Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом до відповідача [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області. Посилається на те, що 28 лютого 2008 року померла його бабуся [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с.Лукавці по вул.Млинській, 16, Вижницького району Чернівецької області. Він, як онук померлої, єдиний спадкоємець за заповітом своєчасно прийняв спадщину, на час відкриття спадщини постійно проживав та був зареєстрований в господарстві бабусі. Спадкоємців за законом першої черги та осіб, які мають право на обовязкову частку у спадковому майні немає. Він, як спадкоємець за заповітом, звернувся до державного нотаріуса із заявою про оформлення спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, державний нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Просить визнати за ним право власності на спадкове майно, яке складається з житлового будинку, що розташований в с.Лукавці по вул.Млинській, 16, Вижницького району Чернівецької області, який належав померлій 28 лютого 2008 року [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилався на обставини викладені в позові, просив позовні вимоги задовольнити. В судове засідання представник відповідача [PERSON] сільської ради не зявився, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від представника відповідача [PERSON] сільської ради надійшла заява, в якій вони позовні вимоги визнають в повному обємі та просять справу розглядати без участі представника сільської ради. Суд, заслухавши позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обємі. Судом встановлено, що 28 лютого 2008 року померла бабуся позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія 1-МИ №046235 виданого 28.02.2008 року виконкомом [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №14. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку по плану забудови під літ.«А», з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в с.Лукавці по вул.Млинській, 16, Вижницького району Чернівецької області. За життя 09.03.2000 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла онукові [PERSON], заповіт посвідчено секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради [PERSON], що підтверджується копією дублікату заповіту від 27 травня 2015 року, виданого секретарем виконкому [PERSON] сільської ради Вижницького району Чернівецької області [PERSON] зареєстрований в реєстрі №33. З копії технічного паспорту на житловий будинок, вбачається, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по плану забудови під літ. «А» - 1953 року побудови, розташований в с.Лукавці, вул.Млинська, 16, Вижницького району Чернівецької області, оформлений на імя [PERSON] З довідки виданої [PERSON] сільською радою №02-16/335 від 29.09.2015 року вбачається, що згідно запису в по господарській книзі №10 особовий рахунок №594 сторінка 19 за 2006-2010 роки за [PERSON] числиться житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями, що знаходиться в с.Лукавці по вул.Млинська, 16, Вижницького району Чернівецької області. [PERSON] за життя не отримувала свідоцтва про право власності. Спадкоємцем за заповітом є [PERSON] Відомостей про коло спадкоємців сільська рада не має. Судом також встановлено, що крім позивача [PERSON] інших спадкоємців, та осіб які мають право на обовязкову частку у спадковому майні немає, що підтверджується копією спадкової справи №188/2015 року. Позивач [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Вижницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно за заповітом, але в звязку з відсутністю належним чином оформлених документів, що посвідчують право власності [PERSON] на будинок йому було в цьому відмовлено, що підтверджується копією постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 25.09.2015 року №927/02-31. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за заповітом відповідно до ст.1217 ЦК України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як видно з представлених доказів, житловий будинок по плану забудови під літ. «А» - 1953 року побудови, знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, інші особи на володіння та користування даними будинками на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинків для проживання ніким не оспорюється. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Згідно вимог ст.19 ч.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Відповідно до ст.19 ч.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо особливостей державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, що набув чинності на момент ухвалення рішення судом першої інстанції, внесено зміни, відповідно до яких для здійснення державної реєстрації прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на об'єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, проведення технічної інвентаризації не потребується. Документом, що замінює технічний паспорт у разі його відсутності, є виписка з погосподарської книги, яка надається виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою. Державна реєстрація прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на об'єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не здійснювалася державна реєстрація прав власності, для осіб, за якими закріплені особові рахунки в погосподарських книгах відповідних сільських рад, здійснюється на підставі поданої заяви та виписки із зазначених книг, наданої виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою, а також інших документів, визначених у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному об'ємі. При цьому судом не встановлено порушення нічиїх прав.

Outcome: approved