Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти за минулий період з 20.08.2017 року по 20.05.2018 року. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , який перебуває на утриманні позивача. Відповідач матеріально не утримує дитину, тому позивач зверталась до Хортицького районного суду м. Запоріжжя, який 05.06.2018 року видав судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини доходу, починаючи з 21.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11.10.2018 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] про стягнення з [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліментів за період з 30.11.2017 по 21.05.2018р. Оскільки, відповідач ухиляється від сплати аліментів в зазначений період, тому позивач вимушена звернутися до суду. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 06.06.2019 року відкрито провадження у справі, яку розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач направив до суду відзив, в якому заперечував проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, просив розглядати справу за правилами загального позовного провадження. У відзиві також заперечував проти задоволення позовних вимог. Посилаючись на те, що він завжди надавав добровільно матеріальну допомогу на утримання свого сина [PERSON] , [INFO] та подавав до суду позови про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, визначення способу участі батька у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Натомість позивач оголосила дитину резидентом Великої Британії, ігноруючи п`ятимісячний термін нотаріально засвідченого дозволу на виїзд від батька дитини. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11.10.2018 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] про стягнення з [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліментів за період з 30.11.2017 по 21.05.2018. Постановою Запорізького апеляційного суду від 04.01.2019 року рішення залишено без змін. Позивачем не доведено, що відповідач ухилявся від сплати аліментів, в матеріалах справи про це немає жодного доказу. Тому відповідач просить в задоволенні позову відмовити. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 09.08.2019 року здійснено перехід із розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Ухвалою від 29.10.2019 року закрито провадження по справі про стягнення аліментів на утримання дитини за минулий період в частині позовних вимог за період з 30.11.2017 року по 21.05.2018 року. Позивач у судове засідання не з`явилась, направила до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує (а.с. 86). Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, посилаючись на вже прийняте 11.10.2018 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя рішення, яким відмовлено в задоволенні позову [PERSON] про стягнення з [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліментів за період з 30.11.2017 по 21.05.2018р. Також Хортицьким районним судом м. Запоріжжя 05.06.2018 року був виданий судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини доходу, починаючи з 21.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. зазначив Відповідач і те, що добровільно сплачував аліменти на утримання дитини, що підтверджується копіями чеків. Крім того, згідно довідки державного виконавця Святошинського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві заборгованість по аліментам у [PERSON] станом на 01.07.2019 відсутня. Тому позивачем не доведено, що відповідач ухилявся від сплати аліментів, в матеріалах справи про це немає жодного доказу. Тому відповідач просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши думку з"явившихся до суду сторін, ознайомившись із матеріалами справи і дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25.01.2018 року позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Відділ по Хортицькому району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів залишено без розгляду. 05.06.2018 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя видав судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини доходу, починаючи з 21.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11.10.2018 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] про стягнення з [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліментів за період з 30.11.2017 по 21.05.2018р. Ухвалою Святошинського районного суду від 29.10.2019 року закрито провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини за минулий період в частині позовних вимог за період з 30.11.2017 року по 21.05.2018 року. Згідно довідки державного виконавця Святошинського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві заборгованість по аліментам у [PERSON] на утримання [PERSON] станом на 01.07.2019 відсутня. В матеріалах справи наявні копії чеків про переказ грошових коштів на рахунок [PERSON] . Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України). У відповідності до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Матеріали справи не містять доказів, що позивач вживала до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та не надала доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в сенсі ч. 2 ст. 191 СК України. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed