Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

До суду звернулась позивач з даним позовом. Свої вимоги позивачка мотивує наступним. Вона перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] цього шлюбу народився син [PERSON], [INFO] Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.08.2016 р. даний шлюб розірваний. Після розлучення їх неповнолітній син мешкає з відповідачем. Позивачка зазначає, що відповідач різними способами, перешкоджає їй спілкуватись з рідним сином та брати участь у його вихованні, відмовляє в зустрічах з сином. Обставини, які б свідчили, що її спілкування з рідним сином спричинять останньому шкоду, відсутні. На підставі вищевикладеного позивачка просить суд зобовязати відповідача усунути перешкоди у її спілкуванні з сином, [PERSON], [INFO], визначити наступні сособи її участи і увихованні сина [PERSON] та особисте спілкування: побачення 7 разів на тиждень (з понеділка по неділю) цілодобово за місцем навчання сина або за місцем його проживання, перебування; спільний відпочинок у будь-який час; необимежене спілкування з сином [PERSON] особисто, а також засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між матірю та сином; у разі, ящо святкові дні припадають на день побачення позивачки з сином або цей день передує дню побаченню, або є наступним після нього, то такі дні син проводить з матірю; встановити, що в день побачення позивачки з сином, вона має право забирати його з дому/школи особисто; зобовязати відповідача, за два дні до зустрічі позивачки з сином, надавати позивачкі інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін повідомляти позивачку особисто на наступний день з дня настання таких оставин. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав зазначених в позові. Відповідач позовні вимоги визнав та не заперечував відносно їх задоволення. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району [PERSON] підтримала уточнені позовні вимоги та не заперечувала відносно їх задоволення. Заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.08.2016 р. розірваний. [PERSON] даного шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-ЖС №309647. Сторонами в судовому засіданні визнана та обставина, що їх неповнолітня дитина [PERSON], після розлучення мешкає з батьком відповідачем по справі, а також те, що між сторонами існують напружені відносини та суперечки з приводу виконання ними батьківських обовязків щодо їх малолітнього сина, а також відсутність узгодженої позиції щодо графіка побачень матері з сином. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, набула чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. \~Стаття 5 Хартії прав сім'ї (22.10.1983 р.) визначає „оскільки батьки дали життя своїм дітям, вони мають первинне і невід'ємне право виховувати їх; отже їх слід вважати первинними і головними вихователями власних дітей".\~ Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. \~\~Згідно із ч.8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сімї. Із системного тлумачення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст. 7,141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питанні виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. \~Статтею 159 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоровя дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оцінивши вищенаведені докази, проаналізував правові норми, що регулюють встановлені судом правові відносини, а також враховуючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а навпаки відповідає інтересам малолітньої дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Outcome: approved