Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.08.2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» надалі за текстом - «Кредитор» та громадянин України [PERSON], надалі за текстом - «Позичальник» уклали Кредитний договір № 380/2103/08-А (надалі за текстом Кредитний договір). Загальними Зборами Акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСОЦБАНК». Відповідно до п.1.1. Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 22221,00 дол.США. Представник позивача зазначив, що у порушення умов Договору, позичальник [PERSON], свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 28.04.2017 року прострочену заборгованість, а саме: Сума заборгованості за кредитом - 18 729,86 дол. США, Сума заборгованості за відсотками - 14 122,69 дол. США, що підтверджується розрахунком заборгованості. Представник позивача зазначив, що в забезпечення виконання зобов'язань Позичальника, яким є [PERSON], що випливають з Основного договору, відповідно до ст. 553 ЦК України, 14.08.2008 року Позивач та фізична особа - [PERSON], надалі за текстом - Відповідач 2, уклали Договір Поруки № 380/392/08-Пор, надалі за текстом - Договір поруки. Відповідно до умов Договору поруки Відповідач як поручитель поручається за виконання Позичальником обов'язків, що виникли на підставі Основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29.08.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.03.2018 року позов залишено без руху. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.08.2018 року продовжено розгляд справи. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05.09.2018 року позов залишено без руху. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16.01.2019 року продовжено розгляд справи. Представник Позивача у судове засідання не з`явився, просив суд слухати справи без його участі. Відповідач 1 у судове засідання не з"явився відзив на позов не надав. Представник Відповідача- 2 у судове засідання з'явився, проти позову заперечував, надавав до суду заяву про застосування строку позовної давності та відзив на позов, в якому посилається на те, що заперечує проти задоволення позову в частині стягнення заборгованості з Поручителя, оскільки порука за Договором поруки від 14 серпня 2008 року - припинена. Суд заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази встановив наступне. Судом встановлено, що 14 серпня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір на купівлю транспортного засобу, відповідно до умов якого Банк надав Відповідачу кредит в розмірі 22 221 дол. США строком до 13 серпня 2015 року.14 серпня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Договір поруки. 19 червня 2009 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Договір про внесення змін № 1 до Кредитного договору, відповідно до умов якого строк користування кредитом збільшено до 13 серпня 2017 року. Судом встановлено, що позивачем без погодження із поручителем - Відповідачем 2, внесено Зміни до кредитного договору № 380/2103/08-А,та такі зміни до Договору Поруки, у зв'язку зі збільшенням обсягу відповідальності поручителя, - не вносилися догорори не підписувались. Поручитель вказаний договір не підписував, згоди на збільшення його обсягу відповідальності не надавав. Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. З огляду викладені приписи порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений її строк договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Верховний Суд України у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-6цс14 вказав на те, що строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а є строком існування зобов'язання поруки. Право кредитора й обов'язок поручителя після спливу строку поруки припиняються. А тому кредитор не може вчиняти жодних дій щодо реалізації його права, зокрема і застосування примусових заходів захисту в судовому порядку.Навіть якщо в межах строку поруки була пред'явлена претензія, і поручитель не виконав вказані у ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами строку поруки, оскільки із його закінченням відповідне право припинилося. Відповідно до пункту 6.1. договорів поруки порука припиняється лише у разі належного виконання кредитного договору. Проте ця умова договорів поруки не встановлює у розумінні статті 251 ЦК України строк, зі спливом якого порука припиняється. У кредитному договорі (зі змінами відповідно до Договору № 1 року ( а.с.11) визначений строк виконання основного зобов'язання до 13.08.2017 року. З огляду на це суд вважає що необхідно застосовувати припис частини четвертої статті 559 ЦК України про припинення поруки у разі, якщо у договорі не встановлений строк її дії і якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Після спливу строку виконання основного зобов'язання у позивача виникло право протягом наступних шести місяців пред'явити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобов'язання боржника. І після спливу цих шести місяців порука припинилася. Судом встановлено, що як вбачається із матеріалів справи позивач не пред"являв вимогу до поручителя, у досудовому порядку. Згідно п.2.3. Договору поруки ( а.с.16-17)передбачено, що у разі збільшення розміру забезпечуваного порукою зобов"язання без внесення змін до до Договру, порука зберігається, а поручитель відповідає перед Кредитором лише частково у визначеному п. 2.1. Договору поруки. ( п. 2.1. термін поверення кредиту до 13.08.2015 року. ) До суду позивач звернувся 07.08.2017 року. Відтак, позивач не може просити про захист у судовому порядку його права на виконання основного зобов'язання поручителем -відповідачем2, з урахуванням збільшення обсягу відповідальності поручилеля. Тобто суд дійшов висноіку, що Порука припинилася у зв'язку з закінченням строку дії поруки. Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків. Непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Зазначений висновок міститься також і в постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс15. У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за основним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання або у зв'язку із застосуванням права на дострокове повернення кредиту за умови пред'явлення банком боржнику й поручителю такої вимоги, змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов'язання й порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов'язання (постановах Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року (№ 6-106цс14). Як вбачається з вищевикладеного, жодних договорів чи згод, у зв'язку з підписанням 19 червня 2009 року між Позичальником та Банком Договору про внесення змін № 1 до Кредитного договору - поручитель не надавав та не підписував.Договір від 19 червня 2009 року про внесення змін до Договору поруки був підписаний виключно між Банком та Позичальником.Поручитель вказаний договір не підписував, згоди на збільшення його обсягу відповідальності не надавав.Тобто, строк, за який поручився Поручитель за Договором поруки складає - до 13 серпня 2015 року.Позивач на протязі шести місяців після вказаної дати вимоги до Поручителя не пред'явив, а отже в силу ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припинилася. Судом встановлено також, що у якості доказів розміру заборгованості позивач не надав суду первиних бухгалтерських документів у відповідності до ст. 9 Заокну України " Про бухгалтерський облік", які підписані керівником та бухгалтером, натомість розрахунок заборгованості підписаний представником позивача без надання доказів про наявність повноважень підписувати бухалтерські документи, та розрахунок заборговінаості ( а.с.24-26) не є бухгалтерським документом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. У ст. 629 ЦК України зазначено про те, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк ( ч. 1 ст. 530 ЦК України ). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Враховуючи, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскіллки є необгрунтованими та не доведені належними достатніми та допустимим доказами., судові витрати у порядку ст. 141 ЦПК України не підлягають стягненню.

Outcome: dismissed