Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] подав на розгляд суду позовну заяву до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим будинком. В судове засідання позивач не з"явився, до суду надійшла заява представника позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 08.07.2015 року, про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, щодо винесення заочного рішення не заперечує. Із позовної заяви вбачається, що 18 грудня 2015 року, згідно ухвали Косівського районного суду Івано-Франківської області він набув право власності на житловий будинок по вул. Карпатській № 12, в м. Косів, Івано-Франківської області, яке зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Однак, відповідачі [PERSON] та [PERSON], самоправно зайняли вказану нерухомість та займають її без відповідних правових підстав. На його вимогу щодо звільнення будинку, відповідачі не реагують і продовжують там перебувати. Вважає, що оскільки відповідачі самоправно проживають, зберігають свої речі у будинку, обробляють земельну ділянку, то такими діями вони чинять йому перешкоди у користуванні його власністю. А тому вважає, свої позовні вимоги повністю обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом усунення перешкод у володінні та користуванні належним йому будинком. Відповідачі в судове засідання не зявилися повторно, хоча про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи без їх участі до суду не подавали. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст. 197 ЦПК України. Суд вивчивши матеріали справи вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення за наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст.10,11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. В силу вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З матеріалів справи вбачається, що згідно ухвали Косівського районного суду Івано-Франківської області по справі № 347/1348/15 за заявою начальника відділу ДВС Косівського районного управління юстиції [PERSON] про визнання та затвердження мирової угоди на стадії виконання виконавчого провадження між стягувачем [PERSON] та боржником [PERSON] від 18.12.2015 року (а.с.8-11), в рахунок погашення заборгованості за договором позики, боржник [PERSON] передала у власність стягувачу - [PERSON], а останній приймає у власність житловий цегляний будинок та господарських споруд, що знаходиться за адресою: м. Косів по вул. Карпатська № 12а, Івано-Франківської області і розміщені на земельній ділянці площею 626 кв.м. Даний факт також підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 51299556 від 30.12.2015 року (а.с.12), відповідно до якого [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: м. Косів, вул. Карпатська, 12а, Івано-Франківської області. Відповідно до акту про реєстрацію місця проживання від 23.02.2017 року, складеного депутатом Косівської міської ради [PERSON] (а.с.13), встановлено, що за адресою: м. Косів, вул.Карпатська, 12а, Івано-Франківської області, не зареєстровані, але фактчно проживають: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст.155 ЖК УРСР, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Згідно ст.109 ЖК УРСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч.3 ст.116 ЖК УРСР, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов обгрунтований та такий, що підлягає до задоволення. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої\~ постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Відповідно до абзаців 5, 6 п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17 жовтня 2014 року при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Отже, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 640,00 грн., відповідно до квитанції № ПН650К від 09.02.2017 року (а.с.1) підлягає стягненню з відповідачів, у розмірі по 320,00 грн., з кожного.\~ На підставі наведеного, п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17 жовтня 2014 року, ст.ст. 383, 386, 387, 391 ЦК України, ст.ст. 109, 116, 150, 155 ЖК УРСР та

Outcome: approved