Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Дідилівської сільської ради, третьої особи Кам'янка-Бузької державної нотаріальної контори про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [INFO] померла його бабця [PERSON] після смерті якої відкрилася спадщина, в обсяг якої входить житловий будинок за адресою [ADDRESS]. Позивач є спадкоємцем за законом після померлої, проте йому було відмовлено в оформленні права на спадкове майно, тому право позивача може бути захищено лише в судовому порядку. Ухвалою суду від 19.11.2018 провадження в справі відкрито, призначено підготовче судове засідання та в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог залучено Кам'янка-Бузьку державну нотаріальну контору. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позовну заяву не подав. Позивач в підготовче судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача у підготовче судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, з приводу задоволення позову не заперечує, викладені вимоги підтримує. Представник третьої особи в підготовче судове засідання не з'явився, подав заяву в якій просить розглядати справу у відсутності державного нотаріуса. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Дідилівською сільською радою Кам'янка-Бузького району Львівській області 06.06.1995, [PERSON] померла [INFO](а.с.7). Судом встановлено, що до спадкового майна після смерті [PERSON] входить житловий будинок, що за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на будівлі від 14.02.1989, рішенням Дідилівської сільської ради Кам'янка-Бузького району Львівської обласі від 03.08.2002 №49(а.с.6,9). Відповідно до довідки від 01.11.2018 №515, виданої виконавчим комітетом Дідилівської сільської ради, про те, що померла [PERSON] до дня смерті [INFO] постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). [PERSON] заповіту не складала, а тому спадкування її майна здійснюється за законом. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] є онуком померлої [PERSON] та єдиним спадкоємцем її майна, що підтверджується матеріалами справи. Зі змісту позовної заяви та встановлених обставин вбачається, що між сторонами виникли правовідносини стосовно спадкування. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР 1963), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. За вимогами ст. 549 ЦК УРСР(1963р.), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно пункту 4 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами України справ про спадкування" №4 від 24.06.1983 р., «передбачений ст. 549 ЦК шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не продовження пропущеного строку.» Положеннями статей 15, 16 ЦК України, статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Виходячи з вищевикладеного та враховуючи, що позивач прийняв спадщину в установленому законом порядку після померлої [PERSON], але оформити своє право на житловий будинок не має можливості, порушене право позивача підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню. Крім того, відповідач позовні вимоги визнав, що відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки для цього наявні законні підстави, а визнання позову є безумовним і не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved