Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 05 травня 2021 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, в якому просив стягнути з відповідачки на його користь матеріальну шкоду в розмірі 30000,00 грн та моральну шкоду в розмірі 15000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначив, що відповідно вироку Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20.11.2020 року у справі № 235/840/20 відповідачку визнано винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 та ч. 2 ст. 185 КК України. Позивач був визнаний потерпілим у кримінальному провадженні № 12019050410002802, досудове розслідування у якому здійснювалось слідчими СВ Покровського ВП ГУНП в Донецькій області. Вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20.11.2020 року у справі № 235/840/20 було встановлено, що відповідачка здійснила крадіжку грошових коштів, які належали позивачу, тобто протиправними діями [PERSON] позивачу [PERSON] заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 30000,00 грн. Відповідно до інформації щодо руху грошових коштів на рахунках, які належать позивачеві, та відповідно до фактів, встановлених Красноармійським міськрайонним судом Донецької області по справі № 235/840/20, в період часу з 24 листопада 2019року по 16 грудня 2019 року відповідачем було викрадено з пенсійної картки, заробітної картки та «універсальної» кредитної картки банку «Приватбанк», що належать позивачу, грошові кошти в розмірі 30000,00 грн. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідачки матеріальну шкоду в розмірі 300000,00 грн. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 15000,00 грн, яка полягає в тому, що внаслідок незаконних дій відповідачки позивач отримав психологічний стрес, оскільки тривалий час був позбавлений грошових коштів, необхідних йому для існування, та був вимушений переживати події вчиненого злочину, як в ході досудового розслідування, так і в судовому засіданні. 05 травня 2021 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Філь О.Є. Ухвалою судді від 06 травня 2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач [PERSON] , представник позивача [PERSON] не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась повторно, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. ). З огляду на вказане, в розумінні ст. 280 ЦПК України наявні умови для проведення заочного розгляду справи. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини на які посилались сторони, як на підставі своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатній і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20.11.2020 року у справі № 235/840/20 відповідачку [PERSON] визнано винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 та ч. 2 ст. 185 КК України. Зазначеним вироком було встановлено, що відповідачка здійснила крадіжку грошових коштів з банківської картки ПАТ КБ «Приватбанк» № [NUMBER] , яка належить [PERSON] , а саме: 24 листопада 2019 року л 17.05 годині- в сумі 500,00 грн, 05 грудня 2019 року о 17.53 годині- 1000,00 грн, 06 грудня 2019 року о 09.15 годині - 1200,00 грн, 06 грудня 2019 року об 11.47 годині - 2000,00 грн, 07 грудня 2019 року - 2600,00 грн, 08 грудня 2019 року - 300,00 грн, 13 грудня 2019 року - 1800,00 грн, 14 грудня 2019 року - 2800,00 грн, 16 грудня 2019 року о 15.00 годині - 1400,00 грн, 16 грудня 2019 року о 16.00 годині - 2100,00 грн, 16 грудня 2019 року о 20.38 годині - 2000,00 грн, всього на загальну суму 17700,00 грн. (а.с. 8-12). Таким чином, вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області відповідачка [PERSON] була визнана винної у вчиненні викрадення грошових коштів з з банківської картки ПАТ КБ «Приватбанк» № [NUMBER] , яка належить [PERSON] , всього в розмірі 17700,00 грн, а не 300000, як стверджує позивач [PERSON] . Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, загальна сума майнової шкоди, заподіяної відповідачкою [PERSON] внаслідок кримінального правопорушення, позивачу [PERSON] становить 17700,00 грн. та підлягає стягненню з відповідачки саме в зазначеному розмірі, оскільки викрадення коштів в розмірі 30000,00 грн не встановлено вироком суду. Жодних доказів того, що відповідач [PERSON] викрала з банківської картки, власником якої є позивач [PERSON] , 30000,00 суду не надано. Тому позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 17700,00 грн. Судом також встановлено, що внаслідок винних дій [PERSON] позивачу [PERSON] було завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що внаслідок незаконних дій відповідачки позивач отримав психологічний стрес, оскільки тривалий час був позбавлений грошових коштів, необхідних йому для існування, та був вимушений переживати події вчиненого злочину, як в ході досудового розслідування, так і в судовому засіданні, тобто змінився звичайний спосіб життя позивача, він був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 5000,00 грн., при цьому суд керується принципами розумності та справедливості, виходить з характеру та глибини моральних страждань позивача, їх тривалості, що узгоджується з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5), де вказано, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 17700,00 грн та в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, який станом на час звернення до суду з позовом складав з позовних вимог немайнового характеру - 908,00 грн та з позовних вимог майнового характеру - 908,00 грн, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1816,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial