Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

в обгрунтування заявленого позову позивачка посилається на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 15.05.2010 року. Від спільного проживання з відповідачем у них народився син [PERSON], [INFO]. Відносини з відповідачем не склались, вони не змогли створити сім»ю, перестали проживати разом, дитина знаходиться на її повному матеріальному забезпеченні. 18 липня 2014 року рішенням Ізяславського районного суду шлюб між нею і відповідачем розірвано. Ще до розірвання шлюбу з відповідачем за рішенням вказаного суду з відповідача на її користь на утримання сина було стягнуто аліменти в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 липня 20013 року і до повноліття сина. Весь час відповідач аліментів жодного разу не сплатив, іншої матеріальної допомоги на утримання сина не надавав. З травня 2013 року відповідач батьківських обов»язків щодо сина не виконує, самоусунувся від його утримання, не займається вихованням сина, дитиною взагалі не цікавиться. З вище наведених підстав просить позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання на слухання справи не з»явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином,що стверджується поштовим повідомленням, про причини неявки суд не повідомив, що дає підстави для розгляду справи у його відсутності. Представник органу опіки та піклування Красилівської РДА в судовому засіданні вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON], про що подала відповідний висновок. Дослідивши матеріали справи, суд находить позов підлягаючим задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] являється батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Як передбачає ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року №2402-111 виховання в сім»ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов»язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Саме сім»я є середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Згідно ст.164 СК України позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» з цього приводу зазначено:«Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей». Закон чітко визначив підстави позбавлення батька, матері батьківських прав. Відповідно до пункту першого частини першої статті 164 СК мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування. Ухилення від виконання своїх обов'язків з виховання дитини з боку батька, матері також є однією з підстав позбавлення їх батьківських прав. Способи та методи ухилення від обов'язку з виховання та утримання дитини чітко виписано в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. де в пункті 16 вказано:«Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками». Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, (вона) ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню неповнолітніх дітей, що найшло своє підтвердження в судовому засіданні при розгляді даної справи, підтверджується актом обстеження умов проживання позивачки від 22.08.2016 року, довідкою Новосільського дитячого садка від 10.02.2017 року, висновками органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина, тому, є всі підстави позбавити батьківських прав [PERSON] щодо його сина [PERSON], [INFO].

Outcome: approved