Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

В травні 2018 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю « ДТЕК Добропіллявугілля» (далі ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля») про відшкодування моральної шкоди у розмірі 40 000 грн. В обґрунтування позову, посилається на те, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем і працював в ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» ВСП «Шахтоуправління «Добропільське». Він працював на шахті «Алмазна з грудня 2007 року, яка була в подальшому реорганізована в Виробничий структурний підрозділ ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» Шахта Алмазна» у звязку з приєднанням 01 листопада 2011 року через оренду ДП «Добропіллявугілля» до орендаря ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля». 01 липня 2012 року ВСП ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» був обєднаний з іншими виробничими структурними підрозділами в ВСП «Шахтоуправління Добропільське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля». У період роботи він працював з 17 грудня 2007 року по 12 липня 2017 року в підземних умовах з повним робочим днем в шахті гірником очисного забою 5 розряду. В період роботи він отримав професійне захворювання, яке встановлене актом розслідування за формою П-4 від 8 серпня 2017 року, за наслідками якого у нього 30 серпня 2017 року при огляді у МСЕК виявлено втрату 50 % професійної працездатності, визнаний інвалідом 3 групи, що стало підставою для звільнення з роботи 12 липня 2017 року за станом здоровя. Позивач вважає, що в наслідок отриманого ним професійного захворювання, йому були заподіяні фізичний біль, фізичні і душевні страждання. З моменту отримання ушкодження, була порушена нормальна життєдіяльність, тривалий час лікувався, він не може виконувати роботи по господарству. У нього постійний біль у спині та ногах, швидко стомлюється, загальна слабкість. Моральну шкоду він оцінює у 40\~000 грн. Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування заперечення на позовну заяву представник відповідача посилається на те, що з вивчення особової картки працівника позивача встановлено, що позивач в період з 03 липня 2006 року по 01 листопада 2011 року працював на ДП «Добропіллявугілля». За період праці на ТОВ ДТЕК «Добропіллявугілля» позивач фактично був відсутній на роботі, так він використав 365 календарних днів відпустки, а за період роботи з 03 квітня 2015 року по 12 липня 2017 року взагалі був відсутній на роботі у звязку з перебуванням на лікарняному 68 календарних днів. У звязку з чим вважають, що вини відповідача у завданні шкоди позивачу не має, а тому відсутня вина у заподіянні моральної шкоди. Вважають, що завдання моральної шкоди позивачем не підтверджено та суттєво завищено, позивачем не додано до позовної заяви висновків медичних установ про встановлення факту завдання йому та ступеню моральної шкоди. (а.с.31-32) Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник позивача позов підтримав з мотивів викладених в позовній заяві. Представник відповідача ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» в судовому засіданні позов заперечив та просив відмовити у його задоволення повністю. Крім того посилається на те, що позивач пропустив тримісячнмий строк звернення до суду з даним позовом, так як це трудовий спір, а тому просить застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову. [PERSON] ч. ч. 1, 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 ЦПК України. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки позивача, 17 грудня 2007 року позивача [PERSON] на підставі наказу №245 від 20 грудня 2008 року, прийнято на роботу в Відокремлений підрозділ «Шахта алмазна» ДП «Добропілля вугілля» на посаду гірник очисного забою 5 розряду з повним робочим днем в шахті. 01 листопада 2011 року у звязку з реорганізацією через приєднання ДП «Добропіллявугілля» до орендаря ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», на базі відокремленого підрозділу «Шахта «Алмазна» створено і розпочато роботу ВСП ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» «Шахта Алмазна». Дія трудового договору продовжена відповідно до ст. 36 КЗпП на підставі наказу Міністерства Вугільної промисловості №50 від 07 лютого 2011 року, наказу ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» №41 від 24 жовтня 2011 року. В липні 2012 року ВСП «Шахта Алмазна» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» обєднана з ВСП «Шахта «Білицька» ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля», ВСП «Шахта Добропільська» ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля», в ВСП ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля». Підстава Наказ ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» №75. Позивач 12 липня 2017 року, на підставі наказу №132 від 11 липня 2017 року, звільнений згідно п.2 ст.40 КЗпП за станом здоровя. (а.с.7-10) [PERSON] №17 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 08 серпня 2017 року, затверджений начальником Головного управління Держпраці у Донецькій області, комісія провела розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання [PERSON] [PERSON] хворіє основний діагноз: хронічна радикулопатія L5, S1 зліва в стадії затихаючого загострення з помірним статико динамічним порушеннями і больовими синдромами; супутній діагноз: хронічний гастродуоденіт в фазі ремісії. Код К29.9, периферична ангіодистонія верхніх кінцівок, змішаний астигматизм, пресбіопія. Професійне захворювання виникло у звязку з тривалою роботою в умовах впливу несприятливих виробничих факторів (важкість праці, напруженість праці, параметру мікроклімату). (а.с.11-12) [PERSON] медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії від 29 червня 2017 року за №23/574 про наявність професійного захворювання [PERSON] вбачається, що захворювання професійного характеру. Довідкою про результати огляду ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги №0047821 від 30 серпня 2017 року, підтверджується, що [PERSON] встановлено 50 % ступеню втрати професійної працездатності з 30 серпня 2017 року безстроково. (а.с.13) Довідкою до акта огляду МСЕК підтверджено, що [PERSON] встанолено третю групу інвалідності з 30 серпня 2017 року, причина інвалідності професійне захворювання. Протипоказана важка фізична праця, робота у підземних умовах. (а.с.14) Виписками з медичної картки хворого [PERSON] підтверджується, що позивач з неодноразово проходив курси стаціонарного лікування з діагнозом хронічна радикулопатія L5 - S1 ліворуч в стадії загострення з вираженим больовим, мязово-тонічним синдромом, вираженим статико-динамічними порушеннями функції хребта та ходи, зокрема: 02 лютого 2017 року 14 лютого 2017 року, 16 червня 2017 року по 03 липня 2017 року, 14 грудня 2017 року 23 грудня 2017 року, 21 травня 2018 року 30 травня 2018 року. Відповідно до вимог статті 153\~КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статею 173\~КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. [PERSON] ч.ч.1, 3 статті 13\~Закону України\~«Про охорону\~праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Частиною першою статті 237-1\~КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Право на отримання страхової виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Визначення моральної шкоди міститься у положеннях статті 23 Цивільного кодексу України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Конституційний Суд України своїм рішенням № 20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року по справі № 1-32/2008 визначив, що\~\~положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу 1 Закону №\~717-V скасовано\~\~право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XІV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167\~Цивільного кодексу\~України та статтею 237-1\~Кодексу законів\~про працю\~України їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Факт наявності ушкодження здоров'я позивачу підтверджений висновком МСЕК, яким позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності, [PERSON] №17 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 08 серпня 2017 року, виписками з медичної картки хворого [PERSON], що дає підстави суду визнати факт заподіяння позивачеві моральної шкоди. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року, визначено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення, ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і переносить значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності. У відповідності зі ст.\~4\~Закону України\~«Про охорону\~праці» державна політика в області охорони праці, базується, зокрема, на принципах пріоритету життя й здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві й професійних захворюваннях. Таким чином, судом встановлено, що позивач отримав професійне захворювання під час виконання ним трудових обов'язків в Відокремленому підрозділі «Шахта алмазна» ДП «Добропілля вугілля», яке шляхом реорганізації та приєднання ДП «Добропіллявугілля» до орендаря ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», та згодом обєднана з ВСП «Шахта «Білицька» ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля», ВСП «Шахта Добропільська» ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля», в ВСП ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля». ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», яке володіє майном ДП «Добропілллявугілля» на підставі договору оренди цілісного майнового комплексу та отримало загальний об'єм прав та обов'язків в тому числі і щодо трудового колективу шахти «Алмазна», а тому є правонаступником всіх прав та обов'язків ВП «Шахта «Алмазна» ДП «Добропіллявугілля», відповідно до чого відповідальним за відшкодування моральної шкоди Позивачу є саме відповаідач ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля». У звязку з вищенаведеним, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача, що за період праці на ТОВ ДТЕК «Добропіллявугілля» позивач фактично був відсутній на роботі, а тому вини відповідача у завданні шкоди не має, тобто відсутні підстави стягнення саме з відповідача моральної шкоди. Таким чином, враховуючи положення ст. 2 Кодексу законів про працю України, позивач, працюючи у шахті, мав право на здорові та безпечні умови праці, мав право на матеріальне забезпечення на випадок повної або часткової втрати працездатності. Як встановлено судом та підтверджується медичними документами, дослідженими в судовому засіданні, внаслідок отриманих травм позивач відчуває фізичні болі, загальну слабкість. Через стан здоров`я він вимушений періодично проходити стаціонарне лікування, постійно потрібно приймати ліки, не має можливості вести активний спосіб життя, через отриманні проблеми зі здоровям він не має можливості допомагати по господарству своїм рідним. Покращення в стані здоров'я не відбувається. Такі обставини в сукупності викликають моральні страждання, які тривають значний час. Отже, позивач внаслідок стійкої втрати професійної працездатності позбавлений можливості щодо реалізації своїх звичок та бажань, ушкодження його здоров'я призвело до негативних наслідків морального характеру, що потребує додаткових зусиль для організації життя. Суд встановив, що обставини заподіяння позивачу моральної шкоди, викладені в позовній заяві, так і в судовому засіданні, повністю підтверджуються наданими письмовими доказами. Як розяснено у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, розмір моральної (немайнової) шкоди, суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість заподіяної травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, враховує глибину та ступінь моральних і фізичних страждань позивача, яких він зазнав та зазнає внаслідок професійного захворювання, встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності у розмірі 50%, характеру ушкодження здоров'я, що є незворотнім, у звязку з чим він вимушений постійно проходити лікування у невропатолога, вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивача моральної шкоди у розмірі 30 000 грн. і цей розмір суд вважає таким, що відповідає глибині і ступеню моральних і фізичних страждань потерпілого. Посилання на те, що позивачем не надано доказів спричинення моральної шкоди, оскільки висновок МСЕК не дає з цього питання висновків, а тому відсутні підстави для задоволення позову, не можуть бути прийняті до уваги з тих підстав, що саме по собі ушкодження здоровя, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняє йому моральні та фізичні страждання. Щодо клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності (три місяці), то суд вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне. До вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством, дійсно застосовується тримісячний строк звернення до суду (ст. 233 КЗпП України). Однак до інших вимог про відшкодування моральної шкоди, як вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності відповідно до статті 83\~ЦК України УРСР 1963 року не застосовуються (пункт 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). З набранням чинності ЦК України\~2004\~року позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (пункт 3 частини першої\~статті 268 ЦК України). Таким чином, суд приходить до висновку, що до виниклих правовідносин строки звернення до суду не застосовуються. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що позивачем при зверненні до суду за захистом порушеного права не понесені судові витрати по сплаті судового збору у зв'язку з тим, що відповідно до положень ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» звільнений від сплати судового збору. Враховуючи вимоги ч.6 ст.\~141\~Цивільного процесуального\~кодексу України передбачено, суд вважає за необхідне стягнути на користь держави з відповідача судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial