Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

В лютому 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача Горенської сільської ради Києво- Святошинського району Київської області про визнання права власності в порядку набувальної давності. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що за рішенням Народного суду Києво-Святошинського району Київської області від 17.01.1972 року шлюб між нею та її чоловіком [PERSON] розірвано. Так позивач зазначає, що незважаючи не те, що при розділі нерухомого майна її чоловіку дісталась одна кімната в домоволодінні, за всі комунальні послуги сплачує позивач. [INFO] помер її чоловік [PERSON]. Позивач вказує, що за весь час зі смерті чоловіка і до цих пір вона фактично продовжує проживати у спірному будинку й пристроювати до нього житлові й підсобні приміщення, що підтверджується довідкою виконкому Горенської сільської ради № 821/7 від 27.08.2008 року. 17 квітня 2008 року всі прибудови до основного домоволодіння були узаконені рішенням виконкому Горенської сільської ради № 39/18 від 17 квітня 2008 року. На підставі цього 15.10.2014 року Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинського району видало технічний паспорт на житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Протягом розгляду справи позивач уточнювала позовні вимоги, остаточно просила суд: визнати за [PERSON] право власності на будинок та господарські будівлі та споруди розташовані за адресою: [ADDRESS] на житловий будинок А, який складається з наступних приміщень: 1-1 коридор, площею 6,4 кв. м.; 1-2 житлова, площею 6,2 кв. м.;1-3 житлова, площею 17,8 кв. м.;1-4 житлова, площею 10,6 кв. м.; 1-5 житлова, площею 23,6 кв. м.; 1-6 житлова, площею 7,3 кв. м.;1-7 житлова, площею 14,3 кв. м.; 1-8 ванна, площею 4,1 кв. м.; 1-9 погріб, площею 4,8 кв. м.,1-10 житлова, площею 24,1 кв. м., 1-11 ванна, площею 24,1 кв. м.,1-12 кухня, площею 17,1 кв. м., а також прибудову А-1, площею 38 кв. м.; житлову прибудову А-2, площею 31 кв. м.; житлову прибудову А-3, площею 28,1 кв.м.; прибудову а-1, площею 26,5 кв.м. вбиральню Б, площею 1,4 кв.м.; гараж-сарай Г, площею 36,9 кв.м. Позивач в судове засідання не зявилася, представник позивача звернувсь до суду із заявою про слухання справи за її відсутності, просила суд позов задовольнити. Відповідач Горенська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про слухання справи за їх відсутність, позовні вимоги визнала. Суд, дослідивши матеріали справи та письмові докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідно до рішенням Народного суду Києво- Святошинського району Київської області від 17.01.1972 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Визнано право власності за [PERSON] на кімнату 9,9 кв. м., веранду -7,5 кв.м., будинку розміщеного в [ADDRESS] та виділено зі спільно-нажитого майна телевізор «Восход», газову плиту з балоном, пральну машину, три стули, один стіл, все остальне залишено за [PERSON]. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] [PERSON] помер у віці 60 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть видане Горенською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області від 23.11.1999 року. Відповідно до довідки Горенської сільської ради Києво- Святошинського району Київської області виконавчий комітет Горенської сільської ради Києво- Святошинського району повідомив, що померлий [INFO] [PERSON] після розлучення з [PERSON] в 1976 році [PERSON] проживав по день смерті в частині визначеного будинку. В період свого проживання ніяких перебудов, добудов, переобладнання та ремонту будинку не проводив. Похорони померлого [PERSON] провела за свій рахунок колишня дружина [PERSON] Судом також встановлено, що позивач [PERSON] добросовісно заволоділа і продовжує відкрито та безперервно проживати в жиловому будинку розташованому за адресою: [ADDRESS]. Згідно вимог ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно вимог ч. 3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, позивачем доведено, що вона добросовісно заволоділа частиною жилого будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] і продовжує відкрито, тобто очевидно для всіх інших осіб, володіти ним, та при цьому володілець ставиться до цього майна як до власного, а саме експлуатує, вживають необхідні заходи для утримання майна в належному стані, і безперервно володіє цією частиною будинку. Так відповідно до довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» Києво-Святошинської районної ради Київської області від 02.09.2015 року об»єкти нерухомого майна, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], які були зазначені в технічному паспорті КП БТІ КСРРКО від 15.10.2014 року, як такі, що побудовані після 5 серпня 1992 року були узаконені у 2008 році на підставі рішення Горенської сільської ради № 39/18 від 17.04.2008 року та не вважаються самочинними. Враховуючи викладене, позивачем, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і які доведено позивачем, є: вказане майно, а саме частиною зазначеного жилого будинку, може бути об»єктом набувальної давності; добросовісність її володіння; відкритість володіння, давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на житловий будинок та господарські будівлі та споруди розташовані за адресою: [ADDRESS] за набувальною давністю підлягають задоволенню. Частиною 8 розділу „Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України передбачено, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Цивільний кодекс України набрав чинності 1 січня 2004 року, тому норма ст. 344 даного Кодексу може застосовуватися до правовідносин, які виникли після 1 січня 2001 року.

Outcome: approved