, що прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем порушує його майнові права та інтереси, а тому з відповідача на його користь підлягають стягненню інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми грошового зобов`язання за період з 13 квітня 2021 року (з моменту виникнення у відповідача зобов`язання) по 20.09.2021 рік. Суд критично відноситься до позиції відповідача, що вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, є безпідставними, оскільки правовідносини сторін виникли не з порушення грошового зобов`язання, а рішення на яке посилається позивач у позові, не ухвалено по зобов`язальних правовідносинах між сторонами. Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд виходить із наступного. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014р. № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018р. № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), в постанові від 08 листопада 2019р. по справі № 127/15672/16-ц. На підтвердження розміру позовних вимог позивачем надано розрахунок 3,0 % річних за зазначений період часу з 13 квітня 2021 року по 20 вересня 2021 рік включно, яка становить 41 938,38 грн. та інфляційних втрат за період з 13 квітня 2021 року по 20 вересня 2021 рік включно, що становить 74691,60 грн., а всього 116 629,98 грн. Вказаний розрахунок суд покладає в обґрунтування рішення, як об`єктивний і належний доказ, що містить відомості щодо розміру нарахованих відповідачу сум за кожен місяць та рік прострочення, і здійснений на основі затверджених в установленому порядку норм. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконав своєчасно грошове зобов`язання на підставі рішення суду по цивільній справі № 2/413/1447/12, а отже відповідно до положень ст. 625 ЦК України на вимогу позивача він зобов`язаний сплатити суму інфляційних втрат за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Наявність судового рішення про стягнення грошової компенсації вартості нерухомого майна, яке боржник не виконав, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Щодо судових витрат Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. При зверненні позивача до суду ним заявлено позовну вимогу майнового характеру та сплачено судовий збір з урахуванням приписів пункту 9 частини 3 статті 175 ЦПК України у розмірі 1166,30 грн. Відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з пункту 9 частини 1 статті 5 закону України "Про судовий збір відповідач звільнений від сплати судового збору, у зв"язку з чим понесені позивачем витрати зі сплати судового збору підлягають компенсації за рахунок державного бюджету.

Outcome: approved