Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до Державного підприємства «Мирноградвугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з професійним захворюванням та трудовим каліцтвом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 22.05.2000 року по 28.11.2005 року, з 08.08.2006 року по 06.07.2007 року та з 04.12.2007 року по 26.01.2016 року він перебував у трудових відносинах з ДП «Мирноградвугілля», працював у ВП «Шахта «Капітальна» прохідником п'ятого розряду підземним з повним робочим днем у шахті. 26.01.2016 року його було звільнено за п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров'я. Висновком Центральної лікарсько-експертної комісії Клініки професійних захворювань ДУ «Інституту медицини праці НАМН України» про наявність професійного захворювання від 19.01.2016 року йому встановлені професійні захворювання: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, легка ступінь ІІ ст., хронічна радикулопатія L5-S1 праворуч у стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим компонентом. 23.03.2017 року МСЕК йому було встановлено ступінь втрати професійної працездатності за сукупністю 55 відсотків, повторно та безстроково. Внаслідок професійного захворювання йому заподіяна моральна шкода. Негативні ознаки професійного захворювання почали проявлятися у 2014 році і з цього часу він був змушений постійно з інтервалом у декілька місяців, а іноді і декілька днів, звертатися за медичною допомогою більше ніж 20 разів. Наслідки зазначених захворювань викликали в нього постійний біль у поперековому відділі хребта, задуху при фізичному навантажені, головний біль з підвищенням артеріального тиску, довготривалий кашель, біль за грудиною та загальну слабкість. Необхідність постійного лікування впливало на зміни в його житті, він був вимушений проводити час не зі своєю родиною, а витрачати його на подолання негативних наслідків захворювання. Лікування впливало і на виробничі відносини з відповідачем, оскільки керівництво було незадоволено частими лікарняними, що згодом призвело до його звільнення. Наслідки захворювання проявились і в побуті, бо через хронічні болі він не може піднімати важкі речі, виконувати тривалу роботу по дому. Внаслідок цього він відчуває неповноцінність та безпомічність, навіть незважаючи на підтримку свої рідних, постійна емоційна напруга через це призводило до погіршення стосунків не лише з оточуючими, а й в родині. Відтепер йому постійно потрібні значні додаткові зусилля для організації його життя. Заподіяну моральну шкоду він оцінює у розмірі 55000 грн. Просить суд стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 55000 грн. та витрати, пов'язані з наданням правничої допомоги в сумі 2306,00 грн. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з ДП «Мирноградвугілля» з 22.05.2000 року по 28.11.2005 року, з 08.08.2006 року по 06.07.2007 року та з 04.12.2007 року по 26.01.2016 року, де працював прохідником підземним 5 розряду з повним підземним робочим днем в шахті. Був звільнений 26.01.2016 за п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров'я (а.с.9-11). Згідно з висновком клініки профзахворювань ДУ «Інститут медицини праці НАМН України» від 19.01.2016 року та актом від 11.02.2016 року розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4, позивачу встановлено професійне захворювання: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ІІ ступенем зниження слуху за класифікацією [PERSON] та [PERSON], хронічна радикулопатія L5-S1 праворуч у стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим компонентом. В умовах впливу шкідливих факторів позивач пропрацював більше 31 року, останнім підприємством, на якому він працював в умовах шкідливих факторів, є ДП «Миноградвугілля» (а.с.14-15, 18). 02.03.2016 року МСЕК позивачу було встановлено за сукупністю 55% (із яких 50% по профзахворюванням та 5% по травмі від 03.12.1987) втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з переоглядом у 2017 році (а.с.48). 23.03.2017 року МСЕК позивачу повторно було встановлено за сукупністю 55% (із яких 50% по профзахворюванням та 5% по травмі від 03.12.1987) втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково. Йому рекомендовано медикаментозне та санаторно-курортне лікування (а.с. 12,13). Позивач у зв'язку з професійним захворюванням неодноразово знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні в медичних закладах (а.с. 16-17, 19-33). Відповідно до ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Про наявність права на відшкодування моральної шкоди потерпілій особі внаслідок нещасного випадку на виробництві зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту „б" підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про страхові виплати), де в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини зазначено, що: «положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону N 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону N 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця)». Враховуючи надані суду докази, суд вважає, що внаслідок професійних захворювань та каліцтва позивачеві заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнав у зв'язку з захворюваннями, внаслідок яких йому встановлено 55% втрати професійної працездатності, у душевних стражданнях, пов'язаних з наслідками цих захворювань, у зміні звичного перебігу життя, зокрема необхідності тривалий час лікуватися, у суттєвому обмеженні його фізичних можливостей, у безповоротності змін у стані здоров'я позивача. Але сума, в яку позивач оцінив заподіяну моральну шкоду і яка за його оцінкою становить 55000 гривень, є завищеною і не відповідає отриманим ним моральним стражданням. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним у відшкодування позивачеві заподіяної йому моральної шкоди стягнути з відповідача на користь позивача 30000 гривень. Судові витрати, пов'язані з оплатою професійної правничої допомоги, відповідно до ст.ст.137, 141 ЦПК України підлягають частковому стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1257,82 грн. (30000 грн. х 2306 грн. : 55000 грн. = 1257,82 грн.). Крім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що заявлено позов немайнового характеру, суд вважає необхідним стягнути з відповідача в доход держави судовий збір в сумі 704,80 грн., оскільки позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від вказаних витрат при подачі позову до суду. На підставі ст.2371 КЗпП України,

Outcome: partial