Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача ТОВ «ВИДАВНИЧИЙ ДІМ «БЛІЦ-ІНФОРМ» про стягнення невиплаченої заробітної плати за квітень та травень 2018 р., грошової компенсації за невикористані відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вихідної допомоги, зобов'язання видати належним чином оформлену трудову книжку, з належним записом про звільнення, скасувати Наказ №88-п від 14.05.2018 р., стягнути витрати на правничу допомогу. Вимоги позову обґрунтовані тим, що вона тривалий час перебувала у трудових відносинах з відповідачем, однак у зв'язку із невиплатою роботодавцем у визначений строк заробітної плати, на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України виявила бажання розірвати із відповідачем трудовий договір, про що подала відповідну заяву про звільнення. Однак, відповідач не здійснив належним чином оформлення трудових відносин, не повернув трудову книжку, не здійснив повного розрахунку по заробітній платі, та не сплатив компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки, а тому позивач був вимушена звернутись до суду з вказаним позовом. 13.08.2018 р. ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. прийнято справу до свого провадження, відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.11.2018 р. постановлено здійснювати розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі, про розгляд справи повідомлявся належним чином, за зареєстрованим місцем перебування юридичної особи. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оскільки відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив та не подав до суду відзив, а також те, що позивач не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Встановлено, що сторони по справі перебували в трудових відносинах, а [PERSON] працювала в ТОВ «Видавничий дім «Бліц-Інформ» на посаді коректора газети «Бухгалтерія». Відповідно до особисто підписаної позивачем заяви від 02.05.2018 року, адресованої генеральному директору ТОВ «ВД «БЛІЦ-ІНФОРМ» остання, у зв'язку із невиплатою заробітної плати за березень та квітень 2018 року, просила звільнити її з роботи за власним бажанням з 08.05.2018 року на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. У відповідності до Наказу №123-п від 19.06.2018 р. позивача звільнено за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю. Вбачається, що позивачу видано належним чином оформлену трудову книжку, копію якої остання подала до суду через канцелярію. Позивач просить стягнути з відповідача заробітну плату за квітень та травень 2018 р. в розмірі 4 049, 15 грн. та 967, 52 грн. відповідно, грошову компенсацію за невикористані відпустки у розмірі 3 097, 15 грн. на загальну суму 8 113, 82 грн. В той же час, з виписок по рахунку [PERSON] вбачається, що останній 19.06.2018 р. (в день звільнення) було виплачено суму в розмірі 10 629, 87 грн. Вбачається, що до суду позивач звернулась в травні 2018 р., тобто до здійснення вказаних виплат, при цьому остання не просить змінити дату звільнення, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що вказані виплати є виплатами при звільненні. З огляду на вказане вбачається, що позивачу виплачена заборгованість по заробітній платі та грошова компенсація за невикористані відпустки. Отже, в цій частині вимоги позову до задоволення не підлягають. Так, положеннями ст.43 Конституції України гарантоване право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Підстави розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника передбачені ст.38 КЗпП України. Ч. 3 даної норми передбачає розірвання трудового договору з ініціативи працівника за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимог про розрахунок. Відповідно до ч.1 ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. З матеріалів справи вбачається, що позивачу не виплачено вихідну допомогу при звільненні. Згідно з ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази в частині не виплати відповідачем вихідної допомоги, суд вважає належними і допустимими, також достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов'язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача. Зокрема, відповідачем не надано до суду доказів на спростування розрахунків наданих позивачем тощо. Перевіривши розрахунки позивача, суд вважає їх достовірними, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами, та не спростованими стороною відповідача. Щодо вимог позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення, суд вважає їх необґрунтованими, оскільки як вбачається, остання не ставить в позові питання щодо зміни дати звільнення (19.06.2018 р.), при цьому в вказану дату їй були виплачені кошти роботодавцем, про що свідчить виписка по рахунку. Зокрема, остання просить стягнути середній заробіток за період до моменту звернення до суду (травень 2018 р.). Вимоги позову позивачем не уточнювались, період стягнення не змінювався, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про відмову в задоволення вимог позову в цій частині. Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позову та стягнення з відповідача на користь позивача вихідну допомогу в розмірі 12 458, 99 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,4 грн. Також, в порядку розподілу судових витрат, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial