Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що він є власником будинковолодіння та земельної ділянки, на якій розташований зазначений будинок по [ADDRESS]. Договір дарування від 21 травня 2011 року посвідчений приватним нотаріусом Городищенського районного нотаріального округу Черкаської області [PERSON], реєстр №730 та №732. Згідно рішення Городищенського районного суду від 28 січня 2013 року шлюб між ним та відповідачкою розірваний, а тому будь-які сімейні відносини припинені. 23 лютого 2013 року відповідачка добровільно вибралася з будинку, що належить йому, та стала проживати за адресою: [ADDRESS], власником якого вона стала на підставі договору купівлі-продажу, створивши іншу сім»ю, проте з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS] не знялася. На його пропозиції щодо зняття з реєстрації, відповідачка не реагує. Її дії порушують його права, як власника. Прийняв рішення звернутися в суд за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі, та просив його задоволити, вказавши, що відповідачка після розірвання шлюбу не проживає у його будинку та, як йому відомо, вона має на праві власності будинок в якому проживає на даний час, тобто фактично змінила місце проживання, проте з реєстрації не знялася. Просив стягнути з відповідачки на його користь понесені ним судові витрати в зв»яку з розглядом справи в суді, а саме: сплачений судовий збір в сумі 243 грн 60 коп, витрати за надання правової допомоги в сумі 1000,00 грн. та витрати на проїзд до суду в сумі 153,00 грн., а всього 1396 грн. 60 коп.. Представник позивача позов підтримав та просив задоволити позовні вимоги позивача в повному обсязі. Відповідачка позовні вимоги визнала частково та пояснила, що дійсно, після розірвання шлюбу, 23 лютого 2013 року, придбавши власне житло, в будинку позивача не проживає. В частині стягнення на користь позивача понесених ним судових витрат позов не визнала, мотивуючи тим, що вона не працююча, має на утриманні неповнолітню дитину і сплатити кошти не має можливості. Суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, вислухавши позивача, представника позивача, відповідачку, дослідивши та оцінивши всі докази в їх сукупності, вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 48 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону, за рішенням суду. За ст. 9 ч.3 Житлового Кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону - ст. 319 ЦК України. За ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках, передбачених ч.3 ст. 71 ЖК України, і даний перелік є вичерпним. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку - ст. 72 ЖК України. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2, надано роз'яснення щодо підстав визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Із зазначеного роз'яснення та відповідно до ст. 107 ЖК України, де зазначено, що наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму, у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на простійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття, випливає, що наймач або члени його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову. В силу ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», втрата права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Частина 1 ст.405 ЦК України, закріплює право за членами сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, на користування цим житлом відповідно до закону. Проте, у випадку тривалого нездійснення членом сім»ї власника свого права користування, яке надає йому ст.405 ЦК України, зокрема у разі відсутності без поважних причин понад один рік, він втрачає своє право користування, якщо інше не було встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Як встановлено судом, позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить будинковолодіння по [ADDRESS] (а.с.12-13,18). Крім нього у будинку зареєстрована колишня дружина [PERSON], позивачка у справі (а.с.14-15). Згідно рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 28 січня 2013 року шлюб між позивачем і відповідачкою розірваний ( а.с.16-17). З письмової вимоги від 17 березня 2014 року вбачається, що позивач звертався по відповідачки по питанню добровільного виселення з будинку по [ADDRESS] (а.с.19). Відповідно до Акту Вільшанської селищної ради Городищенського району Черкаської області від 01.03.2014 року відповідачка [PERSON] з 23.02.2013 року в будинку позивача не проживає (а.с.20). З матеріалів справи слід вбачати, що відповідачка не проживає в будинку по [ADDRESS] і цей факт в судовому засіданні вона не заперечила, проте із реєстраційного обліку у Городищенському районному секторі Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області не знялася. Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 07.05.2013 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.05.2013 року, відповідачка є власником житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS]. Отже, відповідачка має власне житло і, як встановлено в судовому засіданні, не проживає за місцем реєстрації. Дана обставина здійснює перешкоди позивачу у реалізації права власності на нерухоме майно, а тому є всі підстави для задоволення позовних вимог. Позовні вимоги позивача про стягнення судових витрат, пов"язані із сплатою судового збору, суд вважає обґрунтованими відповідно до ст.88 ЦПК України, враховуючи те, що у зв'язку із розглядом справи в суді позивач дійсно поніс судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп., які складаються: із сплати судового збору, які підтверджені квитанцією №35894 від 01 квітня 2014 року та квитанцією №39327 від 01 квітня 2014 року (а.с.1-2), витрати за надання правової допомоги в сумі 1000,00 грн., які підтверджені Договором на ведення справи в суді від 17.03.2014 року, ордером серії ЧК №020016 від 17.03.2014 року і квитанцією №48 від 30 березня 2014 року; витрати на проїзд до суду в сумі 153,00 грн., які підтверджені фіскальним чеком №0036 від 15.05.2014 року, остільки згідно до ст. 88 ЦПК України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, так як, вважає їх пропорційними та підтвердженими у відповідності із цивільно - процесуальним законодавством України. Позов підтверджується копіями: договору дарування на земельну ділянку від 21 травня 2011 року, договору дарування житлового будинку від 21 травня 2011 року, витягу про державну реєстрацію від 25.06.2011 року, аркушів будинкової Книги, рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 28.01.2013 року, технічного паспорту, письмової вимоги від17 березня 2014 року, Акту Вільшанської селищної ради Городищенського району Черкаської області від 01.03.2014 року. На підставі наведеного,

Outcome: approved