Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 63483,48 гривень, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, витрат на проведення оцінки в розмірі 1650 гривень та витрат на правничу допомогу в розмірі 8000 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.09.2017 р. о 19 год. 35 хв по вул.Вільямса в м.Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мітцубісі» д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобілем «Шкода» д.н. [NUMBER] , що належить [PERSON] . Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м.Києва від 29.09.2017 р. [PERSON] визнано винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Позивач посилається на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому була завдана шкода, яка відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 394/07-18 складає 83483,48 гривень . За послуги з проведення оцінки та складання звіту позивач сплатив грошові кошти в розмірі 1650 гривень. Як зазначає позивач, цивільно-правова відповідальність відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ТДВ «СТ «Домінанта» відповідно до Полісу серії АМ/375919. У визначений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» спосіб позивач звернувся до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування. Страховою компанією було виплачено страхове відшкодування в розмірі 20000 гривень. На підставі положень ст. 1194 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача різницю між розміром сумою збитків та виплаченим страховим відшкодуванням. В подальшому, представником позивача 25.10.2018 р. подана заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 63483,48 гривень, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, витрати на проведення оцінки в розмірі 1650 гривень, витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 гривень, та витрати, понесені позивачем за видачу довіреності на представлення його інтересів при розгляді даної справи в сумі 450 гривень. В ході судового розгляду позивач та його представник підтримали позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просили суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, посилаючись на те, що внаслідок дій відповідача позивачу була завдана матеріальна шкода, яка не була відшкодовано страховою компанією. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про місце і час судового розгляду повідомлявся у спосіб, передбачений ст.128 ЦПК України, судові повістки повернулись до суду за закінченням терміну їх зберігання. Вислухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.09.2017 р. о 19 год. 35 хв по вул..Вільямса в м.Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мітцубісі» д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобілем «Шкода» д.н. [NUMBER] , що належить [PERSON] . Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м.Києва від 29.09.2017 р. [PERSON] визнано винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. В силу ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, наявність вини в діях відповідача у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в даному випадку, встановлена і не підлягає доказуванню. Позивач є власником пошкодженого транспортного засобу «Шкода» д.н. [NUMBER] . Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 394/07-18 складає 83483,48 гривень, з яких 4873,47 гривень величина втрати товарної вартості автомобіля. За послуги з проведення оцінки та складання звіту позивач сплатив грошові кошти в розмірі 1650 гривень. Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (ст..1188 ЦК України). Згідно з роз`ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. Відповідно до положень ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати цивільно-правову відповідальність водіїв, які керують застрахованим транспортним засобом. Відповідно до встановлених судом обставин на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Мітцубісі» д.н. [NUMBER] була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Домінанта» відповідно до Полісу обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів серії АМ/375919. Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. На підставі ст.29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до ст.12 зазначеного Закону розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. В ході розгляду справи встановлено, що Страховим товариством «Домінанта» на користь позивача було виплачено страхове відшкодування в розмірі 20000 гривень, що підтверджується платіжними дорученнями № 13050 від 17.04.2018 р. № 13339 від 24.04.2018 р., № 13549 від 04.05.2018 р., № 13716 від 10.05.2018 р., що не заперечується самим позивачем, а отже не підлягає доказуванню. Позивач не позбавлений можливості отримати відшкодування від особи, з вини якої сталась дорожньо-транспортна пригоди, в межах деліктних зобов`язань. Відповідно до положень ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, крім іншого, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні у межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує: страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавача шкоди. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону та ст. 1191 ЦК України, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Отже, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик, на випадок виникнення деліктного зобов`язання, бере на себе виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, однак, в межах суми страхового відшкодування. Покладання ж обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, не просто суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), а повністю його нівелює. Зазначене, узгоджується із висновками Великої Палати Верховного суду, викладеними у відповідній постанові від 04.07.2018 (справа №755/18006/15-ц). Однак, із вказаної постанови Великої Палати Верховного суду також вбачається, що здійснення відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Зокрема, норми ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлюють підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування, якими є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані па настання страхового випадку; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку; невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Судом встановлено, що на момент розгляду справи ТДВ «СК «Домінанта/» перебуває в стані припинення. Оскільки позивач звернувся з заявою про виплату страхового відшкодування, однак такі виплати були проведені частково і Страхова компанія перебуває в стані ліквідації, позивач не позбавлений права на підставі положень ст.1187 ЦК України звернутись до особи, яка винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди з позовом про відшкодування шкоди, оскільки у іншому разі гарантоване законом право на отримання такого відшкодування буде порушено. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, оцінюючи їх належність, допустимість та достатність, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог про стягнення з відповідача різниці між розміром завданих збитків та розміром виплаченого страхового відшкодування в сумі 63483,48 гривень , з яких 4873,47 величина втрати товарної вартості автомобіля, обов`язок по відшкодуванню якої покладається на особу, винну у настанні дорожньо-транспортної пригоди, а також стягнення щодо стягнення витра на проведення оцінки завданих збитків та видачі довіреності на представництво інтересів в судах, оскільки дані витрати позивача нерозривно пов`язані з наслідками дорожньо-транспортної пригоди. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений при зверненні до суду. Вимоги позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 8000 гривень не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 №4191-VI, розмір компенсації витрат на правову допомогу в цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, в судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, небхідно з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений законом №4191-VI. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги позивачем наданий Договір про надання юридичних послуг від 15.08.2018 р., укладеного з ТОВ «Клевер Експерт», довіреність на представництво інтересів в суді, Акт виконаних робіт від 12.06.2019 р.наказ №18/08 про прийняття [PERSON] на роботу на посаду юриста в ТОВ «Клевер Експерт», копії квитанцій про здійснення оплати на виконання ДОговорупро надання послуг від 15.08.2018 р. та від 18.10.2018 р. Однак, зазначені квитанції не оформлені у встановленому законом порядку, є лише копіями, які не завірені. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки вони не підтверджені у належний спосіб.

Outcome: partial