Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.10.2013 року щодо реєстрації права власності на [ADDRESS] за [PERSON], про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 29.10.2013 року, що укладений між [PERSON] та [PERSON], про витребування із чужого незаконного володіння [PERSON] на користь ТОВ «ПРОМБУД» квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає наступне: 23.01.2009року між ТОВ «Юнона» (покупець) та ТОВ «ПРОМБУД» (продавець, забудовник) бувукладений договір купівлі-продажу майнових прав №14/35, за умовами якого продавець продає, а покупець придбає майнові права, в тому числі й на 2-кімнатну квартиру [ADDRESS]. 19.10.2009 року між ТОВ «Юнона»(первісний кредитор) та ТОВ «Укрферроінвест»(новий кредитор) був укладений договір про відступлення права вимоги №7, відповідно до умов якого первісний кредитор передає новому кредиторові, а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредиторові і стає кредитором за договором купівлі-продажу №14/35 від 23.01.2009 року майнових прав (основний договір), укладеним між позивачем та ТОВ «Юнона», та одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання всіх зобов'язань за основним договором. Господарськими судами договір купівлі-продажу майнових прав №14/35 від 23.01.2009 року та договір про відступлення права вимоги №7 від 19.10.2009 року визнані недійсними. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2013 року по справі № 910/688/13 визнано розмір вимог ініціюючого кредитора, який подав заяву про порушення справи про визнання банкрутом ТОВ «ПРОМБУД», розпорядником майна ТОВ «ПРОМБУД» призначено арбітражного керуючого Самофалова В.В. тощо. 28.01.2014 року Господарським судом м. Києва по цій же справі № 910/688/13 булоухвалено постанову, якою ТОВ «ПРОМБУД» визнанобанкрутом. За таких обставин позивач вказує, що майнове право на відповідну нерухомість, зокрема, квартиру [ADDRESS],залишилось за позивачем. Проте, з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач дізнався, що станом на цей час власником 2-кімнатної спірної квартири [ADDRESS], є [PERSON], що, на думку позивача, є незаконним, таким, що порушує його право власності на вищевказане нерухоме майно.В зв"язку з чим повизивач і вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Представник позивача до початку розгляду справи по суті подав клопотання про розгляд справи за її відсутності , просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі . Відповідачі були повідомлені про дату і місце судового розгляду шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Судової влади, шляхом направлення на їхню адресу судових повісток тощо, проте, не забезпечили явку своїх представників.Жодних клопотань про відкладення судовогорозглядучи заяви про розгляд справи за їх відсутності завчасно до суду не надходило. На підставі наявних в справі матеріалах, суд ухвалив провести заочний розгляд справи . Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, які мають юридичне значення, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до таких висновків. В судовому засіданні встановлено та сторонами не заперечується, що 23.01.2009 року між ТОВ «Юнона» та ТОВ «Промбуд» був укладений договір купівлі-продажу майнових прав № 1435, предметом якого є відчуження майнових прав на квартири загальною площею 322,24 кв.м. у житловомубудинку [ADDRESS]. 19.10.2009 року між ТОВ «Юнона» та ТОВ «Укрферроінвест» був укладений договір про відступлення права вимоги № 7. Згідно умов вказаної угоди ТОВ «Укрферроінвест» набуло статусу кредитора за договором купівлі-продажу № 14/35 майнових прав. Рішенням Господарського суду м. Києва від 11.04.2012 року по справі № 5011-62/2637-2012 договір купівлі-продажу майнових прав №14/35 від 23.01.2009 року та договір про відступлення права вимоги №7 від 19.10.2009 року визнані недійсними. Зазначене рішення було залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.08.2012 року та постановою Вищого господарського суду України від 06.11.2012 року. З огляду на вищевказані рішення судами констатовано факт належності ТОВ «ПРОМБУД» майнових прав на квартири загальною площею 322,24 кв.м. у житловому будинку [ADDRESS]. З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що первісним власником 2-кімнатної квартири [ADDRESS], була [PERSON] (підстава набуття права власності: Свідоцтво про право власності від 21.10.2013 року, серія та номер: 11266761, видане Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 7023133, від 21.10.2013 року, прийнятого державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Малишевим М.С.), в подальшому власником зазначеної квартири став [PERSON] (підстава набуття права власності - Договір купівлі-продажу 29.10.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Соболєвою В.Л., серія та номер: 5609). Станом на час розгляду справи власником зазначеної квартири є [PERSON] (підстава набуття права власності - Договір купівлі-продажу від 18.01.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Сєровою О.В., реєстровий № 37). При цьому, грошовікошти у якості оплати за вказану квартиру [ADDRESS]позивач отримав саме від ТОВ «Юнона», що, зокрема, встановлено вищевказаними рішеннями господарських судів. Доказів оплати за цю квартиру від імені [PERSON] сторонами на користь позивача суду не надано. З наданих суду доказів вбачається, що, зокрема, через визнання недійсними відповідних договорів відступлення майнових прав на підставі зазначених вище рішень господарських судів, майнове право на відповідну нерухомість, в тому числі й на квартиру [ADDRESS], із правом набуття права власності на неї, яке виникає, коли виконані необхідні й достатні передумови для набуття речового права, існує виключно у ТОВ «ПРОМБУД». З матеріалів реєстраційної справи № 5005177 щодо квартири [ADDRESS], отриманих судом 02.11.2015 року від Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в м. Києві на виконання ухвали суду по справі від 07.07.2015 року, слідує, що власником вказаної вище квартири станом на цей час є [PERSON]. Так, останній набув право власності на зазначену квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 18.01.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Сєровою О.В., реєстровий № 37. В матеріалах реєстраційної справи № 5005177 містяться, зокрема, картка прийому заяви щодо реєстрації права власності на квартиру, заява щодо реєстрації права власності (обидва документи за підписом [PERSON].), договір купівлі-продажу від 18.01.2014 року, копія паспорту та ідентифікаційного коду [PERSON], рішення приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу Сєрової О.В., як державного реєстратора, щодо державної реєстрації права власності на спірну квартиру за [PERSON], витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності Будь-яких доказів щодо належності права власності на спірну квартиру іншим відповідачам матеріали реєстраційної справи № 5005177 не містять. З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2013 року по справі № 910/688/13 розпорядником майна ТОВ «ПРОМБУД» призначено арбітражного керуючого Самофалова В.В. Відтак, в порядку вимог чинного законодавства України, зокрема, Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом», будь-яке відчуження спірної нерухомості з моменту призначення розпорядником майна ТОВ «ПРОМБУД» Самофалова В.В. повинно було відбуватися виключно з його дозволу. За таких обставин, реєстрація державним реєстратором Малишевим М.С. Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві 21.10.2013 року права власності за [PERSON] на спірну квартиру на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.10.2013 року, і з видачею відповідного Свідоцтва про право власності є незаконним, адже такі дії відбулись під час виконання повноважень розпорядником майна ТОВ «ПРОМБУД», який не надавав згоди на відчуження спірного нерухомого майна. Частиною 1 ст. 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Зі змісту п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» виходить, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане відповідно до закону, належить до документів, на підставі яких згідно зі статтею 19 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», провадиться реєстрація права власності, яке вони посвідчують. У зв'язку із цим суд відповідно до частини першої статті 21, статті 393 ЦК визнає незаконним і скасовує такий акт, виданий владним органом, повністю або частково, якщо він суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права або інтереси. Такі спори за участю фізичних осіб розглядаються в порядку цивільного судочинства. При цьому, згідно ст. 19 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у відповідній редакції реєстрація права власності провадиться на підставі документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що держаним реєстратором під час прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру [ADDRESS] за [PERSON] були порушенні вимоги ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», приписи ст. 328 ЦК України, оскільки позивачем, як єдиною особою, яка мала необхідний обсяг прав для відчуження права власності на таку нерухомість, не було здійснено належних дій щодо її відчуження, розпорядник майна не погоджував правочин щодо відчуження цієї квартири на користь [PERSON], що у своїй сукупності доводить наявність підстав для скасування такого рішення органу державної реєстрації. Враховуючи факт наявності виключного права саме ТОВ «ПРОМБУД» розпоряджатись спірною нерухомістю, ніхто, в тому числі [PERSON], не мала права укладати правочини, направлені на відчуження такої нерухомості, що унеможливлює існування підстав для укладання такою особою спірного договору у якості продавця. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Викладене свідчить про невідповідність приписам ст. 655 Цивільного кодексу України спірного договору та наявність підстав для визнання такого правочину недійсним з огляду на приписи статей 203, 215 Цивільного кодексу України. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із способів захисту цивільного права є визнання правочину недійсним. За приписом ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, яківстановленічастинамипершою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільногоз аконодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсягцивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення. Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. За змістомп. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року передбачено, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 Цивільного кодексу України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 Цивільного кодексу України. Так, згідно ст. 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Недійсність правочинів, за якими майнові права на квартири були передані ТОВ «Юнона» та ТОВ «Укрфероінвест», що встановлено та визнано відповідними судовими рішеннями, щодо відчуження майнових прав на спірне нерухоме майно з огляду на приписи ст. 216 Цивільного кодексу України, має наслідком повернення сторін у первісний стан, що свідчить про наявність виключного права ТОВ «ПРОМБУД» розпоряджатись таким майновим правом. Враховуючи той факт, що волевиявлення ТОВ «ПРОМБУД» на відчуження спірного нерухомого майна на користь [PERSON] чи іншої особи не існувало, є доведеним факт того, що така нерухомість вибула із власності ТОВ «ПРОМБУД» поза його волею. Згідно Листа Верховного суду України від 24.11.2008 року «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді. Застосування реституції та повернення майна за недійсним правочином, враховуючи положення ст. 216 ЦК, є можливим тоді, коли предметом спору є правочин за участю власника і першого покупця (набувача). Враховуючи викладене, за умови наданих у розпорядження суду доказів, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ТОВ «ПРОМБУД» в повномуобсязі. Судом також встановлено, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 3898,00грн., який відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. На підставінаведеного,

Outcome: approved