Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до Головного управління національної поліції в Рівненській області, Департаменту патрульної поліції про стягнення моральної шкоди звернувся [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримав, просить суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (код ЄДРПОУ 40108646) на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 250 000,00 грн.; стягнути з державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції в Рівненській області (код ЄДРПОУ 40108761) на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 100 000,00 грн.; стягнути з відповідачів за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (код ЄДРПОУ 40108646) та за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Рівненській області (код ЄДРПОУ 40108761) на користь [PERSON] судові витрати. В судове засідання представник відповідача Головного управління національної поліції в Рівненській області не з`явився, однак подав до суду письмовий відзив на позов у якому просив суд у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити. В судовому засіданні представник відповідача Департаменту патрульної поліції заявлені позовні вимоги позивача не визнала та просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов. Заслухавши учасників судового процесу, свідка, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23). Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Судом встановлено наступні обставини. З дослідженої в судовому засіданні постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 01 червня 2018 року по справі №569/7082/18 вбачається, що 09 квітня 2018 року о 21 год. 00 хв. [PERSON] в [ADDRESS] керував транспортним засобом «Шкода» д.н.з. [NUMBER] з явними ознаками наркотичного сп`яніння (виражене тремтіння пальців рук, зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, розширені зіниці ока, що не реагують на світло), від проходження медичного огляду у медичному закладі з метою встановлення стану сп`яніння відмовився в присутності двох свідків. [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте подав заяву у якій просить справу розглянути після 07 серпня 2018 року, оскільки перебуватиме за межами України. Вказаною постановою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік та стягнуто в дохід держави судовий збір в сумі 352,40 грн. З дослідженої в судовому засіданні постанови Рівненського апеляційного суду від 12 листопада 2018 року вбачається, що поновлено [PERSON] строк на апеляційне оскарження. Апеляційну скаргу [PERSON] задоволено; постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 01 червня 2018 року щодо притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч.1 ст.130 КУпАП - скасовано, а провадження в справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. З дослідженої в судовому засіданні постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 19 лютого 2020 року по справі №569/2622/20 вбачається, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №489711 від 10.02.2020 [PERSON] 18.01.2020, близько 16:40 год., в [ADDRESS] біля під`їзду будинку, вчинив дрібне хуліганство, а саме лаявся нецензурною лайкою, чим вчинив дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян. Дії [PERSON] кваліфіковані за ст.173 КУпАП. З даної постанови слідує, що зазначений протокол про адміністративне правопорушення від 10.02.2020 на місці вчинення адміністративного правопорушення (подія мала місце 18.01.2020) не складався, а був складений у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, чим позбавлено роз`яснити права і обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП і відповідно такі права і обов`язки особи обмежено. У вказаному протоколі відсутні підписи особи, як притягається до адміністративної відповідальності, її пояснення щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення. Вказаною постановою протокол та матеріали справи про адміністративне правопорушення за ст.173 КУпАП відносно [PERSON] повернуто Рівненському ВП ГУ національної поліції в Рівненській області для доопрацювання. З дослідженої в судовому засіданні постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 28 квітня 2020 року по справі №569/2622/20 вбачається, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №489711 від 10.02.2020 [PERSON] 18.01.2020, близько 16:40 год., в [ADDRESS] біля під`їзду будинку, вчинив дрібне хуліганство, а саме лаявся нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим вчинив дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян. Дії [PERSON] кваліфіковані за ст.173 КУпАП. Справа до розгляду призначалась неодноразово - 31.03, 14.04, 24.07-2020. [PERSON] будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Згідно клопотання надісланого суду в електронному варіанті від 27.03.2020 просив справу відкласти на іншу дату у зв`язку з неможливістю прибути для розгляду справи через перебування у службовому відрядженні у м.Чернівці та відсутністю транспортного сполучення у зв`язку з рішенням РНБО та постановою Уряду. Клопотань про розгляд справи за його відсутності до суду не надіслав. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу без участі порушника, що відповідає положенню ст.268 КУпАП. Вказаною постановою провадження по справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП закрито на підставі п.7 ст.247 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. З дослідженої в судовому засіданні постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 15 липня 2020 року по справі №569/8430/20 вбачається, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №489716 від 14.05.2020 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП, що 11.08.2018 року близько 09 год. [PERSON] в м.Рівне на перехресті вулиць Грушевського - Кобзарська вчинив дрібне хуліганство, а саме висловлював погрози фізичною розправою в грубій формі, погрози знищення або пошкодження майна в сторону [PERSON] чим порушив громадський порядок. У судове засідання [PERSON] не з`явився. Про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, причини своєї неявки до суду не повідомив. Вина [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП підтверджується матеріалами справи, а саме протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 №489716 та постановою від 15.04.2020 року. Як вбачається з матеріалів справи, адміністративне правопорушення вчинене 11.08.2018 року. Згідно постанови від 15.04.2020 року про закриття кримінального провадження кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12018180010004839 від 11.08.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.345-1 КК України закрито у зв`язку з закінченням строків передбачених ст.219 КПК України на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України. 14.05.2020 складено протокол серії АПР18№489716 відносно [PERSON] за ст.173 КУпАП. До суду справа надійшла 28.05.2020 року. В силу чинного законодавства, останнім днем притягнення особи до відповідальності є 15.05.2020 року. Вказаною постановою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ст.173 КУпАП. Провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні [PERSON] за ст.173 КУпАП закрити в зв`язку з закінченням на момент розгляду справи по суті строку накладення адміністративного стягнення. З дослідженої в судовому засіданні постанови Рівненського апеляційного суду від 24 березня 2021 року вбачається, що поновлено [PERSON] строк на апеляційне оскарження. Апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, постанову Рівненського міського суду від 15 липня 2020 року відносно [PERSON] - скасувати, а справу провадження закрити за відсутністю в діях особи події і складу адміністративного правопорушення. З дослідженої в судовому засіданні постанови Рівненського міського суду від 25 січня 2021 року по справі №569/18371/18 вбачається, що 11 серпня 2018 року о 06 год. 50 хв. [PERSON] в м.Рівне на перехресті вул.Грушевського - Кобзарська керував транспортним засобом «Skoda Octavia» д.н.з. [NUMBER] в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився у медичному закладі, що підтверджується висновком на стан алкогольного сп`яніння №604 від 11 серпня 2018 року, чим повторно протягом року вчинив правопорушення передбачене ст.130 КУпАП. Такими діями [PERSON] порушив п.2.5. Правил дорожнього руху України. Своїми діями [PERSON] вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. У даній постанові зокрема зазначено, що постановою Рівненського апеляційного суду від 12 листопада 2018 року рішення Рівненського міського суду від 01 червня 2018 року - скасовано, а провадження в справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Крім того, постановою Рівненського апеляційного суду від 30 листопада 2018 року апеляційну скаргу [PERSON] на постанову Рівненського міського суду від 07 серпня 2018 року відхилено. Рішення Рівненським апеляційним судом за ч.1 ст.130 КУпАП відносно [PERSON] прийняті 12 листопада 2018 року та 30 листопада 2018 року, однак для розгляду Рівненським міським судом ч.2 ст.130 КУпАП необхідно встановити чи порушення вчинено [PERSON] повторно, тому розгляд справи було відкладено до розгляду справ у Рівненському апеляційному суді, однак на день розгляду справи сплинув строк притягнення [PERSON] до відповідальності. Вказаною постановою провадження по справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП закрито на підставі п.7 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності. З дослідженого в судовому засіданні рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 жовтня 2020 року по справі №569/10187/20 за позовом [PERSON] до інспектора рот №3 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Черненка Тараса Володимировича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та відшкодування моральної шкоди позов задоволено частково; постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №678131 від 10 травня 2018 року, винесену відносно [PERSON] за ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП скасовано, а справу про адміністративне правопорушення закрито. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. З дослідженого в судовому засіданні рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 листопада 2020 року по справі №569/13544/20 за позовом [PERSON] до департаменту патрульної поліції Національної поліції України, поліцейського роти №2 батальйону УПП в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Богуславського Андрія Ігоровича про визнання дій протиправними, скасування постанови, відшкодування моральної шкоди вбачається, що позов задоволено частково; постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №522505 від 09 квітня 2018 року, винесену відносно [PERSON] за ч.1 ст.126 КУпАП скасовано, а справу про адміністративне правопорушення закрито. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. З дослідженого в судовому засіданні рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2020 року по справі №569/14819/20 за позовом [PERSON] до інспектора роти №2 батальйону УПП в Рівненській області ДПП Антонюка Михайла Петровича, Департаменту патрульної поліції України про визнання дій протиправними, скасування постанови вбачається, що позов задоволено частково; постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР №158032 від 18 липня 2018 року про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. скасовано, а справу про адміністративне правопорушення про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП - закрито. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ч.6 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Частиною 1 та 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як роз`яснено у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача; г) вина. Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року (з наступними змінами), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Факт, складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, оскільки у відповідності до положень статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом. Суд вважає, що позивачем та його представником не надано належних та допустимих доказів того, що при складанні протоколів про притягнення позивача до адміністративної відповідальності дії поліцейських були незаконними, що могло б бути, передбаченою ст. 1174 ЦК України підставою для відшкодування йому, заподіяної такими діями, шкоди. Також судом встановлено, що не підлягають до застосування в цьому випадку положення ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.94 № 266/94-ВР, оскільки відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення пре підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосувати адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. З огляду на те, що до позивача не було застосовано судом жодного, передбаченого КУпАП, адміністративного стягнення, а складені протоколи про адміністративне правопорушення не є актами, які встановлюють, змінюють чи скасовують норми права у відповідній сфері відносин, або породжує права і обов`язки для позивача. Таким чином, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження незаконності дій відповідачів, дії яких жодним рішенням суду, як першої так і апеляційної інстанції не визнані неправомірними. Тому, враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed