Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Святошинського районного суду м. Києва із позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , також на даний час у вказаній квартирі значиться зареєстрованим відповідач, шлюб з яким було розірвано у 2000р та який більше 6 місяців, а саме з 2000р. в спірній квартирі не проживає, житлом не цікавиться, ніяких витрат по його утриманню не несе, комунальні послуги не сплачує, його особистих речей в квартирі немає. Ухвалою суду від 09.01.2019р. відкрито провадження по справ та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Пояснив, що позивач та відповідач з 1991р. перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ленінградського районного суду м. Києва від 24.02.2000р. було розірвано. З 2000р. відповідач в спірній квартирі не проживає, житлом не цікавиться, ніяких витрат по його утриманню не несе, комунальні послуги не сплачує, його особистих речей в квартирі немає, його місцепроживання невідомо. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у спосіб, передбачений нормами ЦПК України, зокрема шляхом направлення ухвали суду про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду разом з позовною заявою та додатками до неї, судових повісток за адресами місця реєстрації. У відповідності до вимог ст. 278 ЦПК України відповідачу були також направлені всі матеріали позову з відповідними додатками до нього та запропоновано надати суду у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ували суду про відкриття провадження у справі відзив, чого зроблено ними так і не було. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, зважаючи на належне повідомлення відповідача у справі про розгляд такої, згідно вимог ст. 128, 131 ЦПК України та рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Заслухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача, показання свідків, дослідивши у їх сукупності та співставленні надані суду докази, суд дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог з огляду на таке. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що на підставі Розпорядження Ленінградської районної державної адміністрації від 24.09.1992р. № 4821 [PERSON] була надана двокімнатна квартира [ADDRESS] на сім`ю з 3х осіб: [PERSON] , дружина- [PERSON] , син - [PERSON] . 29.06.1991р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 21.03.2000р. був у подальшому розірваний. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 09.01.2019р. у квартирі [ADDRESS] значиться зареєстрованим [PERSON] (а.с. 28). Як вбачається із актуЖЕД № 5 про непроживання від 09.10.2018 року [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 2000р. та по теперішній час не проживає. Окрім цього, у судовому засіданні була допитана в якості свідка [PERSON] , яка під присягою суду пояснила, що вона є сусідкою позивачки, оскільки проживає у тому ж будинку та у тому ж під"їзді, проте вона у квартирі [ADDRESS], а позивач у квартирі [ADDRESS]. Пояснила і те, що знає, що позивач проживає в спірній квартирі разом зі своїм сином без відповідача. Пояснила, що відповідача вона ніколи не бачила в спірній квартирі, оскільки він в ній не проживає та вселитися не намагався. Також, допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] під присягою суду пояснила, що з 2010 року вони з позивачкою спілкуються як сусіди, в спірній квартирі проживають тільки позивачка зі своїм сином, відповідача свідок не знає і ніколи його не бачила, його речі в спірній квартирі відсутні. Частиною першою ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК україни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із частиною четвертою ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Дані правовідносини регулюються загальними правилами частини першої ст. 71 ЖК УРСР щодо відсутності осіб, які мають право користування жилим приміщенням державного або громадського житлового фонду. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved