Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Лізингова компанія « Авто Лайф», в якому просить визнати договір фінансового лізингу недійсним та стягнути сплачені кошти в розмірі 47700 гривень. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 06.12.2016 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» було укладено договір фінансового лізингу №2222 з додатками, згідно якого предметом лізингу по даному договору є транспортний засіб МТЗ-82.1.26, обєм двигуна - 4750 куб. см., тип двигуна дизель, тип КПП механічна, привід - 4*4, ціна товару 17 732,34 дол. США, що на дату підписання договору становила -477 000.00 грн. За умовами поставки та прийому-передачі предмета лізингу (п.4.1 спірного договору) Лізингодавець зобов'язаний передати у користування предмет лізингу Лізингоодержувачу не пізніше 30-ти робочих днів з дати отримання на поточний рахунок Лізингодавця наступних платежів: комісії за організацію угоди, авансового платежу. Відповідно до квитанції ПАТ «Приватбанку» позивач сплатив 06.12.2016 року відповідачу 47700,00 гривень (призначення платежу - комісія за організацію по договору фінансового лізингу №2222 від 06.12.2016 року, 47700,00 гривень - авансовий платіж згідно договору фінансового лізингу). Однак на час звернення до суду з позовною заявою, ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» не виконала зобов'язання з передачі у користування предмету лізингу Лізингоодержувачу, хоча останній сплатив авансовий платіж згідно договору фінансового лізингу, що підтверджується квитанцією. На телефонні дзвінки ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» не відповідає. Також позивачу стало відомо щодо шахрайських дій працівників Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто лайф» порушено кримінальних провадження, передбачене ч.1 ст.192 КК України. Позивач вважає, що зазначений договір підлягає визнанню недійсним із стягненням сплачених коштів на користь позивача виходячи зі слідуючого: договір лізингу укладений відповідачем за відсутності відповідної ліцензії на здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що передбачено п.4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Відсутність такої ліцензії може бути підставою для визнання правочину недійсним у відповідності до ст. 227 ЦК України. Вищезазначений договір сторони не посвідчили нотаріально всупереч ст. 799 ЦК України, а тому він є нікчемним. Як на недійсність договору позивач також в своїй позовній заяві посилається на порушення відповідачем ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, однак надіслав до суду заперечення на позов, посилаючись на те, що позивач не сплатив 50% вартості транспортного засобу, комісії за супроводження договору та витрат на реєстрацію транспортного засобу в Національній поліції, як це передбачено умовами договору, а тому МТЗ позивачу поставлено ще не було. ЗУ «Про фінансовий лізинг» не передбачає визначення предмету лізингу індивідуальними ознаками, оскільки річ буде куплено у майбутньому і за умовами договору, річ може бути змінено. На момент укладання договору невідомий vin-код та номерний знак. Це можливо зробити тільки при прямому лізингу. ЗУ «Про фінансовий лізинг» не передбачає зазначення продавця, оскільки річ буде куплена у майбутньому, продавець може бути ліквідований, річ може бути змінено позивачем, продавця обирає сам позивач. Право вибору продавця надано позивачу без будь-яких застережень, а тому претензії до відповідача на цю тему безглузді. Відповідач не є продавцем, а тому, відповідно до ст. 808 ЦКУ за якість речі відповідає продавець, а не лізингодавець, що є покупцем речі. Лізингові платежі були передбачені у додатку № 1. Відповідач відмовився від комісій, що могли б бути у додатку №3. Відповідно до сайту Мінюсту, відповідач не має жодного невиконаного зобовязання (незавершеного виконавчого провадження). Сторони мали намір укласти саме договір лізингу, а не купівлі-продажу. В момент підписання договору сторонами досягнуто всіх істотних умов, визначених ЗУ «Про фінансовий лізинг». Умови договору є чесними і пропорційними з урахуванням особливостей непрямого лізингу. Сторони керувалися принципами диспозитивності та свободи укладання договору (дозволено все, що не заборонено). Позивач помилково вважає лізингодавця продавцем і застосовує законодавство про захист прав споживачів, хоча лізингодавець не є продавцем, а є покупцем і не несе відповідальність за якість товару. Нотаріальна форма для непрямого лізингу не обовязкова (ЗУ «Про фінансовий лізинг»), жодний нотаріус не посвідчує договори непрямого лізингу. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій забороняє посвідчувати договори непрямого лізингу. В Україні не існує ліцензії для непрямого лізингу, а тому, відповідно до ст. 20 ЗУ «Про ліцензування видів господарської діяльності» дозволено здійснювати такий вид господарської діяльності без ліцензії. Таким чином, права споживача не були порушені, а небажання позивача виконувати договірні зобовязання не є підставою для визнання договору недійсним. Позивач плутає договір купівлі-продажу та фінансового лізингу. Останній є змішаним договором в першу чергу оренди (коли транспортний засіб буде куплено і передано) та попередній договір купівлі продажу. На момент підписання договору транспортного засобу не закуплено, а сторони попередньо домовляються про його оренду після покупки лізингодавцем у продавця. Також, позивач плутає договір прямого та непрямого лізингу. В даному випадку договір непрямого лізингу, коли транспортний засіб ще не закуплений. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи в сукупності, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 06.12.2016 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» було укладено договір фінансового лізингу №2222 з додатками (далі-Договір), згідно якого предметом лізингу по даному договору є транспортний засіб МТЗ-82.1.26, обєм двигуна - 4750 куб. см., тип двигуна дизель, тип КПП механічна, привід - 4*4, ціна товару 17 732,34 дол. США, що на дату підписання договору становила -477 000.00 грн. (а.с.6-15). Відповідно до п.1.3 Договору лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на умовах, передбачених договором. Лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного договору та згідно з положеннями чинного законодавства. За умовами поставки та прийому-передачі предмета лізингу (п.4.1 спірного договору) лізингодавець зобов'язаний передати у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 30-ти робочих днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: комісії за організацію угоди, авансового платежу. Відповідно до наданої квитанції ПАТ «Приватбанку» позивач сплатив 06.12.2016 року відповідачу 47700,00 гривень (призначення платежу - комісія за організацію по договору фінансового лізингу №2222 від 06.12.2016 року, 47700,00 гривень - авансовий платіж згідно договору фінансового лізингу) (а.с.15), однак ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» не виконала зобов'язання з передачі у користування предмету лізингу лізингоодержувачу, хоча останній сплатив авансовий платіж згідно договору фінансового лізингу. Відповідно до Додатку 1 до договору фінансового лізингу №2222 від 06.12.2016 року встановлено графік сплати авансового платежу. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями\~ЦК України\~про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж,\~Законом України «Про фінансовий лізинг». Згідно із частиною другою\~статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг»\~за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). За частиною другою\~статті 806 ЦК України\~до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до\~статті 628 ЦК України. Відповідно до ч.2\~ст.627 ЦК України\~у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Частиною 1\~ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів»\~ споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Відповідно до\~ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів»\~ права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~ містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір. У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій\~статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму цієї статті, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті\~3, частина третя статті\~509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору, які визначені у частині третій\~статті 18 цього Закону. Несправедливими згідно із частиною третьою\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13). Перелік несправедливих умов у договорі зі споживачем не є вичерпним (частина четверта\~статті 18 цього Закону). Так у договорі (п.12.1) зазначено, що лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п.1.7 та 4.1, та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо наміру розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк встановленого чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію договору в такому випадку поверненню не підлягає. Вказана умова договору суперечить п.4 ч.3\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору, є несправедливою умовою договору. Таким чином, умовами договору фінансового лізингу виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом, звужені обовязки лізингодавця, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі неналежної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Частиною 2\~ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг»\~ визначено, що лізингові платежі можуть включати:\~суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу;\~\~\~\~платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом;\~\~\~\~\~\~інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Однак умовами договору зазначено несправедливою умовою сплати комісії за організацію договору, так як відповідно до визначення комісія за організацію договору становить собою першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу обовязкових платежів, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Згідно з п.4 ч.1 ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою відповідно до п.11-1ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Частиною 1ст.227 ЦК України передбачено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідачем до матеріалів справи не надано відомості щодо наявності ліцензії у останнього для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства, яке регулює дані правовідносини, а доводи заперечення, що зводяться до того, що відповідач є лізинговою компанією, що здійснює індивідуальний лізинг та має право це здійснювати без ліцензії, не ґрунтується на законі. Згідно зіст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу, який укладеним між сторонами, нотаріально посвідчено не було. Оскільки спірний договір лізингу нотаріально посвідчено не було, він має бути визнаний недійсним і з цієї підстави. Зазначений висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року, яка відповідно до\~ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції. Відповідно до вимог ч.1 ст. 216 ЦК України у разу недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Тому, за таких обставин із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 47700 грн., які були сплачені на виконання оспорюваного договору фінансового лізингу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України\~із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в сумі 551 грн.20 коп., яка була сплачена останнім за вимогу майнового характеру. Вказані правовідносини регулюються ст.203,215,216,227,509,627,628,799,806 ЦК України, ст.ст.4,34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст.1,16\~«Про фінансовий лізинг», ст.ст.\~15,16,18,21 Закону України «Про захист прав споживачів.

Outcome: approved