Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] і після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається із: - житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований в [ADDRESS]. Заповітного розпорядження його батько не склав. Спадкоємцями першої черги майна його батька [PERSON] за законом став він, та його матір [PERSON], яка приймати спадщину відмовилась, про що написала письмову заяву. Він фактично вступив в управління спадковим майном, прийняв спадщину, так як постійно проживав разом з батьком, а після його смерті продовжив проживати в спадковому будинку. У січні 2016 року, як спадкоємець першої черги з метою оформлення права власності на спадкове майно, звернувся до державного нотаріуса Тульчинської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, оформити нотаріально право власності на спадкове майно, що належало його батькові, він не може в зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи та реєстрація права власності на житловий будинок. По цій причині, позивач вимушений звернутись з позовом до суду, та просить визнати за ним право власності на спадкове майно, спадкоємцем якого він став. Представник позивача по дорученню в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує, на його задоволенні наполягає. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про визнання позову та розгляду за відсутністю їх представника. Дослідивши матеріали справи суд встановив: Згідно копії свідоцтва про смерть - [INFO] помер [PERSON] (а.с.6). Як свідчить копія свідоцтва про народження, [PERSON] являвся батьком позивача (а.с.7). Згідно копії довідки виданої виконкомом Тарасівської сільської ради, Тульчинського району від 18.01.2016, після смерті [PERSON], який помер [INFO] та був зареєстрований і проживав в [ADDRESS], залишилося спадкове майно, яке складається із житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований в [ADDRESS] (а.с.16). Для того щоб прийняти спадщину позивач звернувся до нотаріальної контори, але йому було відмовлено в оформленні спадкового майна, в зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи та реєстрація права власності на житловий будинок за [PERSON], що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 16.12.2016 за № 11/02-31 (а.с.14). За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Так, згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 7.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, в тому числі і визнання права. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, що відображено в ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220 ЦК України. Відповідно до ст. 1216 цього ж Кодексу спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За приписами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом ст. 1269 цього ж Кодексу, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Вказані норми врегульовані ч.1 ст.1270 ЦК України. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи заповітом має право прийняти спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як визначено в ст.. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитись від прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п. 3.1. Інформаційного листа "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. В свою чергу факт того, що позивач є спадкоємцем першої черги, відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України, підтверджується довідкою виданою виконкомом Тарасівської сільської ради, Тульчинського району (а.с. 16). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи позицію відповідача щодо визнання позовних вимог, які не суперечать чинному законодавству, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем, підлягає зарахуванню в прибуток держави, відповідно до поданої заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved