Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

Орган опіки та піклування виконкому Орджонікідзевської міської ради звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, на користь особи або державного закладу, куди будуть влаштовані малолітні діти. Представник позивача - Зарубіна Г.О. в судовому засіданні позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечувала і пояснила, що дійсно на даний час в неї відсутнє місце постійного проживання, вона вимушена жити в дачному товаристві у с. Старозаводське Нікопольського району, де немає відповідних умов для проживання дітей, і вона не може забрати їх до себе, а тому діти проживати разом з бабусею [PERSON] Разом з тим, вона любить своїх дітей, бажає про них піклуватися та приймати участь у їх вихованні. Раніше матеріально допомагала, оскільки була така можливість, зараз постійного заробітку або інших доходів не має. Прокурор в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав у відношенні [PERSON] не заперечував. Суд, вислухавши пояснення позивача, прокурора, свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судовому засіданні, що відповідач [PERSON], [INFO], є матір'ю неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с.4-6). Відповідач [PERSON] згідно висновку органу опіки та піклування Орджонікідзевської міської ради від 18 березня 2016 року не цікавиться життям та здоров'ям своїх малолітніх дітей, які навчаються в КЗ «СЗШ №6», батьківські збори не відвідує, з вихователями не спілкується. Крім цього, [PERSON] не працює, вихованням дітей не займається, однак іноді допомагає матеріально своїм дітям, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, зі своїми дітьми постійно не проживає. Так, місцем проживання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] є місце проживання їх бабусі [PERSON] по [ADDRESS]. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до ст.12 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995р., та ратифікованою Постановою Верховної Ради України, держави учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з всіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Частиною 1 ст. 171 СК України визначено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Судом під час розгляду справи були з'ясовані думки неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які суду пояснили, що вони дійсно на даний час проживають окремо від мами, але вона цікавиться їх життям, спілкується з ними, допомагає матеріально коли є така можливість, вітає з днями народження. Діти періодично відвідують маму за місцем її нового мешкання та залишаються там на вихідних та канікулах. Думка третьої дитини, а саме: [PERSON], судом не з'ясовувалась з огляду на його малолітній вік. Декларація прав дитини ООН (резолюція від 20.11.1959р.) зазначає, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості". Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Підстави позбавлення батьківських прав визначені ст. 164 СК України, до яких відносяться, що один з батьків 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до роз'яснень, що викладені в п.п.7,15,16,17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», орієнтує суди, що факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показами свідків. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків за незалежних від неї причин. Тому, виходячи зі змісту вищезазначених вимог закону, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього. Також суд зазначає, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя. Розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Держава не повинна втручатися в права осіб, які передбачені ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, крім випадків, коли таке втручання здійснюється - «згідно із законом»; відповідає законним цілям, передбаченим у п.2 ст.8, а також може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» (справа «Савіни проти України»). Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка на даний час не має реальної можливість проживати разом з своїми дітьми, та в повному обсязі займатися їх вихованням, зокрема, приймати участь в їх навчанні та лікуванні, оскільки вона не має постійного місця мешкання та фактично проживає в [ADDRESS], але вона бажає приймати участь у вихованні дітей, надавала матеріальну допомогу, під час спілкування з дітьми проявляє інтерес до їх життя та намагається впливати на формування їх свідомості. Фактів того, що відповідачка не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання не встановлено. Крім цього, з пояснень свідка [PERSON] вбачається, що діти люблять свою матір, вона з ними періодично спілкується, вони постійно її відвідують на канікулах за місцем її мешкання та в цей час проживають разом з нею. Виходячи з вище наведеного, суд приходить до висновку про не обґрунтованість позовних вимог, а тому вважає в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed