Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку. Представник позивача позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач, [PERSON], на підставі договору купівлі-продаж житлового будинку від 21 березня 2006 року зареєстрованого в реєстрі за № 79 (де вона зазначена за дошлюбним прізвищем «Русаненко»), та реєстрації права власності відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.07.2013 року за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна: 109920312254, являється власником домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] Як власник зазначеного нерухомого майна, позивач вирішила реалізувати своє право щодо розпорядження ним та продати домоволодіння. Проте тільки зараз з'ясувалося, що присадибна земельна ділянка, на якій розташоване домоволодіння, на праві спільної сумісної власності належить колишнім власникам домоволодіння [PERSON] та [PERSON]. В позасудовому порядку позивач не може вирішити питання щодо оформлення передачі їй у власність зазначеної земельної ділянки, так як [PERSON] помер [INFO] року, а спадкоємці, які прийняли після нього спадщину, позивачу невідомі і їх місцезнаходження вона встановити не може. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. На сьогоднішній день позивач користується зазначеною земельною ділянкою як власник домоволодіння, розташованого на ній, що не суперечить суспільним інтересам та не порушує прав інших осіб. Позивачем не подано до суду іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Представник позивача в судове засідання не з'явився, при цьому подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилася, але подала до суду також заяву про розгляд справи за її відсутності, при цьому зазначила, що проти даного позову не заперечує. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження матеріалами справи, що підтверджують вказані факти та викладені правовідносини. Позивач у справі на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 21 березня 2006 року зареєстрованого в реєстрі за № 79 (де вона зазначена за дошлюбним прізвищем «Русаненко»), та реєстрації права власності відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.07.2013 року за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна: 109920312254, являється власником домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] Викладені обставини підтверджуються доданими до матеріалів справи: копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 21 березня 2006 року зареєстрованого в реєстрі за № 79, укладеного між [PERSON] (яка діяла від свого імені та від імені [PERSON]) та [PERSON]; Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.07.2013 року за №6513731; копією свідоцтва про шлюб серії 1-КИ № 160851, з якого вбачається, що позивач у справі після реєстрації шлюбу 18.12.2009 року змінила дошлюбне прізвище "[PERSON] на [PERSON]. Судом встановлено, що присадибна земельна ділянка, на якій розташоване вищевказане домоволодіння, на праві спільної сумісної власності належить колишнім власникам домоволодіння [PERSON], що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] та [PERSON], що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Згідно змісту зазначених Державних актів земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS] передана для будівництва та обслуговування житлового будинку в розмірі 0,250 га та згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки розташована під домоволодінням і відповідно призначена для його обслуговування. [PERSON] дійсно помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], а спадкоємці, які прийняли після нього спадщину, позивачу невідомі і їх місцезнаходження вона встановити не може. З повідомлення приватного нотаріуса Томаківської районного нотаріального округу Дніпропетровської області від 31.08.2018 р. № 805/02-14, та з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 53140577 від 31.08.2018 р. вбачається, що після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа № 46/2013, копія якої направлена на адресу суду і знаходиться в матеріалах справи. З копії спадкової справи суд вбачає, що до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] звертався [PERSON], який є спадкоємцем за заповітом. Тобто з матеріалів спадкової справи суд не вбачає спірну земельну ділянку серед спадкового майна. За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Аналогічне положення закріплене статтею 120 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин. Як зазначив Верховний Суд України в постанові від 11.02.2015 року по справі № 6-2цс15, аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормам визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статі 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу прав власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням прав власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. На сьогоднішній день позивач користується зазначеною земельною ділянкою як власник домоволодіння, розташованого на ній, що не суперечить суспільним інтересам та не порушує прав інших осіб. У відповідності до ст. 321 ЦК України: «Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні». Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно висновку ТОВ «Грандторгстрой», про вартість об'єкта оцінки, оціночна вартість земельної ділянки станом на 30.07.2018 року становить 18 300,00 грн. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і має підстави для задоволення позову в повному обсязі. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просить судовий збір зарахувати до держави, звільнивши відповідача від сплати на його користь, тому суд вважає можливим звільнити відповідача від відшкодування витрат та залишити сплачений судовий збір на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved