Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод та зняття з реєстрації. Свої вимоги позивач мотивує тим, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 07.06.2017 року він є власником квартири [ADDRESS] . Відповідно до п.6.7 договору купівлі-продажу продавець - відповідач [PERSON] зобов`язалась знятись з реєстраційного обліку у вказаній квартирі в день підписання договору, а також зняти з реєстраційного обліку інших осіб. Однак, відповідачі і на даний час залишаються зареєстрованими у належній йому квартирі Як зазначає позивач, внаслідок реєстрації відповідачів у спірній квартирі порушуються його права, як власника, на володіння та розпорядження належним йому майном. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити його вимоги та усунути йому перешкоди у користуванні квартирою шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 31.10.2019 року відкрито провадження у справі в загальному позовному провадженні. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 19.02.2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява, в якій він просить розглядати справу в його відсутність, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву не надали. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача в заочному порядку, проти чого не заперечував представник позивача. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних матеріалів. Дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 07.06.2017 року позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Відповідно до п.6.7 даного договору, продавець [PERSON] зобов`язалась знятись з реєстраційного обліку в день підписання цього договору, а також зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих осіб, якщо такі є, у той же строк. Як вбачається з листа Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА в м.Києві від 09.10.2019 року, станом на 07.10.2019 року у спірній квартирі зареєстровано 7 осіб. Згідно довідок про реєстрацію місця проживання особи від 25.10.2019 року, у спірній квартирі як на момент купівлі-продажу, так і на даний час зареєстровані наступні особи: з 08.11.2005 року відповідач [PERSON] , з 08.11.2005 року відповідач [PERSON] , з 09.07.2003 року відповідач [PERSON] , з 17.02.2009 року відповідач [PERSON] , з 19.11.2002 року відповідач [PERSON] , з 10.02.2009 року відповідач [PERSON] . Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частина 1 ст.16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України, до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм, правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16). Відтак, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16) Відповідно до положень ч. 1, 5 статті 403, ч. 2 ст. 406 ЦК України, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут не позбавляє власника майна щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпорядження цим майном. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Крім того, Верховний Суд України у Постанові від 15 травня 2017 року, Справа № 734/387/15-ц, зауважив, що «право користування житловим приміщенням може виникати та існувати лише в членів сім`ї власника будинку»; «право відповідачки на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 406 Цивільного кодексу України». Крім того, згідно Постанови Верховного Суду від 25 липня 2018 року по Справі № 638/13030/13-ц, колегією суддів зроблено наступні висновки: «У справі, яка є предметом перегляду, врахувавши, що припинення права користування житлом у колишнього власника, тягне за собою втрату його членами сім`ї права користування житлом, місцевий суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для виселення відповідачів. Право користування житлом для членів сім`ї власника може виникати та існувати лише за умови, якщо особа, членами сім`ї якої вони є, сама володіє правом власності на житло.» Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору становлять вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] , з посиланням на те, що відповідач [PERSON] є колишнім власником квартири, а інші відповідачі є членами її родини, є сторонніми для позивача особами, як попередні мешканці квартири втратили право користування цим житлом в зв`язку зі зміною власника, однак, їх реєстрація порушує право позивача, як власника спірного нерухомого майна, на реалізацію ним права користування належним на праві власності майном. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved