Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просить стягнути з ДП «Мирноградвугілля» грошову суму у розмірі 150000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач [PERSON] в період часу з 22.12.2000 року по 26.06.2019 року перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Мирноградвугілля». Робота на підприємстві є небезпечною та шкідливою для здоров`я, оскільки це постійний контакт із шкідливими речовинами, пилом та контрастними температурами. Здійснення такої трудової діяльності створює підвищену вірогідність спричинення шкоди здоров`ю працівника із-за неможливості підвищеного контролю людини за вказаними умовами і чинниками. Під час виконання трудових обов`язків 06 листопада 2018 року з [PERSON] стався нещасний випадок, а саме під час виконання робіт з розкоски виробки сталося просідання рами кріплення, внаслідок чого випав фрагмент породи, яким вдарило позивача по захисній касці. В результаті травмування позивач отримав закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, забій шийного відділу хребта. За результатами медичного освідчення в міжрайонній медико-соціальній експертній комісії 26.06.2019 року позивачу встановлено втрату працездатності на 50 % за трудовим каліцтвом при обставинах вказаного нещасного випадку, встановлено третю групу інвалідності. Внаслідок зазначеного пошкодження здоров`я, унаслідок фізичної дії небезпечних і шкідливих умов праці (робота в шахті), в результаті отримання каліцтва позивачу заподіяно моральну шкоду. Моральна шкода, згідно позовної заяви, полягає в тому, що [PERSON] втратив професійну працездатність на 50 %, має серйозні порушення здоров`я із стійкими розладами функцій організму (систематичне нездужання і послаблення, відчуття сильного головного болю), обумовленими наслідками трудового травмування, все це призвело до порушення звичного способу його життя і потребує від позивача додаткових зусиль для організації, неможливості продовження активного особистого життя, порушення його нормальних життєвих зв`язків; позивач вимушений тривалий час витрачати на відвідування лікувальних установ, неодноразові обстеження, консультації у фахівців охорони здоров`я, потребує реабілітаційного лікування; позивач відчуває тривогу перед майбутнім, має критичне відношення до себе як до неповноцінного громадянина в трудовому та соціальному відношенні. Моральну шкоду оцінює у розмірі 150000,00 гривень. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України. Позивач [PERSON] дату, час проведення судового засідання повідомлений належним чином відповідно до ст. 130 ЦПК України, на виклик не з`явився, надав в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 211 ЦПК України заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав. Представником Державного підприємства «Мирноградвугілля» Заговорич Є.Г. (діє на підставі довіреності) на позовну заяву [PERSON] , в порядку ст. 278 ЦПК України, подано відзив, з якого вбачається, що відповідач вважає позовні вимоги безпідставно завищеними, заявлена сума компенсації не відповідає вимогам розумності та справедливості. Відповідачем позов визнано частково, не має заперечень проти присудження моральної компенсації в сумі 20000 гривень. Представник відповідача зазначив, що згідно роз`яснень Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судове практику відшкодування моральної шкоди» - моральну шкоду треба доказувати конкретними документами, підтверджуючи глибину і тривалість. Так, позивачу висновком МСЕК від 20.06.2019 року встановлено 50 % втрати професійної працездатності в строк до 01.07.2020 року. Відсутність стійкої втрати професійної працездатності, та встановлена позивачу 3 група інвалідності виражається помірними та незначними розладами, та не виключно, що може бути відновлена під впливом лікування та реабілітаційних заходів. Також представник відповідача зазначає, що при розслідуванні причин нещасного випадку визначено, що позивач травмувався внаслідок невиконання вимог інструкцій з охорони праці та посадових обов`язків. При цьому, позивач Акт не оскаржив, провину визнав в повному обсязі. Звернуто увагу суду й на те, що позивач неналежним чином обґрунтував моральну шкоду, при тому, що згідно з правилом 60 Регламенту Європейського суду з прав людини будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмове разом з відправленими підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (суд) може відхилити вимогу повністю або частково. Окремо заявлено письмове клопотання про розгляд справи в відсутність представника відповідача. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. [PERSON] перебував в трудових відносинах з Державним підприємством «Мирноградвугілля», згідно записів в трудовій книжці позивача: - 18.12.2000 року зайняття в учбовому закладі ДП Шахта ім. О.Г. Стаханова ВО «Красноармійьквугілля»; - 22.12.2000 року прийнятий гірником по ремонту гірничих виробок 4 розряду з повним робочим днем в шахті; - 2004 рік ДП «Красноармійськвугілля» реорганізовано в Державне підприємство « Донецька вугільна коксова компанія; - 2017 рік Відокремлений підрозділ «Шахта ім. Стаханова» Державного підприємтсва «Красноармійськвугілля» перейменовано у відокремлений підрозділ «Шахта «Капітальна» Державного підприємства «Мирноградвугілля»; - 20.06.2019 року звільнений згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України за станом здоровья (інвалідність 3 групи) з виплатою одноразової допомоги як пенсіонеру (а.с. 8-11). 06 листопада 2018 року з [PERSON] під час виконання ним трудових обов`язків стався нещасний випадок. Згідно ст. 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» нещасний випадок це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактору чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерть. З Акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом № 20 від 22.11.2018 року за формою Н-1 вбачається, що 06.11.2018 року [PERSON] у другу робочу зміну разом з іншими працівниками отримав наряд на виконання робіт з розноски виробки, прибирання гірничої маси та кріплення виробки на ПК-165 польового магістрального конвеєрного штреку блоку № 3; за встановленим маршрутом позивача та інші гірники прибули до конвеєрного штреку блоку та о 14:00 годині приступили до виконання робіт згідно отриманого наряду; перед виконання кріплення виробки гірники розпочали роботи з доведення її до проектного перерізу, при цьому [PERSON] , знаходячись з технічної сторони між конвеєром та боком виробки подавав дерев`яну затяжку іншому гірнику по мірі потреби; о 15:20 годині в процесі виконання робіт [PERSON] мав подати затяжку іншому гірнику, для чого позивач нахилився і в цей час почувся тріск та сталося просідання рами кріплення, внаслідок чого з незатягнутої частини виробки розміром 0,60 х 0,60 м нижче замкового зєднання на відстані 1,45 м від підошви виробки випав фрагмент породи розміром 0,60 х 0,27 х 0,18 м, яким вдарило [PERSON] по захисній касці; фрагментом породи позивача травмовано в області голови та шийного відділу хребта. Внаслідок травмування у [PERSON] діагностовано закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, забій шийного відділу хребта (а.с. 21-21). Згідно Акту проведення розслідування нещасного випадку (за формою Н-5) визначено, що причинами вказаного нещасного випадку є організаційні: порушення технологічного процесу (не приведення перед початком роботи робочого місця у небезпечний стан, а саме частина виробки не була затягнута, що є порушенням п. 4 глави 1 розділу V пункту 3 Глави 6 розділу V, пункту 1 глави 5 розділу ІV, пункту 11 глави 5 розділу ІV «Правил безпеки у вугільних шахтах»; порушення трудової та виробничої дисципліни, в тому числі потерпілий [PERSON] , який не дотримався вимог інструкцій з охорони праці під час виконання робіт з розскоски виробки, прибирання гірничої маси та кріплення виробки, що є порушенням п. 4 глави І розділу V, п. 3 глави 6 розділу V, пункту 1 глави 5 розділу ІV, пункту 9 глави 5 розділу ІV, п. 11 глави 5 розділу ІV «Правил безпеки у вугільних шахтах», п. п. 7.38.1, 7.38.2, 7.38.7 Положення про систему управління виробництвом і охороною праці у вугільній промисловості України ВП «Шахта «Стаханова», затвердженого наказом по шахті « 03/217 від 24.12.2010 року, пунктів 1.10.1, 1.10.2, 1.10.110, 2.8,3.11,6 Інструкції з охорони праці, безпечному виконанню робіт та поведінки у шахті гірників з ремонту гірничих виробок (а.с. 27-33). Згідно епікризу історії хвороби № 6361/1023 [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в Мирноградській центральній міській лікарні з 06.11.2018 року по 10.12.2018 року; діагноз: поєднана травма на виробництві, закрита травма хребта (компресійні переломи тіл Д1, Д2, Д3 хребців з больовим, корінцевим синдромами, порушенням функцій хребта, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку (а.с. 13). Згідно висновку магнітно-резонансної томографії головного мозку від 21.11.2017 року у [PERSON] МР-ознаки судинної енцефалопатії, результату лакунарного інфаркту в правій півкулі мозочка, кіста пінеальної області (а.с. 14). Згідно висновку магнітно-резонансної томографії головного мозку від 21.11.2017 року у [PERSON] МР-ознаки компресійних переломів в тілах хребців, МР-ознаки грижі міжхребцевого диска, протрузий міжхребцевих дисків в сегментах, остеохондроз, спондилоартроз шийного відділу хребта (а.с. 15). 06.12.2018 року [PERSON] оглянутий та консультований невропатологом ТОВ «Лікувально-діагностичний центр «Альянс» (м. Краматорськ), рекомендовано лікування (а.с. 17). Згідно висновку головного нейрохірурга Департаменту охорони здоровья Донецької облдержадміністрації у [PERSON] діагностовано закриту поєднану виробничу травму (06.11.2018 року): струс головного мозку, забій, розтягнення зв`язково-м`язового апарату шийного відділу хребта (а.с. 18). Згідно виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3222-388 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Мирноградській цетральній міській лікарні з 10.05.2019 року по 20.05.2019 року; діагноз: закрита поєднана виробнича трамвка 06.11.2018 року, стру головного мозку, забій/розтягнення зв`язково-м`язового апарату шийного відділу хребта, компресійний перелом тіл хребців з розвитком після травматичної цервікоторакальної мієлорадикулопатії зі скритим легким парезом верхніх кінцівок, пірамідною недостатністю у нижніх кінцівках з вираженим больовим, мязово-тончним синдромом; скарги на біль у шиї, головні болі розпираючого характеру, оніміння кінцівок, слабкість у раках, несистемні запаморочення, хиткість при ходьбі (а.с. 20). [PERSON] вперше 20.06.2019 року оглянутий Міжрайонною травматологічною МСЕК м. Покровська з встановленням йому третьої групи інвалідності строком до 20.06.2020 року, та прийняттям висновку про умови та характер праці, а саме позивач працездатний без важкого фізичного труда: слюсар на поверхні, охоронець, що підтверджено довідкою серійний номер ААБ № 412542 (а.с. 12). Згідно довідки МСЕК м. Покровська серія 12ААА № 083129 від 20.06.2019 року позивачу встановлено 50 % втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом (а.с. 12). На підставі зазначених доказів позивач [PERSON] ґрунтує заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з отриманням ним травмуванням, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві. Статті 12, 81 ЦПК України передбачають обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом надано оцінку поданих позивачем доказів і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в позовній заяві та про часткове задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Приписами\~ст. 173 КЗпП України\~за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, фати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку, мають право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого їм органу. Аналогічна правова позиція була зазначена Конституційним Судом України в рішенні від 08.10.2008р. по справі № 1-32/2008 та Верховним Судом у постанові від 04.07.2018р. по справі №210/5023/15-ц. Згідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами, внесеними постановами від 8 липня 1994 р. №7, від 30 вересня 1994р. №11 та від 25 травня 1998 р. №15, від 24.10.2003р. №9), вирішуючи питання про прийняття до провадження заяв про відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, суди повинні враховувати, що спори між: потерпілим працівником та роботодавцем (незалежно від форм власності та виду діяльності) щодо права на відшкодування зазначеної шкоди підлягають судовому розгляду в порядку, встановленому для вирішення трудових спорів (гл. XV КЗпП). У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З Акту проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (аварії) від 22.11.2018 року вбачається, що підприємством, з яким [PERSON] перебував в трудових відносинах, та на якому отримав виробничі травмування з втратою 50 % професійної працездатності є Державне підприємство «Мирноградвуггя», відповідач по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону праці» позивач мав право відмовитися від виконання роботи, якщо створилася виробнича ситуація чи навколишнє середовище небезпечне для його життя чи здоров`я. Суд акцентує увагу, що якщо засоби виробництва прийнято в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, то умови праці мають бути безпечними. Травмування позивача мало місце під час виконання ним трудових обов`язків, при цьому згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною третьою ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Так, згідно ст. 76 ЦПК України доказами в цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сукупність наданих позивачем доказів: трудова книжка позивача, Акт про нещасний випадок, Акт розслідування спеціального розслідування нещасного випадку, виписки з історії хвороби, епікризи, довідки МСЕК, - підтверджують факт завдання позивачу моральної шкоди трудовим каліцтвом. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування, що узгоджується з положенням ч. 3 ст. 23 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про охорону праці». Згідно роз`яснень Конституційного Суду України у рішенні від 27 січня 2004 року № 10рп\\2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. По суті інших доводів представника відповідача (недоведеність позивачем факту існування на час розгляду справи невідновного стійкого ушкодження здоров"я, недоведеність моральних страждань з огляду встановлення 3 групи інвалідності, яка у відповідності до Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затв. Постановою КМУ № 1317 від 03.12.2009 р. встановлюється у разі функціональних порушень в організмі помірної важкості), - суд реагує наступним. Згідно ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення «Проніна проти України»). Доводи відповідача в зазначеній частині не дають підстави вказати на їх суттєвість в розгляді справи. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди, заподіяної здоров`ю. Згідно роз`яснень Конституційного Суду України у рішенні від 27 січня 2004 року № 10рп\\2004, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Суд вважає, що з причини виробничого травмування, позивач зазнав фізичну біль, хворобливі відчуття, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я, лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, як наслідок беззаперечно настали зміни у його життєвих і виробничих зв`язках, неможливість їх поновлення. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з того, що життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства», але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. Суд, приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача, погіршення стану здоров`я, суттєву ступінь втрати професійної працездатності (50 %) досить в молодому віці (48 років), наявність певного ступеня провини позивача в отриманому каліцтві (зафіксовано в Акту проведення розслідування нещасного випадку від 22.11.2018 р.), а також вимоги розумності, виваженості і справедливості, - вважає необхідним задовольнити вимоги щодо компенсації моральної шкоди, стягнувши з ДП «Мирноградвугілля» на користь позивача [PERSON] грошову суму у розмірі 40000,00 гривень. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Так, позивач [PERSON] , в порядку п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судових витрат, тому передбачений п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 вказаного закону розмір мита підлягає стягненню в дохід держави з Державного підприємства «Мирноградвугілля» (розмір визначено з урахуванням дати подачі позову до суду). Відповідно до\~ст. 1167 ЦК України, ст. ст.153,\~237-1 КЗпП України,

Outcome: partial