Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зарахувати понесені ним витрати в рахунок погашення аліментів та звільнити його від сплати заборгованості по аліментних зобов'язаннях. В обгронтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 07.02.2008р. вирішено стягувати з нього в користь відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів, починаючи з 07.02.2008р. та до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що в 2008р. між ним та відповідачем була досягнута усна домовленість про добровільне понесення ним, як батьком, необхідних витрат на утримання доньки. Він як батько протягом шести років самостійно брав на себе великий об"єм витрат щодо: купівлі одягу, необхідних речей, витрат на лікування, відпочинок, витрат на школу , обсяг витрат яких становить значно більше, ніж передбачений рішенням суду. Відповідач протягом шести років без поважних причин, не отримувала виконавчий лист та не зверталась до виконавчої служби про відкриття виконавчого провадження, що підтверджує таку домовленість з ним. Вважає, що у випадку примусового стягнення коштів в рахунок відповідачки, такі не будуть спрямовані на утримання доньки, оскільки відповідач має великий обсяг боргів, що в свою чергу порушуватиме ч.1 ст.179 СК щодо цільового призначення аліментів. В судовому засіданні позивач позов підтримав та дав пояснення, аналогічні змісту позовної заяви, просить позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає за можливе розглядати справу у її відсутності на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Сихівського ВДВС ЛМУЮ в судовому засіданні позов заперечив, вважає, що з врахуванням наявної в матеріалах справи інформації Миколаївської ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області від 15.05.2014р., враховуючи проведений ним розрахунок заборгованості по аліментах станом на 29.04.2014р., який становить 28 809, 49 грн. та проведений без врахування дійсної суми доходу відповідача за минулий період, заборгованість по аліментах на даний час є іншою. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, оглянувши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних мотивів. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 07.02.2008р. вирішено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.02.2008р. та до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.3 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження», рішення про стягнення періодичних платежів (у справах про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, втратою годувальника тощо) можуть бути пред'явлені для виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Постановою державного виконавця Сихівського ВДВС ЛМУЮ Семен І.Р. від 09.10.2013р., за заявою відповідачки [PERSON] від 26.09.2013р., відкрито виконавче провадження № 39981696 з виконання вищевказаного рішення суду, про що повідомлено стягувача та боржника, виконавчий лист №2-763/08 виданий 11.08.2008р. (а.с. 4). Відповідно до ч.3, 4 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України та у разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України, а також державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику. Згідно представленого державним виконавцем розрахунку заборгованості по аліментах, станом на 29.04.2014р. загальна сума заборгованості боржника [PERSON] по сплаті аліментів за період з вересня 2010р. по квітень 2014р. становить 28 809,49 грн. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст.60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Статтями 180, 181 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Так, відповідно до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, та підтверджується поясненнями позивача даними в судовому засідання, між сторонами в 2008 році була досягнута усна домовленість про добровільне понесення позивачем, як батьком, необхідних витрат на утримання доньки, однак відомостей про реальність такої домовленості та обставини її подальшого виконання суду представлено не було. Суд не приймає до уваги подані позивачем копії фіскальних чеків, оскільки такі не вказують на цільове спрямовання коштів щодо утримання його неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], а лише свідчать про купівлю товарів та послуг невідомого призначення. Оскільки, позивачем не представлено суду належних та допустимих доказів понесення витрат на утримання його доньки, не конкретизовано розмір таких витрат, відтак вимоги щодо зарахування понесених позивачем витрат в рахунок погашення аліментів задоволенню не підлягають. Посилання позивача на те, що примусово стягнені кошти по сплаті аліментів в рахунок відповідача, не будуть спрямовані на утримання доньки, оскільки [PERSON] має великий обсяг боргів, є необгрунтованими, так як кошти по сплаті аліментів в силу ч.1 ст.179 СК України повинні спрямовуватись лише на дитину, а вагомі підстави для сумнівів щодо можливого спрямування таких коштів в рахунок погашення боргових зобов'язань відповідача у суду відсутні. Крім того, згідно вимог ст.186 СК України за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Як вбачається з відповіді Миколаївської ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області № 3700/10/1802 від 15.05.2014р., відповідно до Єдиного банку даних юридичних та фізичних осіб районного рівня, позивач [PERSON] перебуває на податковому обліку, а сума його доходів від заняття підприємницькою діяльністю згідно поданих декларацій платника єдиного податку за період з 01.01.2011р. по 31.03.2014р. становить: 2011р. - 121134,12 грн.; 2012р. - 126219,00 грн.; 2013р. - 170552,86 грн.; 2014р. - 11935,33 грн. Вказане свідчить про реальну можливість позивача здійснювати сплату аліментів на утримання своєї неповнолітньої дитини. З пояснень представника третьої особи, державного виконавця Семен І.Р. судом встановлено, що розмір аліментів та заборгованість по аліментних зобов'язаннях станом на 29.04.2014р. не відповідає дійсності. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що підстави для звільнення відповідача як платника аліментів від сплати заборгованості відсутні, оскільки останній не навів суду передбачених законодавством обставин, які б мали істотне значення для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, а тому в задоволені позову слід відмовити. На підставі ст.ст.180-181, 186, 197 СК України та

Outcome: dismissed