Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 08.07.2016р. близько 14-45 відповідач вчинив щодо позивача протиправні дії, які полягають у тому, що, коли останній перебував у зазначений час на сходовому майданчику перед дверима своєї квартири, відповідач своїми руками хапав і штовхав його за плечі, груди, шию та обличчя і при цьому, висловлювався на його адресу нецензурними словами. Позивач вважає, що такою дією було порушено належне особисто йому немайнове право, передбачене ст. 270 ЦК, право на життя та особисту недоторканність, на повагу гідності та честі в результаті чого йому було завдано шкоди, що належить особисто йому нематеріального блага здоров»ю, життю, честі, гідності та ділової репутації, недоторканність і безпеку, передбачене ч.1 ст. 201 ЦК, що заподіяло йому фізичні страждання, які полягають в перенесенні ним запаморочення, підвищення артеріального тиску і серцебиття, болю в хребті і колінних суглобів і моральні страждання, які полягають у перенесенні ним образи, розчарування. Також зазначив, що відповідач своїми протиправними діями щодо позивача, зневажив ст.ст. 27, 28, 29 Конституції України. Такі обставини, при яких була заподіяна моральна шкода, підвищили ступінь його страждань: в цей день, а також на наступні 9-10 днів порушився розпорядок у його житті як на роботі, так і в побуті. Зазначає, що він володіє індивідуальними особливостями, які підвищили ступінь перенесених ним страждань: має 2 групу інвалідності; за довідкою МСЕК - йому протипоказані психоемоційні перевантаження; гіпертонічна хвороба І-ІІ ступеня; атеросклеротичний та післяінфарктний кардіосклероз. Перенесення вказаних страждань, як на думку позивача, підтверджується медичними даними, а також тим, що відповідач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, в т.ч. за неодноразове порушення правил утримання домашніх тварин в суспільному місці; дрібне хуліганство; з ним проводилась профілактична бесіда про дотримання протипожежного режиму в суспільному місці. Вважає, що розмір моральної шкоди становить 25000грн. Таким чином, позивач, посилаючись на ст. 23 ЦК України, просить суд, - стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію, заподіяної йому моральної шкоди в розмірі 25000грн. 00коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав і просив відмовити у їх задоволенні. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали цивільної справи та адміністративної справи №711/6723/16п та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.09.2016р., з врахуванням постанови цього ж суду від 01.11.2016р. [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 119грн. 00коп. Зокрема, зазначено, що [PERSON] 08.07.2016р. близько 14-45 виражався нецензурною лайкою в сторону сусіда з квартири [ADDRESS] - [PERSON] На час розгляду даної справи вказані судові рішення не оскаржені в апеляційному порядку. При цьому, як за поясненнями, даними [PERSON] 15.09.2016р. інспектору поліції Мохонько С.М., так і в судовому засіданні під час розгляду даної цивільної справи, [PERSON] заперечив факт побиття та застосування фізичної сили щодо [PERSON] Між тим, вказав, що, будучи в стані сильного душевного хвилювання, збудження внаслідок конфлікту, який мав місце між ним та його рідною сестрою (хотіла стрибнути з вікна квартири на вулицю і на даний час перебуває на лікуванні в психіатричній лікарні м. Сміла), яка хворіє на психічне захворювання і є з-за цього інвалідом, зустрівшись на сходовій площадці під»їзду будинку №14, що по вул. Н.Левицького м. Черкаси, із [PERSON], - висловився на його адресу нецензурними словами. Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст. 11 ч.1 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). При ухваленні рішення суд, відповідно до ст. 212 ЦПК України, оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК України про їх належність та допустимість. Загальні положення про особисті немайнові права фізичної особи визначені главою 20 Книги другої ЦК України. Зокрема, статтею 275 ЦК передбачено, що фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також проголошує право кожного на повагу до його гідності (ст.ст. 3, 28). Статтями 297, 299 ЦК України закріплено право фізичної особи на повагу до її гідності та честі, недоторканість ділової репутації. Гідність, честь чи ділова репутація - є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах навколишніх, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема, - права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Особа, право якої порушено, може обрати загальний спосіб захисту (гл. 3 ЦК, ст.ст. 22, 23 ЦК), за яким особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування (ст. 22 ЦК). Збитками є реальні збитки та упущена вигода. Крім того, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, в: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ст. 23 ЦК). Також передбачено спеціальні способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. До таких спеціальних способів захисту належить спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (ст.277 ЦК), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (ст.278 ЦК) та інші. Пунктом 3 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995р. із змінами та доповненнями «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (абз.2 п.5 згаданої постанови №4 від 31.03.1995р.). Тобто, умовами виникнення зобов'язання з відшкодування шкоди є: шкода; протиправність поведінки завдавача шкоди; наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою завдавача шкоди та її результатом - шкодою; вина завдавача шкоди. При відсутності хоча б однієї із вказаних умов, зобов»язання з відшкодування шкоди не виникає. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті (ч.1 ст.1167ЦК). Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Враховуючи положення ст. 11 ч.1 ЦПК України, виходячи із заявлених позовних вимог та обставин, на які посилається позивач та, які з»ясовувались в судовому засіданні, ним обрано загальний спосіб захисту своїх, як він вважає, порушених прав - відшкодувати, завдану йому неправомірними діями відповідача моральну шкоду. За результатами розгляду даної справи, враховуючи вимоги ст.ст. 58-61 ЦПК України, позивачем не надано до суду належних, допустимих та переконливих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди та розміру такої шкоди. Позивачем не доведено, що 08.07.2016р. його було побито відповідачем, завдано фізичного болю, спричинені тілесні ушкодження, чи мали місце погрози розправи, що б призвело до порушення розпорядку його життя - на роботі та в побуті. Безпідставними є твердження позивача й про те, що наявні у нього захворювання пов»язані з неправомірними діями відповідача. З огляду на дані медичної документації та пояснення позивача в судовому засіданні, останній хворіє на ряд захворювань з 2007р., тобто задовго до зазначеної події, з якою позивач пов»язує факт спричинення йому моральної шкоди. Отже відсутні докази на підтвердження факту щодо завдання позивачеві відповідачем шкоди його здоров»ю. Обставини притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності в 2012р. за ст. 173 КУпАП, в 2010р. за ст. 154 ч.1 КУпАП, в 2011р. за ст. 154 КУпАП, на які посилається в своєму обґрунтуванні [PERSON], - пов»язані з іншими епізодами і не дають підстав для висновку щодо заподіяння позивачеві 08.07.2016р. моральної шкоди. Сам факт скоєння [PERSON] дрібного хуліганства, а саме, - висловлювання нецензурними словами на адресу позивача, - ще не свідчать про наявність спричинення останньому моральної шкоди. Таким чином, з»ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. При подачі позовної заяви до суду позивачем [PERSON] не було сплачено судовий збір оскільки він є інвалідом 2 групи безтерміново, що підтверджується даними довідки МСЕК від 01.10.2008р. №135684. Отже, на підставі п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» і ст. 88 ЦПК України, судові витрати необхідно компенсувати за рахунок Державного бюджету України. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed