Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про позбавлення [PERSON] батьківських прав та зміну розміру аліментів, посилаючись на невиконання відповідачем батьківських обов'язків стосовно їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], а також просить змінити розмір аліментів в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, з підстав зміни мінімального розміру аліментів на дитину визначену законодавством. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] позовні вимоги у частині позбавлення батьківських прав відповідача не визнали, не заперечували проти задоволення позовних вимог у частині зміни розміру стягнення аліментів. Представник третьої особи служба у справах дітей Татарбунарської районної державної адмніністрації, надала заяву, про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та представника відповідача, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 21.10.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області, сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.7). Відповідно до інформації [PERSON] батько учня 1 класу [PERSON] батьківські обов'язки не виконує. Жодного разу за період навчання сина у молодшій школі (1кл.) не був на батьківських зборах та не цікавиться життям та розвитком дитини (а.с. 9). Згідно довідки виконавчого комітету Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та проживає за адресою: [ADDRESS] разом з синами [PERSON], [PERSON], [PERSON] та донькою [PERSON] (а.с.10). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов за адресою [ADDRESS] [PERSON] проживає разом з дітьми [PERSON], [INFO]- син, [PERSON], [INFO]- син, [PERSON]- [INFO]- донька та [PERSON], [INFO]- син. Будинок та прибудинкова територія знаходиться в задовільному стані. Опалення пічне є електропостачання (а.с.11). Відповідно до виданої характеристики Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області №29 від 25.05.2017 року, [PERSON] за час проживання з 2009 по 2014 роки на території Нерушайської сільської ради працював по найму, зловживав спиртними напоями, участі у житті громади не приймав, вів аморальний спосіб життя. Притягувався до адміністративної відповідальності. Скарги до виконкому сільської ради не надходили (а.с.12). Відповідно до довідки №403 від 24.05.2017 року Головного територіального управління юстиції в Одеській області Тарутинського районного відділу державної виконавчої служби, вбачається, що [PERSON] не отримувала аліменти від [PERSON] за період з 06.04.2012 р. по 24.05.2017 року включно (а.с. 13). Згідно висновку органу Опіки та піклування Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області 29.06.2017 № 01-23/1958 вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина - [PERSON] (а.с. 14). Відповідно до довідки ГУНП в Одеській області Татарбунарського відділення поліції Арцизького відділу поліції 02.11.2018 року № 40.2 -6929, вбачається, що [PERSON] за період часу з 01.01.2010 року по 01.11.2018 р. двічі зверталась до правоохоронних органів з приводу вчинення відносно неї неправомірних дій з боку [PERSON] 03.11.2014 р та 12.06.2015 р. в обох випадках [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності (а.с. 52). Відповідно до наданої довідки виконавчим комітетом Ламбрівськї сільської ради Тарутинського району Одеської області №488 від 18.10.2018 року, [PERSON] придбав будинок за адресою: [ADDRESS] В судовому засіданні відповідач пояснив, що у нього склалися складні стосунки з колишньою дружиною [PERSON] Виникали ситуації коли позивач відмовляла у спілкуванні з сином. Алкогольними напоями він не зловживає, на обліку у лікаря нарколога не перебуває. Доводи позивача, щодо притягнення його до адміністративної відповідальності не відповідають дійсності, оскільки не підтверджені доказами, натомість спростовані довідками за місцем мешкання про відсутність скарг та заяв. Повідомлень про засідання Татарбунарської районної державної адміністрації з приводу доцільності позбавлення його батьківських прав не отримував. Згідно наданого висновку його взагалі не запрошували на вказане засідання. Відповідно до наданої довідки виконавчим комітетом Ламбрівськї сільської ради Тарутинського району Одеської області №514 від 31.10.2018 року, [PERSON] є мешканцем с. Ламбрівка Тарутинського району, Одеської області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] але не проживає. Скарг від мешканців села до сільської ради не надходили. Зауважень зі сторони виконавчого комітету сільської ради не має (а.с.64). Згідно наданого розрахунку заборгованості по аліментам Головного територіального управління юстиції в Одеській області Тарутинського районного відділу державної виконавчої служби 09.10.2018 № 8062, вбачається, що [PERSON] почав сплачувати аліменти (а.с.77-79). Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.3 ст. 51 Конституції України, дитинство в Україні охороняється державою. Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (частина друга статті 1, частина третя статті 5 Сімейного Кодексу України. Ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини, Україна визнала, що дитині для повного і гармонійного розвитку особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові та розуміння. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов'язків. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, при здійсненні правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 п.2 ст. 164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Так, батьки вважатимуться такими, що ухиляється від обов'язків по вихованню дитини, якщо вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Стаття 150 Сімейного кодексу України, передбачає обов'язок батьків піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, матері, так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позбавленню батьківських прав можуть передувати превентивні заходи впливу на батьків, а саме: бесіди, попередження з боку органів опіки і піклування, органів внутрішніх справ, надання сім`ї необхідної допомоги, накладення адміністративної відповідальності, відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перерахована в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За змістом ст.3,9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991р., у всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним з батьків, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Також не береться судом мотив позбавлення батьківських прав відповідача, як несплата ним аліментів. Відповідно до Ухвали ВССУ від 01 листопада 2017р. у справі № 299/3019/16-ц , для позбавлення особи батьківських прав на підставі пункту 2, ст. 164 СК України у справі повинні бути інші докази, ніж документи, які підтверджують заборгованість по сплаті аліментів. При цьому сам по собі факт такої несплати, нехай і систематичної, не є злісним ухиленням від участі у вихованні дитини. Важаючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Судом встановлено, що дійсно відповідач [PERSON] не сумлінно виконує свої батьківські обов'язки, щодо малолітньої дитини, однак як вбачається з пояснень відповідача в судовому засіданні він змінив своє ставлення до виховання дитини та бажає виконувати свої батьківські обов'язки та матеріально йому допомагати. З урахуванням вищевикладеного, враховуючи пояснення відповідача, суд прийшов до висновку, що викладені обставини по справі, не дають підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини, а тому суд вважає, що в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON], [INFO], слід відмовити. Щодо позовних вимог про зміну розміру аліментів, суд зазначає наступне. Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 18 травня 2012 року стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 06 квітня 2012 року до повноліття сина, тобто до [INFO] Згідно зі ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Відповідно до ст. 180 СК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. №3, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з п. 23 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України суд при визначенні аліментів враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 р.), мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ч. 1 ст. 179 СК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 р.), аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. У зв'язку із набранням 08.07.2017 р. чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Outcome: partial