Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Позивач 08 жовтня 2013 року звернувся до суду з позовом, в якому згідно уточнень вказав, що відповідно до укладеного кредитного договору № 2008-005-МК від 15 вересня 2008 року позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 100 000 грн., зі сплатою 24,00 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 15 вересня 2008 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір іпотеки, згідно умов якого відповідач надав в іпотеку належне йому нерухоме майно, а саме, домоволодіння [ADDRESS] загальною площею 52,20 м.кв., житловою площею 28,70 м.кв., яке розташовано по [ADDRESS], на земельній ділянці площею 330 кв.м. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. У відповідності до ст. 6 Закону України «Про іпотеку», іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку площею 330 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. У свою чергу, відповідач порушив умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв'язку з чим, станом на 26.09.2013 р. за договором виникла заборгованість у розмірі 254201,07 грн., з яких: 71970,21 грн.- заборгованість за кредитом, 120001,79 - заборгованість за процентами, 62229,07 - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань. Позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2008-005-МК від 15 вересня 2008 року у розмірі 254201,07 грн. звернути стягнення на домоволодіння [ADDRESS] загальною площею 52,20 м.кв., житловою площею 28,70 м.кв та земельну ділянку, яка розташована по [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки, з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO], які зареєстровані та проживають в домоволодінні [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку за вказаною адресою; стягнути з відповідачів судові витрати. Ухвалою від 18 листопада 2013 року до участі у справі в співвідповідача залучена [PERSON]. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. В обґрунтування позовних вимог посилався на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення. Співвідповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день і час проведення слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, письмових заяв не надходило. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню по наступних підставах. Судом встановлено, що 15 вересня 2008 року між «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 2008-005-МК, відповідно до якого позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 100 000 грн., зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 24,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, договір вступає в законну сили з моменту підписання договору сторонами та діє до повного виконання обов'язків сторонами (а.с.18-28). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилом, встановленим ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. У відповідності ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. В забезпечення виконання умов кредитного договору, 15 вересня 2008 року між ПриватБанк та [PERSON] був укладений договір іпотеки № 2008-005-МК, згідно умов якого відповідач надав в іпотеку позивача домоволодіння, загальною площею 52,20 кв.м., житловою площею 28,70 кв.м., яке розташовано по [ADDRESS], та розташоване на земельній ділянці площею 330 кв.м (а.с.33-38). Встановлено, що домоволодіння [ADDRESS], належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 6828 (а.с.39-40,84) Встановлено, що Банк свої зобов'язання по договору виконав належним чином. У свою чергу, відповідач порушив умови укладеного договору, в частині своєчасного погашення платежів передбачених умовами кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 26.09.2013 р. за договором виникла заборгованість у розмірі 254201,07 грн., з яких: 71970,21 грн.- заборгованість за кредитом, 120001,79 - заборгованість за процентами, 62229,07 - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань (а.с.10-12). Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, що не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Встановлено, що Банк направляв [PERSON] письмову вимогу про повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту, в тридцяти денний строк з дня отримання цієї вимоги та зі спливом цього строку Банк має намір продати предмет іпотеки (а.с.13), вказана вимога була ним отримана, що було підтверджено в судовому засіданні відповідачем. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача в частині звернення стягнення на іпотечне майно, а саме, на спірне домоволодіння є законні та обґрунтовані. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову частково, відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 вищезазначеного Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. При реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється відповідно до ч. 2 ст. 43 Закону України «Про іпотеку» - рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки. Враховуюче вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №2008-005-МК від 15 вересня 2008 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3211, а саме, на домоволодіння [ADDRESS] загальною площею 52,20 м.кв., житловою площею 28,70 м.кв, яке розташовано по [ADDRESS], та розташоване на земельній ділянці площею 330 кв.м., законними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ч.1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе встановити спосіб реалізації предмета іпотеки, а саме, домоволодіння [ADDRESS], загальною площею 52,20 м.кв., житловою площею 28,70 м.кв., шляхом здійснення процедури продажу предмету іпотеки з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою -покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки та визначити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Натомість позовні вимоги в частині звернення стягнення на земельну ділянку площею 330 кв.м., розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, [ADDRESS] не підлягають задоволенню за нижченаведеним. Відповідно до п. 7 договору іпотеки, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 2008-005-МК від 15 вересня 2008 року Іпотекодавець надав в іпотеку Банку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме, домоволодіння загальною площею 52,20 м.кв., житловою площею 28,70 м.кв, розташоване за адресою: [ADDRESS], розташоване на земельній ділянці площею 330 кв.м. Положеннями ст.6 Закону України "Про іпотеку"встановлено, якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. А тому, оскільки згідно вищезазначеного договору іпотеки, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 2008-005-МК від 15 вересня 2008 року Іпотекодавець надав в іпотеку Банку належне йому на праві власності домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS], розташоване на земельній ділянці площею 330 кв.м., а не земельну ділянку, то суд вважає за необхідне в цій частині позову відмовити. Позовні вимоги в частині звернення стягнення на іпотечне майно, зокрема, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на законі, не є способом захисту порушеного права. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців. Встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], його дружина - [PERSON] та їх син - [PERSON], [INFO] (а.с.60, 80). Згідно з ч. 1 ст. 40 цього ж Закону звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У п. 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати, що згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39- 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Як вбачається з матеріалів справи 23.04.2013 року КБ «ПриватБанк» направив на адресу відповідача вимогу, про звільнення жилого приміщення яке було надано в іпотеку, за адресою: [ADDRESS], яка була отримана відповідачем, але залишена без задоволення (а.с.13). До того ж саме звернення Банку до суду з даним позовом вже є письмовою вимогою. Враховуюче вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги в частині виселення [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [INFO], з домоволодіння [ADDRESS], без надання іншого житлового приміщення є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зняття відповідачів з реєстраційного обліку, оскільки відповідно до ч.1ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація громадян пов'язана з правом на житло, зняття з реєстрації здійснюється на підставі рішення суду про виселення, що набрало законної сили, а тому вимоги в цій частині є передчасними. З огляду на вищевикладене, аналізуючи здобуті по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів в рівних частках слід стягнути на користь позивача судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 2542,01 грн. На підставі вищевикладеного і

Outcome: partial