Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа Банк» про визнання таким, що не підлягає виконанню. виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль Іриною Миколаївною 19.09.2018р. за реєстровим номером 5106. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено Кредитний договір. 19.09.2018 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. вчинено виконавчий напис, реєстровий номер № 5106 про стягнення на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 273120,58 гривень. Позивач посилається на те, що даний виконавчий напис вчинено в порушення вимог ст.88 Закону України «Про нотаріат» після закінчення трирічного строку після виникнення у Банку права вимоги. Крім того, в обґрунтування неправомірності вчинення виконавчого напису позивач зазначає, що будь яка письмова вимога про усунення порушень виконання зобов`язань на її адресу не надсилалась, а виконавчий напис вчинено на підставі розрахунку заборгованості, виготовленим працівником банку, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача і не може свідчити про безспірність заборгованості. В зв`язку з порушення вимог Закону України «Про нотаріат» та постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 р. при вчиненні виконавчого напису позивач просить визнати виконавчий напис від 19.09.2018 р. № 5106 таким, що не підлягає виконанню. Відповідачем надані письмові пояснення, відповідно до яких ПАТ «Укрсоцбанк» просило відмовити у задоволенні позову, оскільки Банком надані всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису, а позивачем не спростовано розмір заборгованості, що пред`явлений до стягнення. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутність та ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся належним чином у спосіб, передбачений ст.128 ЦПК України. Треті особи в судове засідання не з`явилась. Від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутність. На підставі положень ст.280 ЦПК України, за згодою представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наданих сторонами доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа Банк» укладено Договір № 0380/076737-PR від 23.04.2008 р. про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки « GOLD ». 19.09.2018 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. вчинено виконавчий напис, реєстровий номер № 5106, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором в розмірі 273120,58 гривень за період з 23.04.2008 р. по 30.05.2018 р., а також 1000 гривень за вчинення виконавчого напису нотаріусом. 03.10.2018 р. приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим Павлом Володимировичем відкрито виконавче провадження на підставі зазначеного виконавчого напису №57350002. У відповідності зі ст.ст. 87, 88 Закону «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьої років. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п.1, 3 гл.16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 із змінами внесеними Постановою КМУ від 26.11.2014 № 662. Постановою Кабміну № 662 до зазначеного Переліку внесено зміни, відповідно до яких, серед іншого, Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та пунктом 2 такого змісту:«Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема, пункт 2 змін, що вносяться до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». З огляду на що, на момент вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. виконавчого напису норма чинного законодавства про можливість вчинення виконавчих написів в безспірному порядку на підставі кредитних договорів, які не посвідчені нотаріально, була скасована. Виконавчим написом є розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Тому вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов`язань боржника. Однак, при вчиненні виконавчого напису приватним нотаріусом Гамаль І.М. не була перевірена безспірність заборгованості. Як вбачається зі змісту виконавчого напису стягував звернувся до приватного нотаріуса з заявою про стягнення з боржника заборгованості за період з 23.04.2008 р. по 30.05.2018 р., тобто поза межами встановленого трирічного строку, коли у Банку виникло право вимоги до боржника. Крім того, ні розрахунок заборгованості, який надавався Банком, ні виконавчий напис не містять розшифровки складових заборгованості, що позбавляє можливості встановити правомірність нарахування такої суми, яка пред`явлена до стягнення у безспірному порядку. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України „Про нотаріат" виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В силу положень ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків в зв`язку з вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи викладене, оцінюючи досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність допущених приватним нотаріусом Гамаль І.М. порушень при вчиненні виконавчого напису від 19.09.2018 р. за реєстровим номером 5106, та неправомірності дій стягувача при зверненні до Банку з заявою про вчинення виконавчого напису, в зв`язку з чим він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а позов задоволенню в повному обсязі. Питання щодо судових витрат вирішується судом в порядку ст.141 ЦПК України, в зв`язку з чим з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, оскільки при зверненні до суду позивач був звільнений від таких витрат. Не підлягають стягненню з відповідача витрати на правничу допомогу з огляду на наступне. При зверненні до суду з позовом позивач посилався на те, що планує понести витрати на правничу допомогу в розмірі 26000 гривень, що становить розмір гонорару адвоката. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 №4191-VI, розмір компенсації витрат на правову допомогу в цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, в судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, необхідно з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений законом №4191-VI. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. До закінчення розгляду справи по суті ні позивачем, ні його представником не надано доказів понесених витрат на правничу допомогу, обсягу наданих послуг, витраченого часу, розрахунку їх вартості. З огляду на що, суд не вбачає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу в зв`язку з їх необґрунтованістю.

Outcome: approved