Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача Славгородської селищної об'єднаної територіальної громади про визнання права власності на житловий будинок, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 17 січня 2002 року між ним, [PERSON], з однієї сторони та [PERSON], з іншої сторони був укладений договір купівлі-продажу належного [PERSON] житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою синельниківською держнотконторою 16.11.1998 року по реєстру № 735 та зареєстрованого в Синельниківському БТІ 24 листопада 1998 року в реєстровій книзі 1/90. Згідно зазначеного договору він придбав у власність вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами,сплативши за нього [PERSON] 19 000 (дев'ятнадцять тисяч) гривень, а вона в свою чергу передала йому у власність дане нерухоме майно та правовстановлюючі документи на нього, і зобов'язалася вчинити дії, необхідні для нотаріального оформлення укладеного між ними договору купівлі - продажу, що підтверджується розпискою [PERSON] про отримання грошових коштів. Зі свого боку він виконав всі умови договору, передавши [PERSON] грошові кошти та отримавши у власність житловий будинок, проте через деякий час [PERSON], яка була літньою людиною захворіла, у зв'язку з чим зобов'язання здійснити дії необхідні для нотаріального оформлення договору, передбачені договором не виконала. [PERSON] померла так і не виконавши перед ним свої зобов'язання. Фактично він володіє вищезазначеним будинком з 2002 року на свій розсуд та за власні кошти робить в ньому косметичні ремонти і облаштовує. Просить визнати договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] укладений 17 січня 2002 року між ним та [PERSON], визнати за ним, [PERSON], [INFO], право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], а саме: житловий будинок А-1, загальною площею 75, 7 кв.м., житловою площею 33,8 кв.м., літня кухня Б-1, сарай В-1, сарай Д-1, сарай Г-1, гараж Е-1, погріб П-1, бесідка Ж-1, колодязь К-1, вбиральню в-1, огорожу №1. До початку судового засідання позивач надав суду письмову заяву, якою просить розглянути справу без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. До початку судового засідання представник відповідача надав суду письмову заяву, якою просить суд розглянути справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою синельниківською держнотконторою 16.11.1998 року по реєстру № 735 та зареєстрованого в Синельниківському БТІ 24 листопада 1998 року в реєстровій книзі 1/90 належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS]. Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], житловий будинок складається з: житловий будинок А-1, загальною площею 75, 7 кв.м., житловою площею 33,8 кв.м., літня кухня Б-1, сарай В-1, сарай Д-1, сарай Г-1, гараж Е-1, погріб П-1, бесідка Ж-1, колодязь К-1, вбиральня в-1, огорожа №1. Згідно інформаційної довідки №1608 від 11.12.2018 року дійсна вартість житлового будинку з надвірно-господарськими побудовами [ADDRESS], складає 187200, 00 грн. Між [PERSON] та [PERSON] була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу належного [PERSON] вказаного вище житлового будинку. Факт отримання [PERSON] грошової суми підтверджується розпискою від 17 січня 2002 року, відповідно до якої вона отримала від [PERSON], [INFO], гроші в сумі 19000 (дев'ятнадцять тисяч) гривень за продаж житловий будинку та господарських будівель, розташованих за адресою: [ADDRESS], та зобов'язалася до 01.07.2002 року нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу. З копії свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] виданого Синельниківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області вбачається, що [PERSON] померла [INFO], актовий запис №68. Відповідно до повідомлення державного нотаріуса Другої синельниківської державної нотаріальної контори Мельникова О.Ж. від 10.01.2019 року №01-16/32, після смерті [INFO] [PERSON] спадкова справа не заведена. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки договір було укладено у 2003 році, то до цих правовідносин має бути застосовано законодавство, яке діяло на той час, тобто Цивільній Кодекс УРСР 1963 року. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР в редакції 1963 року якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Позивачем були повністю виконані умови договору: позивач передав продавцю передбачену договором суму грошей, позивач вселилися до будинку, постійно проживав в ньому, виконував всі обов'язки власника, проживав в будинку протягом тривалого часу, отже, істотні умови договору купівлі - продажу виконані в повному обсязі, через що договір має бути визнаний дійсним. Відповідно до ст. 49 Закону України „Про власність", чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. За змістом ст. ст. 128,153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами у належній формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом, або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов'язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону прав на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація права була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Оскільки покупець повністю виконав умови договору купівлі-продажу житлового будинку, сплатив за придбане майно передбачену договором суму грошей, з 2002 року проживає в будинку, то на підставі ст.ст.128,153 ЦК УРСР і ст.49 Закону України «Про власність» позивач набув право власності на спірний житловий будинок і правомірно володіє ним. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. На теперішній час зазначену угоду купівлі-продажу житлового будинку неможливо посвідчити нотаріально, оскільки власник нерухомого майна померла в 2002 році. Іншим способом, у позасудовому порядку визнати договір купівлі-продажу дійсним- неможливо. Відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу перешкоджає позивачу зареєструвати право власності на нерухоме майно, яке було прийнято на підставі угоди та реалізувати свої права власника із розпорядження належним йому майном. Згідно із ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Однією з важливих гарантій конституційних прав власності громадян є право громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним (ст.41 Конституції України). За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, тому вони підлягають задоволенню.

Outcome: approved