Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

Позивач зазначив, що з 18.09.2006 по 23.08.2016 він працював начальником складального цеху у ДП «Мелітопольський завод «Гідромаш», звідки був звільнений 23.08.2016, згідно ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням у зв'язку з переїздом. Відповідні дані підтверджуються копією трудової книжки, яка знаходиться в матеріалах справи. В день звільнення - 23.08.2016, йому не була виплачена заробітна плата у розмірі 6478,84 грн. В зв'язку з чим, позивач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі у розмірі 6478,84 грн. 19.09.2016 Мелітопольським міськрайонним судом було видано судовий наказ за №320/5952/16-ц про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі у розмірі 6478,84 грн. 17.10.2016 відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного наказу. 24.11.2016 було здійснене фактичне виконання у повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом та перераховано позивачу заборгованості по заробітній платі в розмірі 6478,84 грн. 29.11.2016 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з виконання судового наказу за №320/5952/16-ц. Позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки заробітної плати в сумі 12020,79 грн. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позову наполягає, не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та дату був повідомлений належним чином, про що свідчить його підпис на повідомлені про вручення поштового відправлення. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, врахувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню. Згідно копії трудової книжки, позивач 18.09.2006 прийнятий на роботу начальником складального цеху у ДП «Мелітопольський завод «Гідромаш»; згідно запису №28 в трудовій книжці, наказом №51-к від 23.08.2016 звільнений за власним бажанням відповідно ст.38 КЗпП України. /а.с.6/ 17.10.2016 відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу №320/5952/16-ц від 19.09.2016, виданого Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області про стягнення з ДП «Мелітопольський завод «Гідромаш» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі у сумі 6478,84 грн./а.с.7/ 29.11.2016 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з виконання судового наказу за №320/5952/16-ц у зв'язку з тим, що 24.11.2016 було здійснене фактичне виконання у повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом./а.с.8/ Визначаючи суми, які належать до виплати позивачу суд виходить с наступного: У відповідності до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, при цьому відсутність грошових коштів не звільняє відповідача від відповідальності. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14, яка відповідно дост. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. п.20 Постановою Пленуму Верховного суду України „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" №13 від 24 грудня 1999р. встановлено, що середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку на підставі ст.117 КЗпП України стягується по день винесення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в тому його вини. Сама по собі відсутність грошей у роботодавця не виключає його відповідальність. Згідно з порядком, затвердженим постановою № 100 від 8 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні, а середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки. Відповідно до постанови КМУ від 26.09.2001 року № 1266 «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхування», середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період заробітної плати, з якої сплачувалися страхові внески на кількість відпрацьованих робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно довідки по заробітній платі [PERSON] за два місяці перед звільненням (липень - серпень 2016 року) нараховано заробітну плату у розмірі 4910,48+3529,47= 8439,95 грн. /а.с.9/ Заробітну плату позивачеві виплатили 24.11.2016, таким чином, затримка при виплаті заробітної плати становить 3 місяці. І тому, згідно вказаного Порядку, розмір середньомісячної заробітної плати становить (8439,95: 2) = 4219,98 грн. Розмір середньоденної заробітної плати складає за два останні робочі місяці - 41 робочих днів (без урахування вихідних та святкових днів): (4910,48+3529,47) : 41 = 205,85 грн., і таким чином, розмір компенсації середньоденного заробітку за час затримки заробітної плати по день ухвалення рішення суду, з урахуванням терміну прострочення виплати - 63 робочих днів (з 24.08.2016 по 24.11.2016 року) - (205,85 х 63) = 12968,70 грн. Позивачем наданий розрахунок заборгованості у розмірі 12020,79 грн., однак, суд вважає цей розрахунок невірним, оскільки здійснюючи його, позивач відраховував суми податків та вказав середню кількість робочих днів та час затримки. У той час, як згідно з порядком, затвердженим постановою № 100 від 8 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки. При цьому суд, не може виходити за межі позовних вимог, а тому вважає за необхідне позов задовольнити у повному обсязі, стягнувши з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 12020,79 грн., а також судові витрати по справі у розмірі 551,20 грн. на користь держави.

Outcome: approved