Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральнох шкоди. Свій позов обгрунтовує тим, що [PERSON] із своїм напарником [PERSON] на початку березня 2015 року вирішили зайнятись підприємницькою діяльністю (бізнесом), яка полягала у скупці - продажу картоплі, а оскільки для цього був потрібний автомобіль, щоб розвозити цю картоплю, то і було запропоновано знайомому [PERSON] співпрацювати в цьому, оскільки останній мав у своєму розпорядженні автомобіль марки ТАТА , на що останній і погодився. Так, в один із днів березня 2015 року вони втрьох поїхали в село Гірське Миколаївського району, де купили 4 тони картоплі і на протязі наступних 3-х днів продали картоплю, за яку [PERSON] отримав грошову винагороду у сумі 1000,00 гривень. Приблизно на другий день вони троє знову поїхали в село [ADDRESS] Миколаївського району [ADDRESS] Львівської області, щоб скупити картоплю для подальшого продажу, де було закуплено картоплю на 8000,00 гривень (4 тони), і повертаючись назад було продано три мішки картоплі, за що [PERSON] отримав додатково винагороду у сумі 300 грн. Потім [PERSON] поїхав додому із затовареним автомобілем, а на другий день зник і більше не виходив на зв`язок. Сума, на яку була закуплена картопля, яка потім була привласнена відповідачем, становить 7255,00 грн., що зокрема підтверджується накладною № 58 від 04 березня 2015 року. Коли він або Рапопорт дзвонили до нього по телефону, останній не брав слухавку. Очевидно, що такими шахрайськими діями відповідач заволодів його картоплею, бо придбана вона за його кошти. В рамках кримінального провадження №12015140110000875 від 03.05.2015 р. допитаний [PERSON] визнав, що у його власності дійсно знаходиться автомобіль марки ТАТА з д.н.з. [NUMBER] ., [PERSON] дійсно є його знайомим, а весною 2015 року він дійсно познайомився через [PERSON] із [PERSON] і вони разом торгували картоплею (про що зазначається в ухвалі слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду від 17 травня 2017 року.) Вважає, що йому завдана майнова та моральна шкода, а тому у нього виниклам необхідність звернутися до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовна вимоги в повному обсязі, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві, просить позов задоволити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги свого довірителя, вважає їх підставними та такими, що підлягають до задоволення. Відповідач [PERSON] в судовому засідання заявлені позовні вимоги не визнав, просить в задоволенні заявлених позовних вимог відмовити, оскільки вважає, що будь-якої шкоди позивачу не заподіював, а навпаки останній винен йому кошти за перевезення товару. Заслухавши думку учасників судового розгляду, свідка [PERSON] , який суду пояснив, що картоплю у позивача [PERSON] не купляв, ніякої накладної не підписував, а навпаки погрожув у телефонній розмові, якщо він не поверне йому кошти, свідка [PERSON] , який суду пояснив , що він на прохання позивача взяв у банку кошти на придбання картоплі, перший раз вони їздиди втрьох за картоплею: він, [PERSON] та [PERSON] , а другий раз за картоплею їздив тільки він та [PERSON] , пояснив той факт, що [PERSON] за виконану роботу отримав кошти, підтвердив той факт, що вони приїхали вечером разом із [PERSON] за картоплею, і ними були придбано вищевказаний товар, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні заявлених позовних вимоги слід відмовити з таких міркувань. В судовому засіданні не оспорюється той факт, що відповідно до ст.50 ЦК України, право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено\~законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Обмеження\~права\~фізичної особи на здійснення підприємницької діяльності встановлюються Конституцією України та\~законом та відповідно фізична особа здійснює своє\~право\~на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому\~законом. Крім того, в судовому засіданні не оспорюється той факт, що фізичні особи вправі здійснювати підприємницьку діяльність як зі створенням, так і без створення юридичної особи. Фізична особа, яка на законних підставах займається підприємництвом без створення юридичної особи, набуває статусу фізичної особи-підприємця. Право на зайняття підприємницькою діяльністю на території України мають громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства. Це право може бути обмежене лише у випадках, передбачених Конституцією та законами України. Крім того, як випливає зі ст.50 ЦК України, дієздатність фізичної особи як підприємця пов`язана з двома умовами: а) набуття (надання) повної цивільної дієздатності фізичною особою, що бажає займатися підприємництвом; б) державна реєстрація фізичної особи як підприємця. Право\~на здійснення підприємницької діяльності є одним з конституційних прав громадянина. Відповідно до ст.42 Конституції України\~кожен має\~право\~на підприємницьку діяльність, не заборонену законом. Процедуру реєстрації\~фізичних осіб підприємців\~визначеноЗаконом\~України від 15.05.2003 р. №755-IV "Про\~державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців", а відтак ще однією обов`язковою умовою зайняття підприємництвом фізичною особою є державна реєстрація, що прямо передбачено ч.2 ст.50 ЦК України. Здійснення підприємницької діяльності без реєстрації тягне адміністративну відповідальність за ст. 164 КУпАП. Державна реєстрація є необхідною, по-перше, з метою надання фізичній особі додаткових\~прав\~та можливостей, що характерні для юридичних осіб (наприклад,\~право\~на комерційне (фірмове) найменування, використання\~знаків для товарів та послуг, застосування процедури банкрутства тощо), та, по-друге, для покладення на неї додаткових обов`язків у сфері оподаткування та дотримання\~правил\~здійснення підприємницької діяльності. Як вбчачається із поданих суду доказів позивачем [PERSON] не надано жодних документів, які б підтверджували його статут фізичної особи підприємця, а відтак слідує, що останній не мав законних підстав для заняття підприємницькою діяльністю ( бізнесом), як вказано у позовній заяві. Крім того, при статтею 1\~Закону\~України від 16.07.1999 №996-XIV Про\~бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні із змінами та доповненнями (далі -\~Закону\~№996) визначено, що первинний документ, це документ, який містить відомості\~прогосподарську\~операцію та підтверджує її здійснення, є видаткова накладна, яка відповідно використовується для обліку руху матеріальних цінностей усередині підприємства та їх відпуску господарствам свого підприємства, розташованим за межами його території, а також стороннім організаціям. \~ Згідно\~поданих позивачем\~доказів накладна,\~яка міститься\~в матеріалах\~справи не\~відповідає вимогам,\~тощо,\~крім того,\~позивач сам\~вказав на\~той факт,\~що накладна\~на реалізацію\~товару (\~картоплі )\~є підробною,\~що змусило\~його звернутися\~ в\~правоохоронні органи\~із відповідною\~заявою,\~а відтак\~суд критично\~оцінює вищевказаний\~документ та\~пояснення,\~дані позивачем\~в судовому\~засіданні та\~які відповідно\~спростовуються \~показами свідка\~ [PERSON] ,\~а тому\~наявність в матеріалах справи накладної за №58 від 04.03.2015р. не слід брати до уваги. Загальні положення про відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілого встановлені у ст.1192 ЦК. Даною статтею передбачені два основних способи відшкодування майнової шкоди: а) відшкодування шкоди в натурі (передача речі такого ж роду і такої ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Даний спосіб може бути застосований, якщо відшкодування шкоди в натурі взагалі є можливим; б) відшкодування завданих збитків у повному обсязі. Визначення збитків надається ст. 22 ЦК України, відповідно до якої збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно зі ст.1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Означеною нормою закону сформульовані загальні умови, за наявності яких у сукупності можливе примусове відшкодування майнової шкоди особою, яка її заподіяла: 1) наявність власне майнової шкоди, завданої особистим немайновим правам, або шкоди, завданої майну фізичної чи юридичної особи; 2) дії (рішення, бездіяльність) особи, що призвели до шкоди, були неправомірними. 3) наявність безпосереднього причинного зв`язку між діями (рішеннями, бездіяльністю) особи та завданою ними шкодою. 4) наявність вини особи, крім випадків, встановлених законом. За ч.2 ст. 1166 особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. \~ \~Аналізуючи викладене,\~суд вважає, що за правилами\~ст.212 ЦПК України\~жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно зі\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до приписів вимог ст. ст.\~77, 78, 80, 81 ЦПК України\~засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів, які мають значення для справи. Таким чином, судом не здобуто жодних доказів заподіяння позивачеві [PERSON] ні матеріальної, ні моральної шкоди саме відповідачем [PERSON] , не доведено в діяїх відповідача вини та причинного зв"язку між його діями та заподіянням шкоди останнім. За загальними положеннями \~ЦПК України\~обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Такі обставини, виходячи з диспозитивності судового процесу, свідчать про неналежність наданих позивачем доказів усупереч вимогам\~ст.1192 ЦК України. У ч.2\~постанови N11\~Пленуму Верховного\~Суду України\~від 29.12.76\~року "Про\~судове рішення" роз`яснено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду судове рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому виноситься рішення. Аналізуючив викладене, суд приходить до переконання, що докази, подані позивачем [PERSON] не можуть ставитися в основу винесення та прийняття законного та обгрунтованого рішення, а відтак в задоволені заявлених позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed