Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном - квартирою [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу від 16.11.2016 року він є власником квартири [ADDRESS]. На момент придбання вищевказаної квартири та й на сьогоднішній день, в ній зареєстровано місце проживання [PERSON]. Відповідач за місцем реєстрації не з'являється, жодного інтересу до квартири не проявляє, комунальні послуги не сплачує. Місце перебування відповідача, станом на сьогоднішній день не відомо, жодних зв'язків вони не підтримують, більше того - жодного разу він навіть не бачив відповідача. Також в квартирі відсутні речі відповідача, кореспонденції за вказаною адресою він не отримує. У зв'язку зі значним подорожанням комунальних послуг він не в змозі сплачувати їх вартість за зареєстровану особу, оформити субсидію, теж не має права, так як відповідач є зареєстрованими в квартирі, що позбавляє його права на отримання субсидії. Через вказані обставини він вимушений нести додаткові витрати з оплати комунальних послуг. Просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву с проханням розглядати справу за його відсутності, підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з"явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного. [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 16 листопада 2016 року, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Качур А. В., реєстровий номер 1390, а також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 72336266 від 04.11.2016 року. Згідно довідки дільниці № 21 КП «Жилкомсервіс» зазначено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрований: [PERSON] 1986 року народження. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення Перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Правова позиція Верховного суду України по справі № 6-92цс15, викладена в Постанові від 27.05.2015 року, вказує, що передбачений ст. 391 ІТК України спосіб захисту усунення перешкод власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин тнодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем. Таким чином, враховуючи ті обставини, що відповідач в спірному жилому приміщенні відсутній, оплату за житло не здійснює, не є членом сім*ї позивача суд вважає, що є підстави для визнання його таким, що втратив право користування спірною жилою площею. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно зі ст. 11 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням заявлені обґрунтовано, знайшли підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved