Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним. В обґрунтування позову зазначає, що в серпні місяці 2015 року дізналась, що її батько [PERSON] помер. Звернулась до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Марченко Н.А. із заявою щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька. Натомість, нотаріус повідомив про відсутність спадкового майна та те, що квартира [ADDRESS] подарована [PERSON] . Ознайомивши із оспорюваним договором, стверджує, що підпис здійснений не батьком. Просить суд задовольнити позов та визнати недійсним договір дарування ВРС №252442 від 24.05.2012 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 24.01.2019 року по справі відкрито загальне позовне провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Під час проведення підготовчого судового засідання ухвалою суду від 06.06.2019 року витребувано медичну документацію [PERSON] . Ухвалою суду від 24.06.2019 року закрито підготовче судове засідання призначено справу до розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її захисник адвокат Охмак В.І. позов підтримують, просять задовольнити, з підстав, що зазначені у позові. Позивач [PERSON] пояснила, що [PERSON] це онука спадкодавця. Вважала, що батько повинен був залишити спадок їй або її сину, тому вважає договір недійсним. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з"явилась. Суду надано відзив на позов просить відмовити за безпідставністю. Суд, вислухавши пояснення учасників розгляду, вивчивши матеріали справи, встановив наступне: Згідно договору дарування серії ВРС №252442 від 24.05.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Марченко Н.А. [PERSON] передав безоплатно у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] . Так, згідно з ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 83 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Клопотань про призначення судової почеркознавчої експертизи суду не надано, як і не надано висновків експерта, на підтвердження позовної вимоги щодо недійсності правочину. Оскільки позивачем не доведено, що [PERSON] не мав наміру на укладання оспорюваного правочину, що він не підписував договору дарування від 24.05.2012 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] , суд вважає твердження позивача про недійсність договору дарування безпідставними, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Так, будучи опитаною в судовому засіданні позивач [PERSON] , вказала, що медичною документацією намагалася довести щодо впливу стану здоров`я, і як наслідок необізнаності щодо наслідків укладеного правочину. Вважає, що за домовленістю вказана квартира повинна бути передана батьком їй. Згідно ст.233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Правовий аналіз цієї норми свідчить про те, що законодавець визначив обов`язкову сукупність кількох умов як підставу для визнання договору недійсним. Зокрема, по-перше, це наявність тяжкої обставини, яка може полягати у тяжкій хворобі особи, членів її сім`ї чи родичів та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин (п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). По-друге, особа має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. По-третє, безпосередній вплив цієї тяжкої обставини на волевиявлення особи, яка має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. По-четверте, наявність для особи вкрай невигідних умов, при цьому невигідною умовою може бути низька плата за реалізацію коштовного майна, неможливість отримати за укладеним правочином певні матеріальні чи нематеріальні вигоди, чи отримати (набути) їх у значно меншому розмірі, ніж особа розраховувала. .При вирішенні спору про визнання правочину недійсним предметом доказування і з`ясування є обставини щодо дотримання сторонами вимог закону за ст.233 ЦК України саме в момент укладення правочину. Крім того, правочин вчинений не зі сторонньою особою, що не дає суду підстав для сумнівів у дійсності намірів позивача в момент укладення оспорюваного договору, а також дає підстави дійти висновку про те, що позивач розумів природу правочину на час його укладання. Проаналізувавши зміст позовної заяви, відзиву на позов та зміст наданих позивачем, пояснень в судовому засіданні в їх сукупності з письмовими доказами суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними. Позивачем та його представником не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували їх позовні вимоги та спростовували заперечення відповідача, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed