Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить витребувати у [PERSON], [INFO], належний їй вантажний фургон - В, марки "ГАЗ 2705ПЕ СПГ, номерний знак [NUMBER], № шасі (рами) ХТН 32213230291548 32210030002696, зеленого кольору, зареєстрованого Полтавським ВРЕР та технічний паспорт на зазначений автомобіль. \~ \~ \~ \~В обґрунтування своїх вимог позивач в позові зазначив, що вона на підставі\~свідоцтва про\~реєстрацію транспортного\~засобу САА\~№ 825285,\~виданого Полтавським\~ВРЕР 21.07.2010\~року,\~є власником\~автомобіля вантажного\~фургону -\~В марки\~ГАЗ 2705\~ПЕ СПГ,\~2003\~року випуску,\~номерний знак\~[NUMBER],\~шасі (кузов,\~рама)\~№ ХТН32213230291548\~32210030002696,\~зеленого кольору,\~зареєстрований Полтавським\~ВРЕР 21.07.2010\~року з\~правом зняття\~та постановки\~на облік\~в органах\~ДАІ.\~26\~травня 2012\~року вона уповноважила строком на п'ять років громадя\-нина [PERSON], що проживає в с. Протоні, вул. Сарато\-ва - 27, Царичанського району Дніпропетровської області: розпоряджатися її вищезазначеним транспортним засобом, укладати та підписувати від її імені правочини, договори цивільно-правового характеру, одержу\-вати за цими договорами грошові суми. що підтверджується довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області [PERSON]В, яке зареєстровано в реєстрі за № 1207. 20.05.2017 року [PERSON] уклав з відповідачем [PERSON] письмовий договір оренди її вищезазначеного транспортного засобу зі строкм дії договору до 20.11.2017 року. Після спливу терміну договору оренди, та по теперішній час, відпові\-дач не повернув її автомобіль [PERSON] Вона, як власник автомобіля, та її повірений [PERSON]С звернулися з письмовими вимогами до відповідача про повернення автомобіля, але відповідач категорично ігнорує їх вимоги повернути автомобіль, ухиляючись від телефонних розмов та надання відповідей на їх вимоги. Крім цього, її повірений [PERSON]С звертався до Дніпровського відділу поліції м. Кам'янське з заявою про притягнення відповідача [PERSON]Є до юридичної відповідальності за незаконне володіння автомо\-білем. Відповідно до висновку за матеріалами ЖЕОЗПВКП № 9461, по фак\-ту звернення від 30.10.2017 року, [PERSON]С було рекомендовано звер\-нутися до суду. Вважає, що відповідач [PERSON] порушує її право власності володіти та користуватися своїм майном (автомобілем). 21 серпня 2018 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторони у судове засідання не зявилися, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, надав свої письмові пояснення по справі від 11.10.2018 року, якими підтвердив обставини зазначені позивачем в позовній заяві, заперечень проти позову не має. Відповідач причину неявки суду не повідомив, відзив не подав, про місце та час розгляду справи відповідно до ст. 128 ЦПК України повідомлений належним чином. Враховуючи згоду представника позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутність сторін на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст.280 ЦПК України. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САА № 825285, виданого Полтавським ВРЕР 21.07.2010 року (а.с. 5), є власником автомобіля вантажного фургону - В марки ГАЗ 2705 ПЕ СПГ, 2003 року випуску, номерний знак [NUMBER], шасі (кузов, рама) № ХТН32213230291548 32210030002696, зеленого кольору, зареєстрований Полтавським ВРЕР 21.07.2010 року, що також підтверджується довідками Територіального сервісного центру № 1244 від 04.04.2018 року (а.с. 9) і від 05.10.2018 року (а.с. 30). \~ \~ \~ \~26\~травня 2012\~року позивач\~уповноважила строком\~на п'ять\~років [PERSON]\~розпоряджатися її\~вищезазначеним транспортним\~засобом -\~продати,\~міняти,\~есплуатувати,\~керувати належним\~їй автомобілем\~[NUMBER],\~укладати та\~підписувати від\~її імені\~правочини,\~договори цивільно-правового\~характеру, одержу\-вати за\~цими договорами\~грошові суми, що підтверджується довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області [PERSON]В, яке зареєстровано в реєстрі за № 6 (а.с. 8). \~ \~ \~ \~В свою чергу [PERSON] 20.05.2017 року уклав з відповідачем [PERSON] письмовий договір оренди автомобіля [NUMBER], зі строком дії договору до 20.11.2017 року (а.с. 10). \~ \~ \~ \~Як зазначено позивачем у позові та письмово підтверджено третьою особою [PERSON], після спливу терміну дії договору оренди та по теперішній час, відпові\-дач не повертає автомобіль [NUMBER] без пояснення будь-яких причин. \~ \~ \~ \~З приводу не повернення відповідачем автомобіля [NUMBER], [PERSON] 16.10.2017 року звертався до Дніпровського ВП Кам'янського ВП, але за висновком за матеріалами ЖЄОЗПВКП № 9461 від 30.10.2017 року, вирішити питання про внесення матеріалу до ЄРДР не виявилось можливим та рекомендовано було звернутися до суду (а.с. 17). \~ \~ \~ \~Також, з приводу не повернення відповідачем автомобіля [NUMBER], позивач та третя особа 10.01.2018 року і 24.01.2018 року направляли на зареєстровану адресу відповідача свої письмові вимоги про повернення транспортного засобу (а.с. 11-16). Таким чином, виходячи зі змісту позовних вимог, на теперішній час належний позивачу автомобіль [NUMBER], знаходиться без будь-яких правових підстав у володінні відповідача, чим порушується право приватної власності позивача по справі. Відповідно до ст. 16 ЦК України, одним з цивільно-правових способів захисту права власності є віндикація - витребування власником майна з чужого незаконного володіння. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. На підставі ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. У правовій позиції, викладеній у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16.09.2015 року по справі № 6-1203цс15, зазначено, що вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суди повинні встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власників в силу обставин, передбачених ч.1 ст.388 ЦК України, зокрема, чи з їхньої волі вибуло це майно з їх володіння. Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст.388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, то наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння. У п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що відповідно до положень ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в ч. 1 ст. 388 ЦК України. Згідно ч.1 ст.397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Отже, право особи, яка вважає себе власником майна, підлягає захисту шляхом задоволення позову до володільця з підстав, передбачених ст.1212 ЦК України у разі наявності правових відносин безпосередньо між власником та володільцем майна, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зважаючи на викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, враховуючи те, що спірний автомобіль позивача після закінчення договору оренди знаходиться у володінні відповідача, чим порушується право власності позивача, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є законні та обґрунтовані, а отже, підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.142 ЦПК України, суд враховуючи ухвалення рішення на користь позивача, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в сумі 704,80 грн.

Outcome: approved