Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд стягти з відповідача на його користь кошти за договором № 632 від 20.03.2015 р. в сумі 15000 гривень; стягнути з відповідача на його користь пеню за невиконання взятих на себе зобов'язань по договору № 632 від 20.03.2015 р. в сумі 2068 гривень; стягнути з відповідача на його користь в якості відшкодування моральної шкоди грошову суму в розмірі 10000 гривень; стягнути з відповідача на його користь у відповідності до розрахунку по сплаті процентів за користування 200 днів чужими коштами 246 гривень; та стягнути з відповідача судові витрати. У судове засідання позивач не з*явився, представник позивача направив до суду заяву, в якої підтримав позовні вимоги свого довірителя та просить суд їх задовольнити, розглянувши справу за його відсутністю. Відповідач не з*явився у судове засідання, попереджався належним чином про час та місце розгляду справи про причини неявки суду не повідомив. У відповідності з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Вивчив матеріали справи, суд приходить до наступного: 20 березня 2015 року між сторонами було укладено договір № 632 на виконання послуги з виготовлення меблі, а саме шафи. Відповідно до договору Відповідач зобов'язався надати послугу (виконати умови договору) через 21 день з дня підписання договору та додатку до договору від 20.03.2015 р. 20.03.2015 р. між сторонами було укладено додаток до основного договору де позивачем було сплачено відповідачеві кошти в сумі 2000 грн. Відповідно до умов договору позивач повинен був сплатити передоплату у розмірі 70 % від загальної суми договору. Загальна сума договору склала 20 680 грн. Позивачем було сплачено 15 000 грн. через 5 днів з дня підписання договору. В зазначений в договорі термін послуга не була надана, відповідач ухилився від виконання взятих на себе зобов'язань. 18.06.2015 р. Відповідач погодився з не виконанням ним взятих на себе зобов'язань і надав позивачеві розписку про повернення коштів в розмірі 500 доларів США за комерційним курсом 26 грн. за 1 дол. США, що є еквівалентом 13 000 гри. за невиконану послугу, в строк до 03.07.2015 р. (курс валюти, встановлений за згодою сторін). Кошти в зазначений строк відповідач не повернув, чим грубо порушив умови договору. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч.1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Умовами договору розділу 7 абзац 2 встановлено: мовою оригіналу «В случае задержки исполнителем п.3.1. на срок, превышающий 7 дней, исполнитель выплачивает заказчику пеню в размере двойной учетной ставки НБУ на день оплаты суммы договора за каждый день просрочки, но не более чем 10% от суммы договора». Оскільки термін виконання послуги зазначено 21 робочий день, тобто строком виконання послуги вважається 21 квітня 2015 р. В зазначений строк Відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання, то у відповідності до договору відповідач на день подання позовною заяви повинен сплатити позивачу пеню у розмірі 10 % від суми договору, а саме 2068 грн. Весь час, з дня отримання відповідачем коштів за виконання послуги, він користується коштами за власним розсудом. Згідно зі ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. за користування чужими і ротовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше де встановлено договором між фізичними особами. Договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовані Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», положеннями якого встановлено розмір пені, який обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Отже, у відповідності до розрахунку по сплаті процентів за користування чужими коштами сума до сплати становить 246 грн. Таким чином, позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача коштів за договором, пені та відсотків на загальну суму 17314 грн. Згідно з ч.2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд повинен з*ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Суду не надано належних та допустимих доказів спричинення позивачу моральної шкоди, у зв*язку з чим в задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Outcome: partial