Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 01.04.2014 року звернувся до суду з вищезгаданим позовом, в уточненій редакція якого від 25.08.2016 року просив суд визнати недійсним договір про іпотечний кредит №KRP0GІ0000003926 від 11 березня 2008 року, укладений між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») та ним недійсним на підставі ст.230 ЦК України. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 11.03.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ним укладено договір про іпотечний кредит № KRP0GІ0000003926 від 11 березня 2008 р., відповідно до якого він отримав кредит в розмірі 58000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15,00 % річних та інших платежів в порядку, на умовах та в строки, визначені договором, сплатою винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, сплатою щомісячних платежів в сумі не менше 772,68 грн. , остання сплата ануїтетного платежу не пізніше 11.03.2028 року. Виконання ним зобовязань за договором забезпечено іпотекою нерухомого майна житлового призначення за адресою: [ADDRESS]. Він, позивач, вважає цей договір таким, що містить суперечливі та дискримінаційні для позичальника умови, укладений під впливом обману з боку банку, сторонами не досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, оскільки узгоджені у договорі розміри відсоткової ставки за кредитом, ціни договору та розмір фактичного дорожчання кредиту в кінці періоду кредитування не відповідають фактично встановленим у договорі розмірам. За результатами судово-економічної експертизи розмір реальної процентної ставки становить 19,108%, подорожчання кредиту - 147567,86 грн., тому звернувся до суду з цим позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] присутнім не був, скориставшись правом представництва відповідно до ст.38 ЦПК України. Будучи присутнім у попередніх судових засіданнях підтримав позовні вимоги, обґрунтовуючи обставинами, викладеними уточненій в позовній заяві, просив позов задовольнити. В судовому засідання представник позивача [PERSON] ( договір від 24.04.2017 року, дійсний до 24.04.2020 року) підтримав позовні вимоги позивача, обґрунтовуючи обставинами, викладеними в уточненій позовній заяві , пояснив, що договір між сторонами укладено під впливом обману, оскільки кредитний договір розробляється саме банком, тому відповідальність щодо змісту договору та правильності зазначених в ньому показників покладається на банк. Всі розбіжності у розрахунках здійснені виключно на користь банку, тому вважає, що оскаржуваний кредитний договір підписаний позивачем під впливом обману з мотиву отримання банком прихованого додаткового прибутку. Висновком судово-економічної експертизи розмір реальної процентної ставки становить 19,108% замість зазначеної в договорі 15% (реальна відсоткова ставка більше зазначеної на 4,108%), подорожчання кредиту - 147567,86 грн. замість 127443,20 грн. ( на 20146,66 грн. більше зазначеного), а кількість платежів на 2 більше ніж зазначено в договорі. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» - [PERSON] (договір №7889-К-О від 28.12.2016 року, дійсний до 28.12.2019 року) заперечував проти позову, посилаючись на те, що визнання договору недійсним на підставі ст.230 ЦК України не є обґрунтованим, оскільки позивачем фактично прийнято пропозицію до укладення договору прийняттям суми кредиту та сплатою відсотків, в установлений законом 14-денний та протягом 3-х років (строк позовної давності) позивач з претензіями до відповідача не звертався; позивач був ознайомлений з підвищенням відсоткової ставки, продовжував здійснювати погашення заборгованості за кредитом. Зазначив, що висновок експерта підтвердив розрахунок банку, а залишок 974,51 грн. , який виникає після останнього платежу у наслідок закруглення значення суми щомісячних платежів до копійок, є похибкою розрахунку, а не діями банку. Просив застосувати строк позовної давності, у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. В силу ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 11.03.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» , та позивачем [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит № KRP0GІ0000003926 від 11 березня 2008 р. (далі Договір) /а.с.6/. Відповідно до п.1.1 якого, кредитор зобовязується надити позичальнику на умовах Договору грошові кошти в розмірі 58000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15,00 % річних та інших платежів в порядку, на умовах та в строки, визначені договором, сплатою винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту /а.с.6/. Кредит надається зі строком погашення не пізніше 11.03.2028 року на поліпшення якості окремої квартири за адресою: [ADDRESS] (п.1.3 Договору) /а.с.6/. Позичальник зобовязується не пізніше 11 числа кожного місяця здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані за кредитом відсотки ануїтетними платежами в сумі не менше 772,68 грн. , остання сплата ануїтетного платежу не пізніше 11.03.2028 року (п.2.4 Договору) /а.с.6/. Детальний опис вартості кредиту вказаний у п.п. 1.1, 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3, 2.4, 4.1, 5.2, 5.3.3, 5.3.12, 6.3, 6.5, а також у Додатку № 1 до цього договору, а саме: сум Кредиту, відсотків за користування Кредитом, винагород, неустойки, затрат на укладення договорів страхування та договорів забезпечення. Відповідно Додатку №1 до кредитного договору № KRP0GІ0000003926 від 11 березня 2008 р. загальна вартість кредиту складає: вартість нерухомості 144875,00 грн., початковий внесок (>30%) 86875,00 грн., сума кредиту 58000,00 грн. , сума щомісячної комісії 127443,20 грн., реальна процентна ставка 15% /а.с.71/. Зобовязання за договором про іпотечний кредит № KRP0GІ0000003926 від 11 березня 2008 р. забезпечено іпотечним договором № KRP0GІ0000003926 від 11 березня 2008 р., відповідно до п.1.1 якого, відповідач прийняв в іпотеку у позивача нерухоме майно житлового призначення 2-кімнатну квартиру з обєктами функціонально повязаними з цим нерухомим майном загальною площею 48,90 кв.м, житловою площею 29,00 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] /а.с.72/, зареєстровано в Державному реєстрі іпотек №17843683 від 01.04.2008 року /а.с.75/. Відповідач зобовязання за договором про іпотечний кредит № KRP0GІ0000003926 від 11 березня 2008 р. виконав, перерахувавши на рахунок позивача грошові кошті в сумі 58000,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером №3926 від 11.03.2008 року /а.с.76/ та не заперечується позивачем. Позивач зобовязання за Договором належним чином не виконував, у звязку з чим станом 26.08.2015 року загальний залишок заборгованості за кредитом (тілом кредиту) склав 16338,49 грн., за процентами, нарахованими на залишок заборгованості 52962,88 грн., сума нарахованої пені 72709,80 грн., що вбачається з розрахунку заборгованості /а.с.77-80/, виписок по рахункам №№ 22333053500512, № 22384053500561, № 22394053500421, № 280900553503801, № 29093053560141, № 29096059148767, № 80913053503261, за період з 11.03.2008 р. по 20.08.2015 р./а.с.81-160/. Між сторонами виникли правовідносини, стосовно умов укладення та виконання договору кредиту. Згідно зі\~статтею 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга\~статті 1054 ЦК України). Відповідно до частин першої, четвертої\~статті 631 ЦК України\~строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей\~525,\~526 ЦК України\~одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За змістом частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Нормами\~ст. 610 ЦК України\~встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частина 2\~статті 1050 Цивільного кодексу України\~передбачає, що якщо за договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому. Нормами\~статті 627 ЦК\~встановлено, що відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. З огляду на вищевикладене, суд приходить до наступних висновків. Суд не знаходить підстав для застосування строків позовної давності, заявлених представником відповідача. Згідно зі статтями 526\~, 530\~, 610\~, частиною першою\~статті 612 ЦК України\~зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті\~530,\~631 ЦК України). Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Позивач дізнався про порушення свого права, як споживача банківських послуг, після звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки. Порушення права було виявлено особою, що володіє спеціальними знаннями, а саме представником позивача у лютому 2014 року, під час вивчення обставин іншої справи. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлені вимоги про недійсність правочину з підстав, передбачених\~ст.230 ЦК України та ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів». З огляду на приписи ч.4\~ст.42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення повернення кредиту. Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в\~якій зазначено наступне: визнаючи, що\~споживачі\~ нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини\~Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011\~у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Такого висновку дійшов Конституційний Суд України в рішенні від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 у справі №1-12/13. Згідно з п.6 ч.1\~ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до\~ст.4 цього закону\~є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. У договорі про надання споживчого кредиту зазначається детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому вираженні) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту (ч.2\~ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»). За правилами ч. 2\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(чинної на час виникнення спірних правовідносин) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. За положеннями ч.5 ст.11, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~ Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім процентної ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які с несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору. Відповідно до пункту 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки зобовязані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України. На банки покладається також обовязок зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту (пункт 3.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168). Сукупною вартістю кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов'язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги. З Додатку №1 до Договору вбачається, що банком зазначено інформацію про загальну вартість кредиту з зазначенням всіх платежів та їх розмірів - процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов'язань позивача, варіант погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги . Пунктами 8.8,8.9 Договору встановлено право банку змінити розмір відсоткової ставки до розміру, зазначено умови та порядок. Передбачено право позичальника у строк не пізніше ніж за 7 календарних днів до початку дії нової відсоткової ставки подання письмового повідомлення (відповіді) позичальника про його незгоду з такою новою ставкою, неподання письмового повідомлення (відповіді) позичальника вважається згодою на встановлення нової відсоткової ставки /а.с.10/. Так, відповідачем на адресу позивача 08.08.2008 року №20.1.2/6-12158 надіслано рекомендованою поштою повідомлення про зміну відсоткової ставки з 27.08.2008 року 2.09% на місяць /а.с.167,168/, тобто 25.08 % річних; 31.12.2008 року №20.1.2/6-12158 надіслано рекомендованою поштою повідомлення про зміну відсоткової ставки з 01.02.2009 року 30.00 % річних /а.с.169,170/, тобто 2.5 % на місяць, запропоновано умови зменшення відсоткової ставки при погашенні суми заборгованості за кредитом, розяснено право подання письмового повідомлення (відповіді) позичальника про його незгоду з такою новою ставкою у встановлені п.8.9 Договору строки. Позивач з письмовими повідомленнями (відповідями) про його незгоду з такою новою ставкою до відповідача не звертався, що не заперечується сторонами. За клопотанням позивача судом призначено судово-економічну експертизу, яку доручено провести Дніпропетровському науково-дослідного експертно-криміналістичному центру /а.с.177-179/. Висновком експерта Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичному центру №10/36-181 від 08.04.2016 року встановлено, що розмір реальної процентної ставки за договором про іпотечний кредит № KRP0GІ0000003926 від 11 березня 2008 р. , укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», розрахований відповідно до умов договору, Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надані банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» становить 19,108%; розмір абсолютного значення подорожчання кредиту розрахований відповідно до умов договору, Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надані банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» становить 147567,86 грн.;формула розрахунку ануїтетного платежу вказана в п. 2.4. договору, а також інші математичні формули, використовуються для розрахунку ануїтетного платежу, призводять до одного результату - 772,68 грн. , разом з цим, такі формули містять похибку, яка виникає у зв'язку із закругленням отриманого значення" до копійок та яка призводить до того, що кредит та відсотки не будуть погашені за 240 платежів, як це передбачено умовами договору; в додатку № 1 наглядно видно, що станом на 11.03.2028 року залишок по кредиту буде становити 974,51 грн., та для його погашення необхідно здійснити ще 2 платежі: 241 платіж у розмірі 772,68 грн., який буде направлено на погашення відсотків у сумі 12,59 грн. та на погашення кредиту - у сумі 760,09 грн.; 242 платіж буде становити 217,10 грн., який буде направлено на погашення відсотків у сумі 2,68 грн. та на погашення кредиту 214,42 грн. За результатами судово-економічної експертизи встановлено, що порядок розрахунку процентів за користування кредитом вказаний в п. 2.5. договору про іпотечний кредит №ККР0СІ0000003926 від 11 березня 2008 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», здійснений на підставі методу «Факт/360», що передбачено п. 1.22 Постанови правління НБУ № 255 «Про затвердження Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України» /а.с.182-189/. Таким чином, розрахунок погашення кредиту здійснено в порядку, встановленому законодавством відповідно до умов договору, а формула містить похибку внаслідок закруглення отриманого значення до копійок. Позивач вважає, що Договір укладено під впливом обману, оскільки висновком експерта встановлено розбіжності у розрахунках банку, які збільшують обсяг його зобовязань перед банком та, на його думку, здійснені виключно на користь банку з мотиву отримання банком прихованого додаткового прибутку. Також, відповідачем приховано важливу інформацію перед підписанням Договору та включено спотворену інформацію до Договору (невідповідність встановленим між сторонами умовами до фактично встановлених). З таким висновком позивача, суд не може погодитися з урахуванням наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6\~ст. 203 цього Кодексу. Зокрема, за положеннями\~ст. 203 ЦК України, суд при розгляді справи має перевірити, чи не суперечить зміст правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, чи має особа, яка вчиняє правочин, необхідний обсяг цивільної дієздатності, чи є волевиявлення учасника правочину вільним і відповідає його внутрішній волі, чи вчинений правочин у формі, встановленій законом, чи спрямований правочин на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі\~ст.638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч.1\~ст.230 ЦК України\~правочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч.1 ст.638\~та ст.1054 ЦК України\~є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплати процентів, відповідальність сторін. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Із роз'яснень, викладених у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~від 06 листопада 2009 року №9, вбачається, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Спірний Договір власноручно підписано [PERSON], з умовами надання кредиту останній ознайомлений в день підписання самого правочину, грошові кошти отримав відповідно до договору, виконував його шляхом повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом. Умови плати за надання кредиту та витрати , зазначені в Договорі, не суперечать як положенням ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», так і затвердженому графіку платежів, згідно з яким боржник повинен сплачувати щомісяця фіксовані суми, оскільки є визначеними у відповідних розмірах, а не за формулою зі змінними величинами. Сторонами було узгоджено та підписано графік платежів, який є невідємною складовою спірного договору про надання споживчого кредиту. Також, позивач повідомлявся про зміну розміру відсоткової ставки, однак не скористався правом звернення до відповідача з письмовими повідомленнями (відповідями) про його незгоду з такою новою ставкою та продовжував сплачувати кредит за новими ставками. Крім того, суд звертає увагу, що позов про визнання договору недійсним було предявлено лише після звернення банку з позовом до позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки /а.с.50/. Наявність помилки в розрахунку при укладенні кредитного договору свідчить про необхідність внесення змін до кредитного договору, необхідність здійснення перерахунку сплачених сум, з урахуванням висновку судово-економічної експертизи, а не про наявність підстав для визнання кредитного договору недійсним. Таким чином, що\~\~\~\~[PERSON] при укладенні спірного договору про надання споживчого кредиту діяв свідомо, вільно, враховуючи власні інтереси, прийняв рішення про вибір банку та вступив з ним в договірні відносини, визначивши при цьому характер правочинів і умови договору. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту оману його банком при укладенні договору, тоді як відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт оману повинна довести особа, яка діяла під впливом оману. Суд встановивши, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору та протягом 14 днів після його укладення не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору за змістом якого передбачена повна інформація стосовно умов кредитування, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, які підписані відповідачем; позивачем не доведено факт введення відповідача в оману з боку банку та наявності умов для визначення такого договору несправедливим, чи укладеним через нечесну підприємницьку діяльність у розумінні положень\~ст. 230 ЦК України, ст.ст.\~11,18 Закону України «Про захист прав споживачів». При зверненні до суду позивача звільнено від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про судовий збір». Відповідно до\~ч.4 ст..88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави, тому судові витрати у справі в сумі 243,60 грн. слід компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed