Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами до відповідачки про стягнення боргу за договором позики, обґрунтовуючи їх тим, що 28 січня 2016 року між ним та відповідачкою було укладено договір позики, що підтверджується письмовою розпискою, за яким відповідачка отримала у борг гроші в сумі 6000,00 грн. (шість тисяч грн.), які зобовязувалася повернути до 01.04.2016 року, але станом на 16.01.2017 року відповідачка борг не повернула. Крім того 01.04.2016 року між ним та відповідачкою було укладено договір позики, що підтверджується письмовою розпискою, за яким відповідачка отримала у борг гроші в сумі 22000,00 грн. (двадцять дві тисячі грн.), які зобовязувалася повернути до 01.05.2016 року, але станом на 16.01.2017 року відповідачка борг не повернула. Оскільки в добровільному порядку відповідачка борг не повертає, тому з останньої позивач просить стягнути заборгованість в загальній сумі 28000,00 грн. (двадцять вісім тисяч гривень) та судовий збір в сумі 640,00 грн. Від представника позивача до суду надійшла заява в якій заявлені вимоги підтримав та просить їх задовольнити, крім того просить розглянути справу за відсутності позивача та його представника, при цьому вказуючи, що проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача не заперечує. Відповідачка та її представник в судове засідання не з»явилися по невідомій суду причині про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, від них до суду не надійшло повідомлення про причини неявки в судове засідання, тому у відповідності до ст. 224 ЦПК України, суд, зі згоди позивача ухвалює у справі заочне рішення. Суд, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із наступних підстав. Відповідно до змісту ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повина довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 1 статті 11 вказаного Кодексу визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином та у строки відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а також інших актів законодавства. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладений з моменту передачі грошей. Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачкою 28 січня 2016 року було укладено договір позики, згідно якого відповідачка [PERSON] отримала від позивача [PERSON] в позику гроші в сумі 6000,00 грн. (шість тисяч грн.) з терміном повернення до 01.04.2016 року, що підтверджується письмовою розпискою, яку позичальниця [PERSON], склала та підписала особисто, що було встановлено в судовому засіданні, та яка міститься в матеріалах справи (а.с.34). Також між позивачем та відповідачкою 01 квітня 2016 року було укладено договір позики, згідно якого відповідачка [PERSON] отримала від позивача [PERSON] в позику гроші в сумі 22000,00 грн. (двадцять дві тисячі грн.) з терміном повернення до 01.05.2016 року, що підтверджується письмовою розпискою, яку позичальниця [PERSON], склала та підписала особисто, що було встановлено в судовому засіданні, та яка міститься в матеріалах справи (а.с.33). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Наявність у позивача розписки про отримання відповідачкою позики та відсутність доказів, які б могли свідчити про повне чи часткове виконання останьою як позичальницею своїх зобов'язань за вказаним договором, є підставою для задоволення судом позовних вимог щодо стягнення заборгованості за договором позики в повному обсязі. Враховуючи вищевикладені обставини та те, що факти викладені в позовній заяві щодо невиконання зобов"язання відповідачкою за договором позики знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає можливим задовольнити позов, стягнувши з відповідачки [PERSON] на користь позивача заборгованість в загальній сумі 28000,00 грн. (двадцять вісім тисяч грн.) з яких 6000,00 грн. (шість тисяч грн.) за договором позики від 28.01.2016 року та 22000,00 грн. (двадцять дві тисячі грн.) за договором позики від 01.04.2016 року. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідачки підлягають стягненню понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати в загальній сумі 640 грн.

Outcome: approved