Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду 22 вересня 2014 року з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 17.07.2013 року між сторонами був укладений кредитний договір, за яким відповідач отримав кредитну лінію при цьому встановивши кредитний ліміт у розмірі 15000 гривень. [PERSON] в порушення умов кредитного договору та діючого законодавства України свої зобов»язання не виконує, в результаті чого утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на 22.07.2014 року становить 19222,00 грн.. Тому позивач вимушений звернутися до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та сплачений судовий збір. У судове засідання позивачем не забезпечено явку свого представника, але в позовній заяві прохали задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та розглянути цивільну справу за іхньою відсутністю, та не заперечують проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи зворотне поштове повідомлення про отримання 07.10.2014 року судової повістки та позову з додатками до нього. Відповідач також не скористався своїм правом, роз"ясненим йому в ухвалі суду про відкриття провадження по справі на подання заперечення на позов з посиланнями на докази, якими вони обгрунтовуютьсяю. Згідно до положення ч.2 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов»язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з»явився в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Виходячи з викладеного, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом з»ясовано, що 17.07.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено Кредитний договір № 001-20085-170713 (а.с.№ 3-6), далі за текстом (Договір). Згідно до пунктів 2.1; 2.2; 2.5 частини 1 Договору, банк відкрив відповідачеві картковий рахунок [NUMBER] в національний валюті України - гривні, надалі за текстом - Рахунок, випускає та надає держателю платіжну картку, надалі за текстом - картка. Отже, уклавши вказаний договір, сторони взяли на себе певні зобов»язання, адже, відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього ж Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.530 ЦК України зазначено, що якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до Договору, держатель картки зобов»язаний щомісяця в строки, визначені договором, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за Овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць. Однак, із позову позивача з»ясовано, що з боку відповідача, не виконано взятих на себе зобов»язань за кредитним договором, про що свідчить Розрахунок суми заборгованості (а.с.№ 9). В результаті не виконання взятих на себе зобов»язань, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за кредитним договором на суму в 19222,00 гривні, яка складається з тіла кредиту в розмірі 11322,00 гривень, з простроченого тіла кредиту в розмірі 3600,00 гривень, з заборгованості за відсотками в розмірі 0,00 гривень, з заборгованості за комісіями в розмірі 4300,00 гривень. Отже, на підставі викладеного, вивчивши матеріали цивільної справи, давши оцінку доказам по справі, суд знаходить можливим позов позивача задовольнити. Згідно до п.6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У позовній заяві позивачем заявлено про стягнення на його користь з відповідача судових витрат. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір. Відносно даної вимоги, необхідно зазначити, що відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved