Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної служби інтелектуальної власності України, [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним патенту на промисловий зразок та про визнання правочину недійсним та просив суд визнати недійсним повністю Патент України [NUMBER] на промисловий „[INFO]" від дати публікації відомостей про його видачу; зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України внести до Державного реєстру патентів України на промислові зразки відомості щодо визнання недійсним Патенту України [NUMBER] на промисловий зразок „[INFO]"; зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України опублікувати відомості про визнання недійсним Патенту України [NUMBER] на промисловий зразок „[INFO]" в офіційному бюлетені „Промислова власність"; визнати недійсним Договір про передачу у спів власність усіх виключних майнових прав, що випливають з патенту України [NUMBER] на промисловий зразок, від 01.10.2013 року, укладеного між [PERSON] та громадянкою [PERSON]; зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності Українивнести до Державного реєстру патентів України на промислові зразки відомості щодо визнання недійсним Договору про передачу у сів власність усіх виключних майнових прав, що випливають із патенту України [NUMBER] на промисловий зразок, від 01.10.2013 року, укладеного між [PERSON] та громадянкою [PERSON]; зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України опублікувати в офіційному бюлетені „Промислова власність" відомості про визнання недійсним Договору про передачу у спів власність усіх виключних майнових прав, що випливають з патенту України [NUMBER] на промисловий зразок. Від 01.10.2013 року, украдений між [PERSON] та громадянкою [PERSON]; стягнути з [PERSON] понесених позивачем витрат на сплату судового збору в розмірі 243, 60 грн., витрат на переклад позовної заяви та доданих до неї документів на французьку мову, витрат на проведення судової експертизи у сфері інтелектуальної власності та інших додаткових витрат, які виникнуть в подальшому розгляді справи. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі з наведених в ньому підстав. Представник Державної служби інтелектуальної власності України проти позову заперечував посилаючись на те, що дії по реєстрації промислового зразка й видача патенту України [NUMBER] повністю відповідали законодавству. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечував проти заявлених вимог, посилаючись на відсутність у позивача права на звернення до суду з повторним позовом про визнання неправомірними дій щодо видачі Патенту на промисловий зразок. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на таке. Судом встановлено, що Державною службою інтелектуальної власності України 10.06.2013 р. на ім`я відповідача [PERSON] зареєстровано патент України [NUMBER] на промисловий зразок «[INFO]». 25.12.2013 р. Державною службою інтелектуальної власності України здійснено реєстрацію відомостей про передачу у співвласність прав на зазначений промисловий зразок громадянці [PERSON]. Наведене підтверджується наданою Державною службою інтелектуальної власності України Випискою з Державного реєстру патентів України на промислові зразки щодо патенту України [NUMBER]. Нормою ст.469 ЦК України визначено, що права інтелектуальної власності на промисловий зразок визнаються недійсними з підстав та в порядку, встановлених законом. Згідно ст.462 ЦК України та ст.5 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки», набуття права інтелектуальної власності на промисловий зразок засвідчується патентом, тому визнанню недійсним підлягає саме патент. Згідно з ч.1 ст.11 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки», особа, яка бажає одержати патент і має на це право, подає до Установи заявку. Згідно з п.2 ст.5 вказаного закону, об'єктом промислового зразка може бути форма, малюнок чи розфарбування або їх поєднання, які визначають зовнішній вигляд промислового виробу і призначені для задоволення естетичних та ергономічних потреб. Відповідно до ст.14 вказаного закону, за заявками на промислові зразки проводиться формальна експертиза. Якщо заявка відповідає вимогам ст.11 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» та документ про сплату збору за подання заявки відповідає встановленим вимогам, заявнику надсилається рішення про видачу патенту. На підставі рішення про видачу патенту на промисловий зразок та за наявності документа про сплату державного мита за видачу патенту Установа публікує у своєму офіційному бюлетені відомості про видачу патенту. Одночасно з публікацією відомостей про видачу патенту Установа здійснює державну реєстрацію патенту на промисловий зразок, для чого вносить до реєстру відповідні відомості. Відповідно до ст.18 Закону, патент на промисловий зразок видається під відповідальність його власника без гарантії чинності патенту. Як вбачається з зазначеного, діюча процедура набуття правової охорони промислових зразків не передбачає при проведенні експертизи заявки на промисловий зразок перевірки його на відповідність умовам патентоспроможності. Позивач в обґрунтування позовних вимог вказує, що видача спірного патенту порушує його права, оскільки ТОВ «Київський годинниковий завод» виробляє ідентичні корпуси годинників і таке виробництво здійснюється позивачем з 2011 року, які тривалий час знаходяться у широкому продажу в годинниках ТОВ «Київський годинниковий завод». Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що Позивач з 2011 року виробляє годинники з корпусом, ідентичним промисловому зразку «[INFO]» за патентом України [NUMBER] від 10.06.2013 р., і такі годинники з 2012 р. знаходяться у широкому продажу й, зокрема, були об`єктом державних закупівель з 2011 р. Таким чином, сукупність суттєвих ознак корпусу годинника наручного стала загальнодоступною у світі до дати подання Відповідачем [PERSON] заявки на спірний патент. Відповідно до ст.5 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки», правова охорона надається промисловому зразку, що не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі та відповідає умовам патентоспроможності. Згідно з п.1 ст.6 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» та ст.461 ЦК, промисловий зразок відповідає умовам патентоспроможності, якщо він є новим. Згідно з п.2 ст.6 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки», промисловий зразок визнається новим, якщо сукупність його суттєвих ознак не стала загальнодоступною у світі до дати подання заявки до Установи або, якщо заявлено пріоритет, до дати її пріоритету. Відомості щодо сукупності суттєвих ознак промислового зразка, які містяться в різних джерелах інформації, із змістом яких особа може ознайомитися, можна вважати загальнодоступними у світі. Тлумачення ознак промислового зразка повинно здійснюватися в межах його опису. Враховуючи зазначене, промисловий зразок, на який видано Патент України [NUMBER], не може вважатися новим. Відповідно до ст.143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно зі ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. В силу ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а докази, які не стосуються предмета доказування, суд не бере до уваги. Судом 10.07.2015 р. за клопотанням Позивача залучено до матеріалів справи Висновок експерта №272/13 за результатами проведення судової експертизи у сфері інтелектуальної власності у цивільній справі №2-4688/13 від 10.02.2014 р. Встановлено, що у наявній справі та справі №2-4688/13 однаковий склад осіб, які беруть участь у справі, оспорюється недійсність одного і того ж патенту України [NUMBER] на промисловий зразок «[INFO]», виданого на ім'я [PERSON], і як підстава недійсності вказується його невідповідність умовам патентноздатності за критерієм «новизна». Експертне дослідження проведене відповідно до Закону України «Про судову експертизу» кваліфікованим судовим експертом, який має відповідну кваліфікацію та внесений до реєстру атестованих судових експертів. Висновок експерта проведений на підставі каталогу годинників позивача, факт друку якого підтверджений матеріалами справи, містить докладний опис проведеного дослідження та обґрунтовані, чіткі висновки з поставленого питання. Відповідно до Висновку експерта всі ознаки промислового зразка «[INFO]» за патентом України [NUMBER] від 10.06.2013 співпадають з відповідними ознаками корпусу кварцового годинника моделі К 148-612. Висновком експерта встановлено, що промисловий зразок «[INFO]» за патентом України [NUMBER] не відповідає умові патентноздатності «новизна». Оцінивши Висновок експерта за правилами ст.212 ЦПК України, суд не знайшов жодних обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновку чи суперечливість його іншим матеріалам справи. Зважаючи на викладене, Висновок експерта слід вважати належним та допустимим доказом у справі. Будь-яких доказів на спростування вказаного висновку експерта сторонами не подано. Відповідно до ст.25 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки», патент може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі невідповідності запатентованого промислового зразка умовам патентоспроможності, визначеним законом; наявності у сукупності суттєвих ознак промислового зразка ознак, яких не було у поданій заявці; видачі патенту внаслідок подання заявки з порушенням прав інших осіб. Проте комплексний аналіз приписів ст.ст. 5, 6 та 25 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» дозволяє суду зробити висновок про те, що навіть доведення однієї з обставин, перелічених у ст.25 Закону, достатньо для висновку про наявність підстав для визнання патенту недійсним. Виходячи з цього, доведення факту невідповідності промислового зразку «[INFO]» за патентом України [NUMBER] умові патентноздатності «новизна» є достатньою підставою для визнання патенту України [NUMBER] недійсним повністю. Таким чином, оцінивши Висновок експерта, у сукупності з іншими доказами у справі, суд приходить до висновку, що промисловий зразок «[INFO]» за патентом України [NUMBER], не відповідає умові патентноздатності «новизна», патент України [NUMBER] підлягає визнанню недійсним повністю. Оскільки, згідно з чинним законодавством України, зокрема з нормою ч.3 ст.25 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки», при визнанні патенту чи його частини недійсними Установа повідомляє про це у своєму офіційному бюлетені, та за правилами п.2.2. Положення про Державний реєстр патентів України на промислові зразки, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України 12.04.2001 №290, у процесі ведення реєстру до нього вносяться відомості, зокрема, щодо визнання патенту недійсним повністю або частково і такі відомості, в силу п.1.3. вказаного положення, Державна служба публікує в офіційному бюлетені «Промислова власність», суд вважає необхідним застосувати наслідки визнання патенту недійсним та зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України внести відомості до Державного реєстру патентів України на промислові зразки стосовно визнання недійсним патенту України [NUMBER] на промисловий зразок «[INFO]» та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність». Щодо вимоги Позивача про визнання недійсним Договору про передачу у співвласність усіх виключних майнових прав, що випливають з патенту України [NUMBER] на промисловий зразок, від 01.10.2013 року, укладеного між [PERSON] та громадянкою [PERSON] судом встановлено наступне. Відповідно до ч.4 ст.25 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки», патент або його частина, визнані недійсними, вважаються такими, що не набрали чинності, від дати публікації відомостей про видачу патенту. Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Враховуючи зазначене, визнання оспорюваного патенту недійсним матиме наслідком і недійсність договору про передачу майнових прав, що випливають з такого патенту, а отже у суду немає підстав для визнання правочину недійсним. Також, п.2.2. Положення про Державний реєстр патентів України на промислові зразки, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України 12.04.2001 №290, визначено перелік відомостей, які вносяться до реєстру у процесі його ведення і цей перелік є вичерпним. Зазначеним переліком не передбачено внесення до реєстру відомостей про визнання недійсним договору про передачу у співвласність виключних майнових прав, що випливають з патенту. Згідно з п.1.3. Положення, тільки відомості, що занесені до реєстру, Державна служба публікує в офіційному бюлетені «Промислова власність». А отже, вимоги Позивача про зобов'язання Державної служби інтелектуальної власності України внести відомості до Державного реєстру патентів України на промислові зразки щодо визнання недійсним Договору про передачу у співвласність усіх виключних майнових прав, що випливають з патенту України [NUMBER] на промисловий зразок, від 01.10.20 13 року, укладеного між [PERSON] та громадянкою [PERSON], та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність» не підлягають задоволенню. Вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Отже, у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору 81, 20 грн. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: partial