Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що 11 листопада 2006 року між ним та відповідачем [PERSON] укладений кредитний договір № DNH4КР82350338, за яким відповідач отримував кредит у розмірі 8008.00 гривень зі сплатою 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що написана заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам "Розстрочка" складає між ним та банком договір. В звязку з невиконанням умов кредитного договору позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 63941 гривень 13 копійок, яка складається з наступного: 8008 гривень 00 копійок заборгованість за кредитом, 45724 гривень 53 копійок заборгованість за відсотками за користування кредитом, 98244 гривень 18 копійок заборгованість по комісії та пені за користування кредитом. від цією суми віднімається сума у розмірі 91556 гривень 59 копійок , яка стягнута рішенням Тельманівського районного суду Донецької області від 10.04.2013 року, різниця становить 60420 гривень 12 копійок, 500 гривень штраф ( фіксована частина), 3021 гривень 01 копійок штраф ( процентна складова). Окрім того, позивач просить стягнути на свою користь судовий збір 1218 гривень 00 копійок. В судове засідання представник позивача не з»явився, був належним чином повідомлений про дату та місце розгляду справи, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з»явився, був належним чином повідомлений про дату та місце розгляду справи, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, тому суд, згідно ст.ст. 224-226 ЦПК України, ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином, відповідно до умов договору і чинного законодавства. На підставі ст.ст. 610, 611 ЦК України у разі неналежного виконання зобовязання настають правові наслідки, встановлені законом або договором. Ст. 625 ЦК України передбачає обовязок боржника, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу. У відповідності з ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. З кредитного договору № DNH4КР82350338 від 11 листопада 2006 року, який укладений між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та фізичною особою [PERSON] вбачається, що банк надає останньому кредит у у розмірі 8008.00 гривень на строк 24 місяці з кінцевим терміном повернення 11 листопада 2008 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09 % у місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що написана заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам "Розстрочка" складає між ним та банком договір, а він зобовязується прийняти, належним чином використати та повернути його банку зі сплатою відсотків за користування кредитом. За змістом статей\~610,612 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до частини першої\~статті 598 ЦК України\~зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом. Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях\~599-610,\~604-609 ЦК України. Як роз'яснено пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша\~статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях\~599-610,\~604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою\~статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей\~526,\~599 ЦК України. Суд з'ясував, що судовим рішенням Тельманівського районного суду Донецької області від 10 квітня 2013 року, копія якого була позивачем долучена до матеріалів позовної заяви, з відповідача заборгованість за даним кредитним договором № DNH4КР82350338 від 11 листопада 2006 року, була стягнута в повному обсязі: заборгованість за кредитом 8008 гривень 00 копійок, 31598 гривень 42 копійок - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 47114 гривень 14 копійок - пеня за несвоєчасність виконання зобов"язання за договором, 500 гривень - штраф ( фіксована частина), 4336 гривень 03 копійок - штраф ( процента складова), всього в розмірі 91556 гривень 59 копійок. Із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, яким є судове рішення Тельманівського районного суду Донецької області від 10 квітня 2013 року (справа № 246/134/13-ц) ,\~\~припиняються правовідносини сторін, що грунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим може виникати грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену\~статтею 625 ЦК України. А таких вимог Банк не заявляв. За таких обставин суд вважає за необхідне відмовити позивачеві в задоволенні позову в повному обсязі за безпідставністю. На підставі ст.ст. 526, 610, 611, 625, ч.2 ст. 1050 ЦК України,

Outcome: dismissed