Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить визнати житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] , оформлений на ім`я відповідача, спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею за нею відповідно до ст.60 СК України право власності на 1/2 частину зазначеного будинку.. Свої вимоги мотивувала тим, що в 1999 році вона уклала шлюб із відповідачем [PERSON] Шлюб на даний час розірвано. За час перебування в шлюбі вони за спільні кошти вони збудували житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оформлений на ім`я відповідача. Вважає, що вказаний будинок належить їй та відповідачу, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тому просить суд, визнати спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за вище вказаною адресою спільною сумісною власністю подружжя та визнати за кожним з них право власності по Ѕ частині вказаного нерухомого майна. В судовому засіданні [PERSON] заявлені вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнав, суду пояснив, що він дійсно перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . За час перебування в шлюбі з позивачкою вони збудували спірний будинок, який було оформлено на його ім`я. Не заперечував проти визнання за [PERSON] права власності на Ѕ частину спірного нерухомого майна. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, на підставі наданих доказів по справі, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] (до одруження [PERSON] ) та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.10.1999 року по 07.06.2018 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 16.10.1999 року Кіровською сільською радою Роздільнянського району Одеської області (а.с.5) та рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 07.06.2018 року, яким шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.6). Сторони під час перебування у шлюбі збудували будинок з господарчими спорудами, розташований по [ADDRESS] , який складається з: житлового будинку під літ. «А» загальною площею 128,30 кв.м, в тому числі житловою 77,20 кв.м, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , виданим 25.11.2003 року Кіровською сільською радою Роздільнянського району Одеської області . (а.с.9) Вказане свідоцтво зареєстроване у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 15.11.2006 року. (а.с.10) Наявність житлового будинку підтверджується технічним паспортом, згідно якого житловий будинок по [ADDRESS] , складається з: під літ. «А» житловий будинок, під літ. «а» - веранда, загальною площею 128,30 кв.м, в тому числі житлова 77,20 кв.м, а також господарських будівель: під. Літ. «Б» -гараж, під. Літ «В» - сарай, №1-2 огорожа. (а.с.11) Згідно звіту про незалежну оцінку ринкової вартості житлового будинку та господарських будівель, розташованих по [ADDRESS] вартість вказаного будинку складає 198383,00 грн. (а.с.14) З довідки Виконавчого комітету Калантаївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області №376/02-11 від 27.06.2019 року, судом встановлено, що дійсно за [PERSON] рахується житловий будинок по [ADDRESS] , на даний час земельна ділянка не приватизована. (а.с.16) Дані спірні правовідносини регулюються наступними нормами права. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст. 60 СК України, передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного суд України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч.3 ст.368 ЦК) , відповідно до ч. 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна , за винятком тих, які згідно з законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту) незалежно від того, на ім"я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. Згідно зі ст. 70 ч. 1 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У постанові від 07.06.2016 року в справі №6-801цс16 Верховний Суд України відзначив, що норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до вимог ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Під час слухання справи , судом достовірно встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS] , був зведений подружжям [PERSON] в період шлюбу за спільні кошти, оформлений на ім`я [PERSON] за їх спільною згодою, а тому відповідно до ст. 60 СК України вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя і їх частки у власності складають по Ѕ частині. Тому суд вважає, що позов [PERSON] належить задовольнити та визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS] , та визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину вказаного нерухомого майна. Визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб. На підставі ст.60, ч.1,2 ст.61, ч.1 ст.69, ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved