Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно його доньки - [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що із 18 липня 2008 року вона перебуває у шлюбі із відповідачем. Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. У 2011 році позивачка виїхала до республіки Італія, батько дитини ніяким чином не цікавиться долею дитини, матеріальної підтримки на її утримання не надає. У зв'язку з цим позивачка просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивачка не з'явилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання 22.08.2018, 26.09.2018, 10.10.2018 року не з'явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином на підставі п.19 Перехідних Положень ЦПК України та Законів України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причин неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без їх участі до суду не надходило. 10.10.2018 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі кожний окремо і в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.10). Згідно копії дозволу на проживання від 28.09.2016 року позивачка проживає у місті Неаполі, Італія (а.с.13). Згідно копії договору оренди житлового приміщення, позивачка орендує житло по [ADDRESS], де проживає разом із дочкою (а.с.26-28). Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. На підставі п.2 ч.1 ст.164 СК України батьки ... можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ... ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч.1 ст. 9 Конвенції про права дитини Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до п.15, 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновленні і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов'язки. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як було встановлено в судовому засіданні, від виконання своїх батьківських обов'язків щодо доньки відповідач самоусунувся. Дівчинка проживає з матір'ю, батько взагалі дитиною не цікавиться, не відвідує її, не цікавиться її життям, здоров'ям та навчанням, дитину не утримує. Таким чином, суд вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав відносно його доньки, що буде відповідати інтересам дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved