Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] та просить суд позбавити їх батьківських прав, а також стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на таке : відповідачі проживають у [ADDRESS]. Вони не виконують своїх батьківських прав щодо малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Родина [PERSON] перебуває під соціальним супроводом районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді як така, що опинилася у складних життєвих обставинах, у зв'язку із тим, що батьками не забезпечуються права дитини на належне утримання, виховання та навчання. Служба у справах дітей слідкувала за ситуацією в родині з приводу виховання підопічної дитини [PERSON], права якого також не забезпечувалися. Різними органами постійно проводилися профілактичні роботи з батьками: бесіди, попередження з приводу неналежного виконання батьківських обов'язків по відношенню до дітей, щодо необхідності працевлаштуватися, створити належні санітарні умови для проживання у будинку, необхідності припинити пиячити та взятися до виховання та утримання дітей, належним чном забезпечувати дітей харчуванням та одягом. Відповідач [PERSON] неодноразово попереджався про наслідки зловживання алкоголем, створення сварок та конфліктних ситуацій в родині, необхідності працевлаштуватися. Для стабілізації ситуації в родині постійно надавалися строки, але на зауваження та попередження відповідачі майже не реагували, та, навпаки, [PERSON] проявляв агресію при відвідуванні родини. На разі відповідачі позбавлені опікунства щодо неповнолітнього [PERSON]. Що стосується малолітньої [PERSON], то з 20.02.2014 року її залишено в Первомайській центральній районній лікарні. С початку на час хвороби матері, а потім у зв'язку із тим, що батьки її не відвідували не бажали забирати. Мати переїхала жити в с.Миронівка до матері, а батько залишився в с. Суданка. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. Вказала, що дитина [PERSON] погано навчається, з однолітками не спілкується, замкнена у собі, має погане мовлення, ходить у брудних речах, місця для навчання в будинку немає, а також погано харчується. Також додала, що на теперішній час поведінка та ставлення батька [PERSON] до дитини не змінилося, останній продовжує пиячити та не цікавиться дитиною зовсім. Що стосується матері [PERSON], то остання на тепер змінила своє життя, стала на облік до Центру зайнятості, розлучилася з чоловіком, знялася з реєстрації в с. Суданка та зареєструвалася разом з малолітньою [PERSON] у своєї матері в с. Миронівка Первомайського району. Тобто, наразі здійснено вихід за новим місцем проживання [PERSON] та складено акт про належні умови проживання, навчання та виховання малолітньої дитини у разі залишення її з матір'ю, остання не вживає алкоголю та допомагає своїй матері у догляді за будинком та великим господарством. Проте, є деякі сумніви щодо того, що відповідачка не повернеться до чоловіка, який на неї негативно впливає, оскільки продовжує пиячити та вчиняти сварки. Прокурор в судовому засіданні частково підтримав заявлені позовні вимоги. Так, прокурор вважає, що оскільки відповідачка [PERSON] докорінно змінила своє ставлення до дитини, змінила спосіб свого життя на краще, стала на облік у Центр зайнятості як така, що шукає роботу, а також змінила місце проживання та проживає у матері, де є ідеальні умови для розвитку, виховання та навчання. Тому, ставити питання про позбавлення її батьківства наразі недоцільно. Стосовно відповідача [PERSON] прокурор висловився категорично на підтримку позовних вимог, оскільки за весь час розгляду справи у суді в поведінці та ставленні відповідача до дитини нічого не змінилося. Відповідачі та їх представник, адвокат [PERSON], в судовому засіданні повністю заперечували проти задоволення позову, вважають що всі викладені позивачем обставини не відповідають дійсності. Так, представник відповідачів пояснив, що відповідачка [PERSON] не забрала дитину з лікарні у лютому 2014 року через стан здоров'я, має вегето-судинну дистонію за змішаним типом - Синдром «Рейно», також у квітні пройшла обстеження у обласній клінічній лікарні Харкова, де отримала діагноз - енцефалопатія 1-2 ступенів з астено-невротичним синдромом, вегетативно-сенсорна поліневропатія. Таким чином відповідачка [PERSON] не мала фізичної змоги забрати дитину з лікарні та здійснювати за нею нагляд, а також відвідати її в лікарні, оскільки фактично у неї не ходили ноги. Вона пройшла курс лікування та на час реабілітації переїхала жити в с. Миронівка Первомайського району Харківської області, де за нею здійснювала догляд її мати. Наразі [PERSON] має задовільний стан здоров'я, з чоловіком (відповідачем у справі) шлюб розірвала, стала на облік у Центр зайнятості, як така, що шукає роботу. Допомагає матері по господарству, зареєструвалася разом з дочкою [PERSON] в будинку матері, і оскільки зараз дитина тимчасово влаштована у родину її сестри за рішенням органу опіки та піклування, бажає забрати дитину до себе, де є всі умови для життя, розвитку та навчання дитини. Представник відповідачки вважає, що [PERSON] змінила своє ставлення до дитини, обіцяє більше приділяти уваги дитині, в будинку матері підтримується санітарна чистота, у дитини буде своя власна кімната, тому немає доцільності у позбавленні її батьківських прав. Стосовно відповідача [PERSON] представник зазначила, що позивач звинувачує його у алкоголізмі, проте не надає судові жодного доказу його хвороби, що може підтвердити лише лікар-нарколог. Під час перебування дочки у лікарні відвідував дочку та приносив їй солодощі, а не забрав дитину з лікарні через травмовану ногу. Фактично представник позивача дійшов висновку про позбавлення відповідачів батьківських прав після одиничного випадку з лікарнею і тільки після того почав збирати документи для цього, а причини того, що дитина не була забрана з лікарні є поважними. Сторона відповідачів просили відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, думку прокурора, вивчивши позовну заяву, заслухавши показання свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини: відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За роз"ясненнями, які містяться в п.п. 15, 16, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Конвенцією про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розумінні. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ст. 3). Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст. 9). Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Таким чином, судом, зокрема встановлено, що відповідачі у справі були чоловіком та дружиною до розірвання шлюбу 13.08.2014 року (а.с.113) До 27.08.2014 року відповідачі були зареєстровані та проживали у [ADDRESS] За вказаною адресою з ними також були зареєстровані малолітня дочка [PERSON], [INFO] та підопічний [PERSON], [INFO] (а.с.3). За час проживання [PERSON] та [PERSON] зарекомендували себе з негативної сторони. Згідно характеристик сільського голови Суданської сільради від 03.04.2014 року (а.с.4,7) відповідачі вихованням дітей не займаються, не виконують своїх батьківських обов'язків по відношенню дочки та підопічного, постійної роботи не мають, не забезпечують умов належного проживання та повноцінного виховання дітей. [PERSON] зловживає спиртними напоями, а [PERSON] не забезпечує затишок в оселі, не витримує санітарні норми в помешканні, покинули в лютому місяці 2014 року дочку в лікарні (а.с.56) та не забрали її нібито з підстав поганого стану здоров'я. А відносно підопічного опікунство знято. 26.03.2014 року з приводу залишення дитини в лікарні було винесено розпорядження голови райдержадміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів відносно дочки [PERSON]. Наказом служби у справах дітей № 7 від 07.03.2014 року малолітню [PERSON] поставлено на облік служби як дитину, яка проживає в родині, яка опинилася у складних життєвих обставинах, у зв'язку із невиконанням батьківських обов'язків , обов'язків по утриманню та догляду за дитиною. Відповідно до інформаційної довідки Первомайського РЦСССДМ від 20.03.2014 року було відвідана родина [PERSON] (а.с.46). На момент відвідування вдома був лише [PERSON], в будинку брудно, розкидані речі, посуд, продукти харчування відсутні. [PERSON] комісію зустрів агресивно. За свідченням односельців [PERSON] зловживає алкогольними напоями, та останньому надано поради щодо покращення мікроклімату в родині, проведено профілактики вживання алкоголю, надано пораду терміново працевлаштуватися та навести лад у власному помешканні. Ситуація в родині на деякий час покращувалася, але згодом поверталася на початковий рівень (подібний безлад в родині існував і до ситуації залишення дитини у лікарні у 2012-2013 роках, що вбачається із висновків РЦСССДМ а.с.49-50) Комісія на той момент не бачила засобів та можливостей у родини для повноцінного фізичного та морального розвитку дитини та вважають за необхідне позбавити батьківства. Згідно наказу Первомайського РЦСССДМ від 28.03.2014 року вказана сім`я взята під соціальний супровід (а.с.50). А рішенням комісії з питань захисту прав дитини від 26.03.2014 року вирішено вважати недоцільним повернення [PERSON] в родину батьків, а також вважати доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] (а.с.51-52). Відповідно до актів обстеження побутових умов (а.с.60-66) умов для повноцінногоьрозвитку дитини у родини [PERSON] немає. Що стосується безпосередньо самої дитини, то вона має погані шкільні оцінки (а.с.73-75) потребує подальшого обстеження в Харківському обласному психоневрологічному диспансері для уточнення психофізичного стану. Дитини замкнена у собі та з однокласниками не спілкується. Вказані факти підтвердили у судовому засіданні і свідки, зокрема психолог Біляївської НВК [PERSON], соціальний фахівець РЦСССДМ [PERSON] Щодо неучасті у вихованні та утриманні дитини свідчили і голова Суданської сільради [PERSON], секретар сільради [PERSON], методист райвідділу освіти [PERSON], мати відповідачки [PERSON] та сестра [PERSON]. Щодо стану здоров'я дитини та відповідачки [PERSON] свідчила лікар Миронівського ФАПу [PERSON], зокрема щодо того, що остання, дійсно мала у лютому-березні 2014 року нервовий зрив, психічне та фізичне виснаження, через що в неї відмовляли ноги. Таким чином, суд робить висновок, відповідачка [PERSON] не мала фізичної змоги забрати дитину з лікарні та здійснювати за нею нагляд, а також відвідувати її в лікарні, оскільки фактично у неї не ходили ноги. Вона пройшла курс лікування (а.с.21) та на час реабілітації переїхала жити в с. Миронівка Первомайського району Харківської області, де за нею здійснювала догляд її мати. Відповідачка має має вегето-судинну дистонію за змішаним типом - Синдром «Рейно», також у квітні пройшла обстеження у обласній клінічній лікарні Харкова, де отримала діагноз - енцефалопатія 1-2 ступенів з астено-невротичним синдромом, вегетативно-сенсорна полі невропатія (а.с.22). Наразі [PERSON] має задовільний стан здоров'я, з чоловіком (відповідачем у справі) шлюб розірвала, стала на облік у Центр зайнятості, як така, що шукає роботу (а.с.112). Допомагає матері по господарству, зареєструвалася разом з дочкою [PERSON] в будинку матері, і оскільки зараз дитина тимчасово влаштована у родину її сестри за рішенням органу опіки та піклування, бажає забрати дитину до себе, де є всі умови для життя, розвитку та навчання дитини, зокрема це вбачається з актів обстеження житлово-побутових умов родини, складених у серпні 2014 року (а.с.116-117). Згідно вказаних актів дитина має свою кімнату та необхідні меблі, умови для проживання хороші. З викладеного вище суд також робить висновок про ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання, спілкування з дочкою та її утримання. На день розгляду справи у суді ставлення свого до виконання батьківських обов'язків не змінив, продовжує зловживати алкоголем та не працевлаштувався. Останній не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Така поведінка відповідача є свідомою і вказує на доведеність вини у невиконанні батьківських обов'язків. Дитину батько з лікарні не забрав без поважних причин, оскільки доказів поганого стану здоров'я судові не надано, а час у останнього був, оскільки він ніде не працює. Таким чином, суд вважає, що є всі підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дочки [PERSON]. Аналізуючи той факт, що відповідачка [PERSON] за час розгляду справи у суді ситуацію з дитиною виправила та мала поважну причину у лютому-березні 2014 року через хворобу не забрати дитину з лікарні, суд вважає, що доцільності позбавляти її батьківських прав немає, оскільки, як зазначалося вище позбавлення батьківських прав здійснюється у виключних випадках за наявності винної поведінки. Стосовно позовних вимог щодо стягнення аліментів з відповідачів на утримання дитини суд має зазначити, що вказану вимогу слід залишити без задоволення, оскільки суд дійшов висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] Остання за необхідності може сама звернутися до суду з позовом про їх стягнення на свою користь на утримання дочки, як мати , з якої проживає неповнолітня дитина. Позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] не звільняє його від обов'язку по утриманню дитини. постійної реабілітації. Тому, суд вважає за достатнє з відповідачки стягнути аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 300 грн. Що стосується стягнення аліментів на утримання двох дочок, які просить стягнути позивач на користь закладу, в якому будуть виховуватися діти, суд має зазначити, що в цій частині позовних вимог позивачеві слід відмовити. Так, суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених позовних вимог. Позивач просить стягнути аліменти на користь невизначених установи чи закладу, які будуть відомі в майбутньому, а рішення суду має бути чітким, зрозумілим для виконання, не містити в собі альтернативи. Тому, оскільки на даний час стосовно дочок відповідачки не визначена установа чи заклад, де вони будуть поміщені, суд не може увалити таке рішення. Крім того, є невирішеним питання про позбавлення батьківських прав батька дітей, а також призначення в такому випадку опікуна, на користь якого тоді були б стягнуті аліменти. На даний час дві дочки відповідачки тимчасово проживають з бабусею [PERSON], проте вона, як бабуся дітей, до дочки таких позовних вимог не пред'являла. Відповідно до ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, з наведених вище документів, показань свідків суд встановив факт ухилення відповідача [PERSON] від виконання батьківських обов'язків, який полягає у неприділенні уваги батька до навчання, успіхів дитни, її внутрішнього світу, а тому має бути позбавлений батьківства. Натомість, підстав для позбавлення матері [PERSON] батьківства не має. В порядку ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial