Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 20 травня 2019 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про скасування довіреності №1116 від 29.06.2016 року, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30 червня 2016 року та скасування державної реєстрації на земельну ділянку з кадастровим номером 2611000000:05:007:0542. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що відповідно до рішення Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 11 лютого 2016 року йому, як учаснику бойових дій, було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд(присадибна ділянка) по [ADDRESS] . Рішенням міської ради від 07 червня 2016 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки з кадастровим номером 2611000000:05:007:0542, право власності на яку зареєстровано за ним на підставі рішення державного реєстратора від 13 червня 2016 року. Довіреністю від 29 червня 2016 року він уповноважив відповідача [PERSON] представляти його інтереси у відповідних органах з метою продажу та/або передачі в оренду зазначеної земельної ділянки. Діючи на підставі вказаної довіреності, відповідач уклав договір купівлі-продажу та відчужив належну йому земельну ділянку [PERSON] та [PERSON] , однак кошти отримані від реалізації земельної ділянки позивачу передані не були. У жовтні 2018 року вказана земельна ділянка була відчужена на користь [PERSON] , що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав. Враховуючи те, що позивачем не було отримано жодних коштів за реалізацію належної йому земельної ділянки, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 22 травня 2019 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 02 липня 2019 року до участі у вказаній справі залучено [PERSON] в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. 14 серпня 2019 року позивач подав заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої просить стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти в сумі 10000 доларів США, згідно розписки від 05 липня 2019 року отримані за передану земельну ділянку з кадастровим номером 2611000000:05:007:0542, цільове призначення для будівництва житлового будинку та господарських споруд, що розташована за адресою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 05 грудня 2019 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті. Відповідно до розпорядження керівника апарату Яремчанського міського суду Івано-Франківської області №152 від 03 серпня 2020 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 серпня 2020 року у зв`язку із закінченням повноважень попереднього складу суду(закінчення терміну відрядження судді Польської М.В.) вказану справу передано у провадження судді Ваврійчук Т.Л., якою 21 вересня 2020 року постановлено ухвалу про прийняття справи до свого провадження та призначено у ній підготовче судове засідання. 16 листопада 2020 року від позивача [PERSON] надійшла заява про зміну предмету позову, відповідно до якої останній просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь грошові кошти в сумі 10000 доларів США, отримані за передану йому земельну ділянку з кадастровим номером 2611000000:05:007:0542, цільове призначення для будівництва житлового будинку та господарських споруд, що розташована за адресою [ADDRESS] . 19 листопада 2020 року від відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій останній вказав, що не заперечує щодо зміни позовних вимог у даній справі. Заявлені до нього позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить справу розглядати у його відсутності. Ухвалою суду від 19 листопада 2020 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав та просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у сумі 10000 доларів США, отримані останнім на підставі довіреності від 29 червня 2016 року за реалізацію належної йому земельної ділянки з кадастровим номером 2611000000:05:007:0542, цільове призначення для будівництва житлового будинку та господарських споруд, що розташована за адресою [ADDRESS] . Вказав, що між ним та відповідачем, який є двоюрідним братом його батька, існувала домовленість що останній допоможе йому продати отриману у власність земельну ділянку, а тому він видав на ім`я відповідача довіреність, якою уповноважив [PERSON] розпоряджатись від його імені належною йому земельною ділянкою. Продаж земельної ділянки повинен був вчинятись за кошти у сумі 15000 доларів США, а в якості авансового внеску [PERSON] передав йому 1000 доларів США. На протязі певного періоду часу відповідач вказував, що ділянка ще не продана, потім він виїхав за кордон, а коли повернувся, відповідач знову пояснював, що займається продажем ділянки, однак у жовтні 2018 році з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно він дізнався про те, що належна йому земельна ділянка 30 червня 2016 року була відчужена відповідачем на користь [PERSON] та [PERSON] , які в подальшому перепродали її [PERSON] . Він також з`ясував, що до пошуку покупців та реалізації даної земельної ділянки відповідачем було залучено [PERSON] , однак документального підтвердження причетності останнього до реалізації належної йому ділянки він не має. Вказав, що зазначена у договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 30 червня 2016 року вартість земельної ділянки була визначена не ним, а відповідачем, однак згідно досягнутої між ними домовленості продаж даної ділянки повинен був вчинятись за кошти у сумі 15000 доларів США. На даний час він просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 10000 доларів США, виходячи із вартості земельних ділянок аналогічної площі у м. Яремче. Відповідач в ході зустрічей не заперечив той факт, що не повернув йому отримані від реалізації земельної ділянки кошти, однак не пояснив за яку ціну був вчинений продаж землі та куди він потратив зазначені кошти, говорив, що вони з [PERSON] вкладали кошти в якусь спільну справу та просив зачекати на розрахунок. В своїй заяві [PERSON] вказав, що заявлені позовні вимоги визнає в повному обсязі та зобов`язався повернути йому грошові кошти у визначеному ним розмірі на виконання рішення суду. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, не повідомивши причин неявки, у попередньо поданій заяві про визнання позову вказав, що просить справу розглядати у його відсутності. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час розгляду справи належно повідомлявся. Заслухавши пояснення відповідачів, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно з ч.1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Cудом встановлено, що рішенням Яремчанської міської ради Івано-Франківської області №74-5/2016 від 11.02.2016 року [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд(присадибна ділянка) по [ADDRESS] . Рішенням Яремчанської міської ради Івано-Франківської області №120-8/2016 від 07.06.2016 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га(кадастровий номер 2611000000:05:007:0542) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд(присадибна ділянка) по [ADDRESS] , [PERSON] , жителю [ADDRESS] (учаснику АТО) та передано її у власність. Довіреністю від 29.06.2016 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу Могилевич Л.В., за реєстром №1126 позивач [PERSON] уповноважив свого представника [PERSON] представляти його інтереси у будь-яких установах, організаціях та підприємствах, незалежно від організаційної форми та підпорядкованості, з питань, які будуть стосуватися розпорядження належною йому земельною ділянкою площею 0,1000 га, що розташована за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 2611000000:05:007:0542, цільове призначення- для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд(присадибна ділянка), в тому числі зокрема продати, та/або передати в оренду, та/або передати в заставу(іпотеку) з метою забезпечення зобов`язань третіх осіб(в тому числі виступати майновим поручителем), а також з питань замовлення та отримання необхідних документів для відчуження, передачі в оренду та/чи іпотеку вищевказаної земельної ділянки. Вказана довіреність видана з правом передачі виконання доручення іншим особам строком на один рік, терміном дії до 29.06.2017 року. У зазначеній довіреності, позивач доручив представнику [PERSON] підписувати від його імені договори відчуження, оренди та/чи іпотеки, кредитний договір, визначаючи істотні умови відчуження, оренди та /чи іпотеки, одержати належні позивачу від відчуження майна грошові кошти, оплачувати державне мито та інші збори, здійснювати оплату наданих для позивача послуг у порядку і на умовах, передбачених договором та/або законодавством України, а також виконувати всі інші юридично значимі дії в межах та обсязі, передбачених чинним законодавством України для такого роду повноважень. 30.06.2016 року [PERSON] , діючи на підставі зазначеної довіреності як уповноважена особа [PERSON] уклав договір купівлі-продажу та відчужив належну позивачу земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 2611000000:05:007:0542, цільове призначення- для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд(присадибна ділянка) [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №162011334 від 03.04.2019 року, вищезазначений договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Обідняк І.В. та зареєстрований в реєстрі за №473, продаж ділянки вчинено за кошти у сумі 99577 грн. які повністю сплачені покупцями представнику продавця. В подальшому, згідно договору купівлі-продажу від 06.10.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу Пендзей Г.Г. за реєстром №863 вказана земельна ділянка була відчужена на користь [PERSON] . За твердженням позивача, здійснивши 30.06.2016 року відчуження належної йому земельної ділянки, та, отримавши кошти за її продаж відповідач про вказаний факт позивача не повідомив та отримані від реалізації нерухомого майна грошові кошти йому не передав. Про факт продажу ділянки позивач дізнався лише у жовтні 2018 року з інформації, розміщеної у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, після чого звернувся до відповідача, який у добровільному порядку отримані на виконання довіреності кошти не повернув, що стало підставою для звернення до суду. У долучених до матеріалів справи розписках від 05.07.2019 року та 12.02.2020 року, відповідач [PERSON] вказав, що зобов`язується повернути позивачу грошові кошти в сумі 10000 доларів США, отримані ним за передану згідно довіреності земельну ділянку що розташована за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 2611000000:05:007:0542, цільове призначення- для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. У своїй заяві про зміну предмету позову [PERSON] просив стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти, отримані на підставі довіреності за реалізацію належної йому земельної ділянки. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» судам роз`яснено, що суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору. Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 року у справі № 917/1739/17 вказала, що зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору, оскільки саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц. Сутність та правова природа представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення,в якому одна сторона(представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами. Відповідно до ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Частиною 1 ст.239 ЦК України визначено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. Відповідно до ч.3 ст.244 ЦК України довіреність-це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Згідно з приписами ст.629 ЦК України договір є обов`язкоми для виконання сторонами. Частиною ч.1 ст.1000 ЦК України визначено, що за договором доручення одна сторона(повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони(довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Відповідно до ч.1 ст.1004 ЦК України повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Згідно з правилами ст.1006 ЦК України повірений зобов`язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Таким чином, законодавством чітко визначено дії повіреного по закінченні виконання договору доручення, зокрема він має негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку із виконанням доручення. Як встановлено судом, за змістом довіреності від 29.06.2016 року [PERSON] уповноважив [PERSON] представляти його інтереси у питаннях, що стосуються розпорядження належною останньому земельною ділянкою площею 0,1000 га, що розташована за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 2611000000:05:007:0542, цільове призначення- для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, в тому числі підписувати договори відчуження даного майна та отримувати належні йому грошові кошти. На підставі вказаної довіреності [PERSON] , діючи як уповноважена особа позивача, відчужив належну останньому земельну ділянку на користь [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, отримання [PERSON] грошових коштів за укладеним правочином обумовило виникнення у нього обов`язку передати довірителеві все одержане у зв`язку із виконанням доручення. Зважаючи на те, що відповідач свого обов`язку щодо повернення належних позивачу коштів, отриманих у зв`язку із виконанням доручення, не виконав, що підтверджується поданою ним заявою про визнання позову, суд приходить до переконання, про доведеність та обґрунтованість заявлених [PERSON] позовних вимог та вважає, що вони підлягають до задоволення. Відповідно до ч.2 ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до ч.2 ст.524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04.07.2018 року у справі №761/12665/14-ц зазначила, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. Таким чином, при визначенні зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення зазначає саме розмір іноземної валюти, що підлягає стягненню. При визначенні розміру грошових коштів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача суд враховує те, що відповідачем не заперечується факт реалізації належної позивачу земельної ділянки за ціною визначеною ним на власний розсуд, а у своїх розписках від 05.07.2019 року та 12.02.2020 року [PERSON] вказав, що сума грошових коштів, отриманих ним на підставі довіреності за реалізацію належної [PERSON] земельної ділянки становить 10000 доларів США, а не 99 577 грн., як зазначено у договорі купівлі-продажу земельної ділянки, чого останній не заперечив також у поданій до суду заяві про визнання позову від 19.11.2020 року, вказавши, що заявлені позовні вимоги про стягнення з нього грошових коштів у визначеному позивачем розмірі визнає у повному обсязі. Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто рішення суду може грунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом-ч. 6 ст.81 ЦПК України. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Враховуючи вищенаведене, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення шляхом стягнення з [PERSON] на його користь грошових коштів у сумі 10000 доларів США, отриманих на підставі довіреності від реалізації належної позивачу земельної ділянки площею 0,1000 га, що розташована за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 2611000000:05:007:0542, цільове призначення- для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Враховуючи те, що позивач відповідно до вимог п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а тому у відповідності до вимог ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави 2515 грн. судового збору, розмір якого визначено судом виходячи із ціни позову, відповідно до офіційного курсу валют, встановленого станом на 14 серпня 2019 року, тобто на день подання заяви про зміну предмету позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved