Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

Заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 лютого 2015 року позов [PERSON] задоволено, стягнуто з ТОВ «Агро-Профіт» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 серпня 2013 року по 02 вересня 2014 року за вирахуванням податків та зборів у розмірі 159602 грн. 28 коп. В апеляційній скарзі ТОВ «Агро-Профіт» просить скасувати вказане заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне дослідження доказів та неповне з'ясування всіх обставин справи, які мають значення для прийняття законного і обґрунтованого рішення. На думку апелянта, вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 серпня 2013 року по 02 вересня 2014 року є безпідставними, оскільки рішенням Чернігівського районного суду від 06 лютого 2014 року стягнуто з ТОВ «Агро-Профіт» на користь [PERSON] вихідну допомогу при звільненні у сумі 34837,20 грн., яка була повністю сплачена товариством 09 квітня 2014 року та 10 квітня 2014 року виконавче провадження закінчено у зв'язку з фактичним виконанням. Апелянт стверджує, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року рішення Чернігівського районного суду від 06 лютого 2014 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 29 липня 2014 року у частині вирішення вимог про стягнення вихідної допомоги скасовано та справа у цій частині передана на новий розгляд до суду першої інстанції, тобто рішення Чернігівського районного суду від 06 лютого 2014 року, на яке посилається позивачка у позовній заяві, скасовано. Апелянт зазначає, що підстави відповідальності, які передбачені ч.1 ст.117 КЗпП України, відсутні, оскільки на момент звільнення [PERSON] їй були здійснені всі виплати при звільненні, а вихідна допомога була призначена лише рішенням Чернігівського районного суду від 06 лютого 2014 року, яким встановлений факт незаконного звільнення працівника. Апелянт наголошує, що [PERSON] пропустила визначений ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду для вирішення трудового спору. У письмових запереченнях на апеляційну скаргу, [PERSON] просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Агро-Профіт» та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Позивач наголошує, що відповідачем не доведено відсутності його вини у несвоєчасному нарахуванні та виплаті вихідної допомоги при звільненні, а остаточний розрахунок при звільненні проведений 02 вересня 2014 р. Період затримки розрахунку при звільненні становить з 10 серпня 2013 року по 02 вересня 2014 року. Як стверджує позивач, за наявності триваючого правопорушення - невиплати звільненому працівникові всіх сум, що належить йому від власника, строк звернення до суду нею не пропущений. ТОВ «Агро-Профіт» про час і місце розгляду справи належним чином повідомлено, що документально підтверджено і згідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка апелянта в судове засідання не перешкоджає розглядові справи (а.с.202, 208). Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника [PERSON] - [PERSON], дослідивши матеріали даної справи та матеріали цивільної справи №748/503/15-ц за позовом [PERSON] до ТОВ «Агро-Профіт» про відновлення порушених прав, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Задовольняючи у повному обсязі позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з рішення Чернігівського районного суду від 06 лютого 2014 року по цивільній справі №748/3701/13-ц, яким встановлено, що позивач мала право станом на 09 серпня 2013 року на звільнення за власним бажанням за ч.3 ст.38 КЗпП України, що товариство не виплатило при звільненні позивачки всіх належних їй сум, зокрема вихідної допомоги, що стало підставою для стягнення на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 серпня 2013 року по 02 вересня 2014 року у розмірі 159602 грн. 28 коп. за вирахуванням податків та зборів. Однак, повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції не може апеляційний суд, виходячи з наступного. Перевіряючи доводи скарги ТОВ»Агро-Профіт», апеляційним судом встановлено, що згідно наказу №15-к від 21 червня 2012 року [PERSON] прийнята на роботу ТОВ «Агро-Профіт» з 21 червня 2012 року на посаду фінансового менеджера. (а.с.136). У зв»язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, зокрема строків виплати заробітної плати, вона подала заяву про звільнення за власним бажанням та визначила строк розірвання трудового договору до 9 серпня 2013 року на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Наказом № 49-к від 24 жовтня 2013 року, [PERSON] звільнено з 24 жовтня 2013 року із займаної посади за прогул без поважних причин з 12 серпня 2013 року по 23 жовтня 2013 року (а.с.137). Усупереч вимог ст. 47, ст. 116 КЗпП України відповідач не виплатив [PERSON] належні їй при звільненні кошти. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Чернігівського районного суду від 06 лютого 2014 року визнано за [PERSON] право на звільнення з ТОВ «Агро-Профіт» на підставі ч. 3 ст.38 КЗпП України. Судом змінено формулювання причини звільнення [PERSON] з ТОВ «Агро-Профіт» та вирішено вважати її звільненою за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, зобов'язавши ТОВ «Агро-Профіт» внести відповідні зміни до трудової книжки [PERSON] Стягнуто з ТОВ «Агро-Профіт» на користь [PERSON] вихідну допомогу у сумі 34837 грн. 20 коп. (сума зазначена без утримання податків та інших обов'язкових платежів). Стягнуто з ТОВ «Агро-Профіт» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв»язку із затримкою видачі трудової книжки з вини власника у сумі 30201 грн.71 коп. (а.с.42-45). Додатковим рішенням Чернігівського районного суду від 19 лютого 2014 року змінено дату звільнення [PERSON] з ТОВ»Агро-Профіт» з 24 жовтня 2013 року на 25 жовтня 2013 року, зобов»язано ТОВ»Агро-Профіт» внести відповідні зміни до трудової книжки [PERSON] та допущено негайне виконання рішення суду від 06 лютого 2014 року в частині стягнення вихідної допомоги в межах суми платежу за один місяць (том 1, а.с.246-247, том 2 а.с. 34-35 справи №748/503/15-ц). Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 29 липня 2014 року змінено рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 лютого 2014 року в частині розміру стягнення на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки з вини власника та стягнуто з ТОВ «Агро-Профіт» на користь [PERSON] 31353 грн. 48 коп., в іншій оскаржуваній частині рішення залишено без змін, вирішено питання про розподіл між сторонами судового збору. (а.с.73-78). Як убачається з матеріалів справи, середній заробіток у розмірі 31353 грн. 48 коп. за час вимушеного прогулу у зв»язку із затримкою видачі трудової книжки з вини власника стягнуто з відповідача на користь [PERSON] за період з 12 серпня 2013 року по 25 жовтня 2013 року згідно до заяви про уточнення позовних вимог (том 1 а.с. 121 справи №748/503/15-ц). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року (справа №6-34411св14) рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 лютого 2014 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 29 липня 2014 року в частині вирішення вимог про стягнення вихідної допомоги скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції ( а.с.101-102). Отже, ухвалою суду касаційної інстанції від 21 січня 2015 року скасовані рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду лише в частині визначеного судом розміру вихідної допомоги, в іншій частині судові рішення залишені без змін та набрали законної сили і є преюдиціальними при вирішенні даного спору. Як убачається з матеріалів справи, згідно видатковому касовому ордеру відповідач 02.09.2014 року виплатив [PERSON] вихідну допомогу при звільненні у повному обсязі (а.с. 85 справи № 751/13088/14). Ухвалою Чернігівського районного суду від 11 березня 2015 року прийнято відмову від позовних вимог у цивільній справі [PERSON] до ТОВ»Агро-Профіт» про відновлення порушених прав в частині стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги в сумі 36882 грн. 77 коп. Провадження у справі в частині вирішення вимог про стягнення вихідної допомоги закрито. ( а.с.18-19, том 3 справи № 748/503/15-ц). Відтак, 02 вересня 2014 року є днем фактичного остаточного розрахунку роботодавця з [PERSON], звільненої з роботи 25 жовтня 2013 року і доводи апелянта про проведення повного розрахунку з [PERSON] 09 квітня 2014 року є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. Закінчення ж виконавчого провадження, на чому наголошує апелянт, згідно до Закону України «Про виконавче провадження» регулює відносини між боржником і стягувачем при примусовому виконанні судового рішення і, виходячи з цієї конкретної справи, само по собі не може бути доказом виплати позивачеві 09.04.2014 року всіх сум, що належать їй від ТОВ»Агро-Профіт» при звільненні. За змістом ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Відтак, вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні є законними і обгрунтованими і її порушене право підлягає судовому захисту згідно до ст.ст. 47, 116, 117 КЗпП України. Проте, сукупність досліджених доказів та обставин справи приводить апеляційний суд до переконання, що доводи [PERSON], про тривалість періоду затримки розрахунку при звільненні з 10 серпня 2013 року по 02 вересня 2014 року, є не вірними по суті і спростовується матеріалами справи. Зокрема, вишевказаними судовими рішеннями захищено порушене відповідачем право позивача на звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, та на користь позивача суд стягнув з відповідача середній заробіток у розмірі 31353 грн.48 коп. за час вимушеного прогулу у зв»язку із затримкою видачі трудової книжки з вини власника за період з 12 серпня 2013 року по 25 жовтня 2013 року. За таких обставин, визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення його за період з 10 серпня 2013 року по 02 вересня 2014 року в розмірі 159602,28 грн. за вирахуванням податків та зборів, та не врахував наступне. Розмір середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні обчислюється згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 з наступними змінами і доповненнями. Відповідно до п.4 вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Згідно з абз. 3 п.2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, а оскільки [PERSON] була звільненена 25 жовтня 2013 року, то в даному випадку беруться до уваги виплати за серпень-вересень 2013 року. Стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відбувається з першого робочого дня після видачі наказу про звільнення по день фактичного розрахунку. Оскільки день остаточного розрахунку - 02 вересня 2014 року не є днем затримки, то термін затримки розрахунку з [PERSON] при її звільненні обраховується по 01 вересня 2014 року і становить 212 днів. Крім того, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції помилково здійснив розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за вирахування податків та зборів, оскільки це суперечить роз'ясненням, які викладені в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", за яким, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку та інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відтак, згідно штатного розпису ТОВ «Агро-Профіт» посадовий оклад фінансового менеджера підприємства складає 14665 грн. (а.с.99-100 т.1 цивільна справа №748/503/15-ц), а тому середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 698,33 грн. (29330 грн./42 робочі дні), яка обчислюється виходячи з: - розміру заробітної плати за серпень-вересень 2013 року, яка складає 29330 грн. ((14665 грн. (за серпень 2013 року) + 14665 грн. (за вересень 2013 року)); - кількості робочих днів за серпень-вересень 2013 року, що складає 42 робочих дні ((21(робочих днів в серпні 2013 року) + 21 (робочих днів в вересні 2013 року)). Враховуючи викладене, розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку без утримання податку й інших обов'язкових платежів становить 148045,96 грн. ((698,33 грн. (середньоденна заробітна плата) x 212 (кількість робочих днів за час розрахунку при звільненні за період з 25 жовтня 2013 року по 01 вересня 2014 року включно)). В апеляційному суді не знайшли підтвердження доводи апелянта про відсутність його вини у затримці розрахунку при звільненні [PERSON], а аргументи роботодавця про те, що позивач сама оскаржувала судові рішення, у тому числі і стосовно розміру вихідної допомоги, апеляційний суд визнає юридично неспроможними. Твердження апелянта про проведення повного розрахунку з [PERSON] 09 квітня 2014 року є безпідставними та спростовуються вищевказаними судовими рішеннями та видатковим касовим ордером від 02 вересня 2014 р. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. У цій конкретній справі день фактичного розрахунку - 02 вересня 2014 року. Доводи апелянта щодо спливу тримісячного строку звернення [PERSON] до суду з цим позовом згідно ст. 233 КЗпП України спростовуються офіційним тлумаченням зазначеної норми Конституційним Судом України, наведеним у рішеннях від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 та від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013. Виходячи з обставин цієї конкретної справи, апеляційний суд визнає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за увесь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 148045,96 грн. Таким чином, апеляційна скарга ТОВ «Агро-Профіт» підлягає частковому задоволенню. Оскаржуване заочне рішення в частині задоволення позову [PERSON] та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Профіт» на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 серпня 2013 року по 02 вересня 2014 року за вирахуванням податків та зборів в розмірі 159602 грн. ( сто п»ятдесят дев»ять тисяч шістсот дві ) гривні 28 коп. та в частині стягнення судового збору у розмірі 1596 грн.02 коп. підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] З ТОВ «Агро-Профіт» на користь [PERSON] має бути стягнутий середній заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 жовтня 2013 року по 02 вересня 2014 року у розмірі 148045 грн. 96 коп. (без відрахування обов'язкових платежів та зборів). В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін. Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, що у випадку, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Отже, [PERSON] звільнена по даній справі від сплати судового збору. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково на 92,75%, то згідно до вимог ст.88 ЦПК України, з ТОВ «Агро-Профіт» на користь держави підлягає стягненню 1480,45 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції. У зв'язку з частковим задоволенням апеляційної скарги, з держави на користь ТОВ «Агро-Профіт» підлягає стягненню 740,15 грн. судового збору за апеляційний розгляд справи. Провівши взаємозалік стягнутого судового збору, остаточно підлягають стягненню з ТОВ «Агро-Профіт» на користь держави 740,30 грн. судового збору (1480,45 грн. 740,15 грн.).

Outcome: partial