Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

Позивач [PERSON] інтереси якої представляє адвокат Богомаз А.П. звернувся до суду з позовом, в якому просив надати дозвіл на в`їзд [PERSON] , [INFO] , без згоди батька та супроводу батька [PERSON] для відпочинку та оздоровлення до Турецької Республіки у часовий проміжок перебування в Турецькій Республіці з 30 серпня 2019 року по 30 жовтня 2019 року. Мотивує вимоги свого позову тим, що з 25.02.2016 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу [INFO] народилася донька [PERSON] . Відповідно до рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26.03.2018 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Позивачу відновлено дошлюбне прізвище « [PERSON] ». На даний час в Васильківському міськрайонному суду Київської області триває розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування в особі Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визначення місця проживання малолітньої дитини, із за наявності невирішеної справи щодо місця проживання малолітної дитини, позивачка не може самостійно вирішити питання тимчасового виїзду дитини за межі України, а тому вимушена звернутися з позовом до суду . Представник позивача в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій просить задовольнити позов в повному обсязі з підстав, наведених в ньому, розглянути справу за його відсутності. Відповідач у справі в судове засідання повторно не з`явився, через канцелярію суду засобами електронної пошти подав заяву в якій зазначив про те, що при вирішенні спору просить врахувати висновок комісії з питань прав дитини Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області , щодо виїзду до Турецької Республіки з 31 серпня 2019 року по 07 вересня 2019 року, також просив проводити розгляд справи за його відсутності. Третя особа орган опіки та піклування в особі Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області надіслала до суду висновок від 21.06.2019 року, щодо можливості тимчасового виїзду за межі України малолітній [PERSON] , [INFO] , без згоди батька та супроводу батька [PERSON] для відпочинку та оздоровлення до Турецької Республіки у часовий проміжок перебування в Турецькій Республіці з 31 серпня 2019 року по 07 вересня 2019 року не заперечує. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 25.02.2016 року позивач [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 109 . Від спільного життя сторони мають малолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] 29.03.2019 року позивачем [PERSON] було укладено договір на туристичне обслуговування №725/290319, відповідно до якого подорож буде здійснюватися до Турецької Республіки у період часу з 31 серпня 2019 року по 07 вересня 2019 року в складі позивача [PERSON] та [PERSON] 12 квітня 2019 року позивачем на адресу відповідача був направлений лист із проханням надати нотаріально посвідчену згоду на право виїзду дитини за кордон. У відповідності до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла 16 років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України, а фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно до „Правил перетинання державного кордону громадянами України", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року № 57, перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів), піклувальників (далі-батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.» Як вбачається з положень ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір міст проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до положень ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадянами України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ (на далі „Закон"), за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Документами, що надають право на виїзд з України і виїзду в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Положення ст. 4 Закону передбачають, що оформлення проїзного документу дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до „Конвенції про права дитини", прийнятої ООН 20.11.1989 року та ратифікованою Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.1991 рок, у в усіх діях щодо дітей незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Положення ч.7 ст.7, ч.2 ст.155 СК України зазначають, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що вимоги щодо надання дозволу на виїзд неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , за межі України без згоди батька [PERSON] до Турецької Республіки у період часу з 30.08.2019 року по 30 жовтня 2019, не є в повній мірі обгрунтованими, оскільки відповідно до договору на туристичне обслуговування період перебування закордон з 31.08.2019 року по 07.09.2019 року, а відтак підлягають задоволенню частково . На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного, ст.ст.7, 141, 150, 155, 157 Сімейного кодексу України, ст.313 Цивільного кодексу України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України,Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57,

Outcome: partial