Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19.02.2014 р. [PERSON] отримав кредит у розмірі 8500.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку", які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п.2.1.1.5.5 "Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Станом на 27.12.2018 р. відповідач має заборгованість перед позивачем в сумі 16548,03 грн., яка складається з наступного: 7511,54 грн. - заборгованість нарахованих відсотків за користування кредитом; 7772,30 грн. - заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6.Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована складова); 764,19 грн. - штраф (процентна складова). Також, просить стягнути понесені судові витрати по справі : судовий збір в сумі 1921 грн. Вказана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на підставі ухвали Золочівського районного суду від 26.02.2019 року. Ухвалою суду, яка направлена відповідачу в установленому порядку, останньому був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Відповідач відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, чи клопотанням про розгляд справи за участю сторін до суду не направив. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю,просить справу розглянути у його відсутності та не заперечує проти заочного розгляду справи . Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце час слухання справи про що свідчить оголошення на офіційному вебсайті судової влади України від 05.04.2019 року та 25.04.2019 р., в судові засідання двічі не з`явився , причини неявки суду не повідомив. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи позицію представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору договору № б/н від 19.02.2014 [PERSON] отримав кредит у розмірі 85000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та Тарифами банку , складає між ним та банком договір , що підтверджується підписом у заяві . Пунктами 2.1.1.2.3,2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачено , що позичальник дає свою згоду , що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту , встановленого банком. Відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбаченим договором більш ніж на 30 днів , позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф, розмірі 500грн. + 5% від суми позову. Згідно умов кредитного договору позивач взяв на себе зобов`язання сплачувати відсотки за користування кредитом та проводити погашення кредиту щомісячним платежем до 25 число кожного місяця . Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до п.2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконання зобов`язання. Враховуючи, що норма, яка встановлює таке положення, не є диспозитивною, тобто сторони не в змозі змінити її положення та встановити у договорі штраф у вигляді твердої суми або в кратному відношенні до суми зобов`язання суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення фіксованої частини штрафу в сумі 500.00 грн. та процентної складової в сумі 764,19 грн. не підлягає задоволенню. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України,ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності та передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. В даному випадку саме пеня, як різновид неустойки, є спеціальним видом забезпечення виконання грошового зобов`язання і за текстом кредитного договору пеня визначається, як перший із способів забезпечення зобов`язання позичальника перед банком в порівнянні із штрафом і підлягає стягненню, що відповідає правовій позиції викладені у постанові Верховного суду України №6-2003цс15. Згідно умов кредитного договору позивач взяв на себе зобов`язання сплачувати відсотки за користування кредитом та проводити погашення кредиту . Взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав в повні мірі. Відповідно до ст. ст. 1050, 1054 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника вимагати повернення всієї суми кредиту. Правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються ст. 526 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами ст. 536 ЦК України. Зважаючи на наведене, суд, аналізуючи підстави для застосування цивільно - правової відповідальності, щодо нарахування пені та штрафу по даному кредитному договору знаходить їх тотожними, а підстава для їх застосування - порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання - одним і тим же порушенням. Зважаючи на що, суд доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в частині стягнення штрафу за невиконання умов договору, і наголошує, що на засадах розумності та справедливості, з врахуванням обставин справи, вважає за можливе задовольнити позов лише в частині стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язань. За наведених обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: в частині стягнення заборгованості за нараховані відсотки за користування кредитом - 7511,54 грн. та нараховану пеню-7772,30 грн. Разом - 15283,84 грн. Як вказано п. 3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. А тому, сума судових витрат, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 1774.23 грн. (15283.84 грн. х 100/16548.03 грн=92,36%; 1774.23 грн. х 92,36% /100=1744,23 грн.) На підставі наведеного та

Outcome: partial