Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом їй належить на праві власності квартира [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є колишньою невісткою позивача, а [PERSON] - онукою. У вказаній квартирі були зареєстровані з 08 вересня 2012 року, однак не проживають в ній протягом останніх трьох років та їх місце проживання позивачеві невідоме. Відповідачі спільного з позивачем господарства не вели, не приймали участі у ремонті квартири, оплаті житлово - комунальних послуг участі не брали, фінансово ніяк взагалі не допомагали. У позивача виникають певні труднощі в користуванні квартирою, оскільки всі витрати по утриманню квартири здійснює сама вона. На підставі наведеного просила суд визнати [PERSON] , та [PERSON] , такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задовольнити. У судовому засіданні відповідачі [PERSON] , [PERSON] позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову. [PERSON] суду пояснила, що інтересу до даного житла не втрачала, періодично з`являється в даному житлі, у квартирі знаходяться її речі. Однак, через неприязні стосунки із позивачем вона разом з донькою не можуть проживати у спірній квартирі. Також пояснила, що разом з покійним чоловіком за спільні кошти здійснювала капітальний ремонт у спірній квартирі. Іншого житла не має, а проживає в орендованій квартирі. Представник відповідача [PERSON] у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 19.09.1984 року Першою Луцькою Державною нотаріальною конторою № 3-3268, [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] (а.с. 5) Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки від 14.06.2019 №49373 (а.с. 8), та відомостями з Реєстру територіальної громади м. Луцька (а.с. 16,17). Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили право користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Відпідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Під час розгляду справи, судом встановлено, що відповідач [PERSON] проживала у шлюбі з сином позивачки з 1995 по 2012 рік та спільно добудовували спірне житло, що підтвердили також і допитані у судовому засіданні свідки. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Як зазначено у п.п. 33, 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Згідно з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (внаслідок неправомірної поведінки членів сім`ї, інше) суд може продовжити пропущений строк. Позивач вказує, що відповідачі не сплачують за комунальні послуги та не виявляють інтересу до спірного житла. Однак, відповідач до матеріалів справи надала копії квитанцій щодо сплати комунальних послуг (а.с. 53-60). Крім того, відповідач пояснила, що не відмовляється сплачувати за комунальні послуги, однак коли приходить в кінці місяця сплачувати за комунальні послуги, то рахунки уже сплачені [PERSON] . Крім того, під час розгляду даної справи встановлено, що між позивачкою та відповідачами склалися неприязні відносини, у зв`язку з чим [PERSON] та [PERSON] фактично позбавлені можливості проживати у спірній квартирі. Позивач підтвердила той факт, що відповідач [PERSON] разом з чоловіком, сином позивачки, добудовували спірне житло. На даний час син позивачки помер, а у неї з невісткою склалися неприязні стосунки, оскільки відповідачі не допомагають їй в утриманні житла, погано до неї відносяться, не допомагають прибирати в її частині будинку. Достовірність наведеного підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Отже, з врахуванням наведених обставин, відповідачі не проживають у спірній квартирі з поважних причин, а тому з огляду на наведене, їх не можна вважати такими, що втратили право на користування жилим приміщенням по місцю реєстрації за адресою: [ADDRESS] , яке належить на праві власності позивачці [PERSON] . Виходячи із наведеного, суд прийшов до висновку, що відсутність відповідачів у спірному житлі зумовлені поважними причинами, а тому позов не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed