Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

В Рівненський міський суд 17 травня 2018 року з позовом до [PERSON] , третя особа на стороні позивача служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення права користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку, витребування майна з чужого володіння звернулась [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] . Ухвалою Рівненського міського суду від 03 жовтня 2018 року позовну заяву [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] до [PERSON] , третя особа на стороні позивача служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення права користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку, витребування майна з чужого володіння в частині позовних вимог про витребування у відповідача правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 777361156101 залишено без розгляду. Ухвалою Рівненського міського суду від 12 грудня 2018 року позовну заяву [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] до [PERSON] , третя особа на стороні позивача служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення права користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку, витребування майна з чужого володіння в частині позовних вимог до відповідача [PERSON] : про витребування свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] від 06 червня 2012 року та автомобіля марки «OPEL» модель «COMBO» (2007) синій, номер двиг. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; про витребування свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] від 25 вересня 2013 року та автомобіля марки "RENAULT», модель «KANGOO», 1461, (2010), днз. [NUMBER] (червоний, № двиг. [NUMBER] , № куз. [NUMBER] ); про витребування свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] від 04 серпня 2015 року та автомобіля марки «PEUGEOT», модель «PARTNER» 1560, (2010), днз. [NUMBER] (білий, № двиг. [NUMBER] , № куз. [NUMBER] ); про витребування свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] від 14 липня 2015 року та автомобіля марки «FIAT», модель «DOBLO» 1598 (2012), днз. [NUMBER] (чорний, № двиг. [NUMBER] , куз. [NUMBER] залишено без розгляду. Ухвалою Рівненського міського суду від 10 травня 2019 року залучено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в якості співвідповідачів та Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача до участі в даній цивільній справі. 10 травня 2019 року до Рівненського міського суду надійшла позовна заява [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи на стороні позивача служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради про позбавлення права користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку, витребування майна з чужого володіння з остаточними позовними вимогами. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав заявлені позовні вимоги, викладені у позовній заяві (у новій редакції), просить суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та витребувати у відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] автомобіль марки MERCEDES BENZ С220CDI, номер (кузов) [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2014 року випуску, колір сірий, який належав померлому [PERSON] та був зареєстрований за ним на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] виданого 20 січня 2017 року Центром 5641; витребувати у відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] автомобіль PEUGEOT PARTNER, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску, колір жовтий, який належав померлому [PERSON] та був зареєстрований за ним на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] виданого 20 жовтня 2015 року Центром ДАІ 5601; витребувати у відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] автомобіль PEUGEOT PARTNER, номер двигуна [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску, колір чорний, який належав померлому [PERSON] та був зареєстрований за ним на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 19 травня 2015 року Центром ДАІ 5601; усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження [PERSON] квартирою [ADDRESS] шляхом позбавлення права користування цією квартирою та зняття відповідача [PERSON] з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS] . В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явилася. Про день та час розгляду справи повідомлялася завчасно та належним чином. Причин своєї неявки суду не повідомила, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавала. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився. Від представника відповідача до суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву у якій представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивачу за їх безпідставністю. Крім того, представник відповідача додатково звернула увагу на ту обставину, що її довіритель не був належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, оскільки місце реєстрації відповідача за адресою [ADDRESS] на даний час є тимчасово окупованою територією. Однак, при цьому, представник відповідача не повідомив фактичного місця проживання відповідача та адреси для подальшого направлення йому судових повідомлень. В подальшому представником відповідача подано заяву про розгляд справи без участі відповідача та представника відповідача. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, однак подав до суду письмовий відзив на позов у якому просив суд у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити. В судове засідання представник третьої особи на стороні позивача служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради не з`явився, однак подав до суду письмове клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника. В судове засідання представник третьої особи на стороні позивача Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмові пояснення, які просив суд врахувати при винесенні рішення. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 березня 2006 року від якого [INFO] у них народився син [PERSON] . Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні кс.копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданим 02 березня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 02 березня 2006 року, про що зроблено відповідний актовий запис за №245. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] . З дослідженого в судовому засіданні кс.копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 11 квітня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції з якого вбачається, що [PERSON] народився [INFO] в м.Рівне, про що зроблено відповідний актовий запис за №743. Батьками записані [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні кс.копією свідоцтва про смерть (повторне) серії [NUMBER] виданим 21 березня 2018 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області з якого вбачається, що [PERSON] помер [INFO] , про що 10 березня 2018 року складено відповідний актовий запис №418. Місце смерті Україна Івано-Франківська область місто Яремче село Поляниця. При житті [PERSON] на підставі договору про поділ майна подружжя від 16 листопада 2015 року р.№473 та договору купівлі-продажу Ѕ частки в праві власності на квартиру від 16 листопада 2015 року р.№474, які посвідчені [PERSON] приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області, на праві власності належала квартира [ADDRESS] , в якій після смерті [PERSON] проживав зареєстрований в ній [PERSON] . Крім того, при житті у власності померлого знаходилось ряд транспортних засобів, які після смерті власника не повернуті. Відповідно до ст.59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом. Суд може залучити до участі в таких справах неповнолітню особу чи особу, цивільна дієздатність якої обмежена. Законні представники можуть доручати ведення справи в суді іншим особам. Відповідно до ч.1 ст.242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Відповідно до ч.1 ст.56 ЦПК України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. При цьому органи державної влади, органи місцевого самоврядування повинні надати суду документи, що підтверджують наявність передбачених законом підстав для звернення до суду в інтересах інших осіб. Відповідно до п.1 ч.5 ст.56 ЦПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до статті 56 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду. Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Відповідно до ч.2 ст.58 ЦПК України особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника. [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , а тому має права та обов`язки малолітнього сина. Після смерті [PERSON] , який перебував на відпочинку в с.Поляниця Яремчанської міської ради Івано-Франківської області разом з [PERSON] і невідомою жінкою, з с.Поляниця у м.Рівне [PERSON] повернувся на автомобілі MERCEDES BENZ С220CDI, номер (кузов) [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2014 року випуску, який належав померлому та був зареєстрований за ним на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] виданого 20.01.2017 Центром 5641. Як зазначила позивач, перебуваючи в м.Рівне, [PERSON] запевнив її, що свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 20 січня 2017 року та ключі від автомобіля MERCEDES BENZ С220CDI р/н [NUMBER] він передав [PERSON] . Однак, останній дану обставину заперечив, а при цьому транспортний засіб марки MERCEDES BENZ С220CDI р/н [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 20 січня 2017 року зникли. Відповідно до п.п.а,б п.2.1. Правил дорожнього руху, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (надалі - ПДР) водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб. Відповідно до п.2.2. ПДР власник транспортного засобу може передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В день смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом, яку малолітній [PERSON] прийняв. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З огляду на положення статті 1268 ЦК України щодо належності спадщини спадкоємцю з часу її відкриття, відповідачі [PERSON] та [PERSON] , отримав у володіння свідоцтво про реєстрацію автомобіля MERCEDES BENZ С220CDI р/н [NUMBER] та ключі у відповідності до пункту 2.2. ПДР протиправно отримали можливість безперешкодного, безпідставного та протиправного володіння та користування належним малолітньому спадкоємцю вищезазначеним транспортним засобом. 01 листопада 2018 року приватним нотаріусом Товтин С.В, малолітньому [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом р.№619 відповідно до якого [PERSON] є спадкоємцем автомобіля MERCEDES BENZ С220CDI, номер (кузов) [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2014 року випуску, який належав померлому [PERSON] та був зареєстрований за ним на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] , виданого 20 січня 2017 року Центром 5641. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Заволодіння відповідачами [PERSON] та [PERSON] належним спадкоємцю [PERSON] транспортним засобом MERCEDES BENZ С220CDI, номер (кузов) [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2014 року випуску є протиправним, безпідставним та недобросовісним та таким, що порушує вимоги ст.387 ЦК України, яка передбачає, що Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно виданого приватним нотаріусом Товтин С.В. свідоцтва про право на спадщину від 01 листопада 2018 року, р.№619 вбачається, що малолітній [PERSON] є спадкоємцем автомобіля марки PEUGEOT модель PARTNER, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску, колір жовтий та автомобіля марки PEUGEOT модель PARTNER, номер двигуна [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску, колір чорний, які належали померлому та були зареєстровані за ним на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] виданого 20 жовтня 2015 року Центром ДАІ 5601 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] виданого 19 травня 2015 року Центром ДАІ 5601 відповідно. Щодо автомобіля марки PEUGEOT модель PARTNER, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску [PERSON] 10 лютого 2016 року була видана довіреність строком на три роки до 10 лютого 2019 року [PERSON] р.№629, якою відповідач уповноважений на здійснення правочинів та інших юридичних дій різного характеру та 01 квітня 2016 року строком на три роки до 01 квітня 2019 року [PERSON] р.№2092, якою останній уповноважений на здійснення правочинів та інших юридичних дій різного характеру. В подальшому, відповідач [PERSON] 15 травня 2018 року в порядку передоручення було видано довіреність р.№819 щодо автомобіля PEUGEOT модель PARTNER, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску відповідачу [PERSON] . Щодо автомобіля марки PEUGEOT модель PARTNER, номер двигуна [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску, колір чорний [PERSON] 25 травня 2015 року була видана довіреність строком на три роки до 25 травня 2018 року відповідачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка посвідчена приватним нотаріусом Товтин С.В. та зареєстрована в реєстрі за р.№194, відповідачі уповноважені на здійснення правочинів та інших юридичних дій різного характеру щодо автомобіля, зокрема його експлуатації. Відповідно до ч.1 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ч.1 ст.244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Відповідно до ч.3 ст.244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Відповідно до ст.247 ЦК України строк довіреності встановлюється у довіреності. Якщо строк довіреності не встановлений, вона зберігає чинність до припинення її дії. Строк довіреності, виданої в порядку передоручення, не може перевищувати строку основної довіреності, на підставі якої вона видана. Довіреність, у якій не вказана дата її вчинення, є нікчемною. Видача [PERSON] відповідачам довіреностей, якими останні на строк їх дії уповноважені на здійснення правочинів та інших юридичних дій різного характеру, в тому числі на право володіння і користування автотранспортними засобами, не припинило право власності [PERSON] на ці транспортні засоби. Відповідачі правомірно та добросовісно набули права зазначені у довіреностях. Інших правомочностей щодо автотранспортних засобів відповідачами не набуто. Відповідно до п.6 ч.1 ст.248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі: смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. Таким чином, засноване на договорі представництво [PERSON] за довіреністю право експлуатації транспортних засобів марки PEUGEOT модель PARTNER, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску відповідачами [PERSON] та [PERSON] та марки PEUGEOT модель PARTNER, номер двигуна [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , яке передбачало володіння і користування транспортними засобами припинилося 08 березня 2018 року внаслідок смерті довірителя [PERSON] , про яку відповідачам достовірно було відомо. Відповідно до ст.248 ЦК України засноване на виданій відповідачем [PERSON] відповідачу [PERSON] довіреності від 15 травня 2018 року р.№819 в порядку передоручення, якою остання уповноважена на право здійснення правочинів та інших юридичних дій різного характеру щодо автомобіля марки PEUGEOT модель PARTNER, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску виникло незаконно, оскільки передоручення відбулося після смерті довірителя та припинення представництва [PERSON] за основною довіреністю. Відповідно до п.1 ч.1 ст.248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі закінчення строку довіреності. З припиненням представництва за довіреністю втрачає чинність передоручення. Внаслідок закінчення строку довіреностей з 11 лютого 2019 року припинено засноване на довіреності від 10 лютого 2016 року р.№629 право відповідача [PERSON] , та з 01 квітня 2019 року засноване на довіреності від 01 квітня 2016 року р.№3092 право відповідача [PERSON] і довіреності в порядку передоручення р.№819 від 15 травня 2018 року право відповідача [PERSON] відповідно володіти і користуватися автомобілем марки PEUGEOT модель PARTNER, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску [PERSON] . Із закінченням 25 травня 2018 року строку дії довіреності [PERSON] від 25 травня 2015 року р.№194 припинилося право користування та розпорядження автомобілем PEUGEOT модель PARTNER, номер двигуна [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску у відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , кір [PERSON] . Відповідно до ст.244 ЦК України довіреність видається довірителем довіреній особі. Підпунктом 1.2. пункту 1 Глави 4 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 нотаріуси посвідчують довіреності, складені від імені однієї особи на ім`я кількох осіб. З огляду на положення цих норм, відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] отримали від [PERSON] довіреності відповідно від 10 лютого 2016 року р.№629; від 01 квітня 2016 року р.№2-92; від 15 травня 2018 року р.№194 щодо автомобіля марки PEUGEOT модель PARTNER, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску, а [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] довіреність від 25 травня 2015 року р.№194 щодо автомобіля PEUGEOT модель PARTNER, номер двигуна [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску, що крім їх обізнаності про смерть довірителя [PERSON] свідчить про їх обізнаність про закінчення строку дії довіреностей, припинення представництва та права володіння та користування автотранспортними засобами. Однак, після припинення представництва, як власні док смерті довірителя так і внаслідок закінчення строку дії довіреностей, відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] без достатніх правових підстав продовжують володіти та користуватися належними спадкоємцю вищезазначеними транспортними засобами відповідно, порушуючи передбачені ст.ст.317,319 ЦК України права малолітнього [PERSON] на володіння, користування та розпорядження належним йому майном. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Ухвалою судді Рівненського міського суду від 05 травня 2018 року у справі №569/8152/18 про забезпечення позову заборонено сервісним центрам МВС України, їх уповноваженим особам, у тому числі Регіональному сервісному центру МВС в Рівненській області перереєстрацію, зняття з обліку та перереєстрацію зареєстрованих за [PERSON] транспортних засобів. З огляду на викладене, належні померлому [PERSON] транспортні засоби відповідачами не відчужені третім особам і знаходяться у їх володінні та користуванні, правова підстава якого відпала. Відповідно до ст.1212 ЦК України глава 83 особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі №6-3090цс15 зазначено, що «положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи із змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов`язання. Характерною особливістю кондиційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним. Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Узагальнюючи викладе, можна дійти висновку про те, що кондиція - позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондиційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.». З огляду на положення статті 1212 ЦК України суб`єктами в кондиційному зобов`язанні є, з одного боку - власник або титульний володілець майна, який у зобов`язанні має право вимоги та виступає кредитором, з іншого, - набувач майна, який виступає боржником. Особливістю матеріального об`єкта кондиційного зобов`язання є його універсальність - таким об`єктом може бути будь-яке майно: як індивідуально визначене, так і визначене родовими ознаками. У даній справі власник спірних транспортних засобів марки PEUGEOT модель PARTNER, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску та марки PEUGEOT модель PARTNER, номер двигуна [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску [PERSON] при житті передав права згідно довіреностей на вказані автомобілі відповідачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відповідно. В подальшому, на підставі ст.ст.247-248 ЦК України представництво відповідачів, яке виникло на підставі довіреностей, припинилося, тобто правова підстава володіння і користування відпала. У зв`язку з припиненням з 08 березня 2018 року представництва [PERSON] відповідачами, право представництва не успадковано, у складі спадщини спадкоємцем. Оскільки представникові [PERSON] відповідачами за довіреностями припинено, то відсутні правові підстави збереження цього майна відповідачами. До спірних правовідносин, які виникли безпосередньо між спадкоємцем [PERSON] , якому автомобілі належать на підставі свідоцтва про право на спадщину, та їх фактичними володільцями - відповідачами, мають бути застосовані положення статті 1212 ЦК України про витребування майна власником із чужого незаконного володіння. Відповідно до ст.186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Ключі від транспортних засобів є річчю, призначеною для обслуговування цих авто, а тому також підлягають поверненню відповідачами при витребуванні автотранспортних засобів з їх чужого незаконного володіння. Документами, які посвідчують належні померлому права на транспортні засоби марки MERCEDES BENZ С220CDI, номер (кузов) [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2014 року випуску; PEUGEOT PARTNER, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску; PEUGEOT PARTNER, номер двигуна [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску та забезпечують можливість здійснення даних прав являються відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу: [NUMBER] виданого 20 січня 2017 року Центром 5641; свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу: [NUMBER] виданого 20 жовтня 2015 року Центром ДАІ 5601 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] виданого 19 травня 2015 року Центром ДАІ 5601. Свідоцтва про реєстрації транспортного засобу є індивідуально визначеною річчю, які, зазначеною у них інформацією, визначають спадкодавця, як власника автотранспортних засобів. Право власності на свідоцтва про реєстрацію належить власнику автотранспортного засобу. Відповідно до ст.1218 ЦК України, згідно якої до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, до спадкоємця [PERSON] перейшло право на свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, які повинні бути повернуті відповідачами з поверненням транспортних засобів, з застосуванням ст.1212 ЦК України. 19 листопада 2018 року малолітньому [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом р.№479 (спадкова справа №3/2018), згідно якого [PERSON] являється спадкоємцем квартири [ADDRESS] , що належала померлому [PERSON] . Як зазначила у позовній заяві позивач, залишившись зареєстрованим в належній спадкоємцю квартирі, відповідач [PERSON] виселився з неї 08 жовтня 2018 року, при цьому забравши з собою усі меблі, техніку та речі померлого. З дослідженого в судовому засіданні витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12 березня 2019 року №159245126 право власності на квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Статтею 1 першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України, ст.48 Закону України «Про власність»). Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.270 ЦК України відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі: припинення юридичної особи чи смерті власника. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України). Права власника квартири визначені статтями 317,383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб володіти, користуватися і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Надаючи, згідно із ст.ст.317, 383 ЦК України, власнику право на свій розсуд надавати іншим особам право проживання в належній йому квартирі та гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право на свій розсуд вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоча би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16,386,391 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас, відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органів реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює відносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71,72,116,156 ЖК, ст.405 ЦК України). Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 16 січня 2012 року №6-57цс11). Виїхавши 08 жовтня 2018 року з квартири позивача та добровільно не знявшись з реєстрації, відповідач [PERSON] відсутній за вказаною адресою понад шість місяців, порушує право позивача на володіння та розпорядження належною йому квартирою, створює суттєві перешкоди у її користуванні, особливо в утриманні (сплаті комунальних послуг, тощо). Відповідно до ст.64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач по справі [PERSON] не є і ніколи не був членом сім`ї позивача, ніколи не проживав разом з членами сім`ї позивача у спірній квартирі, не вів спільного господарства. У разі виникнення спору між власником та іншими особами, які зареєстровані у житловому приміщенні (квартирі) слід враховувати, що право інших зареєстрованих осіб на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог статті 406 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в Постановах Верховного Суду. Дана вимога судом була виконана, зокрема судом враховано висновки, викладені у Постанові Верховного суду України у справі №6-2931цс16 від 15 травня 2017 року. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні представниками позивача було повністю доведено заявлені позовні вимоги належними та допустимими доказами, а відповідачами дані вимоги не були спростовані, тому суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2114,40 грн., рішення прийнято на користь позивача, а тому судові витрати по справі слід стягнути в рівних частинах з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved