Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що йому на праві власності належить легковий автомобіль ВАЗ-2106, 1979 року випуску, кузов № [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER] При зверненні до територіального сервісного центру № 2345 м.Пологи Запорізької області із заявою про зняття автомобіля з обліку з метою його відчуження, йому було відмовлено через наявність арешту і заборони на його відчуження, накладеної Шевченківським ВДВС м.Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області. Звернувшись до Шевченківського ВДВС м.Запоріжжя із заявою про пояснення причин арешту та накладення заборони на відчуження його автомобіля, отримав відповідь про те, що станом на теперішній час, відповідно даних реєстру АСВП АРМ «Виконавець», у Шевченківському ВДВС м.Запоріжжя, відкриті виконавчі провадження, за яким стягувачем чи боржником виступає [PERSON], ІНН [NUMBER], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] - на виконанні не перебувають. Відповідно даних реєстру АСВП АРМ «Виконавець» встановлено, що 23.11.2012 року Шевченківською ВДВС ЗМУЮ було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 0870/6874/12, виданого 09.11.2012 року Запорізьким окружним адміністративним судом про стягнення з [PERSON], ІНН [NUMBER] на користь держави суми боргу. В межах виконавчого провадження накладено арешт на майно боржника, відповідно до постанови про арешт майна боржника, а саме: автотранспортного засобу ВАЗ 2106, державний номер [NUMBER] (постанова про розшук майна боржника ВП № 3546015 від 11.01.2013 року). Зазначений виконавчий лист на підставі п.7 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» 03.12.2013 року повернуто стягувану. Виконавчий лист видано на виконання постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 02.08.2012 року у справі № 0870/6874/12 за позовом Державної податкової інспекції у шевченківському районі м.Запоріжжя Запорізької області до фізичної особи-підприємця [PERSON], ІНН [NUMBER], про стягнення з нього 400 грн. податкового боргу зі сплати єдиного податку, а арешт за постановою державної виконавчої служби було накладено на арешт на майно, яке належить позивачу [PERSON], ІНН якого [NUMBER]. Позивач зазначає, що з 1995 року по теперішній час являється власником автомобіля ВАЗ 2106, державний номер [NUMBER], а тому накладення на нього арешту та заборони на відчуження органом виконавчої служби у січні 2013 року, в забезпечення боргових зобов'язань [PERSON] ІНН [NUMBER], який ніколи не був його власником, проведене без належних законодавчо встановлених підстав. Згідно даних витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 53500499 від 22.09.2017 року заборона на відчуження автотранспортного засобу ВАЗ 2106, д/н [NUMBER], по теперішній час не знята. Наявність такого обтяження унеможливлює нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу автотранспортного засобу та обмежує його, як власника, у праві розпорядження своєю власністю. Позивач прохає зняти арешт на його майно та заборону на його відчуження, накладені постановою Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції від 11.01.2013 року про арешт майна боржника, а саме автотранспортного засобу ВАЗ 2106, державний номер [NUMBER]. В судовому засіданні представник позивача, адвокат [PERSON] на позовних вимогах наполягає, прохає задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON], представники третіх сторін в судове засідання не з'явилися, про день та час слухання справи були повідомлені в установлений законодавством спосіб, судовими повістками з повідомленням. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів якщо відповідач не з"явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин. Наведені обставини відповідно до ст. 280 ЦПК України у сукупності є підставою для заочного розгляду справи, про що судом було постановлено відповідну ухвалу. Суд, заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи та надані суду докази, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Як було встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] являється власником автомобіля ВАЗ 2106, державний номер [NUMBER] ( а.с.4). Відповідно до Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 22.09.2017 року Шевченківським відділом державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції на рухоме майно [PERSON] ІНН [NUMBER] було накладено арешт, відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження на підставі постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 02.08.2012 року про стягнення з фізичної особи - підприємця [PERSON] податкового боргу, а саме: автотранспортного засобу ВАЗ 2106, державний номер [NUMBER], який належить не відповідачу, а позивачу [PERSON], ІНН [NUMBER] ( а.с.7-8, 13-15). Згідно з відповіддю Шевченківського відділу Державної виконавчої служби м.Запоріжжя від 05.10.2017 року, відкриті виконавчі провадження, за якими стягувачем чи боржником виступає [PERSON], ІНН [NUMBER], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] - на виконання не перебувають. (а.с.5-6). Згідност. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно роз»яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, п.2 Постанови від 03 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред»явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на майно). Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованогоЗаконом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно дост.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічні положення містяться і у ст. ст. 317, 321 ЦК України, згідно яких власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 05.01.2017 року) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ст. ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право. Таким чином, позивач через наявність арешту, накладеного на його автомобіль ВАЗ-2106, 1979 року випуску, кузов № [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER] позбавлений можливості володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. На підставі наведеного, аналізуючи докази по справі, доводи представника позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про зняття арешту є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved