Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивач - [PERSON] 24.10.2016 року звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON], треті особи: - Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Служба по справам дітей Одеської міської ради, про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 01.11.2016 року відкрито провадження по справі на підставі позовної заяви [PERSON] до [PERSON], треті особи: - Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Служба по справам дітей Одеської міської ради, про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав та призначено по справі попереднє судове засідання. 04.11.2016 року позивач [PERSON] надала до суду уточнену позовну заяву, в якій просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на малолітню [PERSON], [INFO], у розмірі 1200 гривень щомісячно, починаючи з дати звернення до суду з позовом та до досягнення дитиною повноліття, а саме до 12.01.2029 року; позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON], [INFO]. В обґрунтування вказаної позовної заяви позивачка посилається на те, що вона - [PERSON] зустрічалась з громадянином Республіки Індія - [PERSON]. У цей період вона завагітніла та народила доньку - [PERSON], [INFO]. Як стверджує позивачка, на цей час дитина - [PERSON] мешкає разом з нею та перебуває на її утриманні. Позивачка зазначила, що вона та дитина з відповідачем по справі не бачаться, дочка знаходиться на її повному утриманні, а відповідач ухиляється від своїх батьківських обов'язків, у зв'язку з чим слід позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Також позивачка зазначила, що відповідач вихованням дочки не займається, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, яка потребує повноцінного харчування, придбання одягу, іграшок, книжок для її духовного розвитку не надає, відповідачу по справі байдуже, яким чином харчується, розвивається його дитина, тому позивач вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1200 гривень щомісячно. 01.12.2016 року у попередньому судовому засіданні ухвалено прийняти до розгляду уточнену позовну заяву [PERSON] Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 01 грудня 2016 року зобов'язано Службу у справах дітей Одеської міської ради підготувати проект висновку щодо доцільності або недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Зобов'язано Київську районну адміністрацію Одеської міської ради підготувати та надати до суду висновок щодо доцільності або недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 13.03.2017 року закінчено проведення попередньо судового засідання та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 19 грудня 2017 року, на виконання ухвали Київського районного суду міста Одеси від 01 грудня 2016 року, до суду від Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради надійшов висновок Київської районної адміністрації Одеської міської ради за №472/01-11 від 14 грудня 2017 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. У судове засідання 15 травня 2018 року позивач [PERSON] або її представник не з'явились, про дату, час і місце якого повідомлені належним чином, однак 15.05.2018 року представник надала до суду заяву, в якій просить суд позовні вимоги задовольнити, розгляд справи провести за її відсутності, у разі відсутності відповідача по справі, провести розгляд справи в заочному порядку. Представник третьої особи органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце проведення якого належним чином повідомлений, однак 19.12.2017 року представник надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить суд задовольнити, підтримує висновок Київської районної адміністрації Одеської міської ради за №49/01-11 від 19.12.2017 року. Згідно з ч. 3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи Служби по справам дітей Одеської міської ради у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд також зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Враховуюче вищевикладене, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, за згодою представника позивача, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Вивчивши, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], [INFO] народилась [PERSON], про що 21 січня 2011 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №120 (а.с.7). В графі батько вказано - [PERSON]. В графі матір вказано - [PERSON]. Відповідно до довідки №511, виданої 10.10.2016 року дільницею №4 КП «ЖКС «Чорноморський» з місця мешкання про склад сім'ї та реєстрації, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані та мешкають у тому числі [PERSON] разом з малолітньою дочкою [PERSON], 2011 року народження. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 164 СК України, підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб , які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні його неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], що підтверджується висновком від 14 грудня 2017 року за №472/01-11. З вказаного висновку також вбачається, що громадянин [PERSON] надав згоду на позбавлення його батьківських прав стосовно малолітньої дочки [PERSON], [INFO], та просить розглянути питання щодо доцільності позбавлення його батьківських прав за його відсутністю, що підтверджується заявою від 11 вересня 2017 року, складеною [PERSON] у присутності заступника начальника територіального відділу служби у справах дітей Одеської міської ради у Київському районі Євони Т.В. Також у висновку зазначено, що Київською районною адміністрацією Одеської міської ради було перевірено та встановлено, що [PERSON], ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно фізичного, духовного та морального розвитку малолітньої - [PERSON], [INFO], не проявляє до неї турботи та уваги, не цікавиться справами дитини та станом її здоров'я. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає встановленим, що [PERSON] саме ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків у відношенні малолітньої [PERSON], [INFO], у зв'язку з чим, суд вважає обґрунтованими в цій частині вимоги позивача та можливим позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дочки - [PERSON], [INFO]. Суд зазначає, що згідно з вищевказаними встановленими обставинами вбачається, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання малолітньої - [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з матір'ю - [PERSON]. Згідно зі ст. 180, ч. 2 ст. 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частинами 2, 3 ст. 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. При викладених обставинах суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню, а саме підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на малолітню [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 1200 гривень щомісячно, але не менш ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на день стягнення, починаючи з дня звернення до суду з цим позовом, а саме з 24 жовтня 2016 року, до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO]. Згідно з ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем у позові не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв'язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача. Крім того, на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивач була звільнена від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру за вимогою про стягнення аліментів в сумі 551 гривня 20 копійок. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З урахуванням вищевикладеного, з [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 551 гривня 20 копійок.

Outcome: approved