Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому зазначив, що 06.10.2015 року на підставі договору купівлі - продажу придбав квартиру [ADDRESS]. Умовами укладеного договору передбачено звільнення відповідачем квартири та зняття з реєстраційного обліку протягом 10-20 днів. Однак, потрапити до квартири він не має змоги, оскільки відповідач двері не відчиняє та не надає доступу до квартири. З моменту придбання квартири нараховуються комунальні послуги, які він має сплачувати. при цьому не маючи можливості, як власник користуватись належним житловим приміщенням. З метою порушення своїх прав він звертався до Коростенського ВП. За результатами проведеної перевірки Коростенським ВП підтверджено відмову відповідача звільнити квартиру та знятись з реєстраційного обліку. Вимога, яка ним направлялась на адресу відповідача також залишена без задоволення, у зв'язку з чим рішенням суду просить зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS], визнати останньою такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням , зняти її з реєстраційного обліку за цією адресою та виселити. Позивач письмово повідомив про розгляд справи у його відсутності, в наданій суду заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує і просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явилась. Виклик відповідача здійснювався за місцем реєстрації та шляхом дачі оголошення в газеті "Житомирщина" №138-139 від 20.12.2016 року, тому, відповідно до ст.74 ЦПК України, вона вважається такою, що належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що згідно договору купівлі продажу квартири, посвідченого 6.10.2015 року приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Левківською Г.С. позивач є власником квартири [ADDRESS] Дана квартира є однокімнатною, загальною площею39, 5 кв.м., житлова площа 17, 4 кв.м. З довідки КВЖРЕП №3 від 27.05.2016 року слідує, що в належній позивачу на праві власності квартирі зареєстрована [PERSON], яка є колишнім власником квартири , що стверджується вищевказаним договором. Договір купівлі-продажі, укладений між сторонами, на час розгляду справи ніким не оспорено. Як зазначається позивачем в позовній заяві, після набуття права власності на житлове приміщення, він не надає згоди відповідачу на проживання в ньому та між ними відсутня будь-яка домовленість щодо користування житлом. Навпаки, позивач звертався на адресу відповідача з вимогою допуску до квартири, її звільнення та зняття з реєстрації, однак дана вимога відповідачем проігнорована. З висновку Коростенського ВП за результатами проведеної за зверненням позивача перевіркою останньому роз'яснено про захист права власності в судовому порядку. Зміст даного висновку містить інформацію про те, що відповідач відмовляється виселитись з належної позивачу квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Пунктом 1, ч. 1 ст. 346 цього Кодексу встановлено, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, що передбачено ч.1 ст.391 ЦК України. В розумінні зазначених норм законодавства, позивач має право на захист свого права власності. Підстави втрати права користування житлом визначені ст. 405 ЦК України. Відповідно до зазначеної норми закону, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до п. 34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Пунктом 1 ч.1 ст.346 ЦК України передбачено , що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. З огляду на встановлені обставини, а саме законні підстави набуття позивачем права власності на квартиру, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги власника майна та визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] та усунути перешкоди позивачу в користуванні належним майном шляхом виселення відповідача з вказаної квартири. При цьому вимога про зняття відповідача з реєстрації за вищевказаною адресою задоволенню не підлягає, оскільки за змістом ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", якою передбачено вичерпний перелік підстав зняття особи з реєстрації за місцем проживання, зняття з реєстрації здійснюється органом реєстрації на підставі рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вимогу про стягнення з відповідача понесених судових витрат позивач не заявляв, тому

Outcome: partial