Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним вище позовом 25.11.2016. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що він разом із своєю сімєю проживає та зареєстрований в [INFO] на підставі ордеру від 12.05.1999 № 32/31. Вказана квартира віднесена до відомчого житлового фонду Міністерства оборони України, перебуває на балансі Макарівської квартирно-експлуатаційної частини (району). На письмову заяву позивача про передачу йому у приватну власність вказаної вище квартири листом відповідача від 22.05.2015 № 1129 позивача поінформовано, що на даний час проводиться інвентаризація житлового фонду згідно рішення Міністра оборони України, а по її закінченню буде визначено порядок та органи приватизації житлових приміщень. Вважає зазначене рішення відповідача безпідставним та необґрунтованим, тому просить зобовязати Макарівську КЕЧ (району) розглянути його заяву в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та вжити заходів, передбачених цим законом щодо підготовки та оформлення документів на приватизацію [PERSON] та членами його родини квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, та просить його задовольнити, вважає, що дії відповідача не відповідають діючому законодавству України, оскільки, відповідно до\~Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»,\~кожен громадянин України має право приватизувати займане ним житло на умовах, визначених чинним законодавством. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав та просить відмовити в їх задоволенні посилаючись на те, що орган приватизації у Макарівській КЕЧ району не створювався, тому розглядати заяву позивача немає ніяких підстав. Зазначив, що Макарівська КЕЧ району має передати житловий фонд (в тому числі будинок, в якому проживає позивач із сімєю) у комунальну власність громади з послідуючою можливістю приватизації згідно законодавства, але до цього часу Городоцька селищна рада ігнорує прийом житлового фонду, чим створює перепони щодо приватизації житлового фонду смт. Городок. Голова Городоцької селищної ради та представник Городоцької селищної ради в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги позивача та зазначили, що житловий фонд передається цілісним майновим комплексом (разом із земельними ділянками під будівлями), а Міністерство оборони України житлові приміщення цілісним майновим комплексом не передавали, тому вони не мають ніяких повноважень щодо вирішення питань по приватизації спірної квартири. Суд, вислухавши пояснення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази у справі, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з таких підстав. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло. Невід'ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст. 10). При цьому, як вбачається із п. 1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання. Повага до права людини на житло закріплена також у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Право на житло є також одним із конституційних прав громадян. Гарантіями здійснення цього права є обов'язок створення державою умов, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду; надання державою та органами місцевого самоврядування відповідно до закону житла безоплатно або за доступну плату (частини перша, друга статті 47 Основного Закону України). Отже, право людини на житло є загальновизнаним. Згідно з Конституцією України це право, як і інші конституційні права, є невідчужуваним, непорушним і рівним для всіх без будь-яких обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (частини перша, друга статті 24). Воно не може бути скасоване і обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина друга статті 22, частина перша статті 64 Основного Закону України). Статтею 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України від 19.06.1992 № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду». Поняття державного житлового фонду визначено статтею 1 вказаного Закону, де державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих [PERSON] народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Згідно ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Судом встановлено, що Макарівською КЕЧ району 12.05.1999 року [PERSON] та членам його сімї було видано ордер № 32/31 на право зайняття квартири [ADDRESS] (раніше Макарів-1) Радомишльського району Житомирської області та укладено договір найму житла в будинках державного і комунального фонду, згідно якого вказану квартиру передано у безстрокове користування (а.с.16-18). 13.05.2016 позивач [PERSON] звернувся до начальника Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району з заявою про надання відповіді з приводу прийнятого рішення щодо передачі у приватну власність квартири за адресою: квартира [ADDRESS] відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с. 19). Листом від 22.05.2015 № 1129 Макарівська квартирно-експлуатаційна частина (району) повідомила позивача, що згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а також наказу Міністра оборони від 03.01.1993 № 1 дозволяється приватизувати займане житлове приміщення, згідно чинного законодавства. Однак на даний час проводиться інвентаризація житлового фонду згідно рішення Міністерства оборони України, по її закінченню буде визначено порядок та органи приватизації житлових приміщень (а.с. 20). Статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 № 2482-XII (далі - Закон) визначено, що приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до ч. 1. ст. 2 Закону, до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Згідно ч. 4. ст. 5 Закону, право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Пунктом 17. Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян", затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України, від 16.12.2009 № 396, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації. У аспекті вимог ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (ч. 2 ст. 1Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (ч. 4 ст. 1Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). З матеріалів справи вбачається та представником відповідачів в письмових запереченнях не спростовується, що житло, право власності на яке бажає оформити позивач, є відомчим житлом. Разом з тим, у розпорядженні ТВО начальника головного КЕУ ЗСУ від 17.04.2015 № 303/4/16/769 йдеться про результати інвентаризації використання фонду службового, а не відомчого житла (квартир) (а.с.27). Окрім того, в матеріалах справи міститься лист Міністра оборони України, в якому чітко зазначено про інвентаризацію саме службового житла (а.с. 26). З огляду на викладене, суд вважає, що обставини, на які посилається Макарівська КЕЧ, як на причину неможливості приватизувати житло, викладені в листі від 22.05.2015 № 1129 (а.с.20), не відповідають дійсності та порушують права позивача. Матеріалами справи підтверджується, що позивач звернувся до Макарівської КЕЧ (району) із заявою про передачу у приватну власність квартира [ADDRESS]. Листом від 22.05.2015 № 1129 Макарівська квартирно-експлуатаційна частина (району) повідомила позивача, що згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а також наказу Міністра оборони від 03.01.1993 №1 дозволяється приватизувати займане житлове приміщення, згідно чинного законодавства. Пунктом 4 наказу Міністра оборони України від 03.01.1993 р. № 1 «Про приватизацію житлового фонду військовослужбовцями та іншими особами, які проживають у будинках Міністерства оборони України» передбачено, що обов'язки органів, які здійснюють приватизацію житлового фонду Міністерства оборони України, покладені на квартирно-експлуатаційні частини районів, на обліку яких перебувають квартири (будинки) (а.с.29-30). Суд не бере до уваги письмові пояснення представника відповідачів, в яких зазначено, що доцільно запропонувати Городоцькій селищній раді розглянути питання щодо створення власного органу приватизації, оскільки відповідно п. 4 Наказу Міністра оборони України від 03.01.1993 № 1, який є чинним на день виникнення спірних правовідносин, обов'язки органів, що здійснюють приватизацію квартир (будинків) житлового фонду Міністерства оборони, покладено на квартирно-експлуатаційні частини районів, на обліку яких знаходяться квартири (будинки). Згідно п. 5 Наказу Міністра оборони України від 03.01.1993 № 1, наказано начальникам КЕЧ району укласти договори на підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків) зі спеціально створеними органами (агентствами, бюро, іншими підприємствами), що мають ліцензію, видану державним комітетом України з житлово-комунального господарства. Власних органів з підготовки та оформленню документів не створювати. Враховуючи вищевказане та приписи ч. 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», яким визначено, що передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, суд приходить до висновку, що рішення по суті заяви [PERSON] не прийнято, а тому позовна вимога є обґрунтованою. На підставі наведеного та

Outcome: approved