Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що з 31 березня 2006 року до 17 жовтня 2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від цього шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , який є дитиною інвалідом. Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 17 жовтня 2014 року шлюб розірваний. Син залишений проживати з нею. Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 25 грудня 2014 року із [PERSON] на її користь стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 10 листопада 2014 року і до досягненням ним повноліття. Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 7 жовтня 2015 року відповідач позбавлений батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] . З моменту стягнення аліментів у 2014 році потреби дитини зросли, одночасно надмірно змінились ціни на необхідні для нього продукти харчування та одяг, а тому визначений судом розмір аліментів у сумі 400 грн. не забезпечує на даний час його потреби, що і стало для неї підставою для звернення із даним позовом до суду. У неї погіршилися матеріальні умови порівняно із 2014 роком, а стягнутий з відповідача розмір аліментів є меншим за законодавчо встановлений мінімум, що підлягають стягненню на утримання неповнолітньої дитини. Батько дитини, не дивлячись на свої неодноразові обіцянки, не надає жодної додаткової допомоги знаючи, що син є інвалідом дитинства і потребує особливого догляду, харчування та проживання. Просить змінити спосіб та розмір стягнення аліментів, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Також просить стягнути додаткові витрати на утримання сина у розмірі 1000 грн., щомісячно, і до досягнення ним повноліття, оскільки захворювання, на яке він хворіє дуже рідкісне і невиліковне. Син потребує постійного догляду і спеціального харчування, через відсутність зубів. На даний час син потребує протезування, на що потрібні дуже великі кошти. Відповідач взагалі самоусунувся від потреб і лікування дитини. Позивачка в судове засіданні не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення на офіційному веб-сайті Судової влади України оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 248 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Дубенського міськрайонного суду від 17.10.2014 (а.с. 7). [PERSON] народився [INFO] . У свідоцтві про його народження сторони зазначені батьками (а.с. 5). Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 25 грудня 2014 року із [PERSON] на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 10 листопада 2014 року і до досягненням ним повноліття (а.с. 8). Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 7 жовтня 2015 року відповідач позбавлений батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] (а.с. 9-10). Згідно акта №189 про проживання без реєстрації від 05.11.2018, [PERSON] проживає без реєстрації разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). [PERSON] є дитиною інвалідом, про що свідчить посвідчення серії [NUMBER] (а.с. 6). Згідно заключення лікаря-стоматолога №661 від 01.11.2013, [PERSON] перебуває на обліку з діагнозом: ектодермальна дисплазія, косметичний дефект, втрата жувальної ефективності на 100%. Дитина потребує нагляду та консультації педіатра, дерматолога, невролога, психолога. Про це ж свідчить медичний висновок та індивідуальна програма реабілітації дитини-інваліда №41 від 10.04.2015(а.с. 12, 13, 14). Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно до положень ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Відповідно до положень ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи зміну розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а саме: для дітей віком від 6 до 18 років - 2395 гривень (з 01.01.2021), рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, суд вважає, що є підстави для збільшення розміру визначених раніше судом аліментів до 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Даний розмір аліментів не буде завищеним в теперішніх умовах проживання та не створить для відповідача додаткових труднощів матеріального характеру. Згідно ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 роз`яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Позивачкою не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів щодо розміру фактично зазнаних або передбачуваних витрат, пов`язаних із лікуванням дитини, а тому вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина задоволенню не підлягають. Стосовно судових витрат, пов"язаних з розглядом справи, а саме: судового збору, суд враховує, що відповідно до п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08 липня 2011 року, позивачі звільняються від сплати судового збору за подання позовів у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Тому відповідно до пп. 1 п. 1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 840, 80 грн. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду від 15.05.2006 року № 3 про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. За таких обставин,

Outcome: partial