Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про припинення його права спільної часткової власності на домоволодіння та виділ майна в натурі. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він та відповідачі по справі є співвласниками домоволодіння [ADDRESS] . Так, позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 вересня 2016 року належить 1/4 частина житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, що розташований за вказаною адресою, яку він отримав у спадщину після смерті матері [PERSON] . На даний час між приміщеннями, якими користується позивач на праві спільної часткової власності, та приміщеннями, якими користуються [PERSON] та [PERSON] є окремі проходи та у кожного свій вхід до будинку. Позивач бажає припинити право спільної часткової власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме житловий будинок з житловою прибудовою та прибудовами, позначений літерою - «А-1,а,а1,а2,а3"» житловою площею 94,5 кв.м, загальною площею 132,0 кв.м; сарай, позначений літерою - «Ж»; літню кухню з прибудовою, позначену літерами - «В,в»; погріб з шийкою позначений літерою - «п/д, п/д1»; літній душ, позначений літерою - «Д, Д1», убиральню - «У,Е,3», огорожу - №1,2,4,5, водопровід - «в1,в2,в3» та вважає, що він, як співвласник, має право на виділ у натурі частки із спільного майна на приміщення, що знаходяться за вказаною адресою а саме: «3-1» коридор - площею 3,0 кв.м; «3-2» кімнату - площею 11,3 кв.м; «3-3» кімнату - площею 15,9 кв.м; «3-4» кухню - площею 6,6 кв.м, а разом - загальною площею 36,8 кв.м, та житловою площею - 27,2 кв.м, а також господарські будівлі: літню кухню з прибудовою - «В,в», погріб з шийкою - «п/д», літній душ - «Д», огорожу - №1,2. Позивач посилаючись на те, що за наявності однієї адреси та трьох співвласників, між сторонами виникають деякі складнощі в отриманні поштової кореспонденції, крім того він позбавлений можливості здійснити належне документальне оформлення права власності на належну йому частину домоволодіння як на окремий об`єкт нерухомого майна, тому звернувся з даним позовом до суду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві та просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги визнали та не заперечували проти їх задоволення. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ч. 3 ст. 200, ст.206 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 вересня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Терещенко М.Є., зареєстрованого в реєстрі за № 268 належить 1/4 частина житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19 вересня 2016 року № 68377513. Співвласником інших 3/4 частин вказаного домоволодіння є відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] . На даний час позивач бажає припинити право спільної часткової власності та здійснити належне документальне оформлення права власності на належну йому частину домоволодіння як на окремий об`єкт нерухомого майна. В судовому засіданні сторони підтвердили, що вони узгодили порядок користування нерухомим майном відповідно їх часткам у праві власності. Реально між приміщеннями, якими користується позивач на праві спільної часткової власності, та приміщеннями, якими користуються відповідачі є окремі проходи та у кожного свій вхід до будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває права власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. У справі № 6-12цс13, а саме в постанові від 03 квітня 2013 року, Верховний Суд України дійшов наступних висновків щодо виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частку жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає її розміру й вартості, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). Враховуючи те, що належні сторонам частини домоволодіння фактично є окремими об`єктами нерухомості, а серед надвірних будівель і споруд, що знаходяться у користуванні кожного із співвласників, відсутні будівлі і споруди, які б перебували у спільному користуванні, відтак є наявна технічна можливість для виділу позивачу частки домоволодіння в натурі як окремого об`єкта права власності. Таким чином, враховуючи обґрунтованість позовних вимог та визнання їх відповідачем в судовому засіданні, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Окрім того, відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі визнали позов та не заперечують проти його задоволення, за таких обставин суд вважає, його таким, що ґрунтується на вимогах закону, відтак підлягає до задоволення, а невизнане право позивача захисту в судовому порядку, шляхом припинення його права спільної часткової власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та виділення в натурі, як окремого об`єкту нерухомого майна належну йому 1/4 частину вказаного житлового будинку. Враховуючи визнання позову відповідачами та із аналізу норми ч.3 ст.200 ЦПК України, згідно якої за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, суд знаходить можливим розглянути справу по суті та ухвалює рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, оскільки визнання позову відповідачами не порушує прав третіх осіб. Питання розподілу судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат вони компенсуються за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved