Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.08.2000 року, зареєстрованого в реєстрі за №1033, та державної реєстрації права власності від 17.01.2001 року за реєстраційним № 144, позивач являється власником житлового будинку [ADDRESS] . Зазначена обставина підтверджується наявним правовстановлюючим документом. Як колишнього чоловіка, за згодою позивача, за зазначеною адресою житлового будинку було зареєстровано і відповідача по справі - [PERSON] . Факт реєстрації [PERSON] підтверджується довідкою про склад сім`ї № 05-20/433-ПР від 14.07.2020 року, наданою виконавчим комітетом Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області. Проте, починаючи з лютого 2019 року, [PERSON] за вказаною адресою без поважних причин не проживає і відповідно не користується житлом, не оплачує комунальних послуг та не бере участі в утриманні будинку і на теперішній час його місцезнаходження позивачу невідоме. В зв`язку з тим, що відповідач тривалий час в належному позивачу будинку не проживає, то його реєстрація за вказаною адресою спричиняє для неї своєрідні незручності, так як вона має намір розпорядитися належним їй будинком на власний розсуд. Знятись з реєстраційного обліку в добровільному порядку відповідач відмовляється. Зазначені обставини підтверджуються актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 14.07.2020 року проведеним депутатом Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області, засвідченим належним чином. Оскільки відповідач не проживає у будинку позивача без поважних причин визначений законодавством тривалий час, то на підставі рішення суду він може бути визнаний таким, що втратив право користування житлом. На вимогу позивача про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні своєю власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку відповідач по справі не реагує, а тому захистити власне право вільно володіти майном можливо лише в судовому порядку шляхом подачі позову про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. В зв`язку з цим позивач змушена звернутися до суду із даною заявою. Представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, при цьому прохають суд позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Третьою особою виконавчим комітетом Томаківської селищної ради подано до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, при цьому просить розглянути справу на розсуд суду. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до вимог ст.280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Третя особа - Мирівська сільська рада Томаківського району Дніпропетровської області, належним чином повідомлена про дату, місце та час розгляду справи в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.08.2000 року, зареєстрованого в реєстрі за №1033 та державної реєстрації права власності на нерухоме майно №14 від 17.01.2001 року. За вищевказаною адресою є зареєстрованим та фактично не проживає [PERSON] , який є відповідачем у даній справі. Відповідно з лютого місяця 2019 року відповідач за вказаною адресою без поважних причин не проживає і відповідно не користується житлом, не оплачує комунальних послуг та не бере участі в утриманні будинку. Зазначені обставини підтверджуються: актом обстеження матеріально-побутових умов сім"ї від 14.07.2020 р.; довідкою виданою виконавчим комітетом Томаківської селищної ради за №433 від 14.07.2020 р. Відповідно до ч.1 ст.317, ч.1, 2, 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій, для запобігання такому порушенню. На підставі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до ст.47, 48 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону та за рішенням суду. На підставі частини 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності громадянина за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідач не проживає вже більше вказаного строку. Відповідно до положень ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Згідно до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. З огляду на вищевикладене, судом встановлено, що існують всі підстави для задоволення даних позовних вимог. Згідно ст. 141 ЦПК України, ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати по справі. На підставі викладеного та

Outcome: approved