Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що згідно рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2012 року з нього на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 800 гривень. Оскільки аліменти, які стягуються з [PERSON] за рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2012 року, стягуються у твердій грошовій сумі, позивач просить суд змінити розмір стягнутих з нього аліментів на ? частку від заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з моменту прийняття такого рішення та до її повноліття. Позивач обгрунтовує свої вимоги тим, що у нього змінився матеріальний та сімейний стан, що є підставою для зміни способу стягнення аліментів. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила позов задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] вважали за можливе змінити спосіб стягнення аліментів з розрахунку 70 % від його заробтку. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 18 серпня 2007 року між [PERSON] до [PERSON] був укладений шлюб. Від шлюбу сторони по справі мають малолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2010 року шлюб між сторонами розірвано. (а.с.3) На підставі рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2012 року з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 800 гривень, щомісячно, починаючи з 03 січня 2012 року і до досягнення дитиною повнолітня. (а.с. 5-6). Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Згідно довідки від 01.03.2015 року позивач [PERSON] з 11 травня 2012 року працює підсобним працівником у ФОП [PERSON] та отримує заробітну плату 1218 гривень (а.с.9) Згідно повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності позивач [PERSON] 23.01.2013 року припинив підприємницьку діяльність (а.с.8) Відповідач [PERSON] перебуває у неоплачуваній декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с.38) Неповнолітня дитина [PERSON] є громадянкою Сполучених Штатів Америки, проживає та навчається в Католицькій школі імені Папи Івана Павла ІІ США. Плата за навчальний рік становить 3600 доларів США, які сплачує відповідач [PERSON].(а.с.47-51,56-58) Неповнолітня дитини [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку у педіатра,як часто хворіюча дитина (а.с.46) Відповідач [PERSON] звернулася до суду з позовом до позивача [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах, неустойки за прострочення сплати аліментів,індексації аліментів та додаткових витрат на утримання дитини. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25.03.2015 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах, неустойки за прострочення сплати аліментів,індексації аліментів та додаткових витрат на дитину задоволені частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 116325 гривень пені за прострочення сплати аліментів,886 гривень 40 копійок індексації аліментів, додаткових витрат на дитину 5832 гривні щорічно. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 09 червня 2015 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25.03.2015 року в частині стягнення додаткових витрат скасоване, в частині стягнення пені змінено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 95000 гривень пені за прострочення сплати аліментів. Враховуючи, що після винесення судом рішення про стягнення аліментів, матеріальне становище позивача погіршилось,оскільки позивач припинив підприємницьку діяльність, отримує мінімальну заробітну плату, інших доходів не має, спільний обов"язок батьків щодо утримання дитини, та вважає за можливе змінити розмір аліментів, визначений за рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.04.2012 року, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], з 800 гривень на 1\\3 частину усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили та до повноліття дитини. Суд не приймає до уваги доводи позивача в частині зміни сімейного стану,оскільки належних доказів на підтвердження даної обставини суду надано не було. Суд не приймає до уваги доводи відповідача в частині визначення розміру аліментів з розрахунку 70 % від його заробітку, оскільки кошти на утримання дитини присуджуються відповідно до ч.3 ст.181 СК України у частці від доходу або твердій грошовій сумі. Посилання відповідача на недостатній розмір аліментів, що сплачується позивачем, через хворобу дитини та витрати на її навчання, не можуть бути прийняти судом до уваги, оскільки батьки несуть відповідальність за забезпечення дитини в межах своїх фінансових можливостей. Крім того, позивач не позбавлена права на звернення з позовом до суду за захистом прав відповідно до ст.185 СК України щодо участі батька у додаткових витратах на дитину. На підставі викладеного та

Outcome: partial