Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з названим позовом стверджуючи, що вироком Баришівського районного суду Київської області від 23.10.2013 року [PERSON] було визнано винною в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України та призначено покарання у вигляді 120 годин громадських робіт. Згідно вироку, [PERSON] було визнано винною в тому, що 24.02.2013 року близько 05 год.30 хв. перебуваючи біля будинку [ADDRESS], під час словесної сварки нанесла [PERSON] один удар кулаком правої руки в обличчя та декілька ударів ногою в область правого стегна заподіявши їй легкі тілесні ушкодження. Вважає, що своїми неправомірними діями, [PERSON] заподіяла їй моральну шкоду, яку вона оцінює в 20 000 грн. В судовому засіданні [PERSON] суду пояснила, що 24.02.2013 року приблизно о 5 год.45 хв. вона винесла молоко, та чекала на машину, яка його збирає. В цей час, з подвір'я сусідів вийшов гурт людей, які про щось між собою розмовляли. Від гурту відділилася якась жінка, та почала бігти в її сторону, а тому, вона перелякавшись, побігла до себе в двір. Біля двору, її наздогнала [PERSON] та почала бити ногами ззаду, а коли вона все ж таки вскочила в двір, нападниця не зупинилася, та продовжувала завдавати їй тілесні ушкодження, а після цього, перевернула відро з молоком, та пішла до гурту, та всі разом пішли до подвір'я сусідів. Оскільки вона досить тривалий час хворіє на гіпертонію, то після свого побиття, у неї різко погіршився стан її здоров'я та піднявся тиск в зв'язку з чим, 27 лютого 2013 року вона звернулася до Баришівської ЦРЛ та 11.03.2013 року була направлена до Київського обласного кардіологічного диспансеру, де був підтверджений діагноз - інфаркт та їй була встановлена ІІІ група інвалідності. Вважає, що неправомірні дії [PERSON] спровокували різке погіршення здоров'я та як наслідок цього, їй заподіяні як фізичні, так і моральні страждання. Оскільки відповідачка жодним чином не намагалася допомогти їй під час проходження лікування та продовжувала хизуватися своїми діями та принижувати її честь та гідність, просить стягнути на свою користь 20 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Заперечуючи проти заявленого позову відповідачка [PERSON] пояснила суду, що 23.02.2013 року вона із своїм співмешканцем, приїхали в гості до свого батька, з яким тривалий час не спілкувалась. Наступного дня, приблизно о 6 годині, вони пішли на зупинку маршрутного автобуса, щоб їхати до м. Києва. Перебуваючи на зупинці автобуса, неподалік [ADDRESS], вона побачила якусь жінку, що стояла біля входу на подвір'я, та щось бубоніла. Запідозрівши щось неладне, вона підійшла до жінки, щоб з'ясувати чим викликані такі дії проте, жінка плюнула в її сторону та штовхнула у груди. Від поштовху, вона підвелася та схопивши жінку за хустку, яка була на голові, нанесла їй удар кулаком в обличчя. Потім її покликав чоловік та вона пішла. Вважає, що своїми діями вона ніякої моральної шклди нікому не заподіяла, а встановлення [PERSON] інвалідності, ніяким чином не пов'язано із інциндентом, який між ними стався. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних міркувань. Відповідно до ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Стаття 1167 ЦК передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Судом встановлено, що 23.10.2013 року вироком Баришівського районного суду Київської області [PERSON] було визнано винною в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України та призначено покарання у вигляді 120 годин громадських робіт. Згідно вироку, [PERSON] 24.02.2013 року близько 05 год.30 хв. перебуваючи біля будинку [ADDRESS], під час словесної сварки нанесла [PERSON] один удар кулаком правої руки в обличчя та декілька ударів ногою в область правого стегна. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 26 від 26.02.2013 р. у [PERSON] маються тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя, правого стегна та шиї, які характерні для дії твердих, тупих предметів ( якими могла бути рука зжата в кулак), або при ударі об такий, за давністю можуть відповідати терміну вказаному в постанові, а саме 24.02.2013 року та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Виявлені тілесні ушкодження не являються небезпечними для життя. Виявлені ушкодження утворились від чотирьох ударів, або контактів. Ушкодження у вигляді синців стегна та шиї не виключає можливість утворення при падінні з висоти власного зросту. 27.02.2013 року [PERSON] звернулася до Баришівської ЦРЛ та згідно медичної документації, яка була предметом судового дослідження, пройшла обстеження лікарями з приводу забою правого ока, ішемічна хвороба кризовий перебіг та проходила амбулаторне лікування, а 11.03.2013 року їй був поставлений діагноз гострий інфаркт міокарда та 19.03.2013 року була направлена до Київського обласного кардіологічного диспансеру, де був підтверджений поставлений діагноз ( а.с.33-35 ) Допитаний в судовому засіданні в якості спеціаліста лікар-терапевт Баришівської центральної районної лікарні [PERSON] суду роз'яснив, що інфаркт міокарда, це є вогнище ішемічного некрозу серцевого м'яза, що розвивається в результаті гострого порушення коронарного кровообігу. Клінічно проявляється жгучими болями за грудиною, що віддає в ліву руку, ключицю, лопатку, щелепу, задишкою, відчуттям страху, холодним потом. У 97-98% випадків основою для розвитку інфаркту міокарда служить атеросклеротичне ураження вінцевих артерій, що викликає звуження їх просвіту. Нерідко до атеросклерозу артерій приєднується гострий тромбоз ураженої ділянки судини, що викликає повне або часткове припинення кровопостачання відповідної області серцевого м'яза. Розвитку інфаркту міокарда сприяють в тому числі як гіпертонічна хвороба так і нервово-психічна напруга. [PERSON] в судовому засіданні добавив, що події 24.02.2013 року як могли , так і не могли викликати розвиток інфаркту у [PERSON] В судовому засіданні був досліджений витяг з історії хвороби № 2278 та виписка з медичної карти стаціонарного зворого № 1216 Київського обласного кардіологічного диспансеру згідно якого вбачається, що гострий інфаркт міокарда, стався у [PERSON] 24.02.2013 року ( а.с. 36-38 ) Із наданих суду лікарняних листів [PERSON] вбачається, що після амбулаторного лікування, яке не дало позитивних результатів і стан здоров'я пацієнта не покращився, [PERSON] із 11.03. по 27.06. перебувала на лікарняному ( а.с. 39-45) Таким чином, дослідивши в сукупності всі докази по справі суд вважає, що отримання [PERSON] інфаркту, а згодом - ІІІ- ї групи інвалідності, пов'язано із кримінальним правопорушенням, яке було вчинене відповідачкою [PERSON] та яке було предметом кримінального судочинства. Стаття 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Під моральною шкодою, відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 " Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до положень частини 3 коментованої статті, моральна шкода може бути відшкодована (компенсована) будь-яким способом. Найбільш розповсюдженим способом компенсації моральної шкоди є грошова компенсація. Потерпілий оцінює суму грошей, яка є достатньою для нівелювання, загладжування тих душевних страждань або втрат немайнового характеру, яких він зазнав у зв'язку із порушенням його права. При визначенні моральної шкоди за основу приймаються певні кретерії, до яких зокрема відносяться: - характер правопорушення ( це може бути адміністративний проступок, злочин як середньої тяжкості, так і тяжкий, інше порушення цивільних прав, яке не є злочином або проступком. Оцінці також має підлягати об'єкт порушення, тобто на що правопорушення було спрямоване - на життя та здоров'я чи на майно самого потерпілого або близьких йому осіб тощо); - глибина фізичних та душевних страждань, яка визначається в залежності від особистих властивостей психіки потерпілого та характеру шкоди, яка йому завдана; - погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації ( тут мова йдеться як про професійну працездатність потерпілого, так і про інші навички, які втрачаються внаслідок, наприклад, заподіяння шкоди здоров'ю); - ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування. За загальним правилом вина є підставою для відшкодування моральної шкоди. Отже суд має брати до уваги як форму вини завдавача шкоди (умисел або необережність), так і наявність вини самого потерпілого. - інші обставини, що мають істотне значення (тривалість страждань, істотність вимушених змін у способі життя потерпілого, можливість усунення негативних наслідків, які виникла в результаті посягання на права особи тощо). При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватися вимоги розумності та справедливості. Отже розмір відшкодування, що присуджується, не може бути надмірним та має кореспондувати глибині та силі страждань, які мав потерпілий у зв'язку із порушенням його прав, а також відповідати поведінці завдавача шкоди. З урахуванням вищенаведеного, враховуючи принципи виваженості, розумності, справедливості та тривалості вимушених життєвих змін у життєвих стосунках [PERSON], суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн. Цивільне процесуальне законодавство встановлює правила розподілу судових витрат в залежності від того, на користь якої сторони (позивача чи відповідача) прийнято рішення по цивільній справі. Відповідно до ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У випадку якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Як вбачається із квитанції № 0034 від 03.02.2014 року позивачкою було сплачено 210 грн. за публікацію в газеті « Час Київщини» оголошення про виклик відповідача [PERSON], а тому,загальна сума, яка підлягаєдо стягнення на ткористь Позивачки становить 5210 грн. Згідно п.5 ст.4 Закону України « Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-УІ розмір ставки судового збору визначається в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0.2 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial