Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

Позивач в особі Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка»звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в порядку зворотньої вимоги (регресу). Мотивуючи свої вимоги тим, що 19 липня 2015 року о 18 годині 10 хвилин на а/д «Житомир - Могилів - Подільський» відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мітсубіші», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс АЕ/3206680 від 18.04.2015 року), який при виявленні перешкоди попереду не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до повної зупинки транспортного засобу на дорозі, яка має дві смуги в одному напрямку, внаслідок чого, при об`їзді перешкоди, вчинив зіткнення з автомобілем «Опель», державний номерний знак [NUMBER] , цивільно-правова відповідальність якого була також застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Уніка»згідно з договором добровільного комплексного страхування на транспорті №011107/4002/0000260 від 18.03.2015 року, що призвело до пошкодження транспортних засобів. У наслідок ДТП було завдано шкоди автомобілю «Опель», державний номерний знак [NUMBER] . Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, із закриттям провадження по справі на підставі ч.1 ст. 38 та п.7 ч.1 ст. 247 КпАП України за закінченням строків притягнення особи до адміністративної відповідальності. З метою визначення розміру збитку, завданого застрахованому транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспорної пригоди, замовлено проведення автотоварознавчого дослідження, завданого власнику транспортного засобу «Опель», державний номерний знак [NUMBER] . Так, згідно Звіту № 45/20.08.15 від 20 серпня 2015 року про визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, завданого власнику транспортного засобу, вартість збитку завданого автомобілю «Опель», державний номерний знак [NUMBER] , визначено з урахуванням ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», як вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, та становить 54 501 грн. 14 коп., виплата якої з урахуванням розрахунку про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, зробленого позивачем, здійснена ним в сумі 51 390 грн. 51 коп. відповідно до страхового акту № 00172704 від 07 серпня 2015 року та наказу № 00172704 від 07 серпня 2015 року про виплату страхового відшкодування гр. [PERSON] шляхом перерахування грошових коштів, проведення оплати якого здійснено 10 серпня 2015 року. Оскільки цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Опель», державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» відповідно до договору добровільного комплексного страхування на транспорті №011107/4002/0000260 від 18.03.2015 року, за яким ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» виплатило страхувальнику 51 390 грн. 51 коп. - страхового відшкодування, а 50 000 грн. 00 коп. - покриті ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» відповідно до договору обов"язкового страхування,відповідач у порядку ст. 1194 ЦК України має відшкодувати різницю між понесеними ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» збитками (виплаченим страховим відшкодуванням) - 51 390 грн. 51 коп. й покритим ПрАТ «Страхова компанія «Уніка»50 000 грн. 00 коп. - страхового відшкодування, що складає 1 390 грн. 00 коп. (51 390 грн. 51 коп. - 50 000 грн. 00 коп. = 1 390 грн. 00коп.), що й стало підставою звернення до суду із цим позовом. В судовому засіданні представник позивача Бабак А.В. , діючий на підставі довіреності від 02 січня 2020 року, позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив їх задовольнити, посилаючись на положення Законів України «Про страхування» та «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 1194 ЦК України. Представник відповідача [PERSON] , діючий на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 17 грудня 2019 року (а.с. 65), в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні за недоведеністю та безпідставністю. Вважаючи, що рішення суду про визнання вини відповідача у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 19 липня 2015 року о 18 годині 10 хвилин на а/д «Житомир - Могилів - Подільсткий» між вказаними автомобілями немає, оскільки суд закрив провадження по справі за минуванням строків накладення адміністративнгого стягнення, а також за відсутності платіжного документа про понесені позивачем витрати по виплаті страхового відшкодування, а тому правові підстави для задоволення позову відсутні. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 279 ЦПК України). Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 279 ЦПК України). Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що 19 липня 2015 року о 18 годині 10 хвилин на а/д «Житомир - Могилів - Подільський» відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мітсубіші», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс АЕ/3206680 від 18.04.2015 року), який при виявленні перешкоди попереду не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до повної зіпинки транспортного засобу на дорозі, яка має дві смуги в одному напрямку, внаслідок чого при об`їзді перешкоди вчинив зіткнення з автомобілем «Опель», державний номерний знак [NUMBER] , цивільно-правова відповідальність якого була також застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Уніка»згідно з договором добровільного комплексного страхування на транспорті №011107/4002/0000260 від 18.03.2015 року, що призвело до пошкодження транспортних засобів. В наслідок ДТП було завдано шкоди автомобілю «Опель», державний номерний знак [NUMBER] . Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, із закриттям провадження по справі на підставі ч.1 ст. 38 та п.7 ч.1 ст. 247 КпАП України за закінченням строків притягнення особи до адміністративної відповідальності (а.с. 3-4, 5, 6, 7, 8, 9-10, 11-13). Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. З метою визначення розміру збитку, завданого застрахованому транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспорної пригоди, замовлено проведення автотоварознавчого дослідження, завданого власнику транспортного засобу «Опель», державний номерний знак [NUMBER] . Так, згідно Звіту № 45/20.08.15 від 20 серпня 2015 року про визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, завданого власнику транспортного засобу, вартість збитку завданого автомобілю «Опель», державний номерний знак [NUMBER] , визначено з урахуванням ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», як вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, та становить 54 501 грн. 14 коп., виплата якої з урахуванням розрахунку про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, зробленого позивачем, здійснена ним в сумі 51 390 грн. 51 коп. відповідно до страхового акту № 00172704 від 07 серпня 2015 року та наказу № 00172704 від 07 серпня 2015 року про виплату страхового відшкодування гр. [PERSON] шляхом перерахування грошових коштів, проведення оплати якого здійснено 10 серпня 2015 року (а.с. 14-16, 17-21, 22, 23, 24). Оскільки цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Опель», державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» відповідно до договору добровільного комплексного страхування на транспорті №011107/4002/0000260 від 18.03.2015 року, за яким ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» виплатило страхувальнику 51 390 грн. 51 коп. - страхового відшкодування, а 50 000 грн. 00 коп. - покриті ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» відповідно до договору обов"язкового страхування,відповідно відповідач у порядку ст. 1194 ЦК України має відшкодувати різницю між понесеними ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» збитками (виплаченим страховим відшкодуванням) - 51 390 грн. 51 коп. й покритим ПрАТ «Страхова компанія «Уніка»50 000 грн. 00 коп. - страхового відшкодування, що складає 1 390 грн. 00 коп. (51 390 грн. 51 коп. - 50 000 грн. 00 коп. = 1 390 грн. 00коп.). Відповідно до ст. 8 Закону № 85/96-ВР страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст.1194 ЦК України). Відповідно, на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану шкоду. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно, у зв`язку з проведеною позивачем регламентною виплатою страхувальнику у позивача виникло право зворотної (регресної) вимоги до винної у ДТП особи - відповідача. Так, до страховика, відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке Страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану шкоду. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом надана правова оцінка заперечень відповідача проти позову, та вважає, що останні не заслуговують на увагу, розцінюються судом як такі, що спрямовані на уникнення від виконання повного зобов"язання по відшкодуванню збитків відповідно до ст.1194 ЦК України, тому такі заперечення не можуть бути прийняті судом та покладені в основу рішення як такі, що спростовуються доказами, наданими позивачем по справі. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доспупності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Інші доводи позивача, які наведені у позові в межах наданих позивачем доказів, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Таким чином, суд вважає вимоги позивача про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, обгрутованими та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 ЦПК України. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір - 1 762 грн. 00 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного, ст.1194 ЦК України, ст. ст. 98, 27 Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Закону України «Про судовий збір», п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України,

Outcome: approved