Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 22 грудня 2015 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 07 травня 2010 року між позивачем , [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області , про що складено відповідний актовий запис № 152 . Від шлюбних відносин є неповнолітня дитина [PERSON] , - [INFO], який проживає разом з позивачем. З відповідачем він шлюбні відносини фактично припинив , з тієї причини, що вони не зійшлися характерами, у кожного з подружжя різні погляди на життя. На теперішній час він бажає з відповідачем шлюб розірвати й на примирення не згоден, тому що вважає, що шлюб розпався остаточно і в попередньому вигляді його відновити неможливо. На підставі викладеного, позивач просить судрозірвати шлюб між ним та відповідачем. Позивач до судового засідання не з»явився, однак надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. На позовних вимогах наполягав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з»явилася, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи судові повістки які повернулися з поштового відділення з відміткою « За закінчення строку зберігання» повторно в судове засідання не з'явлася , заяви про розгляд справи за її відсутності не подала , заперечень проти позову не надала , свого представника до суду не направила тому суд відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України розглянув справу за відсутності останньої. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою сторін до судового засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1, ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. За правилами ч.2, ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Матеріалами справи встановлено, що 07 травня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] , яке видане повторно від 08.12.2015 року , актовий запис № 152 від 07 травня 2010 року (а.с. 4). Від спільного життя з відповідачем є неповнолітня дитина [PERSON] , - [INFO], про що у Дзержинському відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області 16.09.2010 року в книзі актів громадського стану про народження зроблено відповідний запис № 489 , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 16.09.2010 року ( а.с.5). Шлюбні відносини сторони фактично припинили , з тієї причини, що вони не зійшлися характерами, у кожного з подружжя різні погляди на життя. Згідно ч.2, ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Аналізуючи докази в їх сукупності, враховуючи тривалість окремого проживання подружжя та категоричну позицію позивача щодо розірвання шлюбу, суд вважає, що за описаних вище обставин сім'я даного подружжя розпалась остаточно, додаткового терміну на примирення призначати не потрібно, так як судом встановлено, що будь-які відносини між ними припинені. За таких обставин шлюб підлягає розірванню. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд вважає, що подальше існування сім'ї позивача і відповідача неможливе та недоцільне. Шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне з'ясувати прізвище відповідача після розірвання шлюбу, залишивши прізвище - [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, є остаточним та не потребує видачі свідоцтва про розірвання шлюбу.

Outcome: approved