Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 20.08.2007 року відповідачу [PERSON] було надано кредит у розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов даного договору погашення заборгованості здійснюється шляхом щомісячної сплати грошових коштів (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, що складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Крім того, відповідно до вимог договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач зобов'язався сплатити штраф відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг. В порушення вимог договору та закону відповідач зобов'язання за даним договором належним чином не виконував. В зв'язку з цим станом на 30.11.2013 року за відповідачем утворилася заборгованість в сумі 14 414.24 гривень, що складається із заборгованості за кредитом -4421.59 гривні, заборгованості по процентах за користування кредитом -7112.94 гривні, заборгованість по комісії за користування кредитом -1955.22 грн, а також штрафу (фіксована частина) -250,00 гривень, штрафу (процентної складової) - 674.49 гривень. В зв'язку з тим, що відповідачка добровільно відмовляється погасити борг перед позивачем, останній просить винести рішення про стягнення з відповідача кредитної заборгованості в сумі 14 414.24 гривень та судових витрат по справі. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з"явилася, подала до суду заяву про слухання справи без її присутності та подала заперечення в якому позовні вимоги не визнає. Згідно ст. 197 ч.2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи додані до справи позивачем та заперечення відповідачки, приходить до висновку, що позовні вимоги не обгрунтовані та не підлягають задоволенню. Згідно ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, договір про це складається у письмовій формі. Відповідно до кредитного договору б/н від 20.08.2007 між ВАТ «ПриватБанк» та [PERSON] кінцевий терміном повернення кредиту серпень 2008 року. Це означає, що обслуговування картки припиняється в останню хвилину поточної доби останнього дня місяця серпня 2008 року. Строк позовної давності відраховується з 01.09.2008, тобто позивач повинен був звернутись за захистом своїх прав до 01.09.2011 року. Про існування заборгованості Позивач знав, що підтверджується розрахунком заборгованості. Ніяких заяв про поновлення строку позовної давності з обґрунтуванням поважності причин його пропуску від ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду не надходило. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно п. 1 ч. 2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживача» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Зазначена норма матеріального права була чинною як на момент подання відповідачем [PERSON] заяви про одержання кредиту, так є чинною і на момент розгляду справи судом. У зв'язку з цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від заяви сторони у спорі. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що оскільки Умови та правила надання банківських послуг відповідачем не підписані і позивач не довів укладення між сторонами договору про збільшення позовної давності, тому позов ПриватБанку не підлягає задоволенню за спливом строку позовної давності. Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеною у п.31 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Outcome: dismissed