Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житлом, зазначивши наступне . Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі також зареєстрований та проживав її син [PERSON] (відповідач). В квітні 2013 року відповідач виїхав з квартири на інше постійне місце проживання, куди саме, позивачу не відомо. Більше в квартиру він не повертався, за комунальні послуги не сплатив і не платить по теперішній час. [PERSON] не проживає у квартирі понад рік, але знятися з реєстрації не бажає. На підставі викладеного просить суд, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] Представник позивача у судове засідання надала заяву, згідно якої підтримала заявлені позовні вимоги, проти заочного вирішення справи не заперечує та просить розглядати справу у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився, заперечень до суду не надав, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно і належним чином. З огляду на вищезазначене, суд, у відповідності до вимог статті 224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачу [PERSON], що підтверджується витягом № 29930417 виданим 24.11.2014 року Реєстраційною службою Запорізького міського управління юстиції Запорізької області. Встановлено, що у спірній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], 1963 року народження. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з актів голови правління ЖБК „Дружба" від 03.07.2013 року, від 31.05.2014 року, від 25.10.2014 року, 11.11.2014 року, зі слів сусідів, з весни 2013 року по теперішній час відповідач [PERSON] не проживає у зазначеній квартирі (більше одного року). Конституцією України та нормами Цивільного кодексу України закріплені принципи непорушності права приватної власності, які визначають право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплюють право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). За положеннями статей 379, 382 ЦК України, об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пунктом 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд, з урахуванням обставин того, що відповідач більше одного року без поважних причин не проживає у вказаній квартирі, вважає вимоги позивача про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підлягаючими задоволенню.

Outcome: approved