Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом, відповідно до якого просить суд стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу в розмірі 9111 грн., 2500 грн. моральної шкоди, витрати на правовому допомогу в сумі 5000 грн. та витрати по сплаті судового збору. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 06.01.2017 року він надав відповідачу у позику грошові кошти у розмірі 7500 грн. Згідно розписки від 06.01.2017 року відповідач зобовязався повернути вказані кошти не пізніше 06 березня 2017 року. 07.06.2017 року на адресу відповідача була направлена претензія про повернення суми боргу, яку останній отримав 14.06.2017 року. Станом на 10.10.2017 року відповідачем кошти повернуті не були, тому прохає суд стягнути з відповідача заборгованість відповідно до наданих розрахунків. Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, представник позивача за угодою адвокат [PERSON] надав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позові та прохав задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. На підставі ст. ст. 197, 224 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу при заочному розгляді справи. Суд, вивчивши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши обставини, дослідивши та проаналізувавши представлені докази в їх сукупності, встановив наступне. Згідно зі\~ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~ст.1047 ЦК України,\~\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові\~\~від 2 липня 2014 року № 6-79цс14). Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником певної грошової суми саме в борг із зобов'язанням її повернення, та дату отримання коштів. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Саме такий правовий висновок про застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України\~міститься в Постанові пленуму Верховного Суду України від 18 вересня\~\~2013 року у справі № 6-63цс13. Вказані правові висновки викладені у Постановах пленуму Верховного Суду України від 18 вересня\~\~2013 року у справі № 6-63цс13 та від 02 липня 2014 року № 6-79цс14\~\~і відповідно до\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковими для всіх судів України. Відповідно до розписки від 06.01.2017 року вбачається, що [PERSON] взяв в позику у [PERSON] грошові кошти в розмірі 7500 гривень та зобовязався їх повернути не пізніше 06 березня 2017 року. З огляду на зміст наданої розписки, суд приходить до висновку про наявність між сторонами грошових зобов'язань, які випливають із договору позики. Приписами\~ст. 1049 ЦК України\~встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені Договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Тож зважаючи, що відповідач в установлений у розписці строк своє зобовязання не виконав, тим самим порушив вимоги\~ст. 1049 ЦК України, у зв'язку з чим станом на 10.10.2017 року має заборгованість в розмірі 9111 грн., яка складається з 7500 грн. - основного боргу, 765 грн. - процентів, 699 грн. - витрати від інфляції, 147 грн. - 3% річні. Що стосується вимог щодо стягнення моральної шкоди то суд зазначає наступне. Згідно роз'яснень п.9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4\~„Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого-спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3\~ст.23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, вирішуючи питання розміру завданої моральної шкоди, суд вважає, що 2500 грн. будуть достатньою та розумною грошовою компенсацією за завдану позивачу моральну шкоду. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі вище викладеного, суд вважає, за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати понесенні останнім при подачі позову в сумі 5640 гривень, що складається з 5000 грн. правової допомоги та 640 гривень судового збору.

Outcome: approved