Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якій зазначив, що його батько систематично проявляє стосовно заявника та його сім`ї безпідставну агресію, цькування, психологічне та фізичне насильство, ображає їх дитину та виражається у їх адресу нецензурною лайкою. У зв`язку з наведеним, заявник просить суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , яким визначити такі тимчасові обмеження: заборонити [PERSON] перебувати у місці проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] строком на 6 місяців; заборонити [PERSON] наближатися на відстань 300 метрів до місця проживання [PERSON] , а також до його дружини [PERSON] та дочки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] строком на 6 місяців; заборонити [PERSON] вести телефонні переговори з [PERSON] , його дружиною [PERSON] та дочкою [PERSON] або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , його дружину [PERSON] то дочку [PERSON] , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому [PERSON] . У засіданні заявник повідомив, що його батько постійно принижує його та його дружину та дочку; зазначив, що батько нападав на нього з кулаками та погрозами на нього; однак, так як заявник являється інвалідом першої групи, не мав змоги зупинити його самостійно, за нього заступилась дружина. За даним фактом у Корольовському районному суді м. Житомира слухається адміністративна справа. Крім того, заявник вказав, що неодноразово звертався до поліції за захистом. Представник заявника заяву підтримала та просила її задовольнити з підстав, викладених в заяві. Зацікавлена особа проти задоволення заяви заперечував, посилаючись на її необґрунтованість. Крім того, [PERSON] наголошував, що жодного насильства з його сторони до заявника та його сім`ї не відбувалось, відтак просить у задоволенні заяви відмовити. Зазначив, що він є власником будинку по [ADDRESS] , періодично там проживає, де наразі також мешкають і заявник з його дружиною та донькою. Конфліктні ситуації у них з сином виникають постійно через користування вказаним будинком. Повідомив, що у відношенні нього з боку заявника наявні непоодинокі випадки домашнього насильства. У судовому засіданні як заявник, так і заінтересована особа поводили себе некоректно; висловлювались на адресу один одного словами, не припустимими в залі судового засідання, лунали погрози та прокльони; відтак головуючим по справі постійно робились зауваження учасникам процесу, про що свідчить протокол судового засідання від 05 липня 2021 року. [PERSON] , яка є донькою заінтересованої особи, під час допиту в якості свідка пояснила, що оскільки батьком останнім часом не надається фінансування сину та його сім`ї у них часто виконикають сварки. Крім того, не можуть дійти згоди щодо користування житловим будинком, який будував батько та є його власником, що є також підставою для конфліктів. Вказала, що 28 лютого 2021 року їй, зі слів мами та батька, стало відомо про сварку батька та брата, а в той же вечір бачила батька з подряпинами на обличчі, які, за словами батька, наніс останньому її брат. До медичної установи батько не звертався, однак з цього приводу на початку березня 2021 року вимушений був звернутися до поліції. Про конфліктну ситуацію, яка сталася 08 червня 2021 року між родичами, їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] , дружина [PERSON] , пояснила суду, що конфлікти у сім`ї почались після того, як батько перестав їздити на заробітки та надавати фінансову допомогу сім`ї сина; заявник часто ображає батька нецензурними словами. 28 лютого 2021 року чоловік повернувся додому з подряпинами на обліччі, які наніс син. Відтак чоловік звернувся до поліції через даний випадок. Про конфлікт 08 червня 2021 року їй відомо стало під час телефонної розмови, коли остання в той вечір телефонувала чоловіку, який перебував у сина; їй було чути, як син ображав батька під час словесного конфлікта. Допитана в якості свідка [PERSON] , дружина заявника, зазначила, що тесть [PERSON] постійно їй та її чоловіку погрожує та проклинає; це все чує і бачить дитина 12 років. 08 червня поточного року сталася чергова сварка через неможливість спільного користування надвірними побудовами заявником та заінтересовоною особою. Свідок [PERSON] - сусідка заявника та заінтересованої особи вказала, що 28.02.2021 року бачила [PERSON] на вулиці, який йшов з синцями та кровоподтьоками на обличчі. Пояснила, що сім`я [PERSON] чемна та привітна; що у них в сім`ї відбувається - їй не відомо. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників судового засідання, допитавши свідків, дійшов таких міркувань. Сторонами не заперечувався факт, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . [PERSON] є сином [PERSON] (а.с. 18). [PERSON] є дружиною [PERSON] (а.с. 5), які від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Відповідно до листа Національної поліції України ГУНП в Житомирській області Житомирського РУП № 5211/201/04/2021 від 22.03.2021 року звернення [PERSON] розглянуто; у ході перевірки встановлено наявність у діях [PERSON] ознак вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 173-2 КУпАП; останнього буде притягнуто до відповідальності (а.с. 17). З листа Національної поліції України ГУНП в Житомирській області Житомирського РУП № 5211/201/04/2021 від 22.03.2021 року на адресу [PERSON] вбачається, що звернення, яке зареєстроване 09.03.2021 року, з приводу неправомірних дій сина [PERSON] та невістки [PERSON] розглянуто; з останніми було проведено профілактичну бесіду про неприпустимість вчинення протиправної поведінки (а.с. 28). Пунктом 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілого від насильства у сім`ї. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству (далі - Закон). Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону). Діяльність, спрямована на запобігання та протидію домашньому насильству, ґрунтується, зокрема, на засадах гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону). Під час надання допомоги та захисту постраждалим особам враховуються вік, стан здоров`я, стать, релігійні переконання, етнічне походження, спеціальні потреби таких осіб (ч. 3 ст. 20 Закону). Одним із спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству є обмежувальний припис стосовно кривдника (п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону). Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону). Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема, заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою та заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою (п.п. 1. 4 ч. 2 ст. 26 Закону). Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд під час вирішення такої заяви має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Досліджені судом докази вказують на наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою, а також на вчинення [PERSON] домашнього насильства психологічного характеру. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про доведеність належними доказами вчинення заінтересованою особою домашнього психологічного насильства стосовно заявника, у зв`язку з чим, враховуючи потреби та інтереси останнього, оцінюючи ризики, тобто вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких наслідків його вчинення, суд вважає за необхідне частково задовольнити заяву та видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] . Разом з тим суд вважає, що на цьому етапі передчасно є встановлювати таку заборону строком на шість місяців. Для виправлення заінтересованої особи та усвідомлення ним своїх дій, а також з принципу пропорційності, зокрема, того, що обмежується конституційне право [PERSON] на житло, достатнім часом для видачі обмежувального припису є двадцять днів з дня винесення рішення суду. У той же час, з урахуванням вкрай некоректної повединки заявника в судовому засіданні по відношенню до заінтересованої особи, яка є особою похилого віку, суд не може не звернути увагу на зазначене та попередити [PERSON] про можливі негативні наслідки такої поведінки. Суд відмовляє в задоволенні вимог щодо застосування обмежувального припису щодо дружини [PERSON] , оскільки заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", відтак остання не позбавлена права звернутись до суду з окремою заявою. Також, з урахуванням того, що під час судового розгляду справи не знайшло свого підтвердження факт будь-якого насильства з боку [PERSON] щодо дитини, [PERSON] , суд відмовляє у задоволенні вимоги в цій частині. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави. Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Outcome: partial