Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

Позивач - [PERSON] 08.11.2016 року звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Одеської міської ради, Житлово-комунального сервісу «Чорноморський», за участю третьої особи - [PERSON], в якому, з урахуванням уточнень до позовної заяви, в редакції заяви від 09.06.2017року (вх. суду №21730 від 09.06.2017р.), просить суд: - визнати за нею - [PERSON] право користування квартирою, за адресою [ADDRESS] - визнати її - [PERSON] наймачем вищезазначеної квартири за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість померлої [PERSON]; - визнати недійсним та скасувати розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради№706 від 04.11.2016року; - визнати недійсним та скасувати розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради№555/01-06 від 24.11.2016року; - визнати недійсним ордер на житлове приміщення [NUMBER] серія МР, виданого [PERSON] на підставі розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради№555/01-06 від 24.11.2016року; - судові витрати покласти на відповідачів. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка посилається на те, що з серпня 2009року вона приїхала до м. Одеси та стала постійно проживати за адресою [ADDRESS], у своєї подруги [PERSON], яка була наймачем вищезазначеної квартири, з її дозволу. Позивачка вказує, що з 2009 року й до смерті [PERSON], яка померла [INFO], вона постійно проживала з нею та вела з нею спільне господарство, хоч і не була зареєстрована, так як була зареєстрована в Криму, а останній час для зняття з реєстрації в окупованих територіях є певні проблеми. Позивачка зазначає, що після смерті [PERSON] до квартири вдерлися якісь люди, викинули її та не впускали, вказуючи, що ніяких прав на квартиру вона не має, у зв'язку з чим, вона була вимушена викликати поліцію та написати заяву про скоєння злочину, так як пропали її особисті речі та гроші. Пізніше, як вказує позивачка, їй стало відомо, що з'явилося розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської радиза №706 від 04.11.2016 року про те, що квартира, в якій вона постійно проживає, за адресою [ADDRESS], начебто пуста, та на підставі цього розпорядження передана поліції. У подальшому позивачка дізналась про існування розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської радивід 24.11.2016 року № 555/01-06, та ордеру на житлове приміщення [NUMBER] серія МР, виданого [PERSON], на підставі зазначеного розпорядження. Позивачка вважає, що ордер на житлове приміщення № 009612 серія МР, виданий [PERSON], а також розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської радита Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, видані з порушенням вимог законодавства, квартира, за адресою: [ADDRESS], на час видачі ордера не була вільною, у ній проживала вона - [PERSON], що підтверджується показаннями сусідів та медичними картами. З урахуванням викладеного, з посиланням на ст.ст. 58, 59, 64, 106 Житлового кодексу України, п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1985року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права користування житловим приміщенням, визнання особи наймачем, та визнання недійсним і скасування розпорядження. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Прохорову П.А. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 22.11.2016 року, після усунення позивачем недоліків поданої заяви відповідно до ухвали суду від 14.11.2016 року, а саме належним чином сплачено судовий збір за заявлені три вимоги немайнового характеру, відкрито провадження по цивільній справі на підставі позовної заяви [PERSON] про визнання права користування житловим приміщенням, визнання особи наймачем, та визнання недійсним і скасування розпорядження. Під час розгляду справи 18.01.2017 року судом було ухвалено долучити до участі по справі в якості третьої особи - [PERSON]. Згідно з розпорядженням Київського районного суду міста Одеси за №96 від 21.03.2017 року, відповідно до п.2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, у зв'язку з закінченням терміну повноважень судді Прохорова П.А., з метою недопущення порушення строків розгляду справи, справу було передано до повторного автоматичного розподілу судової справи. Відповідно до автоматизованої системи документообігу вказану цивільну справу було перерозподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 23.03.2017 року цивільну справу №520/13995/16-ц за позовом [PERSON] до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Одеської міської ради, Житлово-комунального сервісу «Чорноморський», за участю третьої особи - [PERSON], про визнання права користування житловим приміщенням, визнання особи наймачем, та визнання недійсним і скасування розпорядження - прийнято до свого провадження. 18.01.2017 року представником [PERSON] - Федяєвим Сергієм Володимировичем було подано до Київського районного суду міста Одеси уточнення до позовної заяви [PERSON], в якій позивач просить суд: - визнати за [PERSON] право користування квартирою за адресою [ADDRESS]; - визнати [PERSON] наймачем вищезазначеної квартири за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість померлої [PERSON]; - визнати недійсним та скасувати розпорядження Київської районної адміністрації м. Одеси №706 від 04.11.2016 року; - визнати недійсним та скасувати розпорядження Малиновської районної адміністрації м. Одеси № 555/01-06 від 24.11.2016 року; - визнати недійсним ордер на житлове приміщення № 009612 серія МР, виданого [PERSON] на підставі розпорядження Малиновської районної адміністрації м. Одеси № 555/01-06 від 24.11.2016 року; - судові витрати покласти на відповідачів. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси 11.04.2017року у задоволенні заяви позивача [PERSON] про відстрочення сплати судового збору було відмовлено. Уточнену позовну заяву [PERSON] до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Одеської міської ради, Житлово-комунального сервісу «Чорноморський», Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, за участю третьої особи - [PERSON], про визнання права користування житловим приміщенням, визнання особи наймачем, та визнання недійсним і скасування розпоряджень та ордеру залишено без руху. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 05.05.2017року, оскільки позивачкою та її представником у встановлений в ухвалі суду від 11.04.2017 року строк недоліки поданої уточненої позовної заяви не усунуті, уточнену позовну заяву [PERSON] до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Одеської міської ради, Житлово-комунального сервісу «Чорноморський», Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, за участю третьої особи - [PERSON], про визнання права користування житловим приміщенням, визнання особи наймачем, та визнання недійсним і скасування розпоряджень та ордеру, яка подана до суду 18.01.2017 року, вважати неподаною і повернуто позивачеві [PERSON]. Крім того, 09.06.2017 року представником [PERSON] - Федяєвим Сергієм Володимировичем знову було подано до Київського районного суду міста Одеси уточнення до позовної заяви [PERSON], в якій позивач просить суд: - визнати за [PERSON] право користування квартирою за адресою [ADDRESS]; - визнати [PERSON] наймачем вищезазначеної квартири за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість померлої [PERSON]; - визнати недійсним та скасувати розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради№706 від 04.11.2016 року; - визнати недійсним та скасувати розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради№ 555/01-06 від 24.11.2016 року; - визнати недійсним ордер на житлове приміщення № 009612 серія МР, виданого [PERSON] на підставі розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради№ 555/01-06 від 24.11.2016 року; - судові витрати покласти на відповідачів. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09.06.2017року у задоволенні заяви позивача [PERSON] про відстрочення сплати судового збору було відмовлено. Уточнену позовну заяву [PERSON] до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Одеської міської ради, Житлово-комунального сервісу «Чорноморський», Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, за участю третьої особи - [PERSON], про визнання права користування житловим приміщенням, визнання особи наймачем, та визнання недійсним і скасування розпоряджень та ордеру залишено без руху. У судовому засіданні 21.06.2017року уточнену позовну заяву [PERSON]від 09.06.2017року було прийнято до розгляду (а.с. 178). З урахуванням викладеного, суд розглядає позовну заяву [PERSON] до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Одеської міської ради, Житлово-комунального сервісу «Чорноморський», за участю третьої особи - [PERSON] про визнання права користування житловим приміщенням, визнання особи наймачем, та визнання недійсним і скасування розпорядження, з урахуванням уточнень до позовної заяви, в редакції заяви від 09.06.2017року (вх. суду №21730 від 09.06.2017р.). Позивачка - [PERSON] про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, що підтверджується підписом її представника на довідковому листі від 11.09.2017року та повідомленням служби кур'єрської доставки про вручення судової повістки її представнику, яке наявне у матеріалах справи, у судове засідання 20.09.2017року не з'явилась, однак її представник надіслав на адресу клопотання про відкладення розгляду справи. В обґрунтування заявленого клопотання представник позивачки посилався на те, що 20.09.2017року він буде приймати участь в судовому засіданні в Одеському окружному адміністративному суді, яке було призначено значно раніше та за угодою сторін, а також те, що повістку про виклик до суду він отримав кур'єрською доставкою лише 19 вересня 2017року. Судом було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі, зокрема, першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними. До зазначеної заяви про відкладення розгляду справи представником позивачки не надано ніяких доказів на підтвердження неможливості прибуття у судове засідання. Як вбачається з матеріалів справи, провадження у справі було відкрито 22.11.2016року, тобто справа перебуває в провадженні суду вже десять місяців. При цьому, суд звертає увагу на те, що це вже шосте клопотання про відкладення розгляду справи, після того як справа перебуває в провадженні судді Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В. Так, суд зазначає, що 11.04.2017року від адвоката Федяєва С.В., який діє в інтересах [PERSON], надійшла заява про відкладення розгляду справи, у зв'язку з перебуванням у Заводському районному суді міста Миколаєва (а.с. 84). До вказаної заяви адвокатом Федяєвим С.В. не було надано жодного доказу на підтвердження викладених у заяві причин неможливості з'явитись до судового засідання. У зв'язку з неявкою позивача та її представника у судове засідання призначене на 11 квітня 2017 року, а також для надання строку позивачеві усунути недоліки поданої уточненої позовної заяви відповідно до ухвали суду від 11.04.2017року, судове засідання було відкладено на 05 травня 2017 року о 15 годині 30 хвилин. У судове засідання призначене на 05.05.2017року [PERSON] та її представник знову не з'явились, 05.05.2017року від адвоката Федяєва С.В., який діє в інтересах [PERSON], до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи, у зв'язку з перебуванням у Овідіопольському районному суді Одеської області (а.с. 102). До вказаної заяви адвокатом Федяєвим С.В. не було надано жодного доказу на підтвердження викладених у заяві причин неможливості з'явитись до судового засідання. 05.05.2017року Київським районним судом м. Одеси було направлено лист Адвокатському бюро «Федяєва Сергія Володимировича» про обов'язок надання до або у наступне судове засідання докази на підтвердження поважності причин неможливості прибуття адвоката Федяєва С.В. до судових засідань, які були призначені на 11.04.2017 року о 11 год.00хв. та 05.05.2017 року о 15год.30хв., які викладені Федяєвим С.В. у вищевказаних заявах (а.с. 112). Вказаний лист було отримано Адвокатським бюро «Федяєва Сергія Володимировича» 12.05.2017року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення наявним в матеріалах справи (а.с. 115). Надалі, у судове засідання призначене на 19.05.2017 року з'явився адвокат Федяєв С.В., однак доказів на підтвердження поважності причин неможливості прибуття до судових засідань, які були призначені на 11.04.2017 року о 11 год.00хв. та 05.05.2017 року о 15год.30хв., які викладені Федяєвим С.В. у вищевказаних заявах, до суду надані не були. В судовому засіданні, призначеному на 19.05.2017 року, було оголошено перерву до 26 травня 2017 року о 11 годині 30 хвилин, дата якого узгоджувалась особисто з представником позивача - Федяєвим С.В. 26.05.2017 року до суду знову надійшла заява від адвоката Федяєва С.В., який діє в інтересах [PERSON], про відкладення розгляду справи, у зв'язку з хворобою Федяєва С.В., (а.с. 130), у зв'язку з чим, судове засідання було відкладено на 09.06.2017 року о 15 годині 30 хвилин. Однак, до вказаної заяви адвокатом Федяєвим С.В. також не було надано жодного доказу на підтвердження викладених у заяві причин неможливості з'явитись до судового засідання. 26.05.2017року Київським районним судом м. Одеси знову було направлено лист Адвокатському бюро «Федяєва Сергія Володимировича» про обов'язок надання до або у наступне судове засідання докази на підтвердження поважності причин неможливості прибуття адвоката Федяєва С.В. до судових засідань, які були призначені на 11.04.2017 року о 11 год.00хв., 05.05.2017 року о 15год.30хв. та 26.05.2017року о 15год. 30хв., які викладені Федяєвим С.В. у вищевказаних заявах, а також повідомлено, що судове засідання по цивільній справі №520/13995/16-ц призначене у приміщенні Київського районного суду міста Одеси на 09 червня 2017 року о 15 годині 30 хвилин, до якого суд просить забезпечити явку представника [PERSON] (а.с. 135-136). Вказаний лист було отримано Адвокатським бюро «Федяєва Сергія Володимировича» 01.06.2017року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення наявним в матеріалах справи (а.с. 137). Однак, у судове засідання призначене на 09.06.2017року [PERSON] та її представник також не з'явились, 09.06.2017року від адвоката Федяєва С.В., який діє в інтересах [PERSON], до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням у відрядженні в Генеральній прокуратурі України у м. Києві (а.с. 142), яке було задоволено судом, розгляд справи відкладено на 21.06.2017року, однак доказів в обґрунтування клопотання знову надано не було. У судове засідання 21.06.2017року з'явився представник позивачки, однак судом було оголошено перерву до 30 червня 2017року. У судове засідання 30.06.2017року з'явився представник позивачки, в якості доказів на підтвердження поважності причин неможливості прибуття до судових засідань, які були призначені на 11.04.2017 року, 05.05.2017 року, 26.05.2017року та 09.06.2017року надав суду лише наказ Адвокатського бюро «Федяєва Сергія Володимировича» від 10.04.2017року №001 про відрядження Федяєва С.В. до Заводського суду м. Миколаєва з 10.04.2017 до 12.04.2017, та наказ Адвокатського бюро «Федяєва Сергія Володимировича» від 05.05.2017року №001 про відрядження Федяєва С.В. до Овідіопольського районного суду з 05.05.2017 по 06.05.2017 (а.с.187-188). Однак, суд не прийняв зазначені накази в якості належних доказів поважності неприбуття у судові засідання представника позивачки. У судовому засіданні судом було оголошено перерву до 08.09.2017року. У судове засідання призначене на 08.09.2017року [PERSON] та її представник не з'явились, 07.09.2017року від адвоката Федяєва С.В., який діє в інтересах [PERSON], до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи датована 08.09.2017року, у зв'язку з з перебуванням у Приморському районному суді м. Одеси (а.с. 202). Аналогічне клопотання надійшло до суду електронною поштою (а.с. 203). Жодних доказів на підтвердження викладених у заяві причин неможливості з'явитись до судового засідання до вказаної заяви адвокатом Федяєвим С.В. знову надано не було. Судом було оголошено перерву до 20 вересня 2017року. Як було зазначено вище, у судове засідання 20.09.2017року позивачка та її представник знову не з'явились, від адвоката Федяєва С.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з тим, що 20.09.2017року він буде приймати участь в судовому засіданні в Одеському окружному адміністративному суді, яке було призначено значно раніше та за угодою сторін, а також те, що повістку про виклик до суду він отримав кур'єрською доставкою лише 19 вересня 2017року. Разом з тим, до вказаної заяви, як і до попередніх заяв, адвокатом Федяєвим С.В., який діє в інтересах [PERSON], не було надано жодного доказу на підтвердження викладеної у заяві причини неможливості з'явитись до судового засідання. Крім того, не приймається судом до уваги той факт, що повістку про виклик до суду на 20.09.2017року він отримав кур'єрською доставкою лише 19 вересня 2017року, оскільки в матеріалах справи наявний довідковий лист про явку до судового засідання на 20.09.2017року, підписаний безпосередньо Федяєвим С.В. 11.09.2017року. Відповідно до ч. 4 ст. 74 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Положення цієї частини не поширюються на випадки, передбачені абзацом другим частини третьої статті 191 цього Кодексу. Відповідно до абзацу другого частини третьої статті 191 ЦПК України у разі відкладення розгляду справи або оголошення перерви в її розгляді, суд, на прохання особи, яка є учасником цивільного процесу, вручає їй судову повістку безпосередньо в суді. Таким чином, суд зазначає, що адвокат Федяєв С.В., який діє в інтересах [PERSON], був повідомлений про час та місце судового засідання безпосередньо в суді за дев'ять днів до судового засідання. Неприбуття у судове засідання належним чином повідомленої позивачки та її представника розцінюється судом як намір затягування розгляду справи. При цьому суд зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. У відповідності до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа. Статтею 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що адвокатська діяльність здійснюється на принципах верховенства права, законності, незалежності, конфіденційності та уникнення конфлікту інтересів. Частиною 3 статті 27 ЦПК України встановлено, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом. Таким чином, шосте клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, без надання жодних доказів поважності неприбуття у судові засідання, свідчить про зловживання представником позивача наданими йому процесуальними правами, намір затягування розгляду справи, неможливість проведення судового засідання і здійснення судочинства належним чином, та порушення строків розгляду справи. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги неприбуття у судове засідання належним чином повідомлених позивачки та її представника, з урахуванням положень ч. 1 ст. 157 ЦПК України та п. 2 ч. 1 ст. 169 ЦПК України, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви представника позивачки про відкладення розгляду справи та не вважає, що участь в іншому судовому засіданні в Одеському окружному адміністративному суді є поважною причиною неявки в судове засідання. Враховуючи вищевикладене, судом в судовому засіданні, за згодою сторін по справі, було ухвалено провести розгляд справи за відсутності позивачки та її представника, за наявними в ній матеріалами, з метою дотримання строків розгляду справи. У судовому засіданні 20.09.2017року представники відповідачів - Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Одеської міської ради, Житлово-комунального сервісу «Чорноморський» заперечували проти задоволення позову, просили суд відмовити [PERSON] у задоволенні позову у повному обсязі. При цьому, представником відповідача - Житлово-комунального сервісу «Чорноморський» 23.12.2016року до канцелярії суду були надані заперечення на позовну заяву, в яких представник відповідача просив відмовити в позові [PERSON] у повному обсязі, оскільки вважає, що позивачка не має законної підстави для заняття та проживання в цій квартирі, якою, відповідно до вимог ст. 58 ЖК України є ордер, який видається на підставі розпорядження повноважного органу, яким на теперішній час є розпорядник нерухомого майна - Київська районна адміністрація ОМР, котра видала Розпорядження № 706 від 04.11.2016р. «Про передачу Київському відділу поліції в м. Одесі для розподілу житлову площу квартири № [ADDRESS]», тобто квартири, на яку претендує позивачка. Визначивши у своєму позові ст.ст. 64, 106 ЖК України, позивачка помилково вважає собі членом сім'ї померлої 18.10.16р. подруги [PERSON] - наймача вказаної квартири. Проте, вона, позивачка, не є та не може вважатися членом сім'ї справжнього наймача спірної квартири, виходячи з обставин, яки сама виклала у своєму позові (а.с. 24-25). Представник відповідача - Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради прочас та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується його присутністю у судовому засіданні 08.09.2017року та підписом на довідковому листі від 08.09.2017року (а.с. 205-207), у судове засідання 20.09.2017року не з'явився, про поважність причин відсутності не повідомив, заперечення на позовну заяву не надав. У судовому засіданні 20.09.2017року представник третьої особи - [PERSON] також заперечувала проти позову, просила суд відмовити [PERSON] у задоволенні позову у повному обсязі. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідачів - Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Одеської міської ради, Житлово-комунального сервісу «Чорноморський», представника третьої особи, показання свідків, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 04 листопада 2016року за №706 «Про передачу Київському відділу поліції в м. Одеси, для розподілу, житлову площу квартири [ADDRESS]» було передано Київському відділу поліції в місті Одесі двокімнатну, житловою площею 29,37м2 (загальною 43,93 м2) квартиру [ADDRESS], для подальшого її надання співробітникам, які мають право на покращення житлових умов та перебувають на квартирному обліку за місцем проживання (а.с. 5). Зі змісту вказаного розпорядження вбачається, що керівництво Київського відділу поліції в м. Одесі просить передати в їх розпорядження для розподілу серед співробітників, які мають право на покращення житлових умов і перебувають на квартирному обліку за місцем проживання, двокімнатну, житловою площею 29,37м2 (загальною 43,93 м2) квартиру [ADDRESS], яка надійшла до вивільнюваного фонду району. Житловий будинок [ADDRESS], відноситься до державного житлового фонду і знаходиться на балансі КП ЖКС «Чорноморський» Київського району. На даний час, вказана квартира, згідно листа директора КП ЖКС «Чорноморський» №1886 від 03.11.2016 року та донесення начальника дільниці №3 КП «ЖКС «Чорноморський» від 02.11.2016 року, є вільною. Згідно розпорядження Київської районної адміністрації №22 від 12.01.2016 року, для правоохоронних органів в 2016 році передбачено виділити 100 м2 загальної житлової площі із вивільнюваного фонду Київського району. Таким чином, на підставі клопотання керівництва прокуратури Київського району, пропозиції громадської комісії з житлових питань, на виконання розпорядження Київської районної адміністрації №22 від 12.01.2016 року, згідно пункту 2 статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та у відповідності до пункту 3.2.7 «Положення про Київську районну адміністрацію Одеської міської ради», затвердженого рішенням Одеської міської ради №4584-VI від 13.02.2014року, розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 04 листопада 2016року за №706 «Про передачу Київському відділу поліції в м. Одеси, для розподілу, житлову площу квартири [ADDRESS]» було передано Київському відділу поліції в місті Одесі двокімнатну, житловою площею 29,37м2 (загальною 43,93 м2) квартиру [ADDRESS], для подальшого її надання співробітникам, які мають право на покращення житлових умов та перебувають на квартирному обліку за місцем проживання. 25 листопада 2016року Малиновською районною адміністрацією виконавчого комітету Одеської міської ради було видано ордер на жиле приміщення [NUMBER] серія МР, ордер видано гр. [PERSON] із сім'єю з 2 осіб на право заняття жилого приміщення жилою площею 29,37кв.м., що складається з 2 кімнат в ізольованій квартирі, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 27). У вказаному ордері зазначено, що підставою для видачі ордера є розпорядження №555/01-06 від 24.11.2016року. З довідки (з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію) КП «ЖКС «Чорноморський» від 21.12.2016року за №1393 вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають - [PERSON] з 25.11.2016року - відповідальний квартиронаймач, та його мати - [PERSON] з 25.11.2016року (а.с. 26). Разом з тим, 13.11.2016року сусіди - [PERSON], яка проживає в [ADDRESS] [PERSON], яка проживає в [ADDRESS] [PERSON], яка проживає в [ADDRESS] надали адвокату Федяєву С.В., який діє в інтересах [PERSON], письмові пояснення, які також завірені адвокатом Федяєвим С.В. (а.с. 34-36). Зі змісту вказаних пояснень вбачається, що у спірній квартирі [ADDRESS] проживала [PERSON], яка померла [INFO], та позивачка - [PERSON]. Проживали вони за даною адресою фактично однією сім'єю більше семи років, вели спільне господарство. [PERSON] працювала, утримувала [PERSON], так як остання не працювала, годувала її, купувала ліки, сплачувала комунальні послуги та ін. Після смерті [PERSON], [PERSON] продовжувала проживати у спірній квартирі. З письмових пояснень начальника дільниці №3 КП «ЖКС «Чорноморський» [PERSON] від 15.11.2016року, які були надані Антикорупційному контролю України - адвокату Федяєву С.В., вбачається, що у квартирі [ADDRESS] проживала [PERSON], яка вела антисанітарний образ життя, також з нею проживала - [PERSON], яка допомагала їй та частково сплачувала за комунальні послуги. Дізнавшись про смерть [PERSON] він направив до квартири майстра дільниці №3 КП «ЖКС «Чорноморський», який йому повідомив, що у квартирі нікого немає, двері відкриті, у зв'язку з чим, він повторно направив майстра для необхідності опечатати двері. Сусідів не допитував, так як йому повідомили, що [PERSON] орендувала квартиру та з'їхала. Можливо його ввели в оману та [PERSON] дійсно проживає на даний час в спірній квартирі. Можливо донесення було зроблено без усякого умислу (а.с. 33). Згідно пояснень майстра дільниці №3 КП «ЖКС «Чорноморський» [PERSON] від 15.11.2016року, він працює в КП «ЖКС «Чорноморський» приблизно шість років, за цей період іноді заходив до спірної квартири з приводу заборгованості за комунальні послуги. У вересні - жовтні 2016року він з'являвся у квартиру декілька разів, оскільки йому повідомили, що основний квартиронаймач померла, двері ніхто не відкривав, сусідів допитати не було можливості, оскільки їх не було вдома. За вказівкою, він двері опечатав (а.с. 37). З пояснень директора КП «ЖКС «Чорноморський» від 16.11.2016року вбачаться, що після отримання донесення від начальника дільниці №3 КП «ЖКС «Чорноморський» [PERSON] з приводу питання звільнення квартири [ADDRESS] (у зв'язку зі смертю основного квартиронаймача), було підготовлено і відправлено донесення в установленому порядку на адресу Київської районної адміністрації. Проживав на вказаній житловій площі ще хтось, після смерті основного квартиронаймача, йому особисто не відомо (а.с. 38). Разом з тим, в матеріалах справи наявні пояснення начальника дільниці №3 КП «ЖКС «Чорноморський» [PERSON] від 16.11.2016року зі змісту яких вбачається, що 15.11.2016року приблизно о 10 годині 00 хвилин вона прибула до КП «ЖКС «Чорноморський», в якому знаходилось 8 чоловік, які назвали себе представниками антикорупційного комітету, при цьому, ніяких документів, які підтверджують їх повноваження надано не було. Вони завели її до кабінету директора (директора не було), де, на відеокамері, почали задавати питання стосовно квартири [ADDRESS] хто в ній проживав, хто складав донесення та ін. Вона знаходилась в нервовому стані, під впливом питань представників антикорупційного комітету, які знімали все на камеру та погрожували притягнути її до відповідальності за дачу неправдивих свідчень. Фактично під впливом особи, який представився Федяєвим С.В., вона написала письмові пояснення, в яких виклала обставини, не знаючи їх суті (а.с. 158-160). У своїх письмових поясненнях від 16.11.2016року начальник дільниці №3 КП «ЖКС «Чорноморський» [PERSON] також вказала, що дізнавшись про смерть [PERSON], вона перевірила картку обліку прописки по квартирі [ADDRESS] дізналася, що у квартирі ніхто, окрім [PERSON], не зареєстрований, кватира не приватизована. До квартири було направлено майстра ділянки [PERSON], який пересвідчився, що у квартирі ніхто не проживає, квартира відкрита, після чого, на квартиру було накладено забезпечення (двері квартири опечатані) та складено донесення. [PERSON] на даний момент у квартирі [PERSON] не проживає. Про те, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] у спірній квартирі, їй сказав Федяєв С.В., який попросив вказати про це у поясненнях на його ім'я (а.с. 159-160). З відповіді голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради [PERSON] від 22.11.2016року за №2372/01-11 на звернення голови правління ГО «Антикорупційний контроль України» [PERSON] від 15.11.2016року вбачається, що розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 04.11.2016 року було передано Київському відділу поліції в місті Одесі квартиру [ADDRESS] для подальшого її надання співробітникам, які мають право на покращення житлових умов та перебувають на квартирному обліку за місцем проживання. Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, квартира за вказаною адресою в приватній власності не знаходиться. Згідно листа директора КП ЖКС «Чорноморський» та відповідного донесення начальника дільниці КП ЖКС «Чорноморський», зазначена квартира була вільною, двері до квартири опечатані. З урахуванням запланованих норм розподілу житлової площі та клопотання Київського відділу поліції в місті Одесі, Київською районною адміністрацією Одеської міської ради, в рамках повноважень, було прийнято вищевказане розпорядження (а.с. 39-40). З матеріалів справи, а саме з відповіді Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 28.12.2016року за №3724/01-20 вбачається, що розпорядженням Малиновської районної адміністрації від 24.11.2016 року №555/01-06 затверджено рішення засідання особового складу Київського відділу поліції в місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області від 14.11.2016 року (протокол №62) про надання співробітнику відділу [PERSON] квартири [ADDRESS], і видано ордер на дану житлову площу (а.с. 148). Частинами 1,2 статті 64 ЖК УРСР встановлено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст.106 ЖК УРСР повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" зазначено, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до вимог ч.1 ст.65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Позивачка, як на підставу позову, зокрема посилається на те, що вона постійно проживала з померлою починаючи з серпня 2009 року, а тому на підставі ст.64 ЖК УРСР набула рівного права користування жилим приміщенням як і наймач. Як на доказ посилається на письмові пояснення сусідів, письмові пояснення майстра дільниці №3 КП «ЖКС «Чорноморський», письмові пояснення начальника дільниці №3 КП «ЖКС «Чорноморський», письмові пояснення директора КП «ЖКС «Чорноморський» та показання свідків. У судовому засіданні були допитані в якості свідків майстер дільниці №3 КП «ЖКС «Чорноморський» [PERSON] та сусідка [PERSON]. Свідок [PERSON] повідомила суду, що у квартирі [ADDRESS] разом з [PERSON] проживала жінка, яка назвала себе як «[PERSON]», вона доглядала за [PERSON], вела з нею спільне господарство, купувала їжу та інше, однак стверджувати, чи є та жінка позивачкою [PERSON], вона не може, оскільки документів, що посвідчують її особу вона не бачила. Крім того, на питання суду, чи особисто [PERSON] 13.11.2016року писала письмові пояснення на ім'я адвоката Федяєва С.В., який діє в інтересах [PERSON], свідок [PERSON] повідомила, що підпис на письмових поясненнях її, однак вона не пам'ятає, чи особисто вона їх писала. Свідок [PERSON], який є майстром дільниці №3 КП «ЖКС «Чорноморський», повідомив суду, що з [PERSON] проживала жінка, яка доглядала за [PERSON], приходила до нього з приводу заборгованості за комунальні послуги, однак стверджувати, що ця жінка є позивачкою [PERSON], він не може. Крім того, майстер дільниці №3 КП «ЖКС «Чорноморський» [PERSON] повідомив суду, що письмові пояснення він надавав у присутності 8 чоловік, які назвали себе представниками антикорупційного контролю України. Суд критично оцінює достовірність показань свідка [PERSON] та її письмові пояснення, оскільки вони прямо суперечать один одному. Також суд зазначає, що свідки не могли підтвердити факт того, що саме [PERSON] проживала у [ADDRESS] разом з [PERSON], а також не могли дати відповідь відносно періоду проживання. Також суд критично оцінює вищевказані письмові пояснення сусідів, майстра дільниці №3 КП «ЖКС «Чорноморський», начальника дільниці №3 КП «ЖКС «Чорноморський» та директора КП «ЖКС «Чорноморський», які були надані антикорупційному контролю України Федяєву С.В., оскільки адвокат Федяєв С.В., діє в інтересах [PERSON], тобто позивачки, яка є зацікавленою у вирішенні спору на її користь. Крім того, суд звертає увагу на те, що у судове засідання з'явилась особа, яка назвала себе [PERSON], однак ніяких документів, які посвідчують особу надано не було. Також, як на доказ спільного проживання з [PERSON] у спірній квартирі, позивачка - [PERSON] посилається на медичну карту амбулаторного хворого КУ «Міська поліклініка №20» за №ОЗА 5-38, виписку з історії хвороби №63/7 КУ «Міська клінічна лікарня №10», де місцем її проживання вказано адресу спірної квартири - місто Одеса, [ADDRESS] (а.с. 150-155). Разом з тим, суд критично оцінює надані в якості доказів медичну карту та виписку з історії хвороби, оскільки, по-перше, адреса записана зі слів позивачки - [PERSON], а по-друге, датою заповнення медичної карти є 16.08.2016року, з виписки з історії хвороби КУ «Міська клінічна лікарня №10» вбачається, що [PERSON] поступила 05.01.2017року, виписана з лікарні 20.01.2017року, тобто після смерті квартиронаймача - [PERSON], яка померла [INFO], а у позовній заяві [PERSON] зазначає, що вона проживала у спірній квартирі з 2009року. З контексту вищезазначених норм та виходячи із доказів, наданих позивачкою, не доведено, що при «вселенні» (на думку позивачки) дотриманий встановлений порядок. Позивачем та її представником не доведено та не надано жодних належних та допустимих доказів: - , що позивачка намагалась прописатись в спірній квартирі; - того, що спірна квартира була постійним місцем проживання позивачки; - того, що позивачка з наймачем вели спільне господарство, зокрема доказів сплати за житлово-комунальні послуги; - щодо тривалості часу та періоду проживання позивачки у спірній квартирі (оскільки позивачка вказує, що у спірній квартирі вона проживає з серпня 2009року, однак даний факт жодним чином не доведено). Разом із тим, спірна квартира є неприватизованою і являється житлом державного житлового фонду, спірна квартира віднесена до числа службових, там наразі зареєстрована та проживає третя особа - [PERSON] зі своєю матір'ю. При цьому, позивачкою в судовому засіданні не доведено наявності бажання за життя наймача спірної квартири - [PERSON] в реєстрації у спірній квартирі, не доведено факту постійного проживання позивачки разом з наймачем у спірній квартирі та ведення з останнім спільного господарства, доказів сплати коштів за житлово-комунальні послуги. Позивачем та її представником так саме не надано жодного доказу на підтвердження викладених посилань, що після смерті [PERSON] до квартири вдерлися якісь люди, викинули її та не впускали, що позивач викликала поліцію та написала заяву про скоєння злочину, так як пропали її особисті речі та гроші. Не надано до суду і доказів, що позивачка займалась похованням померлої [PERSON], оскільки, зі слів представника позивача [PERSON] мешкала в спірній квартирі, та доказів на підтвердження обставин, які б перешкоджали позивачці здійснити ці дії. Під час розгляду справи, позивачем та її представником не було заявлено жодного клопотання про витребування доказів на підтвердження викладених посилань в обґрунтування позову. Виходячи з вищевикладеного, судом встановлено, що [PERSON] не набула самостійного права на користування жилою площею (спірною квартирою), то решта позовних вимог також не підлягають задоволенню, оскільки за таких обставин її право не порушено, позивачка тільки за умови порушення її житлових прав та наявності права позивачки на користування спірною квартирою має право на пред'явлення решти позовних вимог. Згідно положень ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. При цьому суд виходить з того, що саме на позивача покладено обов'язок довести факт порушення його прав. Відповідно до п.п. 8, 13 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким. Резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215 - 217 ЦПК. При викладених обставинах, суд дійшов та вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, у зв'язку з відмовою у позові, судові витрати позивачці не відшкодовуються. При вищевикладених обставинах та

Outcome: dismissed