Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] 04.03.2020 року пред`явив позов до ДП «Селидіввугілля» про стягнення моральної шкоди, в якому просить стягнути з ДП «Селидіввугілля» на його користь моральну шкоду, заподіяну ушкодженням здоров`я внаслідок стійкої втрати працездатності, встановленої висновком МСЕК від 28 січня 2020 року(65%) у розмірі 97300,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилався на те, що з 1995 року він працював у вугільній промисловості, а саме під землею в шахті, перебував у трудових правовідносинах з підприємством відповідача ВП «шахта Котляревська», ДП «Селидіввугілля», працював на посаді машиніста вийомочних машин з повним робочим днем в шахті. Звільнений за наказом № 1029 К від 12.07.2019 року за п.2 ст.40 КЗпП України. Внаслідок його роботи на підприємствах вугільної промисловості зі шкідливими та небезпечними умовами праці, він отримав професійне захворювання. МСЕК від 28.01.2020 року йому встановлено 65% втрати професійної працездатності. У зв`язку з хронічним професійним захворюванням було порушено його нормальні життєві зв`язки, був позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання. У нього постійно виникають труднощі у зв`язку з фізичним болем, втомою. Перебуваючи на лікуванні, не міг вести повноцінний спосіб життя, відчував фізичні страждання, фізичну біль, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, страху та поганому сні на фоні больових відчуттів. Все це постійно негативно позначалося і позначається сьогодні на його душевному стані. Моральну шкоду оцінює у 97300,00 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутності та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач - представник ДП «Селидіввугілля» в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно, належним чином, повідомлений про дату, час і місце судового розгляду. Заяви про розгляд справи без його участі на адресу суду не подавав. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши на підставі вимог ст.281 ЦПК України заочний розгляд справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст. 280 ЦПК України. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи, дав оцінку зібраним доказам, вважає, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Приписами статті 46 Конституції України (254к/96-ВР) закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Судом встановлено, що [PERSON] з 01.10.1997 року знаходився у трудових відносинах з ДВАТ «Шахта «Росія`по 18.04.2005 року, в подальшому ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля» з повним робочим днем у шахті у якості учня електрослюсаря підземного, учня гірника очисного вибою підземного, гірника очисного вибою підземного; з 14.05.2005 року по 14.07.2014 року знаходився у трудових відносинах з ВАТ «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська-Західна № 1»( в подальшому ПАТ «Шахтоуправління «Покровське) в якості гірника очисного вибою підземного з повним робочим днем у шахті; з 28.07.2014 року по 16.04.2019 року знаходився у трудових відносинах з ВП «Шахта «1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» в якості гірничого монтажника підземного, гірника очисного вибою підземного, машиніста гірничих виймальних машин, з повним робочим днем у шахті; звільнений 16.04.2019 року за п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров`я з виплатою одноразової вихідної допомоги, що підтверджується записами у трудовій книжці позивача(арк. справи 14-16). Згідно акту про нещасний випадок на підприємстві, пов`язаний з виробництвом від 03.10.2007 року, 01.10.2007 року з [PERSON] при виконанні трудових обов`язків на шахті «Росія» ДП «Селидіввугілля» стався нещасний випадок, внаслідок якого останній отримав травму 5 пальця лівої кисті(арк. справи 19-20). З акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 26.12.2019 року вбачається, що при розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, [PERSON] було встановлено діагноз пневмоконіоз; хронічна попереково-крижова радикулопатія ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями м`язово-тонічним та больовим синдромами - захворювання професійні, встановлені вперше. Причина професійного захворювання: недосконалість технологічних процесів; перевищення концентрації пилу на робочому місці МГВМ, запиленість гірничих виробок шахт;. Важка фізична праця - підйом та перенесення ваги складала до 26 кг на відстань 20 м протягом 10%. Стаж роботи: загальний - 27 років 10 місяців; в умовах впливу шкідливих факторів - 21 рік 6 місяців; за професією МГВМ - 14 років (арк. справи 17-18). З виписки із медичної карти [PERSON] вбачається, що наявні скарги хворого на загальну слабкість, млявість, напади задухи, кашель з важко відокремленим мокротинням, задишку при ходьбі, при найменшому фізичному навантаженні, біль в грудній клітині, підвищення температури тіла; болі у поперековій ділянці(арк. справи 23-24). Згідно довідки обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії № 087800 від 28.01.2020 року при первинному огляді [PERSON] встановлено третю групу інвалідності, 65% втрати професійної працездатності за сукупністю з 21.01.2020 року безстроково: 35% хронічна попереково-крижова радикулопатія; 25% пневмоконіоз; 5% за травмою отриманої внаслідок нещасного випадку, який стався 01.10.2007 року. Згідно довідки обласної профпатологічної МСЕК від 28.01.2020 року при первинному огляді [PERSON] , інваліда третьої групи з 21.01.2020 року встановлено, що причиною інвалідності є професійне захворювання та висновками комісії йому протипоказана важка фізична праця, робота в підземних умовах(арк. справи 21). Відповідно до ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. У частині першій статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до частин першої-третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Стаття 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності». Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини - головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України). Крім того, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 2 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України '' Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує період роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача протягом 4 років 5 місяців 24 дні, характер отриманого професійного захворювання, відсоток стійкої втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, і вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 19500 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмір 97 300грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Відповідно дост. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Приймаючи до уваги, те що позивач, на користь якого постановлено рішення, звільнений від сплати судових витрат при зверненні з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, виходячи з суми судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру встановленого для фізичних осіб, яка складає 840 грн. 80 коп. пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 168 грн. 50 коп. Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Outcome: partial