Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 120000,00 гр. депозитного вкладу, 7062, 58 гр. відсотків, 25200,00 гр. пені, 69, 04 гр. річних та 5000,00 гр. в відшкодування моральної шкоди. Посилається в позові на те, що 03.06.2014 року між ним та відповідачем був укладений Договір банківського вкладу №2630/08/187515»Ваш стабільний». За умовами п.1.1.частини 2 Договору він передав банку на депозитний рахунок [NUMBER] грошові кошти в розмірі 120000,00 гр. строком до 03.09.2014 року. Відповідно до п.1.2, 3.1 та 3.2 4 частини №1 Договору відсоткова ставка за користування вкладом становить 23, 35% річних щомісячно. 03.07.2014 року він звернувся до відповідача з вимогою виплатити йому відсотки за перший місяць вкладу, однак станом на час звернення до суду ця сума йому виплачена не була. 02.09.2014 року він звернувся до відповідача з заявою про повернення вкладу в зв»язку з закінченням строку його дії, однак і ці кошти йому повернуті не були. Виходячи з цього, просить стягнути з відповідача суму вкладу та процентів за ним, а також у порядку ст.625 ЦК України просить стягнути з відповідача 69, 04 гр. річних. Крім того, відповідно до ч.5 ст.10 Закону України» Про захист прав споживачів» просить стягнути з відповідача пеню в розмірі трьох відсотків вартості послуги за кожний день прострочення, яка складає, виходячи з суми вкладу, 25200, 00 гр. Просить також стягнути з відповідача 5000, 00гр. в відшкодування моральної шкоди на підставі ч.2 ст.22 Закону України « Про захист прав споживачів» та ст.ст.23, 1167 ЦК України. В обгрунтування завданої моральної шкоди посилається на те, що банк незаконно відмовив йому виплаті належних йому коштів та виконанні умов договору. Украдаючи договір банківського вкладу з відповідачем, він розраховував на його порядність та доброчесність. Крім того, в липні 2014 року він мав вносити плату за навчання в університеті, мав намір зробити це за рахунок нарахованих відсотків, однак в зв»язку з відмовою відповідача виплатити їх, він нервував з приводу нестачі коштів на оплату навчання і можливе в зв»язку з цим відрахування з навчального закладу. Виходячи з цього, просить задовольнити позов. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про час розгляду справи сповіщався належним чином. Про причину неявки суд до відома не поставив. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу/депозиту/ одна сторона/банк/, що прийняла від другої сторони /вкладника/ або для неї грошову суму/вклад/,що надійшла, зобов»язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Встановлено, що 03.06.2014 року між сторонами був укладений Договір банківського вкладу №2630/08/187515»Ваш стабільний». За умовами п.1.1.частини 2 Договору позивач передав банку на депозитний рахунок [NUMBER] грошові кошти в розмірі 120000,00 гр. строком 03.09.2014 року. Відповідно до п.1.2, 3.1 та 3.2 4 частини №1 Договору відсоткова ставка за користування внеском складала 23, 35% річних щомісячно. 04.07.2014 року позивач звернувся до відповідача з вимогою виплатити йому відсотки за перший місяць вкладу, однак дане звернення залишилося без виконання. 02.09.2014 року позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення вкладу в зв»язку з закінченням строку його дії, однак і ці кошти йому повернуті не були. / а.с. 8 - 14 / Відповідно до ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов»язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Згідно з ч.ч.1,5 ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються всі нараховані до цього моменту проценти. Судом встановлено, що після спливу терміну дії договору депозитний вклад та відсотки по ньому відповідачем повернуті не були. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов»язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку, що відповідач неналежним чином виконав умови укладеного з позивачем Договору банківського вкладу, а тому його вимоги є обґрунтованими. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Виходячи з цих обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. При зверненні до суду позивачем надано розрахунок річних, що підлягають стягненню з відповідача, правильність якого перевірена судом. Така позиція щодо застосування ст. 625 ЦК України у правовідносинах, що виникли з приводу порушення зобов»язання викладена і в рішеннях Верховного Суду України, постановлених у порядку перегляду судових рішень у зв»язку з неоднаковим застосуванням норм матеріального права і згідно із ст. 360-7 ЦПК України є обов»язковим для всіх судів України. Суд не знаходить підстав для задоволення решти вимог позивача, виходячи з наступного. Звертаючись до суду, позивач обгрунтовує завдану йому моральну шкоду та необхідність її відшкодування нормами ст.22 Закону України» Про захист прав споживачів» та ст.ст.23, 1167 ЦК України. Так, частиною 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Порядок та підстави відшкодування моральної шкоди визначені також ст.ст.23, 1167 ЦК України. Положення ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо права споживачів на відшкодування моральної шкоди передбачає таке відшкодування тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров»я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Стаття 1167 ЦК України регулює відшкодування моральної шкоди в позадоговірних відносинах сторін. Відповідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суду необхідно в кожній справі з»ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України, а умовами укладеного між сторонами договору відшкодування моральної шкоди не передбачено, як і не передбачено і ЦК України відшкодування моральної шкоди в зв»язку з невиконанням договірних зобов»язань. Виходячи з того, що позивачем не надано доказів заподіяння шкоди його життю і здоров»ю, підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. Що стосується вимог у частині стягнення пені суд виходить з наступного. За правилами ст. 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Тобто пеня - це грошова санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й доки зобов'язання не буде виконано. Частиною 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12 квітня 1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовом про захист прав споживачів» з наступними змінами та доповненнями, оскільки Закон «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. Згідно з п. 20 даної постанови Пленуму неустойка (штраф, пеня) стягується лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом. Умовами Договору строкового банківського вкладу сторони не визначили відповідальності банку за невиконання взятих на себе зобов»язань у вигляді пені, і сам договорі не є споживчим. За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача і в цій частині. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 1271, 32 гр.

Outcome: partial