Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Проктер енд Гембл Трейдінг Україна» в якому просив: поновити його в ТОВ «Проктер енд Гембл Трейдінг Україна» на посаді керівника групи відділу розвитку клієнтів, визнати незаконним та скасувати наказ № 23-П від 15.05.2017 року ТОВ «Проктер енд Гембл Трейдінг Україна» про звільнення його з посади керівника групи відділу розвитку клієнтів, стягнути з ТОВ «Проктер енд Гембл Трейдінг Україна» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду. В обґрунтування позову зазначив, 01.12.2006 року його було прийнято на посаду торговельного представника відділу продаж північного регіону ТОВ «Проктер енд Гембл Трейдінг Україна». 01.02.2008 року його було звільнено з вищевказаної посади та в порядку переведення прийнято на посаду в ТОВ «Проктер енд Гембл Трейдінг Україна» на посаду торговельного представника відділу розвитку клієнтів. 15.11.2008 року відповідно до наказу № 92-П від 19.11.2008 року він був призначений керівником групи відділу розвитку клієнтів. Наказом № 23-п від 15.05.2017 року він був звільнений із займаної посади у звязку зі скороченням штату відповідно до ч.1 ст. 40 КЗпП України. Вважає, що звільнення із займаної посади відбулось з порушенням вимог чинного законодавства, що регулює трудові відносини. Зокрема ч. 2 ст. 40 КЗпП України регламентовано, що звільнення з підстав, зазначених у п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу. Дану вимогу закону відповідачем дотримано не було, оскільки пропозицій щодо переведення на іншу роботу йому висловлено не було. Пілся ознайомлення з наказом № 188-П від 25.11.2016 року про заплановане скорочення його посади його не було ознайомлено із затвердженим штатним розписом в новій редакції та не було запропоновано переведення на іншу посаду, не здійснено інформування про нові посади, які зявляються на підприємстві. Ним на імя заступника директора ТОВ «Проктер енд Гембл Трейдінг Україна» було направлено лист, згідно з яким він повідомляв про наявність інформації про набір працівників в звязку з чим просив повідомити про можливість продовження роботи у компанії. Відповідь на лист отримано не було. Йому відомо, що в січні і лютому 2017 року товариством здійснено набір працівників, зокрема [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Відповідачем при звільненні його з посади не було дотримано вимоги ч.2 ст. 40, ч.2, 3 ст. 42, ч. 2, 3 ст. 49-2 КЗпП України у звязку з чим його звільнення є незаконним. Незважаючи на те, що про скорочення штатної одиниці його було повідомлено із дотриманням 2-х місячного строку, відповідачем не було вжито заходів спрямованих на ознайомлення його зі штатним розписом в новій редакції, пропонування переведення на вільні вакансії, інформування до дати звільнення про нові вакансії які зявляються. Наведене свідчить про те, що його звільнення не повязане із змінами в організації виробництва і праці, ліквідацією, реорганізацією, банкрутством або перепрофілюванням підприємства, скороченням чисельності або штату працівників, а тому підстав для звільнення його на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України не було. Оскільки його було незаконно звільнено він підлягає поновленню на роботі з виплатою середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Його заробітна плата за жовтень та листопад 2016 року для обчислення середнього заробітку склала 185993,99 грн. Кількість робочих днів в жовтні та листопаді 2016 року становила 42 дні, а тому середньоденний заробіток дорівнює 4428,43 грн. Діями відповідача йому також було завдано моральної шкоди, яка полягала у моральних стражданнях, спричинених порушенням його конституційного права на працю, втрати нормальних життєвих зв*язків, що почало вимагати додаткових зусиль для організації його життя, незаконність звільнення з роботи вплинула на зміну укладу життя та принесло моральні страждання. Враховуючи характер та глибину душевних страждань та позбавлення можливості заробляти собі на життя працею та виходячи з вимог розумності і справедливості вважає, що обґрунтованим розміром відшкодування моральної шкоди буде 106282,32 грн. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладеним у позові, в обґрунтування клопотання про поновлення строків звернення до суду пояснили, що у місячний строк [PERSON] звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди. Оскільки всі документи ним були направлені поштою, то позовна заява зареєстрована 20.06.2017 року. Ухвалою суду від 22.06.2017 року його позовну заяву було залишено без руху та надано 5-ти денний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позову. Недоліки ним були усунуті 11.07.2017 року та направлені поштою до суду, однак ухвалою суду від 14.07.2017 року позовна заява була йому повернена. Про залишення позову без руху він фактично дізнався 11.07.2017 року від своєї матері, про що свідчить складений акт. З 21.06.2017 року по 08.07.2017 року він перебував у м. Києві, тому усунув недоліки зазначені в ухвалі 11.07.2017 року, коли отримав ухвалу. Матеріали позовної заяви та додані до неї документи були отримані 28.07.2017 року. Згідно консультативного висновку спеціаліста від 31.07.2017 року йому було встановлено діагноз ВСД, при цьому лікарем рекомендовано ліжковий режим протягом 7 днів та прийом медичних препаратів, тому він не міг раніше звернутися до суду. Вважає, що строк звернення до суду з позовом пропущений з поважних причин та підлягає поновленню. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача проти позову заперечували, зазначили, що 01.02.2008 року позивач був прийнятий на роботу в компанію на посаду торговельного представника відділу розвитку бізнесу клієнтів. 19.11.2008 року позивач був переведений на посаду керівника групи відділу розвитку бізнесу клієнтів. Наказом № 188-П від 25.11.2016 року відповідачем було затверджено новий штатний розпис та скорочено посаду керівника групи відділу розвитку бізнесу клієнтів, яку обіймав позивач. 25.11.2016 року позивачу було вручено письмове повідомлення про скорочення його посади та наступне звільнення. Наказом № 23-П від 15.05.2017 року позивача було звільнено із займаної посади. Відповідач належним чином повідомив позивача про скорочення його посади та наступне звільнення більше ніж за 2 місяці до звільнення. Відповідач не допустив жодних порушень персонального попередження позивача про скорочення його посади та наступне звільнення, як це передбачено ст. 49-2 КЗпП України. У відповідача мало місце скорочення штату. Намагаючись довести нібито відсутність факту скорочення штату в компанії, позивач просив витребувати у відповідача штатний розпис на день звільнення та на день надання відповіді. Як вбачається із штатного розпису компанії станом на травень 2017 року посада «керівник групи», яку займав позивач відсутня, в тому числі у відділі розвитку бізнесу клієнтів. При цьому станом на травень 2017 року загалом в компанії було 114 штатних одиниць. Згідно зі штатним розписом компанії на вересень 2017 року посада «керівник групи», яку займав позивач також відсутня, а загальне число штатних одиниць 105. Вказане свідчить про те, що зміни в організації виробництва і праці компанії у формі скорочення її штату дійсно мали місце. Більше того, скорочення штату компанії, зумовлене економічними та організаційними чинниками, триває і надалі, про що свідчить скорочення додаткових 9 штатних одиниць з травня по вересень 2017 року. При цьому динаміка штатних одиниць свідчить про те, що скорочення позивача не було одиничним. У період з 25.11.2016 року по 15.05.2017 року в компанії були відсутні вакантні посади, про що позивач був належним чином повідомлений відповідачем. 25.11.2016 року позивачу було вручено письмове повідомлення про скорочення його посади, вказаним повідомленням відповідач попередив позивача про відсутність в компанії вакантних посад, які б могли бути йому запропоновані. Протягом усього періоду до моменту звільнення позивача 15.05.2017 року жодних вакантних посад в компанії, які б могли бути запропоновані позивачу не зявилося. Посилання позивача на той факт, що відповідач начебто здійснював набір працівників не відповідає дійсності, оскільки [PERSON], [PERSON], [PERSON] були прийняті на роботу не в ТОВ «Проктер енд Гембл Трейдінг Україна» в якому працював позивач, а в ТОВ «Проктер енд Гембл Україна», що підтверджується відповідними наказами. [PERSON] того 25.05.2017 року відповідач повідомив позивачу, що в 2017 році компанія не здійснювала набір нових працівників, зазначену відповідь позивач отримав 29.05.2017 року. Станом на 15.05.2017 року ТОВ «Проктер енд Гембл Трейдінг Україна» форму звітності 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» до Подільського районного центру зайнятості не подавало у звязку з відсутністю вакантних посад. Таким чином повністю спростовані твердження позивача щодо нібито наявності вакантних посад у відповідача станом на день звільнення. Оскільки позивач був звільнений з додержанням вимог чинного законодавства, то не підлягає задоволенню вимоги про поновлення на роботі, скасування наказу, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди. [PERSON] того представниками відповідача було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, оскільки позивач був звільнений 15.05.2017 року, а до суду звернувся лише 04.08.2017 року. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Позивач звернувся до суду з клопотанням про поновлення строку звернення до суду в якому зазначив, що звертався до суду з позовом ще у червні 2017 року, ухвалою суду від 22.06.2017 року позовна заява була залишена без руху та 14.07.2017 ухвалою суду позовна заява була йому повернута, оскільки він не усунув недоліки. В своєму клопотанні позивач зазначає, що ухвалу суду від 22.06.2017 року він отримав лише 11.07.2017 року, вважає, що вимоги викладені в ній усунуті в той же день та направлені до суду. Незважаючи на це ухвалою від 14.07.2017 року його позов було повернуто. Позовна заява з додатками отримана 28.07.2017 року. Зважаючи на свій стан здоровя він зміг звернутись до суду лише 04.08.2017 року. Усі аргументи позивача щодо пропуску строку зводяться до того, що він не зміг вчасно усунути недоліки своєї позовної заяви внаслідок чого вона була повернута судом, але повернення позовної заяви судом не є підставою для зупинення чи переривання строку звернення до суду, а тому не може визнаватися поважною причиною його пропуску. Позивач мав право на оскарження ухвали про повернення йому позовної заяви, однак ним не скористався. Просили в задоволенні позову відмовити. Третя особа в судове засідання не зявився, надав до суду письмові пояснення в яких зазначив, що 01.02.2008 року позивач був прийнятий на роботу в компанію на посаду торгівельного представника відділу розвитку бізнесу клієнтів. 19.11.2008 року позивач був переведений на посаду керівника групи відділу розвитку бізнесу клієнтів. Наказом № 188-П від 25.11.2016 року відповідачем було затверджено новий штатний розпис та скорочено посаду керівника групи відділу розвитку бізнесу клієнтів, яку обіймав позивач. 25.11.2016 року позивачу було вручено письмове повідомлення про скорочення його посади та наступне звільнення. Наказом № 23-П від 15.05.2017 року позивача було звільнено із займаної посади. Позивач був належним чином повідомлений про скорочення його посади та наступне звільнення більше ніж за 2 місяці до звільнення. У відповідача мало місце скорочення штату, що підтверджується належними доказами. Посада позивача підлягала скороченню виходячи із економічних показників роботи компанії, з метою вдосконалення організації роботи структурних підрозділів, підвищення ефективності підприємства, раціонального виконання планів продажів. Структура компанії видозмінена, при цьому скорочена посада позивача більше не має місця у новій структурі компанії. Скорочення позивача не було одиничним, станом на травень 2017 року загалом в компанії було 114 штатних одиниць, станом на вересень 2017 року стало 105. У компанії не було вакантних посад в період з 25.11.2016 року по 15.05.2017 року. Оскільки звільнення позивача відбулося відповідно до вимог чинного законодавства, то підстави для його поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди відсутні. Просив в задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду від 28.08.2017 року провадження у справі відкрито. Ухвалою суду від 21.09.2017 року клопотання позивача та представника відповідача про витребування доказів задоволені. У ТОВ «Проктер енд Гембл Трейдінг Україна» витребувано форму звітності 3-ПН а також штатний розпис станом на 15.05.2017 року та на день надання довідки, витребувано зі Східної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області інформацію про заробітну плату [PERSON] за період з 16.06.2017 року по день надання інформації. Ухвалою суду від 15.11.2017 року клопотання представника відповідача про витребування доказів задоволено. Витребувано зі Слобожанського обєднаного УПФУ м. Харкова відомості Реєстру застрахованих осіб за формою ОК-7 щодо [PERSON] за період з 16.05.2017 року по день надання відповіді. 16.02.2018 року представником позивача було подано клопотання про допит свідків. В судовому засіданні 16.02.2018 року судом відмовлено в задоволенні клопотання про виклик свідків, про що зазначено в протоколі судового засідання. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Наказом генерального директора ТОВ «Проктер енд Гембл Трейдінг Україна» [PERSON] № 188-П від 25.11.2016 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України та ст. 42, 49-2 КЗпП України скорочено ТОВ «Проктер енд Гембл Трейдінг Україна» одну штатну одиницю посаду «Керівник групи» у відділі розвитку бізнесу клієнтів. Затверджено новий штатний розпис на 2016 рік в новій редакції з врахуванням виключеної зі штатного розпису посади у звязку зі скороченням штату. Заступнику Генерального директора ТОВ «Проктер енд Гембл Трейдінг Україна» [PERSON] письмово попередити 25.11.2016 року відповідного працівника про скорочення штатної одиниці; запропонувати переведення на вільні вакансії; до дати звільнення постійно інформувати працівника, посада якого скорочується про нові вакансії, які зявляються на підприємстві; внести відповідні зміни до штатного розпису. Позивач [PERSON] був ознайомлений з відповідним наказом 25.11.2016 року про що свідчить його підпис. У відповідності до вимог ст. 49-2 КЗпП України [PERSON] від ТОВ «Проктер енд Гембл Трейдінг Україна» було направлено письмове повідомлення про те, що його посада підлягає скороченню, зазначено, що у разі відкриття вільних вакансій йому буде запропоновано переведення на вільні вакансії, що будуть відкриватися, з якими він може ознайомитись на сайті компанії. Зазначено, що у разі відмови від переведення на запропоновані вакансії у відповідності з п. 1 ст. 40 КЗпП України його буде звільнено після спливу 2-х місяців після отримання цього повідомлення. Зазначене повідомлення було отримано [PERSON] 25.11.2016 року про що свідчить його підпис. [PERSON] звертався з листом до заступника директора ТОВ «Проктер енд Гембл Трейдінг Україна» [PERSON] в якому просив надати інформацію щодо відпустки, виплати компенсації, надіслати йому завірені копії результатів його рейтингу та повідомив, що бажає продовжити роботу в компанії та просив повідомляти про нові посади. Наданий позивачем лист не містить дату його відправлення, підпису [PERSON], підтверджень його направлення та отримання відповідачем. Однак як вбачається з відповіді ТОВ «Проктер енд Гембл Трейдінг Україна» № 04 від 25.05.2017 року, то зазначений лист був відправлений [PERSON] 28.04.2017 року. По кожному з пунктів [PERSON] була надана відповідь та повідомлено, що ТОВ «Проктер енд Гембл Трейдінг Україна» у 2017 році набору нових працівників не здійснювало. Лист був направлений на адресу позивача [PERSON] [ADDRESS], та був отриманий позивачем 29.05.2017 року, про що свідчить його підпис на зворотньому поштовому повідомленні. Наказом генерального директора ТОВ «Проктер енд Гембл Трейдінг Україна» [PERSON] та заступника генерального директора [PERSON] № 23-П від 15.05.2017 року звільнено [PERSON] з посади керівника групи відділу розвитку бізнесу клієнтів з роботи 15.05.2017 року у звязку зі скороченням штату, ст. 40 ч.1 КЗпП України. З зазначеним наказом [PERSON] був ознайомлений 15.05.2017 року та цього ж дня йому була вручена його копія, про що свідчить підпис позивача в наказі. Відповідачем суду надані штатні розписи ТОВ «Проктер енд Гембл Трейдінг Україна» на травень та вересень 2017 року з яких вбачається, що посада «Керівник групи» у відділі розвитку бізнесу клієнтів відсутня. Наказом генерального директора ТОВ «Проктер енд Гембл Україна» № 096-П від 23.12.2016 року прийнято [PERSON] на посаду старшого фахівця адміністративного відділу строком з 10.01.2017 року по 10.07.2017 року. Наказом № 31-П від 30.06.2017 року [PERSON] було звільнено в звязку з закінченням терміну дії строкового договору. Наказом генерального директора ТОВ «Проктер енд Гембл Україна» № 3-П від 13.01.2017 року прийнято [PERSON] на посаду старшого фахівця адміністративного відділу строком з 16.01.2017 року по 14.07.2017 року. Наказом № 32-П від 30.06.2017 року [PERSON] було звільнено в звязку з закінченням терміну дії строкового договору. Наказом генерального директора ТОВ «Проктер енд Гембл Україна» № 4-П від 31.01.2017 року прийнято [PERSON] на посаду старшого фахівця адміністративного відділу строком з 01.02.2017 року по 01.08.2017 року. Наказом № 35-П від 26.07.2017 року [PERSON] було звільнено в звязку з закінченням терміну дії строкового договору. Згідно відповіді Подільського районного центру зайнятості № 27-2130 від 04.10.2017 року зазначено, що ТОВ «Проктер енд Гембл Трейдінг Україна» до центру зайнятості станом на 15.05.2017 року звіт за формою № 3-ПН «Інформація на роботу силу (вакансії)» не надавало. Згідно довідки Оболонського районного центру зайнятості м. Києва № 2052 від 18.10.2017 року зазначено, що [PERSON], який проживає за адресою: [INFO] перебуває на обліку в центрі зайнятості як безробітний з 07.06.2017 року по теперішній час та отримує допомогу по безробіттю з 14.06.2017 року. Згідно відповіді Слобожанського обєднаного управління пенсійного фонду України м. Харкова № 13675/48-06 від 21.11.2017 року зазначено, що відповідно до відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру Пенсійного фонду України за формою ОК-7 щодо застрахованої особи [PERSON] за 15 днів травня 2017 року було нараховано 200787,76 грн. з червня 2017 року нарахування не проводилися. Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п.п.1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджують не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 вид 06.11.1992 (з наступними змінами) розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Згідно ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Відповідно до ч.3 ст.32 КЗпП України у зв*язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Таким чином, до зміни істотних умов праці відноситься: зміна систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інше. Із аналізу ч. 3 ст. 32 КЗпП України слідує, що у разі, коли роботодавець лише за умов зміни в організації виробництва та праці планує змінити систему та розмір оплати праці, пільг, режиму роботи, встановити або скасувати неповний робочий час, суміщення професій, зміну розрядів або найменування посад він має попередити про це не пізніше ніж за два місяці працівника. Також, попереджаючи працівника про таку зміну істотних умов праці роботодавець має чітко зазначити які ж саме істотні умови праці зміняться. Оскільки, саме конкретизація змін істотних умов праці у попереджені, дає змогу працівнику свідомо вирішити для себе питання чи має він намір продовжувати дію трудового договору з конкретним працедавцем. У п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року розяснено припинення трудового договору за п.6 ст.36 КЗпП при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо). Відмова працівника укласти контракт може бути підставою для припинення трудового договору за п.6 ст.36 КЗпП у тому разі, коли відповідно до законодавства така форма трудового договору для даного працівника була обов'язкова. Як вбачається з наказу генерального директора ТОВ «Проктер енд Гембл Трейдінг Україна» № 188-П від 25.11.2016 року, скорочення штату відбулось виходячи з економічних показників роботи, необхідності підвищення ефективності підприємства, вдосконалення організації роботи структурних підрозділів, раціонального виконання планів продажів ТОВ «Проктер енд Гембл Трейдінг Україна», такі самі обґрунтування скорочення штату зазначені в запереченнях на позов відповідача та третьої особи, однак відповідачем та третьою особою суду не надано доказів, які б свідчили про такі зміни, що в свою чергу було б належним доказом змін в організації виробництва і праці, та відповідало б приписам ст. 40 ч. 1 п. 1 КЗпП України. Зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Оцінюючи вищевикладені докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в ТОВ «Проктер енд Гембл Трейдінг Україна» не відбулись зміни в організації виробництва і праці, відповідачем не доведено, що скорочення штату Компанії зумовлене економічними та організаційними чинниками. Видання наказу про скорочення штату та майбутнє вивільнення не свідчить про зміну в організації праці. Таким чином позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Але, ст. 233 КЗпП України встановлює строки звернення за вирішенням трудових спорів до суду, згідно якої у справах про звільнення працівник може звернутися до суду у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Порушення вказаного строку звернення до суду без поважних причин є підставою для відмови у позові. Згідно ст.. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.. 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки. У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам розяснено, що встановлені статтями 228,233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобовязаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд зясовує не лише причини пропуску, а й всі обставини справи, права та обовязки сторін. Тобто, на відміну від інших трудових спорів, коли строк звернення до суду обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, місячний строк для звернення до суду за вирішенням спору про поновлення на роботі обчислюється не інакше як з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Початком перебігу місячного строку для звернення особи до суду з позовом про поновлення на роботі слід вважати день вручення наказу про звільнення або день видачі трудової книжки. Позивач на підтвердження поважності причин пропуску звернення до суду з позовом надав залізничні квитки № 000В3DO09-3FDF-F24A-0001 та імя [PERSON] відправлення Харків-пас 21.06.2017 року 18:38, прибуття Київ-Пасажирський 21.06.2017 року 23:19 та № 000D3DO05-BFDA-113B-0001 на імя [PERSON] відправлення Київ-Пасажирський 10.07.2017 року о 23:20, прибуття Харків-пас 11.07.2017 року о 09:29. На спростування придбання зазначених квитків представником відповідача надано скріншот сторінки сайту ПАТ «Українська залізниця», де під час перевірки придбання квитка за його номером встановлено, що документ не знайдено. [PERSON] того представником відповідача надано відповідь ПАТ «Українська залізниця» № 36/858 від 02.05.2018 року де зазначено, що згідно з архівними даними АСК ПП УЗ, посадочний документ з унікальним номером 000В3DO09-3FDF-F24A-0001 має стан «використаний», тобто при посадці був зчитаний мобільним терміналом контролю документів. Документ 000В3DO09-3FDF-F24A-0001 має певні розбіжності з даними, зазначеними в запиті, а саме: дата відправлення в запиті 21.06.2017 року, фактична дата відправлення 12.07.2017 року, дата оформлення в запиті 11.06.2017, фактична дата оформлення 11.07.2017 року. Посадочний документ з унікальним номером 000D3DO05-BFDA-113B-0001 має стан «використаний». Документ 000D3DO05-BFDA-113B-0001 також має певні розбіжності з даними, зазначеними в запиті, а саме: дата відправлення в запиті 10.07.2017 року, фактична дата відправлення 07.07.2017 року, дата оформлення в запиті 10.07.2017 року, фактична дата оформлення 07.07.2017 року. Посадочні документи не повертались, інформації щодо фактичного здійснення проїзду пасажиром у філії «ГІОЦ» ПАТ «Укрзалізниця» немає. Аналізуючи надані сторонами документи, суд не може прийняти як належні докази надані позивачем залізничні квитки, крім того суд зазначає, що посилання позивача на зазначені квитки та те, що він отримав ухвалу суду від 22.06.2017 року про залишення позовної заяви без руху у справі № 641/3915/17 фактично 11.07.2017 року, тому тільки в цей день зміг усунути недоліки зазначені в ухвалі суду, не мають відношення до розгляду даної цивільної справи, оскільки зазначені докази стосуються виконання ухвали суду у справі № 641/3915/17 та не можуть впливати на поновлення строків у даній справі. Складений акт, про те що мати позивача 11.07.2017 року вручила йому ухвалу суду також не може бути прийнятий судом, оскільки стосується цивільної справи № 641/3915/17. Як вбачається з матеріалів цивільної справи № 641/3915/17, яка була витребувана судом для огляду, ухвалою від 14.07.2017 року позовна заява [PERSON] визнана неподаною та повернута позивачу. Згідно зворотнього поштового повідомлення зазначену ухвалу [PERSON] отримав особисто 18.07.2017 року. 18.07.2017 року до суду надійшла заява [PERSON] про усунення недоліків позовної заяви, листом від 25.07.2017 року [PERSON] була повернута позовна заява з додатками, оригінал квитанції про сплату судового збору та копія ухвали. Згідно розписки, яка міститься в матеріалах справи № 641/3915/17 на а.с. 22 представник позивача [PERSON] отримав копію ухвали від 14.07.2017 року, позовну заяву з додатками та оригінал квитанції, усього на 24-х арк. З наведено вбачається, що позивачу було відомо про повернення позовної заяви 18.07.2017 року, про що він особисто розписався на зворотньому поштовому повідомленні, а 28.07.2017 року ухвала та позовна заява з додатками були вручені його представнику. В своєму клопотанні про поновлення строків звернення до суду позивач не зазначає, що отримав ухвалу суду 18.07.2017 року, заперечень щодо цього не навів, не спростовував той факт, що ним ухвала суду про повернення позову була отримана 18.07.2017 року. Представником позивача в судовому засіданні надано копію паспорту на імя [PERSON] з роздруківкою ПАТ КБ «Приват банк» по її картковому рахунку. Як пояснив представник позивача, [PERSON] є цивільною дружиною позивача та вона купувала йому квитки, однак суд не може прийняти надані документи як належний доказ, оскільки неможливо встановити чи дійсно зазначена особа перебуває у цивільному шлюбі з позивачем, крім того як вбачається з роздруківки залізничні квитки купувались 08.06.2017 року ще до подання позову до суду та з наданої роздруківки неможливо встановити для кого вони були придбані, на яку дату відправлення та прибуття, не збігаються суми вартості квитків, а також відсутні дані про маршрут потягу. Також на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з позовом позивачем був наданий консультативний висновок спеціаліста Центру первинної-медіко-санітарної допомоги № 1 Подільського району м. Києва від 31.07.2017 року, в якому зазначено, що [PERSON] встановлений діагноз ВСД, рекомендовано ліжковий режим та прийом медичних препаратів. Відомості, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в звязку з виявленим захворюванням відсутні, також наданий висновок не містить даних, що [PERSON] не міг самостійно пересуватись, не зазначено на який період часу позивачу був рекомендований ліжковий режим. [PERSON] того перебіг позовної давності шляхом пред'явлення позову може перериватися не в разі будь-якого направлення позову поштою, а здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо судом у прийнятті позовної заяви відмовлено або її повернуто, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подача позову з недодержанням правил підсудності. Судом встановлено, що позивачем пропущений строк звернення до суду без поважних причин та такий строк не може бути поновлений, тому суд відмовляє в позові в звязку з пропуском строку звернення до суду з позовом. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позову про поновлення на роботі, тому його вимоги щодо стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди також задоволенню не підлягають, так як ці вимоги безпосередньо повязані з попередньою. На підставі викладеного на

Outcome: dismissed