Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Позивач зазначає, що 02.07.2013 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н про надання кредиту у розмірі 1400 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до умов кредитного договору позивач свої зобов'язання виконав перед відповідачем повністю надавши кредит у розмірі, який визначено договором. В свою чергу [PERSON], в порушення умов кредитного договору не виконує свої зобов'язання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитним договором, що у свою чергу призвело до порушення ним прав та інтересів банку. Загальний розмір боргу за Кредитним договором станом на 31.05.2018 року становить 31421,36 грн. На підставі вищевикладеного позивач просить суд постановити рішення про стягнення з відповідача [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк "ПриватБанк», заборгованість по кредитному договору №б/н від 02.07.2013 року на загальну суму 31421,36 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, але ним подано заяву в якій вказує, що він просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги свого довірителя підтримує в повному об'ємі та проти розгляду справи у відсутності відповідачки не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на ВЕБ-сайті Любарського районного суду, однак від нього не надійшло повідомлення про причину неявки, відзив на позов не подав, а тому суд у відповідності до ст.280 ЦПК України приходить до висновку, що справу слід розглядати в порядку заочного провадження. Відповідно до ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого. Із договору №б/н від 02.07.2013 року вбачається, що Кредитор - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав Позичальнику - [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Свої зобов'язання Кредитор перед Позичальником виконав і надав йому кредитні кошти. Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором №б/н від 02.07.2013 року станом на 31.05.2018 року позичальник не виконав умов кредитного договору, а саме: не сплачує відсотки за користування кредитними коштами та має заборгованість, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 1140,00 грн. та заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 24808,91 грн. Такий розмір заборгованості є обґрунтованим, здійснений відповідно до умов договору та підтверджений наданими до суду розрахунками, у зв'язку з чим, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Що стосується розрахунку пені в сумі 3500,00 грн., а також заборгованості за штрафами в сумі 1972,45 грн., суд зазначає наступне. За змістом ст.549 ЦК України пеня та штраф є різновидами неустойки, як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Тобто, пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст.610 ЦК України. Аналізуючи вище вказані вимоги, суд приходить до висновку, що позивач, звертаючись до суду з даним позовом, просив застосувати до відповідачки подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання - прострочення виконання грошового зобов'язання, що суперечить вимогам ч.1 ст.61 Конституції України та ч.3 ст.509 ЦК України, згідно з якими, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За таких обставин, в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 3500,00 грн. суд відмовляє. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що [PERSON], дійсно не виконав зобов'язання за договором від 02.07.2013 року, а тому вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за кредитом у сумі 1140,00 грн., заборгованості по процентам в сумі 24808,91 грн. та штрафів в сумі 1972,45 грн. підлягають задоволенню. Згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що хоча і позов задоволено частково, суд виходить з того, що при подачі позовної заяви позивачем було сплачено мінімальну суму судового збору, передбачену Законом України «Про судовий збір», а тому із відповідача підлягає стягненню на користь позивача вся сума судового збору, що становить 1762 грн.

Outcome: partial