Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

До Василівського районного суду надійшов позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON], про стягнення заборгованості, в якому вказано наступне. Відповідно до укладеного договору від 10 жовтня 2012 року відповідач [PERSON] отримала від позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредит в розмірі 4 900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач [PERSON] неналежним чином виконувала зобовязання за договором, внаслідок чого станом на 30 вересня 2018 року у неї перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 122\~297,64 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 4\~898,83 грн., заборгованості з процентів за користування кредитом у сумі 113\~298,81 грн.., заборгованість за пенею та комісією у сумі 4\~100,00 грн. Позивач зазначає, що на свій розсуд може вимагати від боржника повернення будь-якої частини суми заборгованості за кредитом, а тому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість у розмірі 109\~850,32 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 4\~898,83 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом з 10 жовтня 2012 року по 31 липня 2018 року у сумі 104\~951,49 грн. Зазначену суму боргу позивач просить суд стягнути з відповідача, а також покласти на неї оплату судових витрат. Відповідачем надано відзив на позов, згідно якого вона зазначила, що останнє поповнення карткового рахунку було нею проведено 16 червня 2014 року у розмірі 120,00 грн., а останнє зняття коштів було здійснено нею 30 червня 2014 року у розмірі 20,79 грн.. Після наведеної дати вона остаточно припинила користування кредитною карткою. Суми платежів, зазначені в розрахунку позивача, як суми погашення за наданим кредитом з 28 серпня 2014 року по 22 травня 2015 року нею не здійснювались, а були проведені саме позивачем, шляхом списання коштів з інших картрахунків боржника, а тому не можуть свідчити про добровільне погашення боргу, що перериває строк позовної давності. Таким чином, договір, укладений 10 жовтня 2012 року припинив свою дію 10 жовтня 2014 року та, відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору, кінцевий термін виконання кредитного зобовязання відповідає строку дії картки, який визначався до жовтня 2014 року. З питання продовження дії кредитної картки вона до позивача не зверталась, позивачем, після 31 жовтня 2014 року, нова кредитна карта їй не видавалась, а строк простроченої кредитної карти не поновлювався. Відповідач зазначає, що зі спливом строку кредитування 31 жовтня 2014 року та відсутності вимоги дострокового повернення кредиту в повному обсязі до вказаної дати, право позивача нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилось, а здійснений позивачем розрахунок розміру заборгованості за процентами, за період після 31 жовтня 2014 року є необґрунтованим. Відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та застосувати до спірних правовідносин позовну давність. Крім того, зазначила, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами обґрунтування розрахунку позовних вимог (а.с.49-53). В судове засідання представник позивача не зявився, але надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи судом не заперечував. В судове засідання відповідач не зявилась, проте надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, заперечує проти задоволення позовних вимог, підтримала заперечення, викладені у відзиві на позов. Дослідивши надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень докази, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа\~має право\~в порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя,\~суд захищає\~права,\~свободи та\~інтереси фізичних\~осіб,\~права та\~інтереси юридичних\~осіб,\~державні та\~суспільні інтереси\~у спосіб,\~визначений законом\~або договором. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування\~є обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом (частина\~1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору від 10 жовтня 2012 року відповідач [PERSON] отримала від позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредит в розмірі 4 900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджено копією заяви позичальника на отримання кредиту,витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умовами та привалами надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи (а.с. 6, 7, 8-31). Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 30 вересня 2018 року у неї перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 122\~297,64 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 4\~898,83 грн., заборгованості з процентів за користування кредитом у сумі 113\~298,81 грн.., заборгованість за пенею та комісією у сумі 4\~100,00 грн. Позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість у розмірі 109\~850,32 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 4\~898,83 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом з 10 жовтня 2012 року по 31 липня 2018 року у сумі 104\~951,49 грн. (а.с. 4-5). При цьому суд зазначає, що заперечуючи проти розрахунку заборгованості, складеного позивачем, відповідачем [PERSON], в порушення ст.. 80 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів розміру заборгованості, який, на думку відповідача, мав би відповідати дійсності, зокрема, власного контррозрахунку заборгованості, оскільки сам факт порушення зобовязань та наявності певної заборгованості [PERSON] визнавався. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Згідно ч.3 ст.264 ЦК України, після переривання, перебіг позовної давності починається заново. Відповідно до ст.257 ЦК України, цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до виписки по кредитному рахунку [PERSON], наданої АТ КБ «ПриватБанк» встановлено, що останнє поповнення карткового рахунку було проведено відповідачем 16 червня 2014 року у розмірі 120,00 грн., останнє зняття коштів було здійснено нею 30 червня 2014 року у розмірі 20,79 грн. (а.с. 67 зв.). Постановою [PERSON] Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), визначено, що якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності\~стосовно кожного щомісячного\~платежу у межах строку кредитування\~згідно з частиною п'ятою\~статті 261 ЦК України\~починається після\~невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення\~чергового\~платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу (пункт 92); встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для\~погашення всієї заборгованості за договором\~(зі\~спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних\~платежів\~(після несплати чергового такого платежу) (пункт 93). Враховуючи, що останній платіж в сумі 120 грн. відповідачем було здійснено 16 червня 2014 року, а з позовом до суду АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся лише 24.01.2019, суд вважає, що позивач звернувся до суду поза межами трирічного строку позовної давності, визначеного вимогами статті 257 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України,\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення рішення, чим скористався відповідач [PERSON] Відповідно до п. 1 ст.\~32 Конвенції про захист прав людини і основоположних\~свобод,\~позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства). З огляду на викладене, враховуючи заявлене відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову в зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Крім того, суд зазначає, що не є добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема, списання коштів з рахунків боржника, без волевиявлення останнього або без його схвалення (постанова ВСУ від 08.11.2017, справа № 6-2891 цс16). Як наслідок, не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності автоматичне погашення позивачем заборгованості відповідача, проведене банком, починаючи з 28 серпня 2014 року (а.с. 67 зв.) В звязку з відмовою в задоволенні позову, правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 1 921 грн. 00 коп. відсутні.

Outcome: dismissed