Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Тернопільської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, а саме на садибний житловий будинок, загальною площею 193,1 кв.м, який знаходиться по [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що згідно договору купівлі-продажу від 20.01.2014 року він є власником земельної ділянки, площею 1,0187 яка знаходиться по [ADDRESS], цільове призначення якої є будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. У 2014 році ним було виготовлено будівельний паспорт який містить ескізи намірів забудови зазначеної земельної ділянки, однак відповідачем відмовлено йому у погодженні даного паспорта та підставою відмови стало невідповідність даного плану з планом забудови м. Тернополя. Оскільки згідного чинного законодавства України, використання земельної ділянки в межах певної категорії земель, визначаються її власником в межах встановлених законом до використання земель цієї категорії, ним у 2014 році було збудовано садибний житловий будинок, загальною площею 193,1 кв.м, який знаходиться по [ADDRESS]. Згідно звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій складеного 06.08.2014р. ТОВ «Технічна інвентаризація нерухомості Тернопільської області» даний житловий будинок відповідає вимогам надійності будівель та споруд та придатний до його безпечної експлуатації. Оскільки виконавчим комітетом Тернопільської міської ради йому відмовлено у погодженні забудови належної йому земельної ділянки та будівництво проведено ним самовільно він не може отримати в реєструючих органах витяг з реєстру прав власності на новозбудований будинок. Одночасно зазначає, що за адресою [ADDRESS] розміщена, ще одна земельна ділянка власником якої він не є, а тому з метою ідентифікації його як власника нерухомого майна просить визнати за ним право власності на новозбудований ним садибний житловий будинок, загальною площею 193,1 кв.м, який знаходиться по [ADDRESS]. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просить позов задовольнити. Представник відповідача Тернопільської міської ради в судовому засіданні позов визнав не заперечив проти його задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав: [PERSON] є власником земельної ділянки [ADDRESS], цільове призначення якої є будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав № 16400497 та договором купівлі-продажу виданого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] від 20.01.2014 року. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен мас право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст.78 Земельного кодексу України, право власності на землю це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою. За умовами ст.91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов'язані забезпечувати використання земельних ділянок за їх цільовим призначенням. Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме ст. 27 встановлено, що забудова присадибних земельних ділянок може здійснюватись на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки. У 2014 році на замовлення [PERSON] проектною організацією виготовлено ескізи намірів забудови земельної ділянки [ADDRESS]. Як вбачається письмової відповіді Управління містобудування, архітектури та кадастру виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 04.02.2014 року, [PERSON] відмовлено у видачі будівельного паспорта та погодженні намірів забудови земельної ділянки [ADDRESS], оскільки ескізи забудови не відповідають генеральному плану забудови м. Тернополя. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] на належній йому земельній ділянці [ADDRESS] збудовано садибний житловий будинок, загальною площею 193,1 кв.м, житловою площею 85,1 кв.м., допоміжною площею 108,0 кв. м., що підтверджується технічним паспортом виготовленим 25.07.2014року ТзОВ «Технічна інвентаризація нерухомості Тернопільської області». У зв'язку із тим, що будівництво житлового (садибного) будинку відбувалося без відповідного дозвільною документа, до даного об"єкта може бути застосовано положення ст. 376 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документу, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У відповідності до ст. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №6 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами ст.367 Цивільного кодексу України про правовий режим будівництва», позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволений судом, якщо встановлено, що будівництво здійснене на власній земельній ділянці, будівництво не порушує прав інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам та державним стандартам. Згідно звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій складеного 06.08.2014р. ТОВ «Технічна інвентаризація нерухомості Тернопільської області» індивідуальний житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS], загальною площею 193,1 кв.м, житловою площею 85,1 кв.м., допоміжною площею 108,0 кв. м., відповідає вимогам надійності будівель та споруд та придатний до його безпечної експлуатації. Згідно ч.2 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу вимог ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, захист права власності здійснюється шляхом його визнання. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що позивач здійснив будівництво індивідуального житлового будинку на належній йому земельній ділянці [ADDRESS], відповідно до вимог чинного законодавства та без порушення цільового призначення земельної ділянки. Разом з тим, слід зазначити, що генеральний план забудови м. Тернополя затверджений рішення Тернопільської міської ради після набуття права власності позивача на земельну ділянку по [ADDRESS]. Також в судовому засіданні з'ясовано, що за адресою м. Тернопіль [ADDRESS] позивачу належить земельна ділянка № 1, окрім якої за даною адресою розміщені інші земельні ділянки, наявність яких перешкоджає ідентифікації позивача, як власника нерухомого майна. Як вбачається з довідки ТзОВ «Технічна інвентаризація нерухомості Тернопільської області» від 08.09.2014р., згідно бази даних об'єктів нерухомого майна, за адресою [ADDRESS] будівель та споруд не зареєстровано. Проаналізувавши докази в їх сукупності суд вважає, що в даному випадку порушені права власності позивача, які підлягають захисту шляхом визнання за [PERSON] права власності на садибний житловий будинок, загальною площею 193,1 кв.м, житловою площею 85,1 кв.м., допоміжною площею 108,0 кв. м., який розташований за адресою по [ADDRESS] в м. Тернополі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved