Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

ПАТ [PERSON] «[PERSON] та кредит» звернулося в суд з позовом до Галицького відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, [PERSON], треті особи:\~Приватний нотаріус Львівського міського управління юстиції [PERSON], Львівське обласне комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Відділ приватизації житла у Галицькому районі м. Львова, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Товариство з обмеженою відповідальністю «Салон Крез», Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», Приватне підприємство «Спеціалізоване підприємство Юстиція» про визнання недійсними прилюдних торгів, протоколу проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, мотивуючи свої позовні вимоги наступним. На думку позивача, прилюдні торги, які проводилися Приватним підприємством «Юстиція» з продажу квартири № 27 на вул. Лесі Українки, 7 у м. Львові проведенні з порушенням процедури та вимог Закону України «Про виконавче провадження», Наказу Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 р. N 68/5, Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом МЮ України від 15.12.1999 року №74/5 . Позивач зазначає, що державним виконавцем порушено п. 5.6.6. Інструкції про проведення виконавчих дій в частині правильності складення акта опису і арешту майна боржника ([ADDRESS]). Крім того вказує, що комори у підвалі площею 19,8 кв.м. в будинку № 7 не існує з 2000 року, посилаючись на те, що 19.03.2002 року ТзОВ «Салон Крез» придбало квартиру [ADDRESS], до якої належав спірний підвал у [PERSON] і володіло вказаною квартирою до 01.08.2006 року. Також, зазначає, що ТзОВ «Салон Крез» ще у 2000 році розпочало процес самовільного приєднання підвальних приміщень в будинку на вул. Лесі Українки, 7 в тому числі і підвального приміщення площею 19,8 кв.м. Приєднання самовільно зайнятих підвальних приміщень, площею 147,8 кв. м до приміщень першого поверху, які належали ТзОВ «Салон Крез» погоджено Галицькою районною адміністрацією згідно розпорядження № 1236 від 04.09.2006 року. Стверджує, що характеристики квартири 27 на вул. Лесі Українки, 7 у м. Львові в частині підвального приміщення були змінені з часу приєднання підвальних приміщень ТзОВ «Салон Крез», згідно розпорядження Галицької районної адміністрації № 1236 від 04.09.2006 року про що видано свідоцтво від 07.09.2006 року, а приватний нотаріус [PERSON] мав врахувати вказані обставини з огляду на відомості з Реєстру прав власності. Також стверджує, що реєстратор БТІ неправомірно зареєстрував право власності на квартиру № 27 в будинку 7 на вул. Л. Українки у м. Львові після укладення договору купівлі продажу від 01.08.2006 року, оскільки заявлені права не відповідали правовстановлюючим документам комора, площею 19,8 кв. м. була приєднана до нежитлових приміщень першого поверху, що належали ТОВ «Салон Крез» . Просить суд визнати недійсними\~прилюдні торги\~з реалізації\~арештованого майна\~-\~квартири №\~27\~(двадцять\~сім)\~в будинку\~№ 7\~(сім)\~по вулиці\~Лесі Українки\~у місті\~Львові,\~яка складається\~з двох\~житлових кімнат,\~житловою площею\~32,5\~кв.м.,\~загальною площею\~51,7\~кв.м.;\~визнати недійсним\~протокол про\~проведення прилюдних\~торгів з\~реалізації арештованого\~нерухомого майна\~-\~квартири №\~27\~(\~двадцять сім)\~в будинку\~№ 7\~(\~сім)\~по вулиці\~Лесі Українки\~у місті\~Львові,\~яка складається\~з двох\~житлових кімнат,\~житловою площею\~32,5\~кв.м.,\~загальною площею\~51,7\~кв.м.;\~визнати недійсним\~акт про\~реалізацію предмета\~іпотеки від\~24.10.2012\~року з\~реалізації квартири\~№ 27\~(\~двадцять сім)\~в будинку\~№ 7\~(\~сім)\~по вулиці\~Лесі Українки\~у місті\~Львові,\~яка складається\~з двох\~житлових кімнат,\~житловою площею\~32,5\~кв.м.,\~загальною площею\~51,7\~кв.м.; Визнати недійсним свідоцтво, посвідчене 29.10.2012 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстроване в реєстрі за № 1543 про право власності [PERSON] на нерухоме майно - квартиру № 27 ( двадцять сім) в будинку № 7 ( сім) по вулиці Лесі Українки у місті Львові, яка складається з двох житлових кімнат житловою площею 32,5 кв.м., загальною площею 51,7 кв.м., до квартири належить комора в підвалі в приміщенні будинку, площею 19,8 кв. м. Поряд з тим, 16.01.2017 року [PERSON] звернувся із зустрічною позовною заявою до [PERSON], [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Банк «[PERSON] та Кредит», за участю третіх осіб: Галицького відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, Приватного підприємства «Юстиція», Приватного акціонерного товариства «Універсал Банк», Відділу приватизації житла у Галицькому районі м. Львова, Приватного нотаріуса Львівського міського управління юстиції [PERSON], Львівського обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», [PERSON], [PERSON], [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Салон Крез» про визнання права власності на квартиру з підвалом. Вобґрунтування позову зазначає про те, що 17.04.2014 року за ним, зареєстровано право власності на квартиру № 27 в буд. № 7 на вул. Л. [PERSON] у Львові, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 20681381 від 17.04.2014 року на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 17.04.2014 року, укладеного з [PERSON] Згідно відомостей, зазначених у витязі в розділі «Відомості про обєкт нерухомого майна» обєктом є квартира, обєкт житлової нерухомості за адресою: [ADDRESS], яка складається з двох житлових кімнат та кухні, комора в підвалі 19,8 кв. м. Згідно технічного паспорту, до квартири належить підвальне приміщення площею 19,8 м. кв. (4,30?4,50), яка позначено під літерою № XII. При переході права власності на квартиру № 27 в буд.7 на вул. Л.Українки в м. Львові, з часу первинної приватизації (30.06.1998 року) по час вчинення останньої реєстраційної дії (17.04.2014 року) щодо зміни права власності на вказану квартиру відбувався перехід права власності на підвальне приміщення площею 19,8 м. під літерою№ XII. Право власності на вказане підвальне приміщення набуте ще 30.06.1998 року, яке оформлено на підставі свідоцтва № Г-19674 про право власності на квартиру №27 в буд. 7 на вул. Л.Українки у м. Львові (Т.1.а.с.96) Квартира № 27 в буд. 7 на вул. Л.Українки у м. Львові приватизована відповідно до\~Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири складала 51,70 кв.м., комора в підвалі 19,8 кв.м. Квартира зареєстрована ЛМБТІ і записана у реєстрову книгу за № 31379. Право власності на приватизовану квартиру стверджується свідоцтвом № Г-19674 про право власності на квартиру, виданого Виконавчим комітетом Львівської міської ради народних депутатів від 30.06.1998р. (т. 1 а.с. 96) Характеристика квартири та її обладнання наведені у технічному паспорті, що є складовою частиною Свідоцтва № Г-19674 про право власності на квартиру. Відповідно технічного паспорта на приватизовану квартиру, складеного бюро технічної інвентаризації 11.12.2012 року, до плану квартири М 1:100 (200) накреслено план приміщення підвалу під індексом ХІІ площею 19,8 кв.м., розмірами 4,30 м. х 4,50 м. (Т.1 а.с. 97). Посилаючись на норми \~ст. 41 Конституції України, \~\~ст.ст.16, 392 ЦК України,пункту 2\~постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», вважає, що його право власності на квартиру підлягає\~ судовому захисту. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 14 листопада 2013 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 21 лютого 2017 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Салон Крез», Публічного акціонерного товариства «Банк «[PERSON] і кредит», [PERSON], [PERSON], Львівського обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Приватного акціонерного товариства «Універсал Банк», Відділу приватизації житла в Галицькому районі м. Львова, Приватного нотаріуса [PERSON] про визнання іпотечного договору недійсним, визнання незаконним розпорядження щодо передачі у власність нежитлового приміщення, визнання незаконним свідоцтва, залишено без розгляду. Крім того, Ухвалою суду від 21 лютого 2017 року вирішено обєднати в одне провадження позов Публічного акціонерного товариства «[PERSON] та Кредит» від імені якого діє філія «Західне регіональне управління «Публічного акціонерного товариства «[PERSON] та кредит» до Галицького відділу ДВС ЛМУЮ, [PERSON], треті особи Приватний нотаріус Львівського міського управління юстиції [PERSON], Львівське обласне комунальне підприємство «БТІ та ЕО», Відділ приватизації житла у Галицькому районі м. Львова, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], ТзОВ «Салон Крез» про визнання недійсними прилюдних торгів, протоколу проведення прилюдних торгів по реалізації нерухомого майна, акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки та свідоцтва про право власності на нерухоме майно та позов третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Банк «[PERSON] і Кредит», за участю третіх осіб Галицького відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, Приватного підприємства «Юстиція», Приватного акціонерного товариства «Універсал Банк», Відділу приватизації житла в Галицькому районі м. Львова, Приватного нотаріуса [PERSON], Львівського обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», [PERSON], [PERSON], [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Салон Крез» про визнання права власності на квартиру з підвалом, прийнявши до сумісного розгляду та присвоївши цивільній справі номер №461/13723/13-ц. 17 липня 2018 року на запит суду Обласне комунальне підприємство ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки надало інвентаризаційні справи на квартиру №27 на вул.Л.Українки, 7 у м.Львові. У судовому засіданні [PERSON] заперечив проти задоволення первісного позову з мотивів наведених у письмових пояснення. Просить суд задовольнити його зустрічний позов з мотивів наведених у ньому. Представник ПАТ [PERSON] «[PERSON] та кредит» у судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи. Однак у попередніх засіданнях висловив свою позицію щодо своїх позовних вимог та зустрічного позову. Повідомив суду, що під час проведення прилюдних торгів квартири №27 у будинку №7 на вулиці Лесі Українки у м.Львові, загальною площею 51,7 кв.м., було допущено ряд порушень щодо неповноти зібраної інформації відповідно до вимог п.п.3.6, 3.9 Тимчасового Положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції №68/5 від 27.10.1999 року, ненадання повної та достовірної інформації щодо предмету прилюдних торгів. Відтак, акт про проведення прилюдних торгів та свідоцтво про право власності, видане на його підставі є недійсними. Галицький відділ ДВС ЛМУЮ у попередніх судових засіданнях заперечив проти задоволення позову з мотивів наведених у письмових запереченнях (Т.2 а.с.1-4). Стверджує, що Галицьким відділом ДВС ЛМУЮ під час примусового виконання виконавчого листа №2-1496/11, виданого 31.08.2011 року Галицьким районним судом м.Львова про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» 958\~006,75 грн. була проведена примусова реалізація майна боржника, зокрема, квартира №27 на вул.Лесі Українки,7 у м.Львові, яка перебувала в іпотеці ПАТ «Універсал Банк». 26.09.2012 року [PERSON] за результатами прилюдних торгів з реалізації іпотечного майна (Іпотекодержатель - ПАТ «Універсал Банк»), які були проведені торгуючою організацією - Львівська філія ПП Спеціалізоване підприємство «Юстиція» визнаний переможцем, як особа, що запропонувала найвищу ціну (414 000,00 гривень) у торгах з придбання квартири [ADDRESS]. Підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства Юстиції України від 27 жовтня 1999 р. N 68/5 та Закону України «Про іпотеку». Однак, позивач у позовній заяві не зазначив, які саме мали місце порушення під час проведення прилюдних торгів з реалізації квартири № 27. Крім того, стверджує, що в ПАТ «Банк «[PERSON] і кредит» в силу норм ст.48 Закону України «Про іпотеку» відсутнє право на оскарження прилюдних торгів з продажу майна, що є предметом іпотеки, оскільки позивач не належить до кола осіб яким таке право надано. Відповідач [PERSON] також не зявився у судове засідання, однак у письмових поясненнях просив відмовити у задоволенні первісного позову з мотивів викладених у письмових запереченнях від 18.12.2013 року (Т.1 а.с. 60). Зокрема, зазначив про відсутність права в ПАТ «Банк «[PERSON] і Кредит» на оскарження прилюдних торгів з продажу майна, що є предметом іпотеки в силу норм ст.ст. 41,48 Закону України «Про іпотеку», оскільки таке право належить виключному колу осіб. Також зазначив про відсутність порушень, які вплинули і могли б вплинути на результати прилюдних торгів з продажу майна, що є предметом іпотеки під час проведення таких. Також вказав, що в ПАТ «Банк «[PERSON] і Кредит» відсутнє речове право на кв. 27 на вул. Лесі Українки у м. Львові, яке б надавало право на судовий захист. Зазначив, що в задоволені позову ПАТ «Банк «[PERSON] і Кредит» слід відмовити, виходячи з правової позиції Верховного Суду України, висловленою ним в постанові від 24.10.2012 року у справі №6-116цс12, - порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених\~Законом України «Про виконавче провадження", до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо, то такі дії чи бездіяльність державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом, і, як такі, що не стосуються правил проведення прилюдних торгів, не можуть бути підставою для визнання їх недійсними. Крім того, звернув увагу суду на те, жодні рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб виконавчої служби не були оскаржені боржником чи його представником в порядку, передбаченому ст.ст. 383-385 ЦПК України. 21.01.2016 року Приватним нотаріусом Львівського міського управління юстиції [PERSON], на адресу суду надіслано лист від 21.01.2016 року вих. № 13/01-16, в якому вказано, що на момент вчинення нотаріальної дії щодо видачі Свідоцтва від 29.10.2012 року за реєстровим № 1543 порушень вимог чинного законодавства не було допущено. Також зазначив, що оскільки з 01.01.2013 року нотаріусу надано повноваження державного реєстратора і доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, було встановлено, що при перегляді інформації про реєстрацію права власності на вищевказану квартиру та технічну характеристику встановлено, що підвальне приміщення площею 19,8 кв.м. належить до квартири № 27 в буд. 7 на вул. Л.Українки в м. Львові з часу первинної електронної реєстрації, яка була проведена 21.02.2006 року і по сьогоднішній день її характеристика не змінювалася. Отже підвальне приміщення не могло бути окремим від квартири обєктом права власності. Також зазначив, що у звязку з виробничою необхідністю просить розглядати справу без його присутності. (Т.2 а.с.6). Третя особа ПАТ «Універсал Банк» позов Публічного акціонерного товариства «[PERSON] та кредит» заперечив, а позов [PERSON] підтримав з мотивів викладених у письмових поясненнях від 18.07.2017 року (Т.2 а.с. 229-234). Вказує на те, що позивач не вказав жодного із порушень, що могли б вплинути на результати прилюдних торгів з продажу іпотечного майна. Предстаник третьої особи Відділу приватизації житла у Галицькому районі м. Львова [PERSON] подав заяву від 08.01.2014 року про розгляд справи без його участі. Вирішення спору покладає на розсуд суду (Т.1 а.с.140). Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позов ПАТ Публічного акціонерного товариства «[PERSON] та кредит» підтримали, а позов третьої особи [PERSON] заперчили. Інші учасники справи, як за первісним позовом, так і за зустрічним Львівське обласне комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Приватне підприємство «Юстиція», Товариство з обмеженою відповідальністю «Салон Крез», ПАТ «Універсал Банк», [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час, дату та місце судового засідання, і на підставі частини 3\~ст.131 Цивільного процесуального кодексу України\~суд вважає, що вони не зявилися у судове засідання без поважних причин. Для забезпечення повідомлення про судовий розгляд справи та явки учасників судового розгляду в газеті «Львівська пошта» від 25.02.2017 року за № 15(1925) було розміщено оголошення про виклик в суд (Т.2 а.с.143). Відповідно до ст.223 ЦПК України суд вважає можливим проводити розгляд справи без участі осіб, які не зявилися у судове засідання, з огляду на те, що вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, більшість із них висловила своє ставлення до позовів і їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до п. 9 ч. 1\~розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України\~справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності редакцією\~ЦПК, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності редакцією\~ЦПК. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, оцінивши надані суду докази, суд вважає, що у задоволенні первісного та зустрічного позовів слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що Галицьким відділом ДВС ЛМУЮ під час примусового виконання виконавчого листа №2-1496/11, виданого 31.08.2011 року Галицьким районним судом м.Львова про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» 958\~006,75 грн. була проведена примусова реалізація майна боржника, зокрема, квартири №27 на вул.Лесі Українки,7 у м.Львові, яка перебувала в іпотеці ПАТ «Універсал Банк» (Т.1 а.с.41-42). 26.09.2012 року [PERSON] за результатами прилюдних торгів з реалізації іпотечного майна (Іпотекодержатель - ПАТ «Універсал Банк»), які були проведені торгуючою організацією - Львівська філія ПП Спеціалізоване підприємство «Юстиція» визнаний переможцем, як особа, що запропонувала найвищу ціну (414 000,00 гривень) у торгах з придбання квартири №27 на вул. Лесі Українки,7 у м. Львові. Хід реалізація іпотечного майна - квартири [ADDRESS] відображався на інтернет сайті Міністерства Юстиції України www.trade.informjust.ua шляхом розміщення повідомлення про майно, інформаційного повідомлення про продаж майна та інформації про результати торгів на інформаційному порталі «Система реалізації конфіскованого майна» (Т.1 а.с. 44,45,46) 08.10.2012 року платіжним дорученням ПАТ «Банк Перший» № 11665 сплачені кошти за купівлю на прилюдних торгах предмета іпотеки на рахунок Галицького відділу ДВС ЛМУЮ. 24.10.2012 року Головним державним виконавцем Галицького відділу ДВС ЛМУЮ [PERSON] складено акт про реалізацію предмета іпотеки квартира №27 на вул. Л.Українки,7 у м. Львові), який придбано [PERSON] (Т.1 а.с.40). 29 жовтня 2012 року [PERSON] приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] видано свідоцтво про право власності на квартиру №27 у будинку №7 на вулиці Лесі Українки у м.Львові, зареєстрованого в реєстрі за №1543, яка складається із двох житлових кімнат, житловою площею 32,5 кв.м. та кухні, загальна площ квартири становить 51.7 кв.м. До квартири належить комора у підвальному приміщенні будинку площею 19,8 кв.м., правовстановлюючим документом на яку є договір купівлі-продажу, посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу від 14 листопада за реєстрованим номером 8874, та зареєстрований в Обласному комунальному підприємстві Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», в електронному Реєстрі права власності на нерухоме майно, реєстраційний номер 13911095. Статті\~650,\~655\~та ч. 4 ст.\~656 ЦК України\~відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги. Верховний Суд України в постановах від 24 жовтня 2012 року по справі №6-116цс12 та від 13.02.2013 року по справі №6-174цс12 зробив правовий висновок про те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, і така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені ч.ч.1-3 та 6\~ст. 203 ЦК України\~(ч.1\~ст.215 цього Кодексу). Так, в постановах Верховного Суду України зазначено, що виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця-учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином. Оскільки, виходячи зі змісту ч. 1\~ст. 215 ЦК України\~підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна. При вирішенні позову про визнання прилюдних торгів недійсними суду необхідно встановити такі факти: чи мало місце порушення вимог Тимчасового положення та інших норм при проведенні прилюдних торгів; чи вплинули ці порушення на результати торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати торгів. Згідно із частиною другою статті\~16, статті\~215 ЦК України\~одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених частинами першою-третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця-учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином. Таким чином, ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину (статті\~203,\~215 ЦК України). Підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів. Згідно вимог ч.ч.1, 2\~ст. 49 Закону України «Про іпотеку»\~протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку придбання предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому\~статтею 47 цього Закону, а нотаріус на підставі такого акта видає свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися. Вимогами\~ст. 10 ЦПК України\~передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені\~Конституцією\~та законами України. Суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст.41 Закону України «Про іпотеку» (далі Закон) реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої\~Законом України\~«Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Статтею 48 Закону передбачено, що іпотекодержатель, іпотекодавець, боржник та будь-який учасник прилюдних торгів вправі протягом трьох місяців з дня проведення торгів оскаржити їх результати в суді за місцезнаходженням нерухомого майна. У прилюдних торгах мають право брати участь фізичні і юридичні особи, які сплатили гарантійний внесок і можуть відповідно до закону бути покупцями нерухомого майна, що реалізується. Розмір гарантійних внесків не може перевищувати 5 відсотків початкової ціни продажу предмета іпотеки (ч.1 ст.44 Закону). Матеріалами справи встановлено, що позивач - ПАТ «[PERSON] та кредит» не належить до числа осіб, які згідно вимог Закону можуть оскаржити результати прилюдних торгів. Крім того, судом встановлено, що порушення процедури проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна квартири №27 у будинку №7 на вулиці Лесі Українки у м.Львові, позивачем не доведено. Поряд з цим, позовні вимоги є суперечливими за своїм змістом, способом захисту, передбаченого\~ст. 16 ЦК України, ст.ст.\~5,\~10 ЦПК України. При цьому, твердження позивача про те, що під час складання акту опису та арешту квартири №27 на вул.Л.Українки у м.Львові, державним виконавцем не було взято до уваги, що комора площею 19,8 кв.м у підвалі будинку №7 відсутня, не відповідає фактичним обставинам справи, адже дослідженими у судовому засіданні матеріали справи та оригіналами інвентаризаційних справи встановлено, що вказана вище комора за різними правовстановлюючими та реєстр реєстраційними документами, де-юре є, як частиною квартири №27, так і частиною нежитлових приміщень на першому поверсі вказаного будинку. Крім того, при прийнятті рішення у справі суд враховує правовий висновок Верховного Суду висловлений у постанові № 6-116 цс12 від 24.10.2012 року, згідно якою, порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року, до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (ст. ст. 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону), то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, ч. 7 ст. 24, ч. 4 ст. 26, ч. 3 ст. 32, ч. 3 ст. 36, ч. 2 ст. 57, ст. ст. 55, 85 Закону). Отже, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. З огляду на викладене, суд вважає первісні позовні вимоги не обгрунтовані, позивачем не доведено наявність порушень при проведенні прилюдних торгів, а саме, що відбулось порушення вимог Порядку проведення прилюдних торгів, ці порушення вплинули на результати торгів, законні інтереси позивача порушені. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON], суд виходить із наступних міркувань. Предметом спору у даній справі є комора площею 19,8 кв.м у підвалі будинку №7 на вулиці Лесі Українки у м.Львові. Судом встановлено, що 30 червня 1998 року відбулася приватизація квартири №27 на вулиці Лесі Українки, 7 в результаті якої у спільну сумісну власність [PERSON] та членам його сімї перейшла квартира загальною площею 51,70 кв.м. та комора у підвалі площею 19,8 кв.м., що підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру №Г-19674. 19 березня 2002 року сімя [PERSON] продала вказану квартиру разом із коморою Товариству з обмеженою відповідальністю «Салон КРЕЗ», що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за номером 2330. Крім того, ТзОВ «Салон Крез», на той період, було власником нежитлових приміщень загальною площею 114,6 кв.м. (в технічному паспорті під літ.2, 2-8) на вулиці Л.Українки,7 Володіючи вказаним нерухомим майном (нежитловими приміщеннями площею 114,6 кв.м. та квартирою площею 51,70 кв.м. з коморою у підвалі площею 19,8 кв.м.) ТзОВ «Салон КРЕЗ» у 2002 році розпочало процес самовільного приєднання підвальних приміщень у будинку №7 на вулиці [PERSON], площею 147,8 кв.м. (у поверховому плані відповідно під літ. 2-10 2-13) до приміщень першого поверху, в тому числі і комори площею 19,8 кв.м., про що свідчать надані у розпорядження суду такі документи: Висновок №38/6 по робочому проекту: розширення експозиційного залу магазину «Салон-КРЕЗ» на вулиці Лесі Українки,7 у м.Львові від 24 квітня 2000 року (Т.1 а.с.21-22); [PERSON] санітарно-гігієнічного обстеження від 30 березня 200 року (Т.1 а.с.23). Завершився вказаний процес у липні 2006 року, що підтверджується Витягом із протоколу №14 засідання міжвідомчої комісії Галицького району від 11 квітня 2006 року (Т.1 а.с.24); листом ГРА ЛМР №2-132/31 від 19 квітня 2006 року (Т.1 а.с.25); Витягом із протоколу засідання постійної комісії комунального майна та власності ЛМР від 12 червня 2006 року (Т.1 а.с.26). 07 вересня 2006 року ГРА ЛМР видано розпорядження №1251 Про оформлення ТзОВ «Салон КРЕЗ» права приватної власності на нежитлові приміщення на вул.Лесі Українки,7 (Т.1 а.с.20) та 07 вересня 2006 року ТзОВ «Салон КРЕЗ» видано Свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення за адресою м.Львів, вул.Лесі Українки, загальною площею 262.4 кв.м. 01.08.2006 року ТзОВ «Салон КРЕЗ» відчужило [PERSON] квартиру №27 на вул.Лесі Українки,7. При цьому згідно договору купівлі-продажу посвідченого нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №2760, квартира складалася із двох житлових кімнат житловою площею 32,5 кв.м та кухні, загальна площа квартири стани 51,7 кв.м., комора в підвалі площею 19,8 кв.м. У свою чергу, [PERSON] 12 листопада 2007 року подарував вказану квартиру [PERSON], що підтверджується договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за номером 8807, а [PERSON] продав її [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу від 14 листопада 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №8874. Згодом, вказану вище квартиру [PERSON] передав в іпотеку ВАТ «Банк Універсальний», про що свідчить договір іпотеки від 14 листопада 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №8880 (Т.1 а.с.41-43), і на прилюдних торгах її придбав [PERSON]. 17 квітня 2014 року її власником стає [PERSON] на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Поряд з тим, нежитлові приміщення площею 262,4 кв.м. на вул.Лесі Українки,7 у м.Львові, ТзОВ «Салон КРЕЗ» відчужує [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 06 листопада 2006 року, які у свою чергу передають придбані приміщенні у іпотеку Банку «[PERSON] та Кредит» (Т.1 а.с.11-13). Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень (ст.ст.12,18 ЦПК України). Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 76 ЦПК визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні [PERSON] не доведено яке само його право порушено діями відповідача, адже квартира №27 у будинку №7 на вулиці Лесі Українки належить йому на праві приватної власності, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 20681381 (Т.2 а.с.107). Разом з тим, позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на комору у підвальному приміщенні площею 19,8 кв.м. у вказаному вище будинку також до задоволення не підлягає, адже матеріалами справи встановлено, що вона належить до нежитлових приміщень площею 262,4 кв.м. на вул.Лесі Українки,7. Усі розпорядчі та правовстановлюючі документи, на підстав яких ця комора перейшла до нежитлових приміщень є чинними та не були оскаржені сторонами. Судом встановлено, що станом на 2006 рік комора у підвалі, площею 19,8 кв.м., яка нібито належить до квартири №27 на вул.Лесі Українки у м.Львові, не існувало. Це підтверджується технічним паспортом складеним 05 вересня 2005 року ОКП ЛОР БТІ, відповідно до якого комора у підвалі належить до нежитлових приміщень, площею 262,4 кв.м., які знаходяться за адресою: м.Львів, вул.Л.Українки, буд.7. ТзОВ «Салон КРЕЗ» будучи власником квартири №27 у будинку №7 на вул.[PERSON] з 19 березня 2002 року по 01 серпня 2006 рік розпорядилося своєю власністю та приєднало комору не нежитлових приміщень вказаного будинку. Крім того, у матеріалах справи є заяви [PERSON] та [PERSON] якими підтверджується те, що на момент придбання та відчуження квартири №27 вони знали, що комора у підвалі, площею 19,8 кв.м. не належить їм на праві власності. Поряд з тим, відповідач за первісним позовом Галицький ВДВС ЛМУЮ у письмових запереченнях вказує на пропуск позивачем строку звернення до суду із позовом. ПАТ [PERSON] «[PERSON] та Кредит» стверджує, що про порушення свого права дізнався 22 жовтня 2013 року. Просить суд визнати поважними причини пропуску тримісячного строку на оскарження прилюдних торгів з дня їх проведення та поновити строк на подання позову про визнання недійсними прилюдних торгів, протоколу про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, акту про реалізацію предмета іпотеки, свідоцтва, виданого на придбане з торгів нерухоме майно. У свою чергу, позивач з первісним позовом ПАТ [PERSON] «[PERSON] та Кредит» заявив клопотання про застосування строків позовної давності. Стверджує, що [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом після спливу трирічного строку, адже станом на 2013 рік, будучи представником [PERSON] у даній справі, ще до моменту укладення договору про задоволення вимог іпотеко держателя від 17.04.2014 року знав про те, що комора у підвалі площею 19,8 кв.м. не належить до квартири №27 у будинку №7 на вул.Л.Українки (Т.2 а.с.242). Відповідно до ст.ст.256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Згідно з ч.ч. 3, 4, 5 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. У відповідності до вимог п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення в цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. З огляду на викладене, оскільки судом встановлено безпідставність первісних та зустрічних позовних вимог, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовів, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позовів за безпідставністю.

Outcome: dismissed