Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ «Фідобанк» про зобов»язання вчинити певні дії. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що на підставі договору дарування коштів 20.05.2016 вона стала власником грошових коштів, що знаходяться на поточних і депозитних рахунках банку, відповідач в порушення ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», протиправно не вніс позивача до переліку рахунків та не визначив розрахункові суми відшкодування коштів за належними їй вкладами за рахунок коштів Фонду станом на день початку виведення Фондом банку з ринку 20.05.2016. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.01.2017 позовні вимоги задоволено. Визнано право власності на грошові кошти у сумі 33059,19 грн, які належать [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] 20.05.2016 № 278 та фактично знаходяться на рахунках, відкритих у ПАТ «Фідобанк» та визначити порядок виконання судового рішення по даній справі наступним чином: зобов»язати ПАТ «Фідобанк» відкрити рахунок на ім»я [PERSON] та зарахувати грошові кошти у сумі 33059,19 грн, які належать [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] 20.05.2016 з № 278 на відкритий рахунок. Зобов»язано ПАТ «Фідобанк» подати ідентифікаційні дані [PERSON] до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для віднесення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в сумі 33059,19 грн за договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] 20.05.2016 з № 278, вирішено питання розподілу судових витрат. Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ «Фідобанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 18.01.2017, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. За доводами апеляційної скарги рішення суду є незаконним, необґрунтованим та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. В скарзі заявник зазначає, що у разі подання 20.05.2016 позивачем заяви на видачу коштів з поточного рахунку ПАТ «Фідобанк» не міг її розглянути в цей день враховуючи введення тимчасової адміністрації та припинення повноважень всіх органів управління банку, з 20.05.2016 всі повноваження по управлінню банком перейшли до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Судом не встановлено факт наявності стягнутих коштів на рахунках дарувальника. Встановлений рішенням суду порядок виконання шляхом зобов»язання відповідача відкрити рахунок на ім»я позивача суперечить нормам закону, оскільки з дня введення ліквідаційної процедури 20.07.2016 ПАТ «Фідобанк» втратив право на здійснення банківських операцій та у нього відкликана відповідна банківська ліцензія. ПАТ «Фідобанк» не надав згоду на заміну сторони вкладника у договорі про розміщення банківського вкладу, та вважає, що позивач не являється вкладником та кредитором банку. За доводами скарги [PERSON] договорів банківського вкладу (депозиту) з відповідачем не укладала, грошові кошти на рахунок не вносила, відомості про неї, як вкладника, у банку не ідентифіковані, у зв»язку з чим підстави для визнання її вкладником за договором банківського вкладу, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Фідобанк», відсутні. Вислухавши суддю-доповідача, представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального права. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач на підставі договору дарування стала власником грошових коштів, що знаходяться на рахунках банку, відповідач не мав права відмовити у відкритті рахунку та вчинення відповідних операцій передбачених законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією. З таким висновком районного суду не погоджується апеляційний суд, оскільки він не відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону виходячи з наступного. Відповідно до матеріалів справи, згідно копії договору дарування грошових коштів від 20.05.2016 [PERSON] передала в дар [PERSON] грошові кошти в сумі 33059, 19 грн, які обліковуються на рахунках у ПАТ «Фідобанк» (а.с. 6-7). 18.05.2016 [PERSON] зверталась з письмовою заявою до відповідача, в якій просила розірвати договір банківського вкладу та виплатити кошти з каси банку (а.с. 8). Вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб субєктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту) банківського рахунку або яка є власником депозитного сертифіката. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк) що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла зобовязується виплачувати вкладнику таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі та на умовах і в порядку, встановлених договором. Згідно Постанови Національного банку України №492 від 12.11.2003 «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» (із відповідними змінами згідно Постанови Правління Національного банку України № 273 від 26.06.2012) банки зобовязані на підставі офіційних документів або засвідчених у встановленому порядку їх копій ідентифікувати клієнтів власників рахунків які відкривають рахунки на користь третіх осіб. Рахунок клієнту відкривається лише після його ідентифікації банком. У ході розгляду справи позивачем не було надано доказів на підтвердження того, що вона у звязку з договором дарування грошових коштів, які знаходилися на рахунку відкритому на імя [PERSON], відповідно до положень зазначеної вище Інструкції пройшла обовязкову ідентифікацію. Сама ж Інструкція також не передбачає можливості відкриття рахунку на підставі договору дарування. Судом першої інстанції не враховано, що діючими нормами законодавства, які регулюють банківські відносини не передбачено укладення договору банківського рахунку через договір дарування грошових коштів іншій особі, а також те, що новий кредитор не звертався до кредитора для переоформлення договору та проведення ідентифікації. Рішенням Правління Національного банку України від 18.07.2016 № 142-рш вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати ПАТ «Фідобанк» (а.с. 46). З цього часу банк не має права здійснювати ведення рахунків фізичних та юридичних осіб, тобто позбавлений права виконувати будь-які операції по рахунках власних клієнтів, у тому числі здійснювати будь-які перерахування з рахунку. Крім того, укладений договір дарування між [PERSON] та [PERSON] не породжує правових наслідків для третьої сторони ПАТ «Фідобанк», оскільки банк не є стороною договору. Як вбачається, саме 20.05.2016 [PERSON] та [PERSON] звертались до ПУАТ «Фідобанк» з письмовою заявою до відповідача, в якій просили виплатити кошти з поточного рахунку, що належить [PERSON], а у випадку не можливості, відкрити рахунок та оформлення банківського на обдаровану [PERSON] на підставі Договору дарування від 20.05.2016 (а.с. 9). 26.05.2016 [PERSON] зверталась з заявою про виплату коштів до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПУАТ « Фідобанк» (а.с. 10). Слід зазначити, що згідно рішення виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19.07.2016 № 1265, розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Фідобанк» з 20.07.2016 по 19.07.2018 включно (а.с. 47), призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Статтею 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини пятої статті 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Згідно довідки від 13.02.2017 № 1-11-1-3-3/343-лк-05 [PERSON] було виплачено 200000 грн, як гарантовану суму вкладу за договором банківського вкладу та включено решту її вимог до четвертої черги Реєстру акцептованих вимог кредиторів (а.с. 108, 109). За положеннями ст.ст. 49, 52 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вбачається, що за умови початку процедури ліквідації банку застосовуються норми спеціального закону і вимоги кредиторів задовольняються в порядку черговості в межах ліквідаційної процедури. Ухвалюючи оскаржуване рішення, судом не враховано п. 27 постанови пленуму Верховного суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», згідно з яким виходячи з принципу процесуальної рівності сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК) в порядку, передбаченому статтями 185, 187, 189 ЦПК. Відтак, суд першої інстанції усупереч ч. 3 ст. 213 ЦПК України не врахував, що з 20 травня 2016 р. на підставі рішення Правління Національного Банку України № 8 від 20.05.2016 р. у ПАТ «Фідобанк» введено тимчасову адміністрацію, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.05.2016 р. № 783 ПАТ «ФІДОБАНК» визнано неплатоспроможним та розпочато процедуру виведення його з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації. На підставі рішення Правління Національного банку України від 18.07.2016 № 142-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Фідобанк", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 19.07.2016 прийнято рішення №1265 "Про початок процедури ліквідації ПУАТ «Фідобанк» та делегування повноважень ліквідатора банку", відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Фідобанк» та призначено уповноважену особу Фонду та делеговано усі повноваження ліквідатора ПУАТ «ФІДОБАНК» строком з 20.07.2016 по 19.07.2018 включно. (а.с.44-53). Суд усупереч ч. 4 ст. 10, ч.1 ст. 33, ст. 35 ЦПК України не обговорив питання про залучення до участі у справі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, незважаючи, що наявні спірні правовідносини стосовно банківського вкладу впливають на права та обовязки Фонду і ухвалене судове рішення може спричинити порушення законних інтересів Фонду. Сукупність досліджених обставин справи та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що рішення суду першої інстанції, яким задоволено позовні вимоги, безпосередньо стосується прав та обовязків Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який не був залучений до участі у справі, не зважаючи на те, що існуючі між сторонами правовідносини охоплюються приписами ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року № 14. Відтак, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не зясував усіх обставин справи, не встановив кола всіх учасників судового розгляду та передчасно ухвалив рішення по суті спору. Зважаючи, що апеляційний суд не має процесуальних повноважень щодо заміни первісного відповідача належним відповідачем, або залучення до участі в справі іншої особи як співвідповідача, апеляційна скарга ПАТ «Фідобанк» підлягає задоволенню, а рішення скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову. Враховуючи викладене, апеляційна скарга ПАТ «Фідобанк» підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 309 ЦПК України скасуванню з постановленням нового рішення, про відмову в задоволенні позовних вимог. Оскільки апеляційна скарга позивача задовольняється, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь ПАТ «Фідобанк» слід стягнути судовий збір у розмірі 1818,96 грн за розгляд справи в апеляційній інстанції.

Outcome: approved