Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 514141 від 26 грудня 2019 року, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом - автомобілем «ШЕВРОЛЕ КРУЗ», номерний знак [NUMBER] , рухаючись у м.Нікополь Дніпропетровської області, виїжджаючи на вул.Херсонську з прилеглої території, не надав дорогу транспортному засобу, який рухався по головній дорозі, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «ТОЙОТА ЛЕНД КРУЗЕР ПРАДО», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодженим. Водій [PERSON] , порушивши вимоги п.10.2 Правил дорожнього руху, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Внаслідок ДТП було спричинено матеріальну шкоду власнику транспортного засобу «ТОЙОТА ЛЕНД КРУЗЕР ПРАДО», номерний знак [NUMBER] . За результатами розгляду адміністративного матеріалу, [PERSON] за правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, на підставі Постанови Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2020 року було притягнуто до адміністративної відповідальності. Крім цього, при зіткненні автомобіль «ТОЙОТА ЛЕНД КРУЗЕР ПРАДО», номерний знак [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Згідно з висновком експертного авто-товарознавчого дослідження з визначення матеріального збитку № 853 від 28 січня 2020 року, величина матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу - автомобіля «ТОЙОТА ЛЕНД КРУЗЕР ПРАДО», номерний знак [NUMBER] , з урахуванням втрати товарної вартості, становить 37 776 грн. 95 коп. Внаслідок даної ДТП йому було заподіяно і моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням автомобіля, та неможливості протягом тривалого часу користуватися автомобілем за його призначенням. Через ДТП він переніс психологічний стрес, який виразився в тому, що він втратив нормальний сон, не міг спокійно працювати, з моменту ДТП він був вимушений витрачати свій час, кошти, нерви, відлучатися з роботи, відвідуючи страхову компанію та інші установи для збору документів, необхідних для звернення до суду з цим позовом. Розмір завданої моральної шкоди оцінює в розмірі 5 000 грн. 00 коп. Крім вищевказаного, зазначає, що [PERSON] в момент ДТП, керуючи транспортним засобом «ШЕВРОЛЕ КРУЗ», номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого ТСЦ 1245, що підтверджується відомостями централізованої бази даних МТСБУ та Схемою місця ДТП до протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 № 514141 від 26 грудня 2019 року. Цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника колісного транспортного засобу перед третіми особами була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності володільця транспортного засобу, відповідно до вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у АТ "СК "Мега-гарант", поліс № 197144108, що підтверджується відомостями централізованої бази даних МТСБУ. Тобто, в такому разі відповідач, як власник джерела підвищеної небезпеки, на підставі ч.1 та ч.2 ст.1187 ЦК України, зобов`язаний відшкодувати потерпілому майнову та немайнову шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Відповідач добровільно не відшкодував завдану матеріальну та моральну шкоду, а тому змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, а також з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд стягнути на свою користь із [PERSON] збитки у розмірі 20 414 грн. 10 коп., оскільки сума в розмірі 19 062 грн. 85 коп. АТ СК «Мега-гарант» 15 вересня 2020 року була йому виплачена і загальний розмір відшкодування завданих матеріальних збитків становить 20 414 грн. 10 коп. Крім того, просить стягнути на свою користь з відповідача і 5 000 грн. 00 коп. - на відшкодування завданої моральної шкоди. А всього стягнути на його користь суму у розмірі 25 414 грн. 10 коп. та понесені ним судові витрати. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2020 року по даній справі було відкрито провадження та роз`яснено відповідачу його право протягом 15 днів з дня отримання ухвали, позовної заяви та додатків до неї направити на адресу суду відзив та заперечення на позовну заяву (а.с.61-62). Відповідач своїм правом, передбаченим ст.178 ЦПК України, скористався та 28 грудня 2020 року на адресу суду надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив наступне. Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач мотивує свої вимоги тим, що 29 грудня 2019 року, об 11:20 год., в районі перехрестя вулиць Херсонська - Добролюбова в м.Нікополі Дніпропетровської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ТОЙОТА ЛЕНД КРУЗЕР ПРАДО», державний номер [NUMBER] , під керування позивача та автомобіля «ШЕВРОЛЕ КРУЗ», державний номер [NUMBER] , який належить відповідачу. Однак, ДТП сталася під керуванням [PERSON] . Крім цього, позивач зазначає, що за наслідком оформлення матеріалів ДТП, відносно водія [PERSON] був складений протокол про адміністративне правопорушення ДПР18 № 514141 за ст.124 КУпАП та постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2020 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна). Позивач вважає, що, оскільки [PERSON] не є власником автомобіля «ШЕВРОЛЕ КРУЗ», державний номер [NUMBER] , то, у відповідності до ст.ст.22, 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України, саме відповідач повинен відшкодувати йому як матеріальну так і моральну шкоду. Він же вважає, що вибраний позивачем спосіб захисту своїх цивільних прав невірний, а тому позовні вимоги є необґрунтованими. Тому просить суд у задоволенні позову відмовити (а.с.74-77). В судове засідання позивач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, не з`явився, від його представника [PERSON] надійшла заява, в якій він просить суд розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує та на задоволенні позову наполягає (а.с.88). Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з`явився, від нього на адресу суду надійшла заява, в якій він просить суд розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги не визнає, проти задоволення позову заперечує та просить суд в задоволенні позову відмовити повністю (а.с.91). Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, від нього на адресу суду надійшла заява, в якій він просить суд розгляд справи проводити за його відсутності, проти задоволення позову заперечує та просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі (а.с.90). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина 3 ст.3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим, відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 ЦПК України). Частина 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ч.ч.1-4 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частина 1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а, відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст.89 ЦПК України). Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними. Згідно з ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. У п.4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що, з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України), відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі, і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України). Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володільця небезпечного об`єкта буде зобов`язано відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. Межа відповідальності визначає сферу дії обставин, які виключають відповідальність. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому, особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Як встановлено судом, 26 грудня 2019 року водій [PERSON] керуючи транспортним засобом - автомобілем «ШЕВРОЛЕ КРУЗ» номерний знак [NUMBER] , рухаючись у м.Нікополь Дніпропетровської області, виїжджаючи на вул.Херсонську з прилеглої території, не надав дорогу транспортному засобу, який рухався по головній дорозі, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «ТОЙОТА ЛЕНД КРУЗЕР ПРАДО», номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодженим. Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено штраф в розмірі 340 грн. 00 коп. на користь держави (а.с.8). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , керував транспортним засобом «ШЕВРОЛЕ КРУЗ», номерний знак [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , і скоїв вказане вище ДТП. У частині першій статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 674/1666/14-ц (провадження № 61-6468зпв18) вказано, що зобов`язання про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою. У частині четвертій статті 1187 ЦК України передбачено, що якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Результат аналізу частини четвертої статті 1187 ЦК України дає можливість стверджувати, що умовою застосування частини четвертої статті 1187 ЦК України є заволодіння транспортним засобом внаслідок протиправних дій іншої особи (осіб), тобто поза волею його власника (володільця). При цьому, передання власником транспортного засобу не є його неправомірним заволодінням, з огляду на наявність волі власника. Тому, в даному випадку, факт передачі належного [PERSON] транспортного засобу [PERSON] не свідчить про те, що саме відповідач має відповідати за шкоду, завдану [PERSON] третьою особою по справі. На думку суду, враховуючи ту обставину, що дорожньо-транспортна пригода сталася під керуванням [PERSON] , який на підставі постанови Нікопольського міськрайонного суду визнаний винним, саме він і повинен відповідати за вчиненні ним дії. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмету та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Оскільки, під час розгляду справи позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , який завдав шкоду, не заявлені, у суду немає підстав для задоволення позову внаслідок його пред`явлення до неналежного відповідача.

Outcome: dismissed