Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лук`янова Олена Борисівна про визнання права власності на Ѕ частину квартири. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що під час зареєстрованого шлюбу за сумісні гроші з колишнім чоловіком була придбана квартира за адресою: [ADDRESS] , тому квартира є її з колишнім чоловіком спільною власністю. Нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право власності на частину квартири в спільному майні подружжя, оскільки шлюб між нею та чоловіком було розірвано, а колишній чоловік помер, тому вона змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Позивач уклала шлюб з [PERSON] 10 березня 2005 року, який в подальшому було розірвано 25 лютого 2019 року рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова, цивільна справа № 645/3782/18. Під час зареєстрованого шлюбу за сумісні гроші позивачем та її колишнім померлим чоловіком було придбано квартиру [ADDRESS] та зареєстровано на ім`я чоловіка позивача - [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина. Спадкоємець І черги є син померлого - [PERSON] , [INFO] та батьки померлого [PERSON] та [PERSON] . Постановою № 102/02-31 від 01.06.2020 року приватний нотаріус ХМНО Харківської області Лук`янова О.Б. відмовила у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, оскільки шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано. Враховуючи викладене, позивачка вважає, що оскільки квартира була придбана в період шлюбу з померлим чоловіком, позовні вимоги підлягають задоволенню. Ухвалою Фрунзенського районного суду міста Харкова від 17.06.2020 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харків від 25.08.2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач та її представник адвокат Кучінська І.С. в судовому засідання підтримали позовну заяву та просили її задовольнити. Також, просили не стягувати у разі задоволення позову судовий збір з відповідачів. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов визнали та просили його задовольнити. При цьому відповідачі пояснили, що позивач була дружиною їх померлого сина [PERSON] .. Позивачем та їх сином, в період шлюбу була придбана спірна квартира за спільні кошти. Після смерті сина вони відмовились від спадщини на користь онука. \~ \~ \~ \~Третя особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лук`янова О.Б. не з"явилась, про день та час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чтном, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, та просила винести рішення на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, як докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 15 листопада 2013 року [PERSON] придбав квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.11.2013 року чотирикімнатна, ізольована квартира належить [PERSON] на праві приватної власності. В судовому засіданні встановлено, що позивач уклала шлюб з [PERSON] 10 березня 2005 року, який в подальшому було розірвано 25 лютого 2019 року рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова, цивільна справа № 645/3782/18. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02.11.2019 року, [INFO] помер [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 22.10.1976 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцем першої черги є син померлого [PERSON] [PERSON] , [INFO] та батьки померлого [PERSON] та [PERSON] . Інших спадкоємців, передбачених чинним законодавством, у спадкодавця немає. Заповіт від імені спадкодавця не складався. Відомості про отримання свідоцтва про право на спадщину відсутні. Майном, що входить до складу спадщини та щодо якого виник спір, є квартира за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.06.2020 року, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Лук`янової О.Б., [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, в разі смерті одного з подружжя, на 1/2 частку квартири, за адресою: [ADDRESS] , після померлого її колишнього чоловіка [PERSON] було відмовлено. Відповідно до частини 3 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (статі 60,61 СК України). Конструкція України, норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно із частиною 1 статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина 4 статті 65 СК України). За змістом статей 69,70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз`яснено в пунктах 23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК України, частина 3 статті 368 ЦК України) відповідно до частин 2,3 статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, судам роз`яснено, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Згідно статті\~372\~ЦК України\~майно,\~яке є\~у спільній\~сумісній власності,\~може бути\~поділене між\~співвласниками за\~домовленістю між\~ними, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Позивачем надано докази того, що квартира, за адресою: [ADDRESS] , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки вона придбана померлим [PERSON] та позивачем, під час їх шлюбу. Будь-яких заперечень зі сторони відповідачів до суду не надходило, більш того, вони зазначили, що позов визнають у повному обсязі. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лук`янова Олена Борисівна про визнання права власності на Ѕ частину квартири, враховуючи, що в позасудовому порядку отримати свідоцтва про право власності на частину квартири, у позивача не має можливості, через смерть її колишнього чоловіка, на якого було оформлено право власності на квартиру та відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. Згідно із ч.1 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позивачка просила суд не стягувати судовий збір з відповідачів, судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved