Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу та пені за договором позики. В обґрунтування позову посилався на те, що 21 жовтня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики шляхом складання розписки, згідно якої відповідач отримав від позивача грошові кошти в розмірі 8 000,00 доларів США повністю до написання розписки для сімейних потреб. Згідно розписки відповідач зобов`язувався повернути 8 000,00 доларів США позивачу до 01 серпня 2016 року кожних три місяці рівними частками. Згідно із тексту розписки відповідач отримав вищевказані кошти повністю до підписання договору, однак свій обов`язок щодо їх повернення до 01 серпня 2016 року не виконав, в зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. Окрім того зазначає, що між ним та відповідачем досягнуто домовленість, що за невиконання або неналежне виконання обов`язку щодо повернення коштів в строки, зазначені в розписці, відповідач сплачує пеню в сумі 0,25 % від позиченої суми за кожен день прострочки. Розмір пені складає 5 760,00 доларів США. Враховуючи наведене просить суд стягнути з [PERSON] на його користь борг за договором позики від 21.10.2015 року в розмірі 8 000,00 доларів США, пеню в розмірі 5760,00 доларів США та судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з"явився. Подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити. Відповідач у встановлений судом в ухвалі строк відзив на позов не подав, в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Повідомлення відповідача було здійснено на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада» на веб-сайті Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно розписки від 21.10.2015 року [PERSON] отримав від свого кредитора [PERSON] суму у розмірі 8000 Доларів США, гроші отримав повністю до написання розписки. Гроші отримані ним для сімейних потреб. Суму у розмірі 8000 Доларів США зобов`язався повернути своєму кредитору до 1 серпня 2016 року, рівними частками кожних три місяці. За взяті у борг гроші у розмірі 8000 Доларів США відповідає своїм нерухомим майном незалежно від часу написання розписки. Також, згідно зазначеної розписки сторони погодили, що при неповерненні грошових коштів у вказані строки спір може бути вирішений у судовому порядку, сторони визначили місце виконання договору м.Івано-Франківськ, Україна. Окрім того, [PERSON] та [PERSON] у зазначеній вище розписці від 21.10.2015 року погодили між собою, що за невиконання або неналежне виконання свого обов`язку щодо повернення коштів в строки, зазначені в розписці, боржник сплачує кредитору пеню в сумі 0,25% від позиченої суми за кожен день прострочки. При поверненні боржником грошових коштів кредитор повертає боржнику розписку або знищує її. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 17.11.2017 року провадження у дані справі було зупинено до вирішення цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики грошових коштів (розписки) 21.05.2015 року недійсним. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 07.10.2020 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики грошових коштів (розписки) 21.05.2015 року недійсним відмовлено. Рішення набрало законної сили 12.11.2020 року. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 23.12.2020 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу та пені за договором позики поновлено. Суд вважає виникнення боргового зобов`язання за договором позики встановленим належним доказом, а саме оригіналом розписки. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому виконавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. При укладенні договорів позики між сторонами в письмовій формі були погоджені всі істотні умови таких договорів, а саме: розмір позики та строк її повернення. Таким чином вказаний договір позики вважається укладеними та підлягає до виконання. Відповідно до розписки від 21.10.2015 року позивач виконав зобов`язання перед відповідачем та надав кошти в борг, в той час як зобов`язання позичальника виконані не були. Згідно зі статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника. Розписка є документом, який боржник видає кредитору, підтверджуючи як укладення договору позики, так і його умови, а також, засвідчуючи отримання певної грошової суми. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність оригіналу боргової розписки від 21 жовтня 2015 року у [PERSON] , яку він надав суду, свідчить про невиконане зобов`язання відповідачем [PERSON] , та підтверджує факт укладення договору позики. Встановивши такі обставини, оскільки оригінал боргової розписки перебуває у позивача і доказів повернення боргу відповідач не надав, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про повернення боргу обгрунтованими. Доказів про погашення відповідачем [PERSON] суми заборгованості за розпискою від 21 жовтня 2015 року або прощення йому цього боргу суду не подано. Складаючи розписку 21 жовтня 2015 року, [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути зазначені в розписці кошти до 01 серпня 2016 року. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконано зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику в сумі 8 000 Доларів США, не повернуті, а тому з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути суму основної заборгованості в розмірі 8 000 Доларів США. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, слід зазначити наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника таких, що ґрунтуються на законі, невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частина 1 статті 546 ЦК України визначає види забезпечення виконання зобов`язання, а неустойку, поруку, гарантію, заставу, притримання, завдаток, право довірчої власності. Відповідно до ст.549ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК). Як встановлено із матеріалів справи за невиконання зобов`язання в розписці від 21.10.2015 року сторони погодили, що за несвоєчасне або неналежне виконання свого обов`язку щодо повернення коштів в строки, зазначені в розписці боржник ( [PERSON] ) погодив оплату пені в сумі 0,25% від позиченої суми за кожень день простчоки. Позивач здійснив розрахунок неустойки (пені) за Договором позики від 21.10.2015 року, за період прострочення 288 днів ( 288 днів х 20 доларів США) розмір якої становить 5 760,00 Доларів США, який суд визнає обґрунтованим. З врахуванням наведеного суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги позивача про стягнення з [PERSON] на його користь заборгованості за договором позики від 21.10.2015 року підлягають до задоволення, та з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу у розмірі 8000 доларів США, та пеню в розмірі 5760,00 Доларів США. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір в розмірі 3500,54 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved