Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в обґрунтування позовних вимог зазначивши наступне. Від шлюбу з відповідачем, який було розірвано на підставі судового рішення, сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.08.2020 року з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/4 всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Посилаючись на те, що на даний час позивач має на утриманні непрацездатну матір [PERSON] , на утримання якої, на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19.10.2020 року, він сплачує аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно, а також на незадовільний стан здоров`я, що викликає додаткові витрати, позивач зазначає, що його матеріальний стан погіршився. У зв`язку з цим, оскільки аліменти на утримання неповнолітнього сина та непрацездатної матері у сукупності становлять більше половини його заробітку, позивач просить суд зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] з 1/4 до 1/6 всіх видів доходу щомісячно. Ухвалою суду від 04.08.2021 року позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків позову, визначених в ухвалі. 13.09.2021 року на виконання ухвали суду від 04.08.2021 року позивачем подано відповідне клопотання про усунення недоліків позову, шляхом долучення оригіналу квитанції про оплату судового збору в розмірі 908,00 гривень. Ухвалою суду від 22.09.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. 18.10.2021 від відповідача надійшов відзив на позов, згідно з яким, проти позову заперечує та у його задоволенні просить відмовити, у зв`язку із наступним. Відповідач вважає, що розмір аліментів, визначений судом на утримання неповнолітньої дитини, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення, у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні матір, без доведення погіршення через це його майнового становища не буде спрямовано на забезпечення належного та необхідного утримання дитини і суперечитиме її інтересам. Зазначені відповідачем обставини щодо погіршення матеріального стану внаслідок стягнення з відповідача аліментів на утримання матері вважає непідтвердженими належними доказами, тоді як позивач має два місця роботи: в Харківській гімназії № 6 «Маріїнська гімназія» Харківської міської ради Харківської області, де позивач займає посаду керівника дитячого музичного оркестру та в Харківській гімназії № 34 Харківської міської ради Харківської області, де він також працює керівником дитячого музичного оркестру. Тобто, позивач стабільно і регулярно отримує заробітну плату, з якої роботодавці щомісячно утримують грошові кошти в рахунок сплати аліментів на утримання сина. Отже, зазначені умови не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів на утримання дитини. Разом з тим, відповідач вважає позовні вимоги необгрунтованими, посилаючись на те, що позивачем не надано належних доказів погіршення його стану здоров`я, та не наведено обставин, які б свідчили про неможливість у зв`язку із цим сплачувати аліменти у визначеному розмірі, та, на її думку, наявність певних захворювань сама по собі не може свідчити про скрутне матеріальне становище та бути підставою для зменшення розміру аліментів. Відповідач просить суд врахувати, що вона є інвалідом третьої групи з дитинства, що підтверджується довідкою до Акту огляду МСЕК, через що вимушена працювати з мінімальним фізичним навантаженням, працює за строковим договором, має нерегулярний дохід. Тоді як позивач є працездатним, отримує постійний дохід, у шлюбі не перебуває, інших неповнолітніх дітей на утриманні не має. Позивач у судове засідання не з`явився. Від представника позивача адвоката Шеленіна А.І. надійшла письмова заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, відповідно до якої на позовних вимогах наполягає та просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, суду надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, відповідно до якої, просила позовні вимоги залишити без задоволення. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність сторін у справі без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , є сторони у справі [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Червонозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 558 (а.с. 9). Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.08.2020 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки всіх видів доходу щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.06.2020 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 15-16). На підставі вищезазначеного рішення суду, постановою старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Шаповалової В.Г. від 09.11.2020 року відкрито виконавче провадження ВП № 63464376 (а.с. 18). Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно із ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. З матеріалів справи встановлено, що після постановлення рішення суду від 27.08.2020 року про стягнення з позивача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19.10.2020 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання матері [PERSON] у розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 29.07.2020 року і довічно (а.с. 17), що свідчить про зміну його матеріального стану, і така обставина, в силу положень ст. 192 СК України, може бути підставою для зменшення розміру аліментів. Разом з тим, зменшення розміру аліментів є не обов`язком суду, і при вирішенні позову про зменшення розміру аліментів, визначаючи їх розмір, суд виходить, з положень ч. 2 ст. 185 СК України, якою передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Викладене дає підстави дійти висновку про те, що передбачене законом право платника аліментів на зменшення їх розміру, у разі настання обставин, визначених ст. 192 СК України, має бути забезпечено за умов дотримання інтересів дитини, а також додержання прав їх одержувача та недопущення обставин, які б зумовлювали потребу у матеріальній допомозі, у зв`язку із утриманням дитини. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтями 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України , суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З наданих позивачем доказів, судом не встановлено підтвердження обставин, які б свідчили про погіршення матеріального становища позивача, внаслідок стягнення з нього аліментів на утримання матері. В той же час позивачем не надано даних про його доходи, з яких можливо було б встановити вплив наведених позивачем обставин на його матеріальний стан таким чином, що такі обставини зумовлювали б зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач при розгляді справи про стягнення аліментів на утримання матері не заперечував проти їх стягнення саме у заявленому розмірі, вже після того як судом було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини, про зменшення розміру яких наразі заявлено позов. Отже, позивачем не підтверджено належними і допустимими доказами погіршення його майнового стану, внаслідок стягнення аліментів на утримання матері, і зазначена обставина не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Аналогійний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19, від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20. Відповідно до ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Доводи позивача про погіршення його стану здоров`я, внаслідок якого він не має можливості сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у визначеному судом розмірі, на переконання суду, не підтверджені належними доказами. Надані позивачем медичні документи щодо стану його здоров`я, самі по собі не можуть свідчити про скрутне матеріальне становище та бути підставою для зменшення розміру аліментів. Позивач в обгрунтування позову навів, що стан його здоров`я вимагає додаткових витрат, несення яких викликає скрутне становище, однак жодних доказів на їх підтвердження суду не надано. Отже, зазначені обставини, не можуть бути враховані судом як підстави для зменшення розміру аліментів, у розумінні ст. 192 СК України, та за відсутності належних доказів про такі обставини, їх урахування не може бути спрямовано на забезпечення належного та необхідного утримання дитини і суперечитиме її інтересам. Згідно із правовим висновком, викладеним у Постанові Верховного Суду від 17.02.2020 року у справі 459/2189/18, свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Вирішуючи позов, суд також враховує надані відповідачем докази, з яких достовірно встановлено, що відповідач за станом здоров`я обмежена у можливості покращити своє матеріальне становище, її дохід є нерегулярним. З огляду на те, що позивачем не підтверджено належними доказами факту погіршення його майнового стану, суд вважає недоведеними аргументи, викладені у позові, про наявність підстав для зменшення розміру аліментів. У зв`язку з викладеним, оцінивши докази, письмові матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про зменшення розміру аліментів є необгрунтованими та не підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані із розглядом даної справи, суд залишає за позивачем.

Outcome: dismissed