Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Вилоцької селищної ради Виноградівського району про визнання права власності на спадкове майно. Вимоги заявленого позову мотивовано тим, що [INFO] року помер дідо позивача [PERSON], а [INFO] року померла баба позивача [PERSON], після смерті яких відкрилася спадщина на спадковий житловий будинок, який розташований в [ADDRESS], яка належала їм згідно до Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого виконавчим комітетом Вилоцької селищної ради за №21 від 26.10.1960 року. Так, відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Після смерті діда позивача [PERSON] та баби позивача [PERSON], їхній єдиний син, а позивачу батько- [PERSON], як спадкоємець першої черги, прийняв спадщину від батька, оскільки у відповідності до ст. 549 ЦК УРСР, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, а тому як наслідок став власником спадкового майна в цілому. [INFO] року батько позивача [PERSON]-помер. У зв'язку з цим відкрилася спадщина на жилий будинок який розташований в [ADDRESS]. Позивачем спадщину у відповідності до ст. 549 ЦК УРСР, прийнято оскільки він будучи неповнолітнім проживав разом з своїм батьком [PERSON] на час його смерті і залишився проживати там після його смерті, що підтаерджується довідкою виконкому Вилоцької селищної ради за №1508 від 13.10.2017 року. Інших спадкоємців, передбачених ст.535 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), немає. У зв'язку з необхідністю отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач звернувся до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав, однак нотаріусом було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на тій підставі, що позивачем не було представлено, правовстановлюючі документи та не зміг представити нотаріусу Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, як того вимагає Положення про порядок вчинення нотаріальних дій, а тому, нотаріусом позивачу було роз'яснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду. Позивач [PERSON], про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлений своєчасно, в судове засідання не з'явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про те, що вимоги позову підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Відповідач-представник Вилоцької селищної ради Виноградівського району, про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлений своєчасно, в судове засідання не з'явився, однак до суду подав письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника Королівської селищної ради та не заперечив проти задоволення заявленого позову. Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків. Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року помер дідо позивача [PERSON], а [INFO] року померла баба позивача [PERSON], після смерті яких відкрилася спадщина на спадковий житловий будинок, який розташований в [ADDRESS], яка належала їм згідно до Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого виконавчим комітетом Вилоцької селищної ради за №21 від 26.10.1960 року. Так, відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Після смерті діда позивача [PERSON] та баби позивача [PERSON], їхній єдиний син, а позивачу батько- [PERSON], як спадкоємець першої черги, прийняв спадщину від батька, оскільки у відповідності до ст. 549 ЦК УРСР, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, а тому як наслідок став власником спадкового майна в цілому. [INFO] року батько позивача [PERSON]-помер. У зв'язку з цим відкрилася спадщина на жилий будинок який розташований в [ADDRESS]. Позивачем спадщину у відповідності до ст. 549 ЦК УРСР, прийнято оскільки він будучи неповнолітнім проживав разом з своїм батьком [PERSON] на час його смерті і залишився проживати там після його смерті, що підтаерджується довідкою виконкому Вилоцької селищної ради за №1508 від 13.10.2017 року. Інших спадкоємців, передбачених ст.535 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), немає. ВССУ в своєму узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про спадкування № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року відзначив, що судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз'яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Отже, в зв'язку з необхідністю отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач звернувся до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав, однак нотаріусом було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на тій підставі, що позивачем не було представлено, правовстановлюючі документи та не зміг представити нотаріусу Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, як того вимагає Положення про порядок вчинення нотаріальних дій, а тому, нотаріусом позивачу було роз'яснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 - що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід'ємною частиною правовстановлюючого документа. В свою чергу право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна.(ч.2 ст.1299 ЦК України). З урахуванням всього вищевикладеного, в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу щодо спадкового житлового будинку, існують обставини, які є підставою для визнання за позивачем права власності на спадковий житловий будинок в судовому порядку, оскільки іншого способу захисту своїх спадкових прав та свого права власності в мене немає. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Outcome: approved