Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду з вищевказаним позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № DNH4KS31110041 від 29.05.2006 року, що утворилася за період з 29.05.2006 року по 22.12.2017 року, загальною сумою 65643 грн. 52 коп. На обгрунтування вимог представник позивача [PERSON] зазначив, що на підставі вказаного договору відповідач отримав споживчий кредит в розмірі 6696,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте, взятих на себе зобов"язань по поверненню кредитних коштів, відсотків, а у випадку порушення договору сплаті пені та штрафів, не виконує. Внаслідок чого утворилася заборгованість, яку добровільно не погашає, що і стало підставою звернення до суду з позовом. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.44), поважність причин неявки не сповістив, заяви про відкладення справи не надходило. Суд, вислухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи приходить до переконання, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи із такого. За приписами статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Частиною 1 статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судом встановлено, що 29.05.2006 року між сторонами, шляхом оформлення і підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, був укладений кредитний договір № DNH4KS31110041 на підставі якого [PERSON], який змінив прізвище на «[PERSON]» (а.с.31), отримав споживчий строковий кредит в розмірі 6696,00 грн. на придбання побутової техніки зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.8-12). Як зазначено у заяві-анкеті договір укладений на строк 42 місяці, до 27.11.2009 року. Підписуючи анкету-заяву, [PERSON] погодився, що заява разом з Умовами та Тарифами складає між ним та Банком кредитно-заставний договір. Факт використання кредиту підтверджений актом прийому-передачі товару (а.с.13). З наданого позивачем розрахунку слідує, що у зв»язку з неналежним виконанням зобов»язань за кредитним договором за відповідачем, у період з 29.05.2006 року по 22.12.2017 року, утворилася заборгованість в розмірі 65643,52 грн., з яких: 3480,52 грн. - заборгованість за кредитом; 23065,55 грн. заборгованість по відсотках; 35495,39 грн. - пеня; 500 грн. - штраф фіксована частина та 3102,07 грн. - процентна складова (а.с.5-7). Представник позивача наполягаючи на задоволенні позову вказав про неналежне виконання відповідачем умов договору, що продовжують діяти навіть після закінчення строку на якій був укладений, тобто після 27.11.2009 року. Проте, суд не погоджується з такими доводами виходячи з наступного. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст.1048, 1049 ЦК розмір і порядок одержання процентів, повернення суми позики та строк встановлюються договором. Договір є обов»язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК). За положеннями статей 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК зобов»язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання). Статтею 638 ЦК передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як зазначалось вище між сторонами був укладений строковий кредитний договір, термін якого сплив 28.11.2009 року. За рішенням Конотопського міськрайонного суду від 14.08.2013 року, тобто після закінчення строку договору, з відповідача вже була стягнута заборгованість, що утворилася станом на 05.02.2013 року загальною сумою 34670 грн., зокрема по тілу кредиту, процентах, пені, штрафах (а.с.39-40). Вказаний борг сплачений у 2015 році під час примусового виконання наведеного рішення (а.с.32-38). Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Укладаючи кредитний договір сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості, який наданий на 42 місяця по 27.11.2009 року. Відтак, у межах строку кредитування, відповідач мав обов»язок повертати кредит і сплачувати проценти періодичними щомісячними платежами, а у випадку неналежного виконання до нього застосовувались санкції (нарахування пені та штрафів). Зі спливом строку кредитування відповідач повинен повернути усю заборгованість за договором незалежно від пред»явлення вимоги позивачем. Отже, по закінченню строку договору кредитування, з урахуванням раніше сплаченої заборгованості визначеної за рішенням суду, зокрема тіло кредиту, процентів, пені, штрафів, після спливу строку договору, у відповідача припинився обов»язок по виконанню умов договору, а захист прав та інтересів позивача повинен забезпечуватись з урахуванням положень ч.2 ст.625 ЦК , яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов»язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12.

Outcome: dismissed