Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, вимоги якого було уточнено під час судового розгляду, до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 17.11.2014 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Степаненком Д.В., зі змінами від 02.12.2015 року, за умовами якого він позичив [PERSON] 660 400 грн., що є еквівалентом 26 000 доларів США, які відповідач зобов'язалась повернути частинами в гривневому еквіваленті згідно графіку до 17.12.2016 року. Сума позики в новій редакції договору зазначена з урахуванням того, що протягом 2015 року відповідач розрахувалась на суму, еквівалентну 12 500 доларам США. В якості забезпечення виконання договору позики відповідач [PERSON] та її майновий поручитель - відповідач [PERSON] передали йому в іпотеку об'єкт нерухомості - квартиру [ADDRESS], що було оформлено іпотечним договором від 17.11.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Степаненком Д.В. У п.1.3 іпотечного договору сторони погодили оцінку предмету іпотеки в розмірі 517 000 грн. Як зазначає позивач, в порушенням норм ЦК України та умов договору позики, відповідач [PERSON] в односторонньому порядку відмовилась виконувати договір в частині повернення отриманих коштів, внаслідок чого станом на 29.03.2017 року з її сторони виникла заборгованість в розмірі 708 500 грн. (гривневий еквівалент 26 000 доларів США) за курсом ПАТ КБ «ПриватБанк»). 20.12.2016 року ним (позивачем) на адресу відповідачів було направлено вимогу про усунення порушень, в якій він звернувся до [PERSON] з пропозицією негайно, але не пізніше ніж впродовж 30 календарних днів після отримання вимоги, сплатити суму боргу та пеню за несвоєчасно проведені розрахунки. У листі також містилось попередження, що у випадку відсутності належного реагування на вимогу ним будуть вжиті усі передбачені законодавством України заходи щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку з покладенням на відповідачів усіх судових витрат. Зазначена вимога була отримана [PERSON] 26.12.2016 року, проте, залишена без задоволення, відповідач [PERSON] заборгованість не сплатила. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] не отримували дану вимогу, оскільки не з'явились до поштового відділення. Позивач вказує на те, що станом на 29.03.2017 року заборгованість відповідача [PERSON] за договором позики від 17.11.2014 року з урахуванням змін від 02.12.2015 року складає 1 103 823,75 грн., у тому числі: несплачена сума позики в розмірі 708 500 грн. (гривневий еквівалент 26 000 доларів США за курсом НБУ); пеня за прострочення сплати позики у розмірі 395 323,75 грн., нарахована згідно п.2 договору позики. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що відповідачі в добровільному порядку ухиляються від виконання обов'язків по поверненню грошових коштів, позивач просить задовольнити його вимоги. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва [PERSON] від 05.04.2017 року відкрито провадження у даній справі. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 січня 2018 року, справа за єдиним унікальним номером 754/4353/17, номер провадження 2/754/597/18, передана судді Скрипці О.І. у зв'язку з звільненням судді [PERSON] Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва Скрипки О.І. від 19.01.2018 року справу прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду. 09.07.2018 року до суду надійшла заява позивача [PERSON] про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором позики від 17.11.2014 року (з урахуванням змін від 02.12.2015 року), що складає 1 103 823 грн. 75 коп., у тому числі несплачена сума позики у розмірі 708 500 грн.; пеня за прострочення сплати позики у розмірі 395 323 грн. 75 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 17.11.2014 року (з урахуванням змін від 02.12.2015 року) - квартиру за адресою: [ADDRESS], що належить ? частини квартири на праві власності [PERSON], ? частина квартири належить на праві власності [PERSON] (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 408186180000), встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною в розмірі 517000 грн., а також стягнути з відповідачів судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, направивши до суду заяву, в якій просить розглядати справу в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином за адресою реєстрації та шляхом розміщення відомостей про рух справи на офіційному веб-сайті Деснянського районного суду м. Києва. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути спір за відсутності відповідачів відповідно до ст. 280 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення, проти чого не заперечував позивач у своїй заяві. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ст. 247 ч 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17.11.2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до п.1 якого позикодавець передав, а позичальник прийняла у власність гроші в сумі 516 750,00 грн., що на день укладання договору еквівалентно 32 500 доларів США за курсом продажу ПАТ КБ «ПриватБанк», які позичальник зобов'язується повернути позикодавцю не пізніше 17.11.2015 року згідно графіку, визначеного п.1.1 договору позики. Згідно п.2 договору позики визначено, що у разі несвоєчасного повернення грошей за цим договором позичальник сплачує позикодавцю за кожен день прострочення неустойку у розмірі 0,5 % від чуми прострочення. Також, п.4 договору позики встановлено, що в забезпечення своєчасного виконання зобов'язання, що випливає з цього договору передається в іпотеку квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Також, 17.11.2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачами [PERSON], [PERSON], який є майновим поручителем [PERSON], було укладено іпотечний договір, згідно п.1.1 якого з метою виконання зобов'язань за договором позики від 17.11.2014 року іпотеко давці передали в іпотеку спірну квартиру, що належить: [PERSON] - ? частин квартири, [PERSON] - ? частина квартири. Відповідно до п.1.3 іпотечного договору, за згодою сторін оцінка предмету іпотеки становить 517 000,00 грн. Пунктом 3.7 іпотечного договору встановлено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов цього іпотечного договору іпотекодержатель надсилає боржнику письмову вимогу про усунення боржником у тридцятиденний строк порушення. Якщо протягом цього строку вимога іпотекодержателя залишиться без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення на предмет іпотеки. Пунктами 3.8, 3.9, 3.10 іпотечного договору визначено, що за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: -на підставі рішення суду, в тому числі і про визнання права власності на предмет іпотеки; -у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Вчинений нотаріусом виконавчий напис може бути оскаржено іпотекодавцями виключно в судовому порядку; -на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцями та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог ЗУ «Про іпотеку» (а.с.12-13). 02.12.2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір про внесення змін до договору позики, відповідно до якого п.1 договору позики було викладено в наступній редакції: «Позикодавець передав, а позичальник прийняла у власність гроші в сумі 660 400,00 грн., що на день укладення договору еквівалентно 26 000 доларам США за курсом продажу долару ПАТ КБ «ПриватБанк», які позичальник зобов'язується повернути позикодавцю не пізніше 17.12.2016 року». Всі інші умови договору були залишені без змін (а.с.11). Аналогічні зміни 02.12.2015 року були внесені і до іпотечного договору шляхом укладення відповідного договору (а.с.14). 20.12.2016 року позивачем на адресу відповідачів було направлено вимогу про усунення порушень (а.с.15, 16). Відповідачем [PERSON] зобов'язання за договором позики не виконувались належним чином, в зв'язку з чим станом на 29.03.2017 року відповідач має заборгованості за договором позики від 17.11.2014 року з урахуванням змін від 02.12.2015 року, яка складає 1103823,75 грн., у тому числі: несплачена сума позики в розмірі 708 500 грн. (гривневий еквівалент 26 000 доларів США за курсом НБУ); пеня за прострочення сплати позики у розмірі 395 323,75 грн., нарахована згідно п.2 договору позики. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку». Стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У частині першій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з положеннями частини третьої зазначеної статті, договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Отже, аналіз положень статей 33, 36-39 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку про те, що законодавець визначив три способи захисту на задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових - на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Умовами іпотечного договору сторони узгодили, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Закон визначає спеціальний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі деякі правила для здійснення реалізації предмета іпотеки за рішенням суду, зокрема в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Крім того, за вимогами частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. За змістом частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Разом з тим відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася. Так, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 березня 2018 року № 14-11цс18 дійшла висновку про те, що у спорах цієї категорії, лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень. Відповідно до таких засад цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України) співмірність заборгованості та предмета іпотеки необхідно оцінювати з урахуванням конкретних обставин справи: розміру боргу та характеристики предмета застави. Матеріали справи містять погоджену між іпотекодавцями та іпотекодержателем у розумінні частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціну продажу предмета іпотеки - 517 000,00 грн. (п.1.3 іпотечного договору від 17.11.2014 року), що за відсутності інших наданих сторонами доказів є достатнім для виконання судом вимог статті 39 Закону України «Про іпотеку» щодо встановлення початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Таким чином, вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу за початковою ціною, визначеною сторонами при укладанні договору відповідає вказаному правому висновку Великої Палати Верховного Суду, з урахуванням розміру заборгованості та вартості предмета іпотеки визначеної сторонами. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що оскільки відповідачем [PERSON] не виконано її зобов'язання за договором позики, то наявні правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов іпотечного договору та ЗУ «Про іпотеку». Відтак, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів, солідарно, на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved