Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Харківського районного суду Харківської області з позовом до Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області та просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 28,70 кв.м., житловою площею 12,40 кв.м, та надвірні споруди: сарай літ. «Б», вбиральню літ. «В», огорожу № 1, 2, які розташовані за адресою: [ADDRESS], в порядку набувальної давності. В обґрунтування позову зазначає, що житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS] був побудований гр. [PERSON], яка уклала договір з виконкомом Мереф'янськоі міської ради про надання в безстрокове користування земельної ділянки, що посвідчений Мереф'янською державною нотаріальною конторою 23.06.1959 pоку, реєсгр.№ 3330. Житловий будинок літ. A-І (загальною площею 28,70 кв.м.), сарай літ. «Б», вбиральня літ. «В» були побудовані ще у 1959 p., але право власності гр. [PERSON] належним чином не оформила. У 1994 році, коли [PERSON] було вже 80 років, вона проживала сама і потребувала сторонньої допомоги, запропонувала їй проживати разом з нею. Вона погодилася і стала проживати із [PERSON], допомагати їй по господарству, приглядати за будинком і земельною ділянкою. У 1995 році [PERSON] померла, родичів у неї не було і вона організувала поховання за власні кошти. Позивач зазначає, що на сьогоднішній день продовжує проживати у вказаному житловому будинку з надвірними спорудами. Добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном і земельною ділянкою, доглядає за будинком та утримує його, постійно робить в ньому поточний та капітальний ремонти, з метою покращання умов проживання. Посилаючись на те, що [PERSON] за життя заповіту не складала, близьких родичів не мала, а вона добросовісно, безперервно та відкрито володіє майном з 1994 року, позивач просить суд задовольнити позов. Зазначаючи, що з жовтня 2004 року добросовісно заволодівши, продовжує з дітьми відкрито та безперервно проживати в зазначеному будинку, позивач просить суд визнати за нею право власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В судове засідання позивач [PERSON], належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За положеннями ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS] був побудований гр. [PERSON], яка уклала договір з виконкомом Мереф'янської міської ради про надання в безстрокове користування земельної ділянки, що посвідчений Мереф'янською державною нотаріальною конторою 23.06.1959 року, реєсгр.№ 3330. Житловий будинок літ. A-І (загальною площею 28,70 кв.м.), сарай літ. Б, вбиральня літ. В були побудовані ще у 1959 p., але право власності гр. [PERSON] належним чином не оформила. Викладене підтверджується довідкою № 741 від 23 листопада 2015 року, виданою Комунальним підприємством «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» (а.с. 8). З 1994 року позивач, за пропозицією [PERSON] стала проживати із нею разом, допомагати їй по господарству, приглядати за будинком і земельною ділянкою. [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER], виданим 21 червня 1995 року Мереф'янською міською радою Харківського району Харківської області (а.с. 9). В теперішній час позивач продовжує проживати у вказаному житловому будинку з надвірними спорудами, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном і земельною ділянкою, доглядає за будинком та утримує його, постійно робить в ньому поточний та капітальний ремонти, з метою покращання умов проживання. Ці обставини підтверджуються Актом обстеження матеріально-побутових умов від 27 жовтня 2015 року, складеним депутатом Мереф'янської міської ради (а.с. 10), квитанціями про сплату комунальних послуг (а.с. 11-13). [PERSON] за життя заповіту не складала, близьких родичів не мала, таким чином, інших осіб, які б мали право на це нерухоме майно, окрім позивача, немає. За положеннями частин 1, 2, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Отже, згідно до ст. 344 ЦК України набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог, встановлених законом. Для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до зазначеної статті повинні існувати наступні ознаки: володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю; володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним; володіння має бути безперервним протягом визначених законом строків. Окрім того, в п. 6 Листа ВССУ "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» за №24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ звертає увагу судів на наступне. Так, при вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець, тобто особа яка володіє майном з волі власника і завжди знає хто є власником. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння, а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. В зв'язку з наведеним суд вважає, що є підстави для набуття позивачем права власності на житловий будинок на підставі набувальної давності, оскільки вона: заволоділа житловим будинком добросовісно, протягом всього часу володіння частиною житлового будинку була впевнена, що на неї не претендують інші особи, і вона отримала цю частину житлового будинку з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на неї, продовжують володіти житловим будинком відкрито, що є очевидним для всіх третіх осіб, і безперервно, продовжує володіти житловим будинком протягом установленого терміну, більш 10 років. Відповідно до ст. 344 ЦК для нерухомого майна строк встановлений тривалістю десять років. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Враховуючи, вищевикладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позивач по справі добросовісно заволоділа житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS], відкрито та безперервно ним володіє, а тому суд вважає за можливе визнати за ними право власності на вказаний будинок, в порядку набувальної давності. На підставі викладеного,

Outcome: approved