Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики в розмірі 1106280 гривень, інфляційних втрат в сумі 22125,60 гривень, а також 3% річних від суми боргу в розмірі 2403 гривні. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 11.07.2016 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач отримав в борг грошові кошти в розмірі 42000 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою і зазначений факт зафіксували свідки [PERSON], [PERSON], відповідно проставивши свої підписи на даній письмовій розписці. Відповідач зобов»язався повернути борг частинами протягом 5 місяців, а саме: 30000 доларів США до 11.10.2016 р., і 12000 доларів США до 11.12.2016 р. Однак, своїх зобов»язань відповідач не виконав і у відповідь на письмову претензію взагалі заперечив їх існування та зазначив про факт написання розписки під примусом і з застосуванням погроз. На момент звернення до суду відповідач не повернув суму позики в зв»язку з чим позивач просить стягнути з останнього не лише суму боргу за договором, яка не була повернута, в розмірі 1106280 гривень, що визначена відповідно до курсу НБУ на моменту звернення до суду, а також 3% річних в сумі 2403 гривні та інфляційні втрати в сумі 22125 гривень. Відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом , відповідно до якого просив суд визнати недійсним договір позики та розписку, надану 11.07.2016 р. надану [PERSON] [PERSON] на суму 42000 доларів США. Вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що дійсно, 11.07.2016 р. [PERSON] була написана розписка про отримання 42000 доларів США в борг, однак зазначена розписка була написана під моральним та психологічним впливом, які [PERSON] отримував від сина позивача за первісним позовом - [PERSON] та представника КП «Київкомунсервіс» [PERSON] Відповідач зазначає, що 11.07.2016 р. близько 4.15 год [PERSON], керуючи сміттєвозом - автомобілем [NUMBER] потрапив в дорожньо-транспортну пригоду, а саме [PERSON], не справившись з керуванням автомобілем, пошкодив паркан, гараж та автомобіль [NUMBER], який належав [PERSON], та знаходився в гаражі за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] був водієм ТОВ «ГРІН ГАЛАКСІ» , одним із засновників якого є [PERSON] На момент ДТП автомобіль [NUMBER] належав КП «Київкомунсервіс» Під психологічним впливом сина позивача - [PERSON] та представника КП «Київкомунсервіс» він написав розписку про отримання грошових коштів в борг в розмірі 42000 доларів США, оскільки саме в зазначену суму була оцінена шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, однак будь-яких грошей не отримував. Відповідач просить визнати договір позики недійсним, оскільки він укладений при застосуванні психологічного тиску та на вкрай невигідних умовах. В ході розгляду справи позивач та його представник підтримали заявлені вимоги та обгрунтування позову в повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобов»язань щодо повернення коштів, отриманих в борг. Крім того, позивач пояснив, що борг був наданий відповідачу саме з його ініціативи і будь-якого тиску до нього не застосовувалось. [PERSON] пояснив свої наміри тим, що його підприємству необхідно придбати інший автомобіль-сміттєвоз або відремонтувати пошкоджений для можливості відшкодувати шкоду, яка була завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки у нього була така сума грошових коштів він не одразу, але погодився на дану пропозицію і грошові кошти були передані в присутності свідків. Однак, в подальшому, відповідач заперечив існування у нього будь-яких зобов»язань щодо повернення коштів і вчиняв дії, які свідчили, що він не має наміру їх повертати. У задоволенні зустрічного позову позивач та його представник просили відмовити, оскільки обставини, зазначені в ньому, не підтверджені будь-якими доказами і не знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. Відповідач та його представник просили відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов, оскільки розписка про отримання грошових коштів в борг була написана під психологічним тиском і на вкрай невигідних умовах. Відповідач, який є інвалідом 2 групи, був засновником підприємства, водій якого вчинив ДТП і пошкодив майно позивача, а автомобіль, на якому скоєно дорожньо-транспортну пригоду належав КП «Київкомунсервіс». Один із керівників Комунального підприємства спільно з сином позивача тиснули на нього, щоб він підписав зазначену розписку як гарантію відшкодування шкоди. Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 11.07.2016 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач отримав в борг грошові кошти в розмірі 42000 доларів США. За даним правочином відповідач зобов»язався повернути борг частинами протягом 5 місяців, а саме: 30000 доларів США до 11.10.2016 р., і 12000 доларів США до 11.12.2016 р. На підставі ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Кошти були передані відповідачу, що підтверджується виданою письмовою розпискою, яка підписана [PERSON], а також містить підписи [PERSON], [PERSON] В ході розгляду справи відповідач визнав факт написання ним зазначеної розписки про передачу грошових коштів. Мета отримання грошових коштів в борг не впливає на обсяг зобов»язань позичальника та виникнення обов»язку щодо повернення отриманих в борг грошових коштів. Крім того, передача коштів в борг відповідачу і написання ним розписки підтверджується не лише письмовою розпискою, а і показами свідків [PERSON], [PERSON], які підтвердили обставини написання розписки, передачу грошових коштів відповідачу та отримання їх відповідачем. Відповідно до положень ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової чатини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Відповідно до розписки, наданої [PERSON], останній зобов»язався повернути частину позики, еквівалентну 30000 доларів США до 11.10.2016, а іншу частину до 11.12.2016 . У визначений строк, як встановлено судом, частина позики не була повернута, в зв»язку з чим позивач звернувся з письмовою претензією 20.10.2016 р. про повернення коштів, отриманих відповідно до розписки від 11.07.2016 р. 28.10.2016 р. [PERSON] отримав відповідь на претензію, відповідно до якої відповідач заперечив факт існування у нього грошових зобов»язань. Згідно з ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належнм чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов»язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (ст.610 ЦК України). Відповідно до положень ст.530 ЦК України якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. З боку відповідача суду не надано доказів на підтвердження виконання ним своїх зобов»язань щодо повернення суми боргу, оскільки оригінал розписку на час розгляду справи знаходиться у позивача. Норми чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, а саме ч.1 ст.1050 ЦК України, чітко визначають наслідки порушення договору позичальником. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, у разі несвоєчасного повернення грошових коштів позичальником позикодавець має право вимагати повернення суми боргу з врахуванням 3% річних від суми боргу за період невиконання зобов»язань. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, оцінюючи всі досліджені докази, суд вважає, що вимоги позивача за первісним позовом є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню. Суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON], з огляду на наступне. Звертаючись до суду з зустрічним позовом, [PERSON] посилається на те, що договір позики та розписка були укладені на вкрай невигідних умовах та під впливом психологічного тиску, в зв»язку з чим останній просить визнати їх недійсними. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Підстави недійсності правочину встановлені ст.ст. 215, 216 ЦК України. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст.231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. В даному випадку, під насильством розуміється фізичний або психічний тиск на особу з метою примушення її до вчинення правочину. Насильство може мати будь-які прояви: фізичне насильство (катування, биття, заподіяння болі); психічне насильство (залякування, загроза вбивством, заподіянням тілесних ушкоджень самій особі або її близьким); насильство дією (викрадення дитини, пошкодження майна особи). Характерною рисою насильства є його незаконність, а також те, що воно є результатом активної поведінки винного. Матеріали справи не містять будь-яких доказів щодо застосування до [PERSON] з боку [PERSON], сина позивача за первісним позовом, насильства у будь-якій формі. В ході розгляду справи зазначені обставини також не знайшли своє підтвердження. Допитані в ході судового розгляду свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не підтвердили зазначених обставин. Згідно з положеннями ст.233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Під тяжкими обставинами необхідно розуміти не будь-яке несприятливе матеріальне, фінансове, соціальне чи інше становище, а його крайні форми, наприклад, важка хвороба особи чи її близьких, смерть її годувальника, крайня нужденність сім'ї, загроза втратити заставлене житло, загроза банкрутства та інші обставини, для усунення чи пом'якшення яких необхідне термінове укладення правочину. Зазначені роз»яснення містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Тяжкими обставинами, які стали підставою для укладення правочину, відповідач зазначає наслідки дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 11.07.2016 р. за участю водія [PERSON], який був працівником ТОВ «ГРІН ГАЛАКСІ», одним із засновників якого є [PERSON], який керував автомобілем, що належав КП «Київкомунсервіс», і в результаті якого було пошкоджено майно позивача. Однак, зазначені обставини не є виключними обставинами в розумінні ст.233 ЦК України, а питання щодо відшкодування шкоди вирішується відповідно до положень ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, про які [PERSON] було відомо, що він підтвердив в ході розгляду справи. Крім того, засновник підприємства, працівником якого завдана шкода, не несе персональну відповідальність за завдані збитки, а тому посилання [PERSON] на зазначені обставини, які слугували укладенню ним договору позики на вкрай невигідних умовах не є спроможними. Заявляючи про недійсність укладеного договору позики [PERSON] посилається на дві підстави його недійсності, які виключають одна одну. Укладення договору із застосуванням насильства виключає волю сторони правочину на його укладання, натомість укладення договору під тяжкими обставинами відбувається за волею сторони правочину, добровільно. Тобто, стверджуючи, що договір позики від 11.07.2016 р. укладений за наявності тяжких обставин, [PERSON] визнає факт його укладення. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підстав положень ст.141 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі пропорційно до задоволених вимог. З огляду на викладені обставини в їх сукупності, суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України, і в зв»язку з тим, що [PERSON] звільнений від сплати судового збори, оскільки є інвалідом 2 груи, судові витрати позивачу підлягають відшкодуванню за рахунок коштів Державного бюджету України

Outcome: approved