Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліко-Житлосервіс» про відшкодування моральної щкоди та зобов`язання вчинити певні дії. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проживає у кв. [ADDRESS] . 19.07.2016 року між позивачем та відповідачем укладено Договір №19/14/462 про надання послуг по прибиранню прибудинкової території, сходових клітин, обслуговування ліфтів, систем диспетчеризації, дератизації, енергопостачання ліфтів тощо. Посилаючись на неодноразове порушення зі сторони відповідача своїх зобов`язань за вищезазначеним договором, позивач просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 16 160 грн. та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок вартості послуг за період з 01.05.2017 року по 01.05.2019 року. Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 02.05.2019 року відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання, надано строк відповідачу на подання відзиву. Відповідач скористався своїм правом та надав відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач зазначив про необгрунтованість позовних вимог, посилаючись не те, що договірні послуги надавались належним чином, якісно та у повному обсязі. Заперечив проти задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди в зв`язку з її недоведеністю. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26.01.2021 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. 13.05.2021 року представником позивача [PERSON] подана заява про збільшення позовних вимог та додаткові пояснення. Зазначені заяви подані з порушенням строку визначених судом для подання заяв у підготовчому провадженні, без зазначення поважності пропуску строків на їх подання. На підставі ст.49 ЦПК України та ст.222 ЦПК України суд залишив зазначені заяви без розгляду та повернув позивачеві. В ході судового розгляду представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його необгрунтованість на відсутність належних і достатніх доказів на підтвердження обставин, на які посилається позивач, а також недотримання позивачем процедури складання претензії щодо ненадання послуг, визначеної законом. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] , яка є власником квартири [ADDRESS] , та ТОВ «Ліко-Житлосервіс» укладено Договір про надання послуг № 19/14/462 від 19.07.2016 р.. Відповідно до п.1.2 Договору для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинку і споруд та прибудинкових територій в порядку та на умовах, визначених Договором, ТОВ «Ліко-Житлосервіс» зобов`язалось за дорученням замовника протягом дії договору, за плату надавати послуги: прибирання прибудинкової території, прибирання сходових кліток, вивезення побутових, великогабаритних, рідких відходів, технічне обслуговування ліфтів, обслуговування систем диспетчеризації, технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем гарячого, холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання, зливової каналізації, дератизації, дезінсекції, технічне обслуговування та поточний ремонт систем протипожежної автоматики та димовидалення, а також інших внутрішньо будинкових інженерних систем у разі їх виявлення, поливання дворів, клумб і газонів, освітлення місць загального користування, підвальних приміщень та підкачування води, електропостачання для ліфтів, енергопостачання ліфтів, прибирання і вивезення снігу, посипання частини прибудинкової території, призначеної для проходу та проїзду, протиожеледними сумішами. Позивач звернулась до суду з позовом щодо відшкодування моральної шкоди, завданої відповідачем неналежним виконанням своїх зобов`язання з надання послуг, що призвело до душевних страждань та погіршення стану здоров`я, а також зобов`язання відповідача провести перерахунок оплати за неналежно надані послуги. Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. На підставі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В обгрунтування позову, позивач зазначає на порушення її справ як споживання комунальних послуг, та посилається на положення ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. При зверненні до суду, позивач належним чином не обґрунтувала свої вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, та не надала суду докази, що надані відповідачем послуги не відповідали умовам укладеного між сторонами договору, а також що ненадання таких послуг або надання їх неналежної якості призвело до погіршення її стану здоров`я. Матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів щодо погіршення стану здоров`я позивача та які підтверджують взаємозв`язок між погіршенням стану її здоров`я, душевними хвилюваннями та з ненаданням послуг з боку відповідача або ж надання їх неналежної якості. В зв`язку з зазначеним, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги про стягнення на користь позивача моральної шкоди. Крім того, позивач просить зобов`язати відповідача здійснити перерахунок вартості послуг за період з 01.05.2017 року по 01.05.2019 року, посилаючись на порушення умов Договору про надання послуг, та надання послуг неналежної якості. В якості доказу, позивач надала: копію скарги на дії посадових осіб ТОВ «Ліко-Житлосервіс разом з фотоматеріалами, копію Акту-претензії та Колективного акту претензії від 11.06.2018 року, копії листів Головного управління ДСНС у місті Києві та Головного управління Держпраці у Київській області з інформацією про винесення припису керівництву відповідача про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки, а також про притягнення керівництва відповідача до адміністративної відповідальності за порушення вимог нормативно-правових актів з охорони праці. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статтті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. На підставі статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Дока зування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Надаючи оцінку наданим доказам, суд приходить до висновку про те, що з наданих позивачем копій скарг з доданими фотоматеріалами неможливо встановити порушення надання умов договору з боку відповідача в контексті хронології, про яку вказує позивач у своїй вимозі про здійснення перехунку у період з 01.05.2017 по 01.05.2019 року, а також, що зображені на фотосвітлині об`єкти знаходяться за місцем проживання позивача, а отже такі докази не є належними в розумінні закону. Додатково суд зазначає, що надані позивачем копії листів Головного управління ДСНС у місті Києві та Головного управління Держпраці у Київській області з інформацією про винесення припису керівництву відповідача про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки, а також про притягнення керівництва відповідача до адміністративної відповідальності за порушення вимог нормативно-правових актів з охорони праці, на думку суду, не впливає на перерахунок вартості послуг у період з 01.05.2017 року по 01.05.2019 року. Крім того, надані стороною позивача акти-претензії про перерву в наданні послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, складені мешканцями будинку [ADDRESS] не можуть бути допустимими доказами на підтвердження ненадання відповідачем зазначених послуг, оскільки процедура складання таких актів передбачена спеціальним законом, а саме Законом України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції за час виникнення спірних правовідносин. Відповідно до ст.18 зазначеного Закону у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з`явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Така процедура, визначена законом, не була дотримана при складанні актів. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; , учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, беручи до уваги всі докази та обставини у справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки викладені позивачем обставини в позовній заяві, які є підставами звернення до суду, не підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed