Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду 15.07.2014 року з вищезазначеним позовом і свої вимоги обґрунтовує наступним. В 2011 році проти нього була порушена кримінальна справа. Відповідач за надання правової допомоги по справі в період досудового та судового слідства в присутності 4-х свідків отримав 8000 грн. та за подання цивільного позову до особи, яка була фігурантом по справі отримав 4500 грн. Належним чином відповідач не виконав своїх обов'язків та гроші отримані за послуги не повернув. Вважає, що відповідач шахрайським шляхом, порушенням вимог законодавства, що регулює надання послуг, шляхом завдання шкоди, шляхом набуття майна без достатніх правових підстав заволодів його грошовими коштами в загальній сумі 12500 грн. Просить постановити судове рішення про стягнення вказаної суми та відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 15000 грн. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав з вищенаведених підстав. Не дивлячись на неодноразові роз'яснення суду про необхідність визначитись з конкретними правовими підставами для стягнення 12500 грн. від уточнення позовних вимог відмовився, вважав, що всі перелічені в позовній заяві підстави позовних вимог є відповідними підставами для задоволення позову. Суду пояснив, що влітку 2011 року до нього в СІЗО, де він перебував, прийшов адвокат [PERSON] та повідомив, що буде надавати йому правовому допомогу по кримінальній справі. Письмової угоди про надання допомоги з ним не укладав. Пізніше в липні 2011 року [PERSON] повідомив про необхідність подачі цивільного позову до фігуранта кримінальної справи і вказаний позов було подано. Договір про надання правової допомоги по цивільній справі він підписав (а.с. 7). Після вироку по кримінальній справі в 2012 році він зустрівся зі своїми родичами та ті повідомили йому, що сплатили [PERSON] гонорар 8000 грн. за участь в кримінальному провадженні та 4500 грн. за участь адвоката в цивільній справі. Він вважає ці суми занадто великими і необґрунтованими. Вважав, що йому фактично надано юридичних послуг приблизно на 500-2000 грн., разом з тим не пояснював виходячи з яких міркувань він вважає гонорар занадто великим, лише пояснював, що інші його захисники, що надавали йому юридичну допомогу, обмежились меншими сумами та, на відміну від [PERSON], писали багато скарг на дії слідчого та подавали різного роду клопотання. Пояснював, що гонорар сплачували його родичі, але це гроші були з його заощаджень і тому підлягають поверненню саме йому. Не заперечував тих обставин, що адвокат [PERSON] приймав участь в судових засіданнях де відбувався розгляд клопотання про обрання йому запобіжного заходу, подавав апеляційну скаргу на рішення суду, приймав участь у засіданні суду апеляційної інстанції, готував цивільний позов, приймав участь у розгляді вказаного цивільного позову. Про те, що не він, а його дружина [PERSON] відмовилась від послуг [PERSON] 05.09.2011 року (а.с. 48) він дізнався вже після цієї події. Після засудження його Ковпаківським райсудом м. Суми в серпні 2012 року до позбавлення волі та залишення в силі вироку суду в апеляційній інстанції відбував покарання та згодом був звільнений від подальшого відбування покарання в зв'язку з хворобою. В жовтні 2013 року вирок та ухвала апеляційної інстанції скасовані та кримінальну справу передано на новий судовий розгляд, який триває до теперішнього часу. Будь-які письмові докази з кримінальної справи суду не надавав, про долучення до цієї цивільної справи письмових доказів з кримінальної справи не клопотав. Також позивач пояснив, що йому знайомо рішення від 20.02.2014 року кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Сумської області, вказане рішення він не оскаржував (а.с. 37-39). В 2014 році він, тобто [PERSON], звернувся до органів внутрішніх справ з заявою про вчинення [PERSON] в 2011 році шахрайських дій по заволодінню коштами в загальній сумі 12500 грн. За результатами досудового слідства постанови слідчого про закриття кримінального провадження двічі скасовувались судом. Письмових підтверджень вказаних обставин суду не надав, як і не надав суду будь-яких доказів стосовно тривалості досудового слідства по кримінальній справі про його обвинуваченню, хоча суд неодноразово роз"яснював позивачу праоцесуальні наслідки ненадання суду доказів певних обставин. [PERSON] з позовними вимогами не погодився. Суду пояснив, що вважає, що фактично мав договірні стосунки та отримував гроші за надання адвокатських послуг з родичами [PERSON] та виконував свої обов'язки адвоката належним чином, а саме оскаржував постанову про порушення відносно [PERSON] кримінальної справи, приймав участь та здійснював захист позивача в судовому засіданні при обранні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, готував апеляційну скаргу на рішення суду, приймав участь у розгляді поданої апеляції в апеляційній інстанції, готував цивільний позов до фігуранта кримінальної справи, приймав участь в судових засіданнях по розгляду вказаної цивільної справи, готував звернення до Європейського суду з прав людини з приводу незаконного, з його точки зору, затримання та арешту [PERSON], вчиняв інші дії. Усною домовленістю з родичами [PERSON] не обумовлювались конкретні дії по здійсненню захисту, рішення по конкретним заходам по здійсненню захисту він приймав самостійно, оскільки інше не оговорювалось. Вважав, що завдяки розробленій ним тактики захисту [PERSON] в теперішній час перебуває на свободі. На його думку, на [PERSON] та його родичів тиснули працівники правоохоронних органів з метою його усунення від виконання обов'язків захисника, з цього приводу він ще в липні 2011 року звертався з письмовою заявою до управління СБУ в Сумській області( а.с. 32-36). Пояснював, що отриманий ним гонорар в сумі 8000 грн. за надання юридичної допомоги в рамках кримінального провадження стосувався лише його участі на досудовому слідстві. В жовтні 2011 року він уклав договір про надання юридичної допомоги з донькою позивача [PERSON] (а.с. 51), який передбачав його участь і на судовому слідстві, але гонорар по вказаному договору не отримував. Заперечував пропозиції [PERSON] чи його родичам виплати інших грошових коштів для здійснення чи продовження здійснення його юридичного захисту. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які є відповідно дружиною, донькою та зятем позивача суду пояснили, що після затримання [PERSON] їм порадили звернутись до [PERSON] для надання юридичної допомоги. Після зустрічі з ним вони запропонували йому зустрітись з [PERSON] в умовах СІЗО та узгодити питання надання юридичної допомоги. Отримавши від [PERSON] відомості про згоду [PERSON]на надання юридичної допомоги, вони спочатку передали йому 8000 грн. з участь в кримінальній справі в якості захисника, а пізніше - 4500 грн. за участь в цивільній справі. При цьому, всі свідки стверджували, що оплата за участь в кримінальній справі передбачала участь [PERSON] в якості захисника на етапі досудового та судового слідства. Коли [PERSON] став пропонувати збільшити плату його послуг, вони вирішили від його послуг відмовитись. На їх думку, [PERSON] неналежним чином виконував свої професійні обов'язки і доказом цих обставин вважали висловлювання складу суду, який розглядав цивільну справу, відсутність скарг на дії слідчого, відсутність спілкування [PERSON] зі свідками по справі про його обвинувачення. Судом встановлено, що в червні 2011 року була порушена кримінальна справа відносно позивача [PERSON] за ознаками складу злочину передбаченого ч.2 ст. 189, ч.3 ст. 190, ч.3 ст. 357 КК України, він затримувався та йому обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Після попереднього обговорення з родичами [PERSON] та з ним самим, адвокат [PERSON] став надавати йому юридичну допомогу по справі. Сторонами по справі не оспорюються ті обставини, що [PERSON] декілька разів зустрічався в Сумському СІЗО з [PERSON], приймав участь в судових засіданнях де вирішувалось питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, приймав участь у розгляді поданої апеляції в апеляційному суді Сумської області. Крім того, адвокат [PERSON] підготував та подав цивільний позов від імені [PERSON] до Зарічного райсуду м. Суми, звернення до Європейського суду з прав людини стосовно незаконності затримання [PERSON], оскаржував постанову слідчого про порушення відносно [PERSON] кримінальної справи ( а.с. 41, 49) Відповідно до пояснень сторін та наданих письмових доказів [PERSON] уклав з позивачем письмовий договір на надання юридичних послуг при розгляді цивільної справи (а.с. 7) , а договір про надання юридичних послуг по кримінальній справі (а.с. 8) залишився не підписаним позивачем чи його родичами. При цьому, сторони не ставили під сумнів тих обставин, що [PERSON] отримав гонорар за надання юридичних послуг по кримінальній справі в сумі 8000 грн. та гонорар за надання юридичних послуг по цивільній справі в сумі 4500 грн. [PERSON] відмовився від послуг адвоката [PERSON] на стадії досудового слідства по кримінальній справі 06.09.2011 року, що підтверджується рішенням кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Сумської області та довідкою Ковпаківського райсуду м. Суми ( а.с. 42). Заяву про відмову від послуг адвоката [PERSON] слідчому подала дружина [PERSON], зазначивши, що саме вона розірвала договір з зазначеним захисником ( а.с. 48) Відповідно до ухвал Зарічного райсуду м. Суми від 30.11.2011 року, від 12.01.2013 року по справі №2-132/12 в провадженні зазначеного суду перебував цивільний позов [PERSON] до [PERSON], 3-а особа ПАТ «Приватбанк» про відшкодування збитків за договором, провадження по справі закрито 29.01.2013 року за клопотанням [PERSON] про залишення позову без розгляду. В якості представника інетресів позивача по справі був адвокат [PERSON] ( а.с. 30-31) Відповідно до висновків КДКА Сумської області [PERSON] не надав комісії будь-яких матеріалів, які б свідчили про недбале виконання [PERSON] обов'язків по наданню обумовленої допомоги, комісія не дійшла до висновку про неналежне виконання [PERSON] своїх професійних обов'язків у кримінальній справі та під час представлення інтересів [PERSON] в цивільній справі ( а.с.37). Разом з тим, КДКА Сумської області констатовано, що приймаючи на себе доручення про надання правової допомоги [PERSON] та не уклавши письмового договору при отриманні гонорару [PERSON] порушив правила адвокатської етики, що свідчить про наявність в діях адвоката ознак дисциплінарного проступку. Відповідно до довідки Ковпаківського райсуд м. Суми від 09.12.2013 року [PERSON] був засуджений вироком Ковпаківського райсуду м. Суми від 07.08.2012 року за ст. 189 ч.2, 190 ч.3, 357 ч.3, 70 КК України до 3-х років позбавлення волі. Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 06.11.2012 року вирок відносно [PERSON] залишено без змін, а його апеляція без задоволення. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24.10.2013 року вирок та ухвалу суду скасовано та справу передано на новий судовий розгляд ( а.с. 42). Суд не вважає обґрунтованими доводи позивача, що [PERSON] шахрайським шляхом заволодів його грошовими коштами, оскільки відповідного судового рішення, що набрало законної сили і встановило винуватість [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 190 КК України за результатами зверненнями [PERSON] до органів внутрішніх справ з заявою про вчинення кримінальних дій відповідачем по шахрайському заволодінню його коштами, суду не надано. Суд також не вважає обґрунтованими доводи позивача, що [PERSON] без достатніх правових підстав (ст. 1212 ЦК України) заволодів його коштами, оскільки згідно пояснень сторін під час судового засідання фактично сторони, не уклавши детальної письмової угоди про надання відповідачем позивачу юридичної допомоги по кримінальній та цивільній справі та письмово не визначились з обсягом, порядком та строками вказаної правової допомоги, своєю поведінкою засвідчили свою волю на надання та отримання правової допомоги в рамках кримінального та цивільного проваджень. Суд вважає, що між сторонами склались правовідносини, що регулюються чинним законодавством по оплаті адвокату юридичної допомоги, наданої їм особі в кримінальних та цивільних справах, в тому числі і нормами глави 63 ЦК України «Послуги. Загальні положення» Суд констатує, що в 2011 році в момент виникнення спірних правовідносин існував ринковий підхід до визначення вартості юридичної допомоги, що надавався адвокатом конкретній особі, яка самостійно або через своїх родичів обрала собі адвоката для здійснення захисту своїх прав та інтересів. При цьому, сторони надання та отримання вказаних послуг не позбавлялись можливості укладати письмовий договір, в якому визначати обсяг, періодичність надання юридичної допомоги, спосіб та межі оплати вартості наданих юридичних послуг, в тому числі і в залежності від кінцевого результату надання вказаних послуг. Відповідно до принципу свободи договору, закріпленого в ст. 627 ЦК України, сторони добровільно фактично уклали договір про надання юридичних послуг в цивільній та кримінеальній справі за плату та самостійно визначили її розмір і порядок розрахунків. Відповідно до вимог ч.2 ст. 903 ЦК України у разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникають не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливо виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України, які зобов'язують сторону судового спору надати суду докази певних обставин, на які вона посилається як на підставу свої вимог, стороною позивача не надано суду безсумнівних доказів конкретної домовленості з [PERSON] чи його родичами, які передавали гроші [PERSON] про надання юридичних послуг по його захисту згідно певного переліку, обсягу, тривалості, залежності оплати від кінцевих результатів, неналежного виконання [PERSON] своїх адвокатських обов'язків. При цьому, суд враховує вимоги абзацу другого ч. 1 ст. 218 ЦК України відповідно до якого заперечення вчинення правочину факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитись письмовими доказами, засобами аудіо -, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків. Також суд враховує те, що відповідно до вимог ст. 46 КПК України в ред. 1960 року відмова від захисника допускалась лише з ініціативи підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного, а не його родичів. При відмові від захисника на стадії досудового слідства складається протокол та в разі прийняття відмови від захисника слідчий складає постанову. Ніяких доказів стосовно відмови самого позивача по справі від послуг захисника [PERSON] відповідно до вимог ст. 46 КПК України в ред. 1960 року суду не надано. Відповідно до вимог ст. 12 ЗУ «Про адвокатуру» в редакції, яка діяла в момент виникнення спірних правовідносин, оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином чи юридичною особою і адвокатським об'єднанням чи адвокатом. Якщо договір розривається достроково, оплата праці адвоката провадиться за фактично виконану роботу. У разі неналежного виконання доручення на вимогу громадянина або юридичної особи, які уклали договір з адвокатом чи з адвокатським об'єднанням, внесена плата повертається їм повністю або частково, а при виникненні спору - за рішенням суду. Порушення [PERSON] правил адвокатської етики, що виразились у не укладанні письмової угоди про надання правової допомоги [PERSON], що підтверджується висновками КДКА Сумської області від 20.02.2014 року не є безумовною підставою для стягнення з [PERSON] на користь позивача суми отриманої за надання юридичних послуг. Оскільки, позивачем не надано будь-яких доказів стосовно конкретних умов надання юридичної допомоги відповідачем по цивільній та кримінальній справі, відповідно до висновку кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Сумської області від 20.02.2014 року, до якої звертався [PERSON] і рішення якої він не оскаржував, не встановлено неналежне виконання професійних обов'язків [PERSON] як захисником по кримінальній справі та представником по цивільній справі, враховуючи, що позивачем [PERSON] і під час судового розгляду не надано безсумнівних доказів неналежного виконання [PERSON] своїх обов'язків захисника та представника інтересів позивача в цивільній справі, суд вважає за необхідним у задоволенні позовних вимог про стягнення 12500 грн. отриманих за надання юридичної допомоги відмовити через недоведеність вказаних вимог. Враховуючи, що вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про відшкодування суми отриманої за надання юридичної допомоги, моральна шкода відшкодовується з підстав визначеними законом або договором, позивач не надав суду будь-яких доказів домовленості з відповідачем про підстави відшкодування моральної шкоди, суд вважає вказані вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed