Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про захист честі, гідності та ділової репутації. Свої вимоги мотивував тим, що працює в товаристві з обмеженою відповідальністю «Порше Страхове агентство» на посаді директора. За ініціативою роботодавця була проведена фотозйомка позивача та співробітників для розміщення фотографій на веб-сайті. [INFO] року відповідач [PERSON] опублікувала у загальнодоступній соціальній мережі «Facebook» у спільноті «[INFO]» 21 фотографію працівників роботодавця, у верхньому правому куті яких була зображена пляма червоного кольору, що нагадує кров із написом великими літерами: «[INFO]». Дана спільнота налічує 14164 учасників. Серед даних фотографій, які були поширені відповідачем [PERSON], була фотографія із зображенням позивача, його ім'я прізвище та посада. Також дана публікація містила допис наступного змісту: «[INFO]». Одночасно [PERSON] поширила публікацію із власним дописом у спільноті користувачів «[INFO]» у соціальній мережі «Facebook», дана спільнота налічує 258 учасників.[INFO] року відповідач [PERSON] поширив публікацію із дописом відповідача [PERSON] на власній сторінці у соціальній мережі «Facebook» та додатково ще раз поширив Публікацію на власній сторінці із власним дописом наступного змісту: «[INFO]». Просив суд визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача інформацію поширену у мережі «Facebook» відповідачем [PERSON] у публікації від [INFO] року у спільноті «[INFO]» та «[INFO]» з дописом «[INFO]» та фотографією позивача з дописом «[INFO]» та зобов'язати спростувати поширену інформацію протягом десяти днів шляхом публікації у даних спільнотах наступного змісту «Я, [PERSON], [INFO] року на власні особистій сторінці соціальної мережі «Facebook» розмістила повідомлення, яким допустила порушення норм чинного законодавства, та неправомірно допустила образливі та недостовірні висловлювання відносно [PERSON], що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили. Зазначені висловлювання не відповідають дійсності.»; визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача інформацію поширену у мережі «Facebook» відповідачем [PERSON] у публікації на його особистій сторінці з дописом «ВНИМАНИЕ!!!!!!! Пособники мошенников и мошенники из компании фольксваген и Порше фінанс, Порше мобилити. Люди будьте осторожны и не поддавайтесь не дешевые уловки этих аферистов. Более 500 человек повелись и лишились своего имущества и денег» та фотографію позивача з дописом «[INFO]» та інформацію у відеоролику під назвою «Фольксваген и Порше мобилити мошенники!!! Выбросы в атмосферу, финансы, злоупотребление законом!!!» опубліковане на власній сторінці у мережі «YouTube» та зобов'язати відповідача [PERSON] спростувати поширену інформацію протягом десяти днів шляхом публікації у даних спільнотах наступного змісту: «Я, [PERSON], [INFO] року на власні особистій сторінці соціальної мережі «Facebook» та 03 жовтня 2015 року на власній сторінці у мережі «YouTube» розмістив повідомлення та відеоролик, якими допустив порушення норм чинного законодавства, та неправомірно допустив образливі та недостовірні висловлювання відносно [PERSON], що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили. Зазначені висловлювання не відповідають дійсності.» та зобов'язати відповідача [PERSON] припинити порушення немайнових прав позивача шляхом видалення відеоролика, опублікованого 03 жовтня 2015 року на власній сторінці у мережі «YouTube» під назвою «Фольксваген и Порше мобилити мошенники!!! Выбросы в атмосферу, финансы, злоупотребление законом!!!»; стягнути з відповідачів моральну шкоду у розмірі 500 грн., а всього 1000 грн.; заборонити відповідачам поширювати зображення позивача у будь-який спосіб; зобов'язати відповідачів відшкодувати витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу. До початку розгляду справи по суті уточнені позовні вимоги - визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача інформацію поширену у мережі «Facebook» відповідачем [PERSON] у публікації від [INFO] року у спільноті «[INFO]» та «[INFO]» ,а саме напис на фотографії позивача «МОШЕННИК!»; зобов'язати спростувати поширену інформацію протягом десяти днів шляхом публікації під заголовком»Спростування» у спільнотах «[INFO]» та «[INFO]» наступного змісту «Я, [PERSON], [INFO] року на власні особистій сторінці соціальної мережі «Facebook» розмістила повідомлення, яким допустила порушення норм чинного законодавства, та, яке містило недостовірну внформацію відносно [PERSON], що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача інформацію поширену у мережі «Facebook» відповідачем [PERSON] у публікації від [INFO] року на його особистій сторінці у відеоролику під назвою «Фольксваген и Порше мобилити мошенники!!! Выбросы в атмосферу, финансы, злоупотребление законом!!!» опубліковане на власній сторінці у мережі «YouTube», а саме інформація про те, що позивач є «Пособник мошеников и мошенник», а також напис на фотографії позивача «МОШЕННИК!»; зобов'язати відповідача [PERSON] протягом десяти днів спростувати шляхом публікації на своїй персональній сторінці мережі «Facebook» спростування наступного змісту: «Я, [PERSON], [INFO] року на власній особистій сторінці соціальної мережі «Facebook» та 03 жовтня 2015 року на власній сторінці у мережі «YouTube» розмістив повідомлення та відеоролик, якими допустив порушення норм чинного законодавства, та яке містило недостовірну інформацію відносно [PERSON], що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; зобов'язати відповідача [PERSON] припинити порушення немайнових прав позивача шляхом видалення відеоролика, опублікованого 03 жовтня 2015 року на власній сторінці у мережі «YouTube» відео під назвою «Фольксваген и Порше мобилити мошенники!!! Выбросы в атмосферу, финансы, злоупотребление законом!!!»; стягнути з відповідачів моральну шкоду у розмірі по 500 грн.з кожного, а всього 1000 грн.; заборонити відповідачам поширювати зображення позивача у будь-який спосіб; зобов'язати відповідачів відшкодувати витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу. Позивач в судове засідання не з»явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснював [PERSON] Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснив, що відповідачі повинні доказати, що розміщена інформація є дійсною. Аккаунт має фото та інформацію про сім»ю відповідачів. Крім того, нотаріусом посвідчені пояснення свідків, які підтвердили факт розміщення відповідачами у соціальній мережі «Facebook» образливої інформації. Відповідачі в судове засідання не з»явилися, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснював [PERSON] Представник відповідачів [PERSON] позов не визнав. Пояснив, що зазначені публікації зроблено невідомими особами. Сумнівні роздруківки з веб-сторінок соціальної мережі «Facebook» та мережі «YouTube» не є належним доказом, оскільки аккаунтовий зв»язок з конкретною фізичною особою не доведений. Соціальні мережі не ідентифікують, що в реальному житті та Інтернеті це одна і та ж особа. Тому факт публікації зазначеної інформації відповідачами є недоведеним. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено наступні обставини справи. Позивач працює на посаді товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Страхове Агенство» з 20 березня 2012 року по теперішній час (а.с.13). До суду звернувся з позовом, в якому зазначив, що в соціальній мережі «Facebook» та мережі «YouTube» відповідачами поширено інформацію,яка порушує його честь і гідність. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав та основних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв'язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до вимог ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Відповідно до частини 4 ст.277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Відповідно до ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Статтею 280 ЦК України передбачено право фізичної особи, особисте немайнове право якої порушено, на відшкодування шкоди. Згідно зі ст.299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. На підтвердження своїх вимог позивачем надано роздруківку з веб-сторінок соціальної мережі «Facebook» та мережі «YouTube», посвідчені приватним нотаріусом Київської міської нотаріальної контори заяви [PERSON] та [PERSON] про здійснення огляду вказаних Інтернет-сайтів та роздруківки сторінок (а.с.15-32). Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Отже, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 Європейської конвенції з прав людини захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду. Так, рішенням від 21 лютого 2012 року у справі «Тушалп проти Туреччини» Європейський суд встановив, що навіть припускаючи, що висловлювання заявника могли були визнані провокативними, грубими та агресивними, вони становили оціночні судження. При цьому, Європейський суд підкреслив, що використання, навіть, «вульгарних фраз» само по собі не є визначальним в оцінці агресивного висловлювання, адже це може слугувати просто «стилістичним цілям», оскільки «стиль є частиною комунікації як форми вираження та як такий захищений разом зі змістом вираження». Відповідну правову позицію наведено в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Лінгенс проти Австрії» (12/1984/84/131), у пункті 41 якого зазначено, що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи; за умови додержання пункту 2 статті 10 цієї Конвенції свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій; такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких демократичне суспільство неможливе. Позивач стверджував, що відповідачі особисто поширювали недостовірну інформацію в соціальних мережах, оскільки в аккаунтах зазначені ім»я та прізвища відповідачів, за вказаними аккаунтами поширюється інформація про особисте життя цих осіб. Згідно з ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10, 57,58,59,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази,які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази,які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку,встановленого законом. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Виходячи з наведеного, посвідчені приватним нотаріусом Київської міської нотаріальної контори заяви [PERSON] та [PERSON] лише містять відомості про здійснення ними огляду вказаних Інтернет-сайтів та роздруківки цих сторінок, роздруківка веб-сторінок з фактом поширення інформації щодо позивача, на яких зазначені аккаунти з ім"ям та прізвищем відповідачів без підтвердження справжності введення данних, ідентифікації користувача за документами,що посвідчує особу є лише припущенням, що ця інформація поширена відповідачами. Оскільки позивачем не доведено публікацію відповідачами інформації в соціальній мережі «Facebook» та мережі «YouTube», суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про захист честі та гідності та стягнення моральної шкоди. На підставі ст. 88 ЦПК України сплачений судовий збір позивачем йому не відшкодовується.

Outcome: dismissed