Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі» (КП «ХТМ») у квітні 2018 р. звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги з теплопостачання за період з 01.07.2011 р. по 31.03.2013 р. в сумі 3934 грн. 30 коп., , інфляційних витрат-5216 грн. 06 коп., 3% річних від простроченої суми-667 грн. 12 коп. і судового збору , посилаючись на те, що відповідачі є споживачами послуг централізованого опалення, отримують такі послуги, але не оплачують їх, внаслідок чого утворилась заборгованість. Відповідач [PERSON] ,\~не погоджуючись\~з позовом,\~надала відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~посилається на\~те,\~що послуги\~з теплопостачання\~за вказаній\~період не\~надавались.\~У різні\~періоди часу\~,\~через розриви\~батарей,\~ аварійними\~службами були\~відрізані прилади\~опалювання,\~як в\~квартирі,\~так і\~в під`їзді\~будинку,\~а також\~заглушені стояки.\~Система опалювання\~не була\~відновлена і\~тепло в\~квартиру не\~поступало.\~На багаточисельні\~скарги з\~вимогами відремонтувати\~систему опалювання\~ ЖЕК\~і ХТС\~не реагували.\~Факт відсутності\~системи опалювання\~в квартирі\~зафіксований сусідами.\~Як вказує\~відповідач,\~у зв`язку\~з відсутністю\~послуг теплопостачання,\~ відповідачі\~відмовилися від них, подавши письмову заяву не проводити нарахування. Крім того, [PERSON] зазначає, що наданий позивачем розрахунок інфляційних витрат і 3% річних не містить офіційних індексів інфляції і періоди, коли була зафіксована дефляція. 04.07.2013 р., за заявою КП «ХТС» видано судовий наказ про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання в сумі 3934 грн. за період з липня 2011 р. по березень 2013 р. Після переривання перебігу позовної давності цей строк починається заново і при зверненні до суду у 2018 р. був порушений ( а.с. 46). Відповідач [PERSON] подала заяву про застосування позовної давності та просила відмовити у позові ( а.с. 39). У додаткових письмових поясненнях позивач вказує, що самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води заборонено, відповідачами не дотримано порядку відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання в частині необхідності отримання згоди всіх споживачів житлового будинку на відключення від мережі централізованого опалення та гарячого водопостачання. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, приходить до наступного. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають в кв. [ADDRESS] , та є її власниками, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї та прописку, виданою дільницею №43 КП «Жилкомсервіс» від 29.01.2018 р. Відповідно до вимог ст. 322 ЦК України власник несе тягар утримання майна, що належить йому, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з відомістю нарахувань і оплат за теплову енергію КП «ХТМ», заборгованість за надані відповідачам послуги з теплопостачання , які виникли з 01.07.2011 р. по 31.03.2013 р. складають 3934 грн. 30 коп. Судовим наказом Жовтневого районного суду м.Харкова від 04.07.2013 р. стягнуто у солідарному порядку з [PERSON] і [PERSON] на користь КП «ХТС» заборгованість за надані послуги теплопостачання в сумі 3934 грн. 30 коп. Ухвалою суду від 29.07.2015 р. задоволена заява [PERSON] та скасовано зазначений судовий наказ. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції, яка існувала на момент виниклих правовідносин. Суб`єктами цього\~Закону\~є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття\~1, частина друга статті\~3, стаття\~19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно із частиною першою\~статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення\~(з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);\~\~2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);\~4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до частини 3 статті 20 Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, своєчасно вживати заходів щодо усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини; забезпечувати цілісність засобів обліку комунальних послуг та не втручатися в їх роботу; за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. В той же час споживач має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством; на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України ( ч.1 ст. 20 Закону). Отже, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. При цьому, навіть відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не є підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідачі посилаються на те, що через розриви батарей в опалювальний період в різні роки, аварійними службами були відрізані прилади опалювання, заглушені стояки і приблизно з 2006 року вони не користувалися послугами теплопостачання і відповідно не проводили оплату. До 2015 р. система опалення не була відновлена. На підтвердження своїх доводів відповідач надала фотографії систем опалення в квартирі, а також акти, складені мешканцями під`їзду, в якому проживають [PERSON] . Так з\~актів,\~складених у\~2006\~р.\~та 2007\~р.\~вбачається,\~що в\~квартирі [ADDRESS] відсутня\~система опалювання,\~в кімнаті, кухні, ванній кімнаті прилади опалювання відрізані від стояків, поставлені заглушки. У ванній кімнаті зовсім відсутній стояк, рушникосушитель, в стелі і підлозі маються забиті отвори, через які повинен був проходити цей стояк ( а.с. 48). Згідно акту мешканців будинку від 31.06.2007 р. контроль технічного стану внутрішньоквартирних систем опалювання в квартирах жодного разу не проводився, система опалювання у під`їзді не відремонтована і та не відновлена, чавунні радіатори на двох поверхах відрізані від стояків через течі, що утворилася унаслідок розривів в зимовий час секцій. В різний час аварійними службами були відрізані від системи опалювання під`їзду більша частина радіаторів ( а.с. 49,50). В судовому засідання відповідач [PERSON] пояснила, що в той час вона працює в житлово-комунальній дільниці, постійно зверталась із заявами про несправну систему опалення в квартирі , але на ці звернення КП «ХТС» не реагувала, ніяких заходів для забезпечення працездатності системи опалювання не здійснювала, тому відповідач просила не проводити нарахування за послуги теплопостачання та відмовилася від послуг. За вимогами\~ Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» саме на відповідачів покладається обов`язок щодо ремонтування та зміну санітарно-технічних приладів\~за власний рахунок . На виконавця\~послуг КП\~«Харківські теплові\~мережі» покладено\~обов`язок здійснювати\~контроль за\~технічним станом\~інженерного обладнання\~будинків,\~квартир ,\~приміщень,\~своєчасно проводити підготовку жилого будинку і його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період; розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством. Виходячи з актів КП «ХТМ» за період з 2011 р по 2013 р. про підключення споживача до джерел теплової енергії та відключення після закінчення опалювального періоду, позивач не зазначав про потребу поточного або капітального ремонту внутрішньобудинкової системи центрального опалення, яка фізично зношена в будинку [ADDRESS] , що суперечить актам мешканців та поясненням відповідача [PERSON] про фактичний стан системи опалення в під`їзді, квартирі, відсутність стояків у ванній кімнаті ,а також встановлені заглушки на тих, що маються в помешканні відповідачів. Оскільки в період, за який КП «Харківські теплові мережі» просить стягнути з відповідачів заборгованість, вони не отримували послуг через відсутність в квартирі системи опалення, суд вважає за можливе відмовити у задоволенні позовних вимог. Доводи позивача про те, що самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води заборонено не впливають на рішення суду, оскільки доказів самовільного відключення [PERSON] від централізованої системи судом не встановлено. Як зазначили відповідачі , аварійними службами були відрізані прилади опалювання в квартирі після аварійних ситуацій. Суд відхиляє доводи відповідачів про пропущення позивачем строку позовної давності з огляду на наступне. Відповідно до вимог ст.\~257, п. 4 ст.\~267 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною другої\~статті 264 ЦК Українивизначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Встановлено, що 04.07.2013 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» зверталось до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідачів в сумі 3934 грн. 30 коп. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 29 липня 2015 р. скасовано судовий наказ. Період заборгованості в ухвалі не зазначено, але сума стягнення відповідає той, що вказана в позові. Судовий наказ відповідно до вимог\~ЦПК України, є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому\~ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1статті 261\~Цивільного кодексу України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином порушення права у позивача відбулось лише з часу скасування судового наказу 29.07.2015 р., оскільки існування судового наказу у періоді з дня його прийняття 04.07.2013 р. по 29.07.2015 р. вказувало на захищене право позивача на отримання вказаної заборгованості, тому існування судового наказу переривало строк позовної давності на весь період його чинності. Отже, право на позов у позивача виникло лише з 29.07.2015 р., а позов подано до суду 06.04.2018 р., тобто в межах трирічного строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed