Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

Заступник керівника Радехівської місцевої прокуратури звернувся в суд з означеним позовом. Вимоги мотивує тим, що вироком Буського районного суду Львівської області від 18.05.2015 затверджено угоду від 27.04.2015 між прокурором та підозрюваним у кримінальному провадженні [PERSON] про визнання винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України; визнано винним [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України. Так, [PERSON] протягом червня-липня 2014 року, діючи в особистих інтересах, маючи на меті здійснення підприємницької діяльності, а саме вирощування сільськогосподарських культур, заволодів земельними ділянками загальною площею 249.68 га, які розташовані за межами населених пунктів на території Соколянської сільської ради Буського району в урочищі «Біля границі» площею 32,48 га; Ожидівської сільської ради Буського району в урочищах «Ференсова копань», «За Крушиною» та «Залісся» загальною площею 124 га, Задвірянської сільської ради Буського району в урочищі «Штуки» площею 34,2 га; Боложинівської сільської ради загальною площею 29 га, Турянської сільської ради площею 30 га (всього девять земельних ділянок загальною площею 249.68 га) і які відносяться до земель державної власності, та здійснював подальше користування цими земельними ділянками для вирощування ріпаку, достовірно знаючи, що ці земельні ділянки державної форми власності йому у встановленому порядку не надавались у володіння і користування (оренда, постійне користування, земельний сервітут, емфітевзис, суперфіцій), у власність не передавались й жодних правочинів щодо цих земельних ділянок їх власником не укладалось. Цим діянням [PERSON], відповідно до розрахунку Державної інспекції сільського господарства в Львівській області, спричинено шкоду власнику земельної ділянки (державі) у розмірі 192 555,71 грн., що у сто і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян та є значною шкодою. Відповідач частково відшкодував суму збитків, сплатив 76534,91 грн.. Просить стягнути з останнього різницю невідшкодованої суми 116020,80 грн. та судовий збір за розгляд даної справи. В судовому засіданні прокурор Коченаш В.Т. позовні вимоги підтримав з підстав вказаних в позовній заяві та просить їх задовольнити. Представники Ожидівської сільської ради Буського району, Соколянської сільської ради, Боложинівської сільської ради Буського району, Тур»янської сільської ради Буського району подали клопотання про розгляд справи у відсутності їх представників, позов підтримують повністю, просять задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, подав письмову заяву з проханням страву слухати у його відсутності, позов визнає, не заперечує проти позовних вимог. Вислухавши прокурора, представника Задвір»янської сільської ради, вивчивши матеріали справи, перевіривши інші докази, зібрані в справі, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, [PERSON] 05.04.2014 року, маючи намір зайнятись підприємницькою діяльністю, а саме вирощування сільськогосподарських культур, уклав з ПП «Ротен» договір №05/04-2014 про надання послуг (на посів ріпаку). Відповідно до укладеного договору виконавець (ПП «Ротен») зобовязувалось виконати визначені замовником ([PERSON]В.) сільськогосподарські роботи (посів ріпаку) на вказаних ним земельних ділянках. Протягом червня-липня 2014 року, [PERSON] не маючи правовстановлюючих документів на використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, що розташовані за межами населених пунктів на території Соколянської сільської ради Буського району в урочищі «Біля границі» площею 32,48 га; Ожидівської сільської ради Буського району в урочищах «Ференсова копань», «За Крушиною» та «Залісся» загальною площею 124 га, Задвірянської сільської ради Буського району в урочищі «Штуки» площею 34,2 га; Боложинівської сільської ради загальною площею 29 га, Турянської сільської ради площею 30 га (всього девять земельних ділянок загальною площею 249.68 га), достовірно знаючи, що вказані земельні ділянки належать до земель державної власності та він не має права на її використання, залучивши на підставі договору від 05.04.2014 року технічні засоби ПП «Ротен», самовільно зайняв та здійснив засівання зазначених земельних ділянок площею 249.68 га сільськогосподарськими культурами, а саме ріпаком. В подальшому, протягом вересня-грудня 2014 року [PERSON], залучаючи на договірних підставах технічні засоби ПП «Ротен» здійснив обробіток та догляд за посіяною культурою, а також встановив механічні засоби обмеження вїзду (шлагбауми, тимчасові огорожі) на земельних ділянках не вчиняючи при цьому дій щодо набуття права власності чи користування зайнятими земельними ділянками. Таким чином, [PERSON] протягом червня-липня 2014 року, діючи в особистих інтересах, маючи на меті здійснення підприємницької діяльності, а саме вирощування сільськогосподарських культур, заволодів земельними ділянками загальною площею 249.68 га, які розташовані за межами населених пунктів на території Соколянської сільської ради Буського району в урочищі «Біля границі» площею 32,48 га; Ожидівської сільської ради Буського району в урочищах «Ференсова копань», «За Крушиною» та «Залісся» загальною площею 124 га, Задвірянської сільської ради Буського району в урочищі «Штуки» площею 34,2 га; Боложинівської сільської ради загальною площею 29 га, Турянської сільської ради площею 30 га (всього девять земельних ділянок загальною площею 249.68 га) і які відносяться до земель державної власності, та здійснював подальше користування цими земельними ділянками для вирощування ріпаку, достовірно знаючи, що ці земельні ділянки державної форми власності йому у встановленому порядку не надавались у володіння і користування (оренда, постійне користування, земельний сервітут, емфітевзис, суперфіцій), у власність не передавались й жодних правочинів щодо цих земельних ділянок їх власником не укладалось. Цим діянням [PERSON], відповідно до розрахунку Державної інспекції сільського господарства в Львівській області, спричинено шкоду власнику земельної ділянки (державі) у розмірі 192 555,71 грн.. Вироком Буського районного суду Львівської області від 18.05.2015 року затверджено угоду від 27.04.2015 року між прокурором та підозрюваним у кримінальному провадженні [PERSON] про визнання винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України; визнано винним [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 5 100 грн. Вирок не оскаржувався та набрав законної сили. Відповідно до вимог ст.1 Земельного кодексу України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави; право власності на землю гарантується. Використання землі не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків; при цьому, захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відшкодування заподіяних збитків. Відповідно до вимог п. «б» ч.1 ст.211 ЗК України, громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за, зокрема, самовільне зайняття земельних ділянок. У пунктах 12, 14, 16 Постанови Пленумом Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року ,,Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що у випадках самовільного зайняття земельних ділянок чи вчинення інших порушень земельного законодавства шкода відшкодовується відповідно до вимог ст. ст. 211, 212 ЗК України, ст. ст. 22, 623, 1166, 1172, 1192 ЦК України особами, що її заподіяли. Вирішуючи спори про відшкодування власникам землі й землекористувачам шкоди, заподіяної самовільним зайняттям земельних ділянок та іншими порушеннями земельного законодавства, суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 156 ЗК, ст. 1166 ЦК така шкода відшкодовується у повному обсязі. Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди втілено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31 березня 1989 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» встановлено, що покладаючи на підсудного обовязок відшкодувати матеріальну шкоду, суд має виходити з установленого законом правила про те, що шкода заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Відповідно до висновків Верховного Суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.111-16 ГПК України за 2 півріччя 2014 року від 2 травня 2015 року, стосовно деліктних зобовязань законодавство передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричинені шкоди відповідно до вимог ст.1166 ЦК України покладено на відповідача (постанова Верховного Суду України від 19.08.2014 у справі №3-51 гс14) Відповідно до ч.4 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. [PERSON] надано підтверджуючі документи щодо відшкодування 76 534,91 грн. збитку (квитанція від 13.05.2015 року на суму 30630,04 грн., від 11.05.2015 року на суму 11136,30 грн., від 11.05.2015 року на суму 11355,39 грн., від 11.05.2015 року на суму 11365,09 грн.) Судом встановлено, що згідно листа Державної інспекції сільського господарства в Львівській області - на території Турянської сільської рад Буського району площа самовільно зайнятої земельної ділянки становить 30 га, що у свою чергу спричинило збитки інтересам сільської ради на суму 23 136 грн. 30 коп. Відповідно до платіжного доручення від 11.05.2015 на рахунок Турянської сільської ради сплачено 11 136 грн. 30 коп. (не сплачено 12 000 грн. заборгованості). На території Ожидівської, Соколянської, Боложинівської та Задвірянської сільських рад площа самовільно зайнятих земель становить 219,68 га, сума збитків складає 169 419 грн. 41 коп., а саме: Ожидівська сільська рада, площа 124 га, сума збитків 95 630 грн. 04 коп. (сплачено добровільно 13.05.2015 30 630,04 грн.); Задвірянська сільська рада площа 34,2 га сума збитків 26 375 грн. 39 коп. (сплачено добровільно 11.05.2015 11 355,39 грн.); Соколянська сільська рада площа 32,48 га сума збитків 25048,90 грн. (сплачено добровільно 11.05.2015 12 048,09 грн.), Боложинівська сільська рада площа 29 га сума збитків 22365,09 грн. (сплачено добровільно 11.05.2015 11 365,09 грн.). Згідно зі ст.13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади. Відповідно до ст.14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ч.7 ст.128 КПК України особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст. 121 Конституції України на прокуратуру покладено обов'язок представляти інтереси держави в суді у випадках, визначених Законом. Повноваження прокурора на звернення до суду у передбачених законом випадках, у тому числі для захисту інтересів держави, встановлено також ст.ст.20, 23, 36-1 Закону України «Про прокуратуру», ст. 3, 45 ЦПК. Пунктом 6 ч. 2 ст. 20 зазначеного Закону, при виявленні порушень закону прокурор або його заступник у межах своєї компетенції мають право звертатись до суду з заявами про захист прав і законних інтересів громадян, держави, а також підприємств та інших юридичних осіб. У відповідності до вимог ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Узагальнюючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги заступника керівника Радехівської місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі вище перелічених сільських рад Буського району Львівської області, необхідно задовольнити, стягнути із відповідача означену суму шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення та судові витрати.

Outcome: approved