Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

Згідно з поданим позовом в останньому заявлено вимоги про: -визнання за [PERSON] , [PERSON] права власності на 7/20 частин домоволодіння [ADDRESS] ; -виділення [PERSON] , [PERSON] в натурі в окремий об`єкт нерухомого майна 7/20 частин домоволодіння [ADDRESS] , а саме: житловий будинок (Б-1) загальною площею 39,4 кв.м., житловою площею 24,6 кв.м., погріб (В), вбиральня (Л), літній душ (М), огорожі №5-6; 9 та визнання за [PERSON] , [PERSON] право власності на нього. -виділення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в натурі в окремий об`єкт нерухомого майна 13/20 частин домоволодіння [ADDRESS] , а саме: житловий будинок (И-1) загальною площею 66,5 кв.м., житловою площею 40,5 кв.м., сарай (Е), погріб (Д), вбиральня (3), огорожі №7-8, 11, 12, септик № [NUMBER] та визнання за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] права власності на нього. В обґрунтування поданого позову позивачі посилаються на те, що вони є власниками частки домоволодіння [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 14 серпня 1979 року. Майно, на яке видано це свідоцтво, складається з 14/25 частин домоволодіння. Внаслідок укладення шлюбу, дівоче прізвище позивача-2 [PERSON] ( [PERSON] ) змінилося на [PERSON] . Власником інших 11/25 частин вказаного домоволодіння станом на 1970 рік була [PERSON] . Внаслідок збільшення загальної площі домоволодіння рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 25 жовтня 1979 року №877/3 змінено ідеальні частки домоволодіння, відповідно з 14/25 на 7/20 (частка позивачів) і з 11/25 на 13/20 (частка [PERSON] ) і визнано право власності на них. Після цього [PERSON] було видано свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння від 13 листопада 1979 року і зареєстровано право власності на 13/20 частин домоволодіння за нею. Частка Позивачів так і залишилась неперерєстрованою з 14/25 на 7/20. Після смерті [PERSON] спадкоємцями її частки стали її син [PERSON] та її онуки [PERSON] і [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 16 серпня 1988 року, які до теперішнього часу володіють 13/20 частинами домоволодіння. При зверненні до суду із вказаним позовом позивачі зазначають, що на сьогоднішній день зв`язку з відповідачами немає, їх фактичне місце проживання позивачам не відоме, що унеможливлює укладення договору про поділ в натурі домоволодіння, як об`єкта права спільної часткової власності. До теперішнього часу вони також не виявили бажання зв`язатися з позивачами і укласти відповідний договір, погодити його умови або ж вчинити будь-які інші дії, що свідчили б про намір укласти відповідний правочин. Фактично, позивачі позбавлені права розпоряджатися своєю часткою домоволодіння (продати, подарувати та ін.). Здійснити продаж без згоди інших співвласників неможливо, так само як і укласти договір дарування, оскільки істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки (частина 6 статті 120 Земельного кодексу України). Присвоєння кадастрового номера земельній ділянці в свою чергу також унеможливлюється, оскільки встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка серед іншого має містити підписи всіх співвласників домоволодіння. Виділення в натурі частки позивачів надасть їм змогу вільно розпоряджатися своїм майном і вчиняти будь-які правочини на власний розсуд. Позивачі вказують, що відповідно до технічного паспорту домоволодіння складається двох житлових будинків і збудоване таким чином, що кожній із сторін може бути виділено в натурі його частину. Отже, на переконання позивачів, домоволодіння необхідно поділити таким чином, щоб позивачам та відповідачам було виділено у власність відокремлену частину, яка б відповідала розміру їх частки у праві спільної часткової власності. 05 березня 2020 року позивачі звернулися до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради із заявою щодо поділу домоволодіння та листом від 05 березня 2020 р. вих. №9/3-76 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради повідомило про відсутність повноти даних, що унеможливлює внесення даних щодо її реєстрації до єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а саме: відсутня заява або згода інших співвласників житлового будинку щодо прийняття об`єкта в експлуатацію. Таким чином, реконструкція і введення до експлуатації житлового будинку, який знаходиться у власності декількох співвласників повинні проводитись шляхом підписання та подання усіма співвласниками житлового будинку повідомлення про початок виконання будівельних робіт до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю. Для поділу домоволодіння необхідно усім без виключення співвласникам підписувати та подавати повідомлення про початок виконання будівельних робіт, а оскільки згоду відповідачів отримати неможливо, питання може бути вирішено виключно в судовому порядку. У позові також зазначається, що позивачі фактично проживають і зареєстровані у будинку. Відповідачі ніколи не проживали в їхній частині будинку і не несли витрат на її утримання. Крім того, обидва житлові будинки в домоволодінні фактично розділені між собою, мають окремі лічильники і рахунки по комунальним платежам. Позивачі проживають в своїй частині будинку і несуть усі поточні витрати на її обслуговування, а також на проведення зовнішніх робіт з ремонту фасаду, одноособово сплачують усі комунальні послуги в повному обсязі. Позивач не скористалися правом брати участь у судових засіданнях; представник позивачів в окремо подані заяві просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Відповідачі не скористалися правом брати участь у судових засіданнях. В силу ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів у порядку заочного розгляду справи. Як встановлено судом на підставі доказів, наданих суду у порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, позивачі є власниками 14/25 частин домоволодіння [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.08.1979, виданого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Стрілковською З.Д. за реєстровим №2-3946, право власності зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР 20.08.1979 р. в реєстрову книгу №268 за реєстровим №10 (а.с. 56, 57-58). Рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська №877/3 від 25.10.1979 р. «Про затвердження акту ідеальних часток» затверджена нова частка, а саме 7/20 часток домоволодіння позивача [PERSON] , яка також діяла в інтересах неповнолітньої [PERSON] та 13/20 часток іншого співвласника [PERSON] (а.с. 59). Відповідно до листа-відповіді КП «ДМБТІ» ДОР від 07.07.2019 за №10436, перереєстрація відповідно до вказаного рішення не проводилась (а.с. 56). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є власниками (після смерті [PERSON] ) 13/20 часток домоволодіння [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.08.1988, виданого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Стрілковською З.Д. за реєстровим №1-3100 (а.с. 60-61). Відповідно до висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, складеного 12.02.2020 експертом ПП «Новомосковське бюро експертної оцінки» Кривохатко Т.М. (кваліфікаційний сертифікат: серія АЕ №003223) судом встановлено наступне. Об`єкт (домоволодіння [ADDRESS] ) в цілому складається: технічна характеристика: житловий будинок (Б-І) (Sзаг. =39,4кв.м, Sжитл. =24.6кв.м), житловий будинок (И-1) (Sзаг. =66,5кв.м, Sжитл.=40,5кв.м ), погріб (Д), погріб (В), сарай (Е), вбиральня (3), вбиральня (Л), літній душ (М), огорожі - №5-9; 11,12, септик - №10. Фактичне користування: [PERSON] , [PERSON] - 7/20 ч.: житловий будинок (Б-1): кухня (поз. 1-1, S=6,6кв.м), передпокій (поз. 1-2, S =8.2 кв.м), житлова кімната (поз. 1-3; S =6,6кв.м), житлова кімната (поз. 1-4, S =18,0кв.м); погріб (В), вбиральня (Л), літній душ (М), огорожі - №5-6:9. Загальна площа житлового будинку (Б-І): S заг. =39,4кв.м.; житл. = 14,8 кв.м. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] -13/20: житловий будинок (И-1): кухня (поз. 1-1, S =6,6кв.м), передпокій (поз. 1-2, S =8.2 кв.м), житлова кімната (поз. 1-3; S =6,6кв.м), житлова кімната (поз. 1-4, S =18,0кв.м), погріб (Д), сарай (Е), вбиральня (3), огорожі - №7-8, 11,12, септик - № [NUMBER] . Згідно вказаного висновку, за технічними показниками об`єкт може бути поділено на окремі об`єкти права власності (на окремі індивідуально визначені об`єкти нерухомого майна), можуть використовуватись як самостійні об`єкти цивільних правовідносин. Новоутворені об`єкти нерухомого майна мають такий склад: Об`єкт нерухомого майна, належний [PERSON] , [PERSON] - 7/20 частин, може бути виділений в натурі в окремий новоутворений об`єкт з наступним описом та адресою: житловий будинок (Б-1) загальною площею 39,4 кв.м., житловою площею 24,6 кв.м.: кухня (позиція 1-1 площею 6,6 кв.м.), передпокій (позиція 1-2 площею 8,2 кв.м.), житлова кімната (позиція 1-3 площею 6,6 кв.м.), житлова кімната (позиція 1-4 площею 18 кв.м.); погріб (В), вбиральня (Л), літній душ (М), огорожі №5-6; 9, що відповідає 7/20 часткам домоволодіння згідно правовстановлюючих документів. Об`єкт нерухомого майна, належний [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - 13/20 частин, може бути виділений в натурі в окремий новоутворений об`єкт з наступним описом та адресою: житловий будинок (И-1) загальною площею 66,5 кв.м., житловою площею 40,5 кв.м.: коридор (позиція 1-1 площею 7,8 кв.м., коридор (позиція 1-2 площею 4,6 кв.м.), санвузол (позиція 1-3 площею 4,0 кв.м.), житлова кімната (позиція 1-4 площею 7,7 кв.м.), житлова кімната (позиція 1-5 площею 8,1 кв.м.), вітальня (позиція 1-6 площею 17,9 кв.м.), коридор (позиція 1-7 площею 2,9 кв.м.), житлова кімната (позиція 1-8 площею 6,8 кв.м.), кухня (позиція 1-9 площею 6,7 кв.м.), сарай (Е), погріб (Д), вбиральня (3), огорожі №7-8, 11, 12, септик №10, що відповідає 13/20 часткам домоволодіння згідно правовстановлюючих документів (а.с.15-16). Правовідносини між сторонами в даній справі виникли з права співвласників на виділ належної частки у праві спільної часткової власності в натурі. Дослідив докази, надані у порядку ст. 76 - 80 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного. Особа здійснює свої права вільно на власний розсуд (ст. 12 ЦК). Відповідно до ст. 13 ЦК цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч. 1). За ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК). Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону N475/97-ВР від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК). Виходячи з положень ч. 1 ст. 356 ЦК, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм в певних частках майном, яке становить єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє часткою у праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними і визначаються відповідними відсотками від цілого або в дробовому вираженні. Відповідно до ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Як встановлено судом, позивачі позбавлені можливості укласти з відповідачами договір про поділ домоволодіння в натурі, оскільки не можуть встановити їх фактичне місце перебування. Саме з підстав відсутності заяви або згоди інших співвласників житлового будинку щодо прийняття об`єкта в експлуатацію позивачам було повернуто заяву про прийняття в експлуатацію об`єкта (лист Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради від 05.03.2020 №9/3-76). Відтак, має бути проведений виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» у редакції від 25.05.1998, при вирішенні справ про виділ у натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам слід мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділена відокремлена частина будинку із самостійним виходом (квартира). Виходячи з цього, виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. У разі виділу частки з майна, що є у спільній частковій власності, щодо особи, майно якої виділено в натурі, спільна власність припиняється, така особа набуває право власності на виділене майно, й у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Як встановлено судом, виділ частки кожного із співвласників в натурі можливий, що підтверджується висновком щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна. Розв`язуючи спір в цій частині, суд погоджується із слушністю думки позивачів, враховує висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, та те, що обранням такого поділу не порушуватимуться права як позивачів, так і інших співвласників (відповідачів). У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється (ч. 2 ст. 367 ЦК України). Що стосується вимоги позову про визнання за позивачами права власності на 7/2 частин домоволодіння [ADDRESS] , то вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (ч. 2 ст. 328 ЦК України). Згідно зі ст. 2 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. За судового розгляду встановлено, що позивачі вже є власниками 7/20 частини домоволодіння [ADDRESS] на підставі на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.08.1979, виданого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Стрілковською З.Д. за реєстровим №2-3946, право власності зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР 20.08.1979 р. в реєстрову книгу №268 за реєстровим №10 (а.с.56, 57-58) та рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної Ради народних депутатів №877/3 від 25.10.1979 р. «Про затвердження акту ідеальних часток» (а.с. 59). Відтак, визнання такого права не потребується, оскільки позивачам необхідно вчинити дії, передбачені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Таким чином, відсутні підстави для задоволення позову в цій частині в обраний позивачем спосіб (ст. 16 ЦК). Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ч. 2 ст. 133, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як встановлено судом на підставі оригіналів документів про сплату судового збору, у зв`язку з поданням до суду 12.06.2020 р. позовної заяви позивачами (кожною) було сплачено судовий збір в наступному розмірі: 1179,50 грн. за позовну вимогу майнового характеру та 1681,60 грн. за дві позовні вимоги немайнового характеру (а.с.10-14). Враховуючи, по позовні вимоги були задоволені частково, з відповідачів підлягає стягненню на користь кожного позивача судовий збір у розмірі 1681,60 грн. (задоволено дві позовні вимоги немайнового характеру).

Outcome: partial