Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Харкова звернулась [PERSON] із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В обґрунтування заяви посилається на те, що для укладення договору купівлі - продажу будинку з надвірними будівлями розташованого за адресою: [ADDRESS] є невідповідність ім'я заявниці з порівнянням її свідоцтва про народження, свідоцтва про одруження, та з даними у паспорті громадянки України, картці платника податків, у пенсійному посвідченні, закордонному паспорті так і у вищенаведеному договорі купівлі - продажу датовано від 25.04.1989 року. Так як при звернення до приватного нотаріуса ХМНО Беленісової О.І. з приводу посвідчити договір купівлі - продажу належного заявниці на праві власності будинку з надвірними будівлями, разом з чим надавши договір купівлі - продажу датованого від 25.04.1989 року та паспорт громадянки України в подальшому з боку нотаріусу було помічено розбіжність ім'я у зауважених документах, внаслідок чого було відмовлено заявниці у посвідченні правочину. Враховуючи наявний факт розбіжності ім'я заявниці у її свідоцтві про народження, так і поспіль з наявними у заявниці документів, в тому числі паспорта громадянки України, як і у договорі купівлі - продажі заявниця була змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Встановлення даного факту, а саме те, що договір купівлі - продажу датований від 25.04.1989 року в якому ім'я заявниці вказане [PERSON] належить їй [PERSON], необхідно для укладення договору купівлі- продажу будинку з надвірними будівлями. Заявник та його представник в судове засідання не з'явились, подали до суду заяву, в якій просили розглядати справу без їх участі. Заінтересована особа в судове засідання не з'явилась, про час та дату слухання справи була повідомлена своєчасно, належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у виданому свідоцтві про народження на ім'я заявниці вбачається, що прізвище, ім'я, та по-батькові заповненому на російській мові зазначено [PERSON], яка народилась [INFO], в м. Годжали Кюрдамирського району республіки Азейбарджан, про що в книзі запису цивільного стану про її народження був зроблений відповідний актовий запис за № 41. За фактом укладеного шлюбу заявниці з гр. [PERSON] від 24.06.1975 року за виданим свідоцтвом про укладення шлюбу вбачається, що у книзі реєстрації актів цивільного стану про укладення шлюбу було зроблено відповідний запис за № 205, прізвище заявниці було змінене з [PERSON] на [PERSON]. Згідно паспорту громадянки України, пенсійного посвідчення, закордонного паспорта, картки платника податків ім'я заявниці вказане - [PERSON], а у договорі купівлі - продажу будинку з надвірними будівлями укладеного між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] ім'я, якої вказане [PERSON], що не відповідає даним зазначеним у її паспорті громадянки України. Ці факти підтверджуються оглянутими в судовому засіданні документами, наданими з боку заявниці. Та із досліджених доказів суд приходить до висновку, що дані у договорі купівлі - продажу будинку з надвірними будівлями, який датований від 25.04.1989 року, посвідчений нотаріусом другої Харківської державної контори Мороз Г.І., де покупцем зазначена [PERSON] є за паспортними даними громадянки України [PERSON], тим самим зауважений правовстановчий документ «договір купівлі - продажу» належить заявниці. Згідно до ст. 315 ч. 1 п. 6, ч. 2 ЦК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд розглядає справи про встановлення факту: належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті . Окрім цього у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Та згідно до ч. 3 ст. 315 ЦК України справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об'єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають. Взявши до уваги п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31 березня 1995 зазначено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. З урахування до листа Верховного Суду України "Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 1 січня 2012 року для порушення в судах справ про встановлення належності правовстановлюючих документів необхідно подавати заяву з доказами того, що цей документ належить заявнику і що організація, яка його видала, не може внести до нього відповідні виправлення. У цих справах суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих у різних документах, не присвоєння чи залишення одного з них. Заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа можуть подавати: особа власник правовстановлюючого документа, якій необхідно довести належність цього документа їй, т.б. заінтересована у встановленні цього факту. Тобто при розгляді даної категорії справи суд встановлює саме належність особі документа, а не тотожність осіб, які неоднаково названі у різних документах. Разом з тим цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання тощо. Так, відповідно до ст. 293 ЦПК України, п.п.4,12 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31.03.1995 року„Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення"(з наступними змінами),окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав за відсутності іншого порядку встановлення цих фактів. За правиламип.6 ч.1ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові,місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Обумовлений факт підлягає встановленню в судовому порядку за наявності наступних умов: 1) згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, та чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; 2) заявник не має іншої можливості встановити факт, що має для нього юридичне значення, в зв'язку з чим єдиним способом встановлення необхідного факту є ухвалення судом відповідного рішення; 3) якщо встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином, враховуючи, що встановлення факту належності правовстановлюючих документів має для заявника юридичне значення, оскільки необхідно для реалізації повноважень власника майна, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючих документів є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved