Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на Ѕ частину кв. [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом, після смерті його доньки [PERSON] , яка померла [INFO] . Обґрунтовуючи вимоги позову, посилається на те, що [INFO] померла його донька [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла й вище зазначена квартира. Єдиними спадкоємцями після смерті [PERSON] є позивач та відповідач. Позивач в передбачений законом строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак отримав відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки в позивача відсутній оригінал правовстановлюючих документів на квартиру. Оригінали вказаних документів знаходяться у відповідача, яка не реагує на звернення позивача та нотаріуса щодо їх надання. 10.02.2020 ухвалою суду відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами та в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 28.02.2020 до суду надійшла завірена належним чином копія спадкової справи №52/2019 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] 17.08.2020 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримує не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду невідомі, про розгляд справи повідомлялась належним чином. Зокрема, зі сторони відповідача до суду неодноразово надходили клопотання про відкладення розгляду справи, що свідчить про те, що відповідач обізнана про розгляд справи в суді, однак відзив до суду не подала, причини його не подання суду не повідомила. Зокрема, зацікавлена особа має лише демонструвати належне виконання всіх процесуальних заходів, які її стосуються, з метою запобігання затримок, і отримання доступу до заходів національного законодавства щодо скорочення проваджень (рішення у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» від 07 липня 1989 року, заява № 11681/85, § 35). З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02 вересня 2010 року, «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02 листопада 2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 05 лютого 2004 року та інші). Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлялась судом належним чином, відзив на позовну заяву не подала та не повідомила причини його неподання, а також те, що сторона позивача не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, про що свідчить п. 3 прохальної частини позову, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. У відповідності до свідоцтва про народження [PERSON] , її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . З матеріалів спадкової справи №52/2019 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , в строки встановлені законодавством з заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса КМНО Сташкової А.Г. звернулись позивач та відповідач. До складу спадкового майна входить кв. [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 21.11.2011, що підтверджується копією зазначеного договору та витягом про державну реєстрацію прав 11.01.2020 постановою приватного нотаріуса Сташкової А.Г. відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з ненаданням документу, що засвідчує право власності [PERSON] на кв. [ADDRESS] . Як, передбачено ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Вбачається, що позивач та відповідач є спадкоємцями майна після смерті доньки [PERSON] , вчасно звернулись з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса. На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Згідно зі ст. 182 ЦК України та ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов`язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як роз`яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи те, що позивач в іншій спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування, захистити своє порушене право не може, враховуючи те, що до суду не надійшло доказів на спростування викладених в позові обставин, суд вважає, що позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на спадкове майно ґрунтуються на чинному законодавстві, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved