Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в порядку ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», так-як отримав право вимоги, в порядку регресу, на відшкодування шкоди, заподіяної відповідачем, внаслідок ДТП, та просив стягнути з відповідача, в порядку регресу, суму страхового відшкодування (з урахуванням заяви про зменшення суми позовних вимог) в розмірі 35748,17 грн. та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21.03.2013 року по проспекту Перемоги - вул. Велика Кільцева, в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля марки «Mazda» д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON] (відповідач), власником якого він є, та автомобіля марки «Ford Fiesta» д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON], власником автомобіля є [PERSON] (потерпіла). Внаслідок ДТП були завдані механічні пошкодження автомобілю марки «Ford Fiesta» д.н. [NUMBER], який на підставі договору добровільного страхування автотранспорту № 205.0054639 від 23.03.2012 року був застрахований у ТзДВ «Страхова компанія «НАСТА». Дорожньо - транспортна пригода відбулася з вини водія автомобіля марки «Mazda» д.н. [NUMBER] - [PERSON], що підтверджується постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 19.04.2013 року в адміністративній справі № 759/4528/13-п. В зв'язку з тим, що автомобіль марки «Ford Fiesta» д.н. [NUMBER], на підставі договору добровільного страхування автотранспорту № 205.0054639 від 23.03.2012 року був застрахований у ТзДВ «Страхова компанія «НАСТА», то 21.03.2013р. водій [PERSON] звернувся до ТзДВ «Страхова компанія «НАСТА» з заявою про настання страхового випадку КАСКО. На виконання умов договору добровільного страхування автотранспорту № 205.0054639 від 23.03.2012 року, на підставі страхового акту № 2013-03-21/006, розрахунку суми страхового відшкодування від 10.04.2013 року, звіту про оцінку пошкодженого ТЗ, ТзДВ «Страхова компанія «НАСТА» було перераховано на рахунок ТОВ «Віннер Автомотів», як страхове відшкодування, на ремонт пошкодженого автомобіля 35748,17 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 5522 від 03.06.2013. 25.03.2014 року у відповідності до ст. ст. 512, 514, 1077, 1078, 1079, 1082, 1084 ЦК України ТзДВ «Страхова компанія «НАСТА» відступило, а Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» прийняло право вимоги за договором добровільного страхування автотранспорту № 205.0054639 від 23.03.2012 року. З урахуванням викладеного, позивач просив позов задовольнити. 25.09.2015 року ухвалою судді відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду. 28.01.2016 року позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги і просив суд позов задовольнити. 28.01.2016 року відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував та просив суд відмовити в задоволенні позову. 28.01.2016 року представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував посилаючись на необґрунтованість заявлених вимог. Зокрема, в своїх письмових запереченнях проти позову представник відповідача зазначив, що [PERSON] є неналежним відповідачем по справі, оскільки на дату ДТП, його цивільно - правова відповідальність, як власника транспортного засобу автомобіля марки «Mazda» д.н. [NUMBER], на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АЕ2122475 в СТзДВ «Гарантія», а тому саме СТзДВ «Гарантія» має бути відповідачем у даній справі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Позивач звернувся до суду з позовом в порядку ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», так-як отримав право вимоги, в порядку регресу, на відшкодування шкоди, заподіяної відповідачем, внаслідок ДТП, та просив стягнути з відповідача, в порядку регресу, суму страхового відшкодування (з урахуванням заяви про зменшення суми позовних вимог) в розмірі 35748,17 грн. та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21.03.2013 року по проспекту Перемоги - вул. Велика Кільцева, в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля марки «Mazda» д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON] (відповідач), власником якого він є, та автомобіля марки «Ford Fiesta» д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON], власником автомобіля є [PERSON] (потерпіла). Внаслідок ДТП були завдані механічні пошкодження автомобілю марки «Ford Fiesta» д.н. [NUMBER], який на підставі договору добровільного страхування автотранспорту № 205.0054639 від 23.03.2012 року був застрахований у ТзДВ «Страхова компанія «НАСТА». Судом встановлено, що дорожньо - транспортна пригода відбулася з вини водія автомобіля марки «Mazda» д.н. [NUMBER] - [PERSON], що підтверджується постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 19.04.2013 року в адміністративній справі № 759/4528/13-п. В зв'язку з тим, що автомобіль марки «Ford Fiesta» д.н. [NUMBER], на підставі договору добровільного страхування автотранспорту № 205.0054639 від 23.03.2012 року був застрахований у ТзДВ «Страхова компанія «НАСТА», то 21.03.2013р. водій [PERSON] звернувся до ТзДВ «Страхова компанія «НАСТА» з заявою про настання страхового випадку КАСКО. Як встановлено судом, на виконання умов договору добровільного страхування автотранспорту № 205.0054639 від 23.03.2012 року, на підставі страхового акту № 2013-03-21/006, розрахунку суми страхового відшкодування від 10.04.2013 року, звіту про оцінку пошкодженого ТЗ, ТзДВ «Страхова компанія «НАСТА» було перераховано на рахунок ТОВ «Віннер Автомотів», як страхове відшкодування, на ремонт пошкодженого автомобіля 35748,17 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 5522 від 03.06.2013. Стаття 22 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно статті 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Вимогами статті 993 Цивільного кодексу України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно зі статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно із статтею 27 Закону України „Про страхування" страховик має право вимоги в межах його фактичних затрат. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, а між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Згідно статті 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно статті 228 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу. З точки зору закону, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Така правова позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20 січня 2015 року справа № 6-2808цс15, який за правилами статті 360-7 ЦПК має враховуватися судом при розгляді справи. 25.03.2014 року у відповідності до ст. ст. 512, 514, 1077, 1078, 1079, 1082, 1084 ЦК України ТзДВ «Страхова компанія «НАСТА» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» прийняло право вимоги за договором добровільного страхування автотранспорту № 205.0054639 від 23.03.2012 року. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, згідно ст. ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло статус нового кредитора у відносинах з відповідачем. Як встановлено судом, на дату ДТП, цивільно - правова відповідальність відповідача, як власника транспортного засобу автомобіля марки «Mazda» д.н. [NUMBER], на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АЕ2122475 в СТзДВ «Гарантія». Згідно вимог ст. ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в розмірі 35748,17 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки даний спір вирішено на користь позивача, позов задоволено, суд приходить до висновку, що судові витрати, понесені позивачем, повинні бути відшкодовані відповідачем.

Outcome: approved