Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулось Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у розмірі 1823,93 грн. та витрат по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на наступне. 28.12.2007 року Публічне Акціонерне Товариство «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Комерційний Банк «Дельта» та фізична особа - [PERSON] [INFO], уклали кредитний договір № 001-15126-281207. Позивач свої зобов'язання за Договором виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 1476,50грн.. Відповідач не виконував належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Станом на 20.03.2014 року за Відповідачем по укладеному з TOB «Комерційний банк «Дельта» Кредитному договору № 001-15126-281207 від 28.12.2007 року, рахується заборгованість на загальну суму 1823,93 грн., яка складається з: заборгованості за сумою кредиту 1355,48 грн.; заборгованості за відсотками: 29,97 грн.; заборгованості за комісіями - 438,48 грн. З урахуванням викладеного, позивач просить стягнути з [PERSON] [INFO] р. н., ІПН - [NUMBER]. на користь AT «Дельта «Банк» заборгованість по кредитному договору на загальну суму 1823,93 грн. та покласти на [PERSON] обов'язок відшкодувати сплачений судовий збір на користь AT «Дельта Банк» у розмірі 243,60 грн. В судове засідання представник позивача не прибув, надав заяву до суду про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не прибув, хоча згідно вимог ст.74 ч.5 ЦПК України, був неодноразово повідомлений належним чином про явку до суду. Факт неявки до суду, суд відносить до ст. 11 ч.2 ЦПК України, згідно до якої, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідач засобами поштового зв'язку подав до суду письмову заяву з приводу заявлених до нього позовних вимог. Позовні вимоги вважає такими, що заявлені поза межами строку позовної давності. На думку відповідача, перебіг позовної давності до вимог за Договором розпочався з 27.12.2008 року, а до суду подано позов - 13.06.2014 року, тобто, більше ніж через 6 років. Позивач вважає безпідставними вимоги банку про стягнення у зв'язку зі спливом строку позовної давності та заявляє клопотання про застосування строку позовної давності та з цих підстав просить відмовити банку у задоволенні позову. (а.с.26). У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до положень ст. 197 ЦПК України, не здійснюється. За змістом статті 158 ЦПК України, участь у судовому засіданні - це право сторони, а не її обов'язок, тому судовий розгляд можливо проводити у відсутності сторін, на підставі поданих ними доказів та письмових пояснень, оскільки зміст положення процесуального закону щодо змагальності належним чином і завчасно був роз'яснений судом учасникам, про що мається документальне підтвердження (а.с.14). Суд, оцінивши доводи позивача, приймаючи до уваги заперечення відповідача, встановивши обставини, якими обґрунтовуються такі доводи і заперечення, з'ясувавши характер та взаємовідносини сторін, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, приходить до наступного. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк, або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено і цей факт підтверджується матеріалами справи, що відповідач 28.12.2007 року підписав заяву, якою підтвердив свою згоду на отримання кредиту та, що погоджується з Умовами надання банківських послуг.(а.с.7). 28.12.2007 року Публічне Акціонерне Товариство «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Комерційний Банк «Дельта» та фізична особа - [PERSON] [INFO], уклали кредитний договір № 001-15126-281207.(а.с.5-6). Згідно пункту 1.1. вищевказаного Договору, Позивач зобов'язується надати відповідачеві, який являється за Договором, позичальником, кредит у сумі 1476,50 грн. на придбання певного майна/послуг, на умовах, визначених Договором. Відповідно до п.2.3. Договору, за користування Кредитом, Відповідач сплачує Кредитору проценти, виходячи зі ставки 5 % в рік, а також за ведення кредитної справи відповідач сплачує кредитору плату в розмірі 3,30% в місяць, згідно п. 2.5 Договору. Позивач свої зобов'язання за Договором виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 1476,50грн., про що свідчить меморіальний ордер № 47938425 від 28.12.2007 року та рахунок-фактура № 69-6025 від 28.12.2007 року.(а.с.3,9). Згідно до укладеного договору, кредит відповідачу надано на 12 місяців, з кінцевим терміном повернення всіх платежів - 27.12.2008 року. (а.с.5). Відповідно до виписки по особовому рахунку відкритого на ім'я відповідача вбачається, що остання сплата відповідачем за кредитним договором була - 17.06. 2008 року. (а.с.5). Отже, відповідач не здійснює щомісячних платежів з наступного місяця, що слідує за місяцем, в якому ним була сплачена остання сума позики. Так, станом на 20.03.2014 року позивачем Відповідачу по укладеному Кредитному договору № 001-15126-281207 від 28.12.2007 року, нараховано заборгованість на загальну суму 1823,93 грн., яка складається з: заборгованості за сумою кредиту 1355,48 грн.; заборгованості за відсотками: 29,97 грн.; заборгованості за комісіями - 438,48 грн.(а.с.4). Положеннями Договору передбачено, що TOB «Комерційний банк «Дельта», у випадку порушення Позичальником строків сплати, передбачених Договором платежів більше ніж на один місяць, має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту в повному обсязі та сплати процентів за його користування, а також плати за ведення кредитної справи. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Статтями 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані грошові кошти та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 4 ст. 631 Цивільного кодексу України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Частиною 2 ст.1050 ЦК України зазначено, що, коли договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами /з розстроченням/, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Щодо заяви відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до ст. 257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати, або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 р. у справі № 6-116 цс13, визначено, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного суду України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Таким чином, виходячи з зазначеного, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Згідно зі статтею 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року по справі № 6-14 цс14, в якій зазначено, що за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а не закінченням строку дії договору. Дана постанова Верховного Суду України відповідно до ст.360-7 ЦПК України також є обов'язковою для виконання і розширеному тлумаченню не підлягає. Виходячи з системного аналізу наведених норм права та обставин, встановлених судом, оскільки позичальник не сплачував щомісячний платіж, то з 17.07.2008 року, у банку виникло право на пред'явлення позову до суду. Проте, правом дострокового звернення до суду про стягнення заборгованості за непогашення цього платежу як і чергових платежів, останній з яких не було здійснено позичальником - 27.12.2008р., відповідач не скористався. Протягом трьох років (загального строку позовної давності) , право звернення до суду про стягнення заборгованості, позивачем також не було реалізовано. У цей строк відповідачем будь-яких платежів, які б свідчили про визнання ним боргу, не проводилось, домовленості між сторонами про реструктуризацію заборгованості не досягнуто. При зверненні 11.06.2014 року позивача до суду про стягнення заборгованості за споживчим кредитом за весь період невиконання позичальником кредитних зобов'язань слідує, що позивачем пропущено 3-річний строк позовної давності до основної вимоги, а тому вважається, що сплив строк позовної давності і до додаткових вимог. За таких обставин справи, рішення суду про відмову у задоволені позову внаслідок спливу строку повернення споживчого кредиту відповідає вимогам норм до виниклих правовідносин, передбачених п.7 ч.13 ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів" щодо неможливості повернення споживчого кредиту, срок давності повернення якого минув. Отже, заява відповідача про застосування строку позовної давності є гарантованим правом, що спрямовано на захист власного майнового інтересу, а при відсутності підстав для поновлення строку позовної давності, є підставою для відмови у задоволенні позову. Оскільки позивач про порушення своїх прав дізнався в 2008 році, до суду з позовом звернувся поза межами строку, встановленого Законом, підстав для поновлення строку позовної давності, судом не встановлено, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Стороною позивача при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 243 грн 60 коп, який за правилами ст. 88 ЦПК України, відшкодуванню не підлягає.

Outcome: dismissed