Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду 02.02.2015 року та просив постановити судове рішення, яким визнати незаконним рішення виконавчого комітету СМР від 16.12.1993 р № 723 (дод. 50 пункт 54) у частині передачі у приватну власність [PERSON], земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] та скасувати його саме у цій частині. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що він є власником домоволодіння, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Дане домоволодіння знаходиться на земельній ділянці за вказаною адресою. При зверненні до землевпорядної організації для виготовлення технічної документації на цю ділянку, з метою її приватизації, позивачу стало відомо, що рішенням виконавчого комітету СМР від 16.12.1993 р № 723 (дод. 50 пункт 54) земельна ділянка була передана у власність [PERSON] який до даної земельної ділянки не має жодного відношення. Тому вважає, що при виготовленні вказаного рішення було допущено помилку у зазначенні заявника. Дослідивши матеріали справи, враховуючи надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.12.2013 р., та договору купівлі-продажу 2/3 частин житлового будинку від 02.06.2014 р. позивач є власником житлового будинку із господарськими будівлями по [ADDRESS] (а.с. 6-11). Вказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці за цією ж адресою. З метою оформлення права власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] шляхом її приватизації, у порядку визначеному чинним законодавством України, позивач звернувся до землевпорядної організації, якою виготовлено технічну документацію щодо встановлення меж земельної ділянки та отримано в Управлінні Деркомагенства у Сумському районі Сумської області витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 27). Позивач звернувся до Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, з метою подати вищевказані документи для отримання рішення Сумської міської ради щодо передачі у приватну власність земельну ділянку, за адресою: [ADDRESS]. У свою чергу, спеціалістом Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, було відмовлено у прийняті заяви із Технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки та Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, у зв'язку із тим, що у відповідності до рішення міськвинкому СМР від 16.12.1993 р № 723 (дод. 50 пункт 54) передана у приватну власність невідомій особі [PERSON]. Як вбачається з домової книги на вищевказане домоволодіння, громадянин [PERSON], не був зареєстрований у вищевказаному домоволодінні, ніколи не був ні власником ні співвласником вищевказаного домоволодіння (а.с.18-22). Власником житлового будинку із господарським будівлями був [PERSON], а саме з 1966 року по день своєї смерті [INFO], який був покійний дідом позивача, що підтверджується Договором дарування від 07.07.1966 р. (а.с.15-16), копією витягу з реєстру речових прав власності на нерухоме майно та свідоцтвом про смерть. У зв'язку із помилковою передачею у приватну власність [PERSON], згідно рішення міськвинкому СМР від 16.12.1993 р № 723 (дод. 50 пункт 54 (а.с.98) земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], призвело до неможливості здійснити приватизацію позивачем земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно [PERSON], що призводить до порушення законних прав та інтересів позивача. Згідно ч. 1 ст. 155 ЗК України, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним". Пленум Верховного суду України в Постанові від 16 квітня 2004 року за № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" зазначивши, що виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 151, 153-158, 161, 210, 212 Земельного кодексу України (далі - ЗК) ст. 24 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), ст. 12 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК) судам підвідомчі справи за заявами, зокрема: з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсним державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Згідно ч. 3 ст. 152 ЗК України: "Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування..." Отже суд приходить до переконання, що право позивача порушене та підлягає захисту.

Outcome: approved