Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про виділ у натурі частки з об`єкта нерухомого майна. На підтвердження своїх позовних вимог посилається на наступне. Вона є власником Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в [ADDRESS] , загальною площею 124,4 кв.м., житловою площею 59,2 кв.м., згідно до наступних документів: - свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.06.2004 pоку, виданого державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Балашовою В.М., зареєстровано за реєстраційним № 1-1999, після смерті її батька [PERSON] (1/6 частина житлового будинку з надвірними будівлями); - договору дарування від 22.06.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Маєвською О.Ю., зареєстровано в реєстрі за № 646 (1/6 частина житлового будинку з надвірними будівлями); - договору дарування від 02.06.2020 pоку, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Ковтюх А.В., зареєстровано в реєстрі за № 395 (1/6 житлового будинку з надвірними будівлями). Її брат - відповідач по справі - [PERSON] є власником 1/2 частки зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями, згідно договору дарування від 22 червня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Маєвською О.Ю., зареєстровано в реєстрі за № 644. Спільна часткова власність перешкоджає їй у повній мірі реалізувати своє право щодо користування та розпорядженням власним майном. З відповідачем вони не можуть дійти до взаєморозуміння при тому, що проживають кожен в своїй частині будинку. Стосується це по всіх житлово-побутових справах. Зокрема, не може поставити свій автомобіль, приватизувати землю, огородити парканом свою територію, присвоїти адресу своїй частині житлового будинку. Відповідач, маючи в своїй частині будинку доступ до водопостачання, газопостачання, електропостачання, періодично вимикає таке постачання без потреби і не дає доступу до своєї частини, щоб увімкнути. На даний час в її частині будинку перекрита вода і вимкнено світло. Окремо вивести таке постачання до своєї частини та поставити лічильники без згоди відповідача, яку він не дає, вона також не може. У зв`язку із зазначеним конфліктом, вона не може переїхати жити у спірне домоволодіння, так як відповідач не пускає її на подвір`я і вчиняє скандал. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці, площею 539 кв.м., земельна ділянка знаходиться в користуванні співвласників домоволодіння, право на приватизацію земельної ділянки ними не реалізовувалось. Порядок користування земельною ділянкою вони теж визначити не можуть. Відповідач по своєму розумінню користується всіма прибудовами та земельною ділянкою, захопивши, при цьому, більшу її частину. Для поновлення своїх прав вважаю можливим виділити в натурі належну їй частину житлового будинку та надвірних будівель та встановити порядок користування земельною ділянкою. Відповідно до ч.1 ст.86 Земельного Кодексу України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з зазначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ст.88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Згідно ч.4 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами, право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно ст.377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Згідно ст.105 ЗК України, спори між громадянами, яким належить житловий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка на праві спільної власності, щодо порядку використання і розпорядження земельною ділянкою вирішуються судом. Враховуючи такі обставини, вона вирішила, що доцільно розділити житловий будинок з надвірними будівлями з встановленням порядку користування земельною ділянкою та припинити спільну власність на майно, що фактично є відокремленим, так як припинення права спільної власності буде сприяти вільному волевиявленню, кожному із співвласників щодо здійснення прав власника майна. Виділ їх часток через нотаріуса не є можливим, адже відповідач ухиляється від зустрічей і не бажає йти на жодні компроміси. Належна їй частина житлового будинку фактично є окремим приміщенням із самостійним входом, так само, як у відповідача, та може бути виділена, як окремий об`єкт нерухомості. Історично будівництво цього будинку здійснювалося як дві окремі, одна від одної частини та під одним дахом. З моменту будівництва в кожній із частин були влаштовані окремі входи, кухні, ванні кімнати. На підставі цього, 05 червня 2020 року вона отримала висновок щодо технічної можливості виділу в натурі її частки з об`єкта нерухомого майна, виготовленого ФОП [PERSON] , згідно якого її частка об`єкту нерухомості може бути виділена в натурі без виконання будівельних робіт та можливо використання такого майна як самостійного об`єкта цивільних правовідносин, який складається з: частини житлового будинку «А», загальною площею 81.5 кв.м, житловою площею 28,5 кв.м, що складається з: II - тамбур, площею 3,6кв.м., 2-1 коридору, площею 7.7 кв.м, 2-2 - житлова кімната, площею 8,0 кв.м, 2-3 - ванна кімната, площею 2,8 кв.м, 2-4 - житлова кімната, площею 20,5 кв.м, 2-5 -кухня. площею 10,5 кв.м,, І - приміщення, площею 28,4 кв.м, вбиральня «В», гараж «Г», спорудження - № 1,3. Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (ч.1, 2, 3 ст.358 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно з ч.1, 2 ст.367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками, право спільної часткової власності на нього припиняється. Оскільки співвласник майна не надає згоди на нотаріальне посвідчення договору поділу, а її аргументи щодо доцільності поділу він ігнорує і вчиняє різні перепони, щоб вона не мала змоги проживати та користуватись своєю власністю, вимушена звернутися до суду з цим позовом. В судове засідання сторони не прибули, представник позивача та третьої особи надали заяву про розгляд справи за своєї відсутності (а.с.56, 57). Відповідач в судове засідання не прибув також, про розгляд справи повідомлявся належним чином судовою повісткою з поштовим повідомленням, які повернулись без вручення (а.с.54, 55), та оголошенням на офіційному веб-порталі «Судової влади». Згідно зі ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа слухалась в порядку ст.131, 223, 280 ЦПК України у відсутність відповідача. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно ч.1 ст.331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Відповідно до ч.3 ст.357 ЦК України, співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка є власником Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в [ADDRESS] , загальною площею 124,4 кв.м., житловою площею 59,2 кв.м. (а.с.6-12). Її брат - відповідач по справі - [PERSON] є власником 1/2 частки зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями, згідно договору дарування від 22.06.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Маєвською О.Ю., зареєстровано в реєстрі за № 644. Спільна часткова власність перешкоджає позивачці у повній мірі реалізувати своє право щодо користування та розпорядженням власним майном. Сторони по справі не можуть дійти до взаєморозуміння при тому, що проживають кожен в своїй частині будинку. Стосується це всіх житлово-побутових справ. Зокрема, позивачка не може поставити свій автомобіль, приватизувати землю, огородити парканом свою територію, присвоїти адресу своїй частині житлового будинку тощо. Відповідач, маючи в своїй частині будинку доступ до водопостачання, газопостачання, електропостачання, періодично вимикає таке постачання без потреби і не дає доступу позивачці до своєї частини, щоб увімкнути. На даний час в частині будинку позивачки перекрита вода і вимкнено світло. Окремо вивести таке постачання до своєї частини та поставити лічильники без згоди відповідача позивачка також не може. У зв`язку із зазначеним конфліктом, позивачка не може переїхати жити у спірне домоволодіння, так як відповідач не пускає її на подвір`я і вчиняє скандал. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці, площею 539 кв.м., земельна ділянка знаходиться в користуванні співвласників домоволодіння, право на приватизацію земельної ділянки ними не реалізовувалось. Порядок користування земельною ділянкою сторони теж визначити не можуть. Виділ часток сторонами через нотаріуса не є можливим, оскільки відповідач ухиляється від зустрічей і не бажає йти на жодні компроміси. Належна позивакчці частина житлового будинку фактично є окремим приміщенням із самостійним входом, так само, як у відповідача, та може бути виділена, як окремий об`єкт нерухомості. Будівництво спірного будинку здійснювалося як дві окремі, одна від одної частини та під одним дахом. З моменту будівництва в кожній із частин були влаштовані окремі входи, кухні, ванні кімнати. 05.06.2020 року позивачка отримала висновок щодо технічної можливості виділу в натурі її частки з об`єкта нерухомого майна, виготовленого ФОП [PERSON] , згідно якого її частка об`єкту нерухомості може бути виділена в натурі без виконання будівельних робіт та можливо використання такого майна як самостійного об`єкта цивільних правовідносин, який складається з: частини житлового будинку «А», загальною площею 81.5 кв.м, житловою площею 28,5 кв.м, що складається з: II - тамбур, площею 3,6 кв.м., 2-1 коридору, площею 7.7 кв.м, 2-2 - житлова кімната, площею 8,0 кв.м, 2-3 - ванна кімната, площею 2,8 кв.м, 2-4 - житлова кімната, площею 20,5 кв.м, 2-5 -кухня. площею 10,5 кв.м,, І - приміщення, площею 28,4 кв.м, вбиральня «В», гараж «Г», спорудження - № 1,3 (а.с.13). Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (ч.1, 2, 3 ст.358 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно з ч.1, 2 ст.367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками, право спільної часткової власності на нього припиняється. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається, згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна, для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За таких обставин суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved