Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виготовлення проїзних документів та тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди батька. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що з 19.09.2009 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON] який було розірвано рішенням суду від 21.12.2015 року. Від даного шлюбу у них є дочка [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. З метою відпочинку, оздоровлення дитини їй необхідно виготовити візові та проїзні документи на імя дочки та виїжджати з дитиною за межі України, на що обовязково потрібна згода відповідача, як батька дитини. У звязку з тим, що відповідач добровільно такої згоди не надає, тому просить надати дозвіл на виготовлення проїзних документів для неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] та дозвіл на виїзд останньої за межі України в країни Шенгенської зони Італію, Іспанію, Португалію, Турецьку Республіку, Республіку Ізраїль та Арабську Республіку Єгипет в супроводі матері [PERSON] в період з 01 травня\~ 2017 року по 01 травня 2018 року без згоди батька [PERSON]. [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, а також подали заяву про збільшення позовних вимог у якій просять також збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача в користь позивача на утримання дочки [PERSON] в розмірі 700,00 грн. згідно рішення суду від 21.12.20115 року, до суми 1000, 00 грн. щомісячно. В обґрунтування збільшених позовних вимог зазначають, що стягнутих аліментів у розмірі 700,00 грн. є недостатньо для забезпечення дитини усім необхідним. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позову не визнала та просить відмовити в задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог з підстав зазначених у письмовому запереченні на позовну заяву. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав: Згідно свідоцтва про народження серії І-ИД №159336, [PERSON] народилася 07.06.2012 року в м. Тернопіль та її батьками є [PERSON] батько та [PERSON] мати. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 21.12.2015 року розірвано шлюб, що був укладений 19.09.2009 року між [PERSON] та [PERSON]. Одночасно даним рішенням суд вирішено стягувати із [PERSON], [INFO], який зареєстрований в [INFO], в користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 700,00 (сімсот) грн. щомісячно, починаючи з 18 серпня 2015 року до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] 20.10.2016 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ИД №132970. Неповнолітня дитина [PERSON] [INFO] проживає разом із матір'ю [PERSON] та перебуває на її вихованні, що не заперечується сторонами. Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах складеного державним виконавцем Галицького відділу ДВС м. Львів, станом на 01.04.2017 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO] становить 8006,45 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах складеного державним виконавцем Галицького відділу ДВС м. Львів, станом на 01.05.2017 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO] становить 5306,45 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах складеного державним виконавцем Галицького відділу ДВС м. Львів, станом на 01.06.2017 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO] становить 3006,45 грн. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], суду пояснив, що він є чоловіком [PERSON] та її дочка [PERSON] проживає разом з ними, дитина часто хворіє на захворювання верхніх дихальних шляхів у звязку з чим лікарями рекомендовано оздоровлення дитини на морі, однак відповідач як батько дитини не дає дозвіл на виїзд дочки за межі України, крім того не в повній мірі сплачує аліменти та рідко спілкується з дитиною. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він є батьком відповідача, що його син [PERSON] на даний час не має сталого заробітку, однак старається сплачувати аліменти на утримання дочки [PERSON] та знає, що дитина є здорова. Позивачем [PERSON] подано копію медичної картки [PERSON], [INFO], з якої вбачається, що дитина періодично хворіє захворюваннями верхніх дихальних шляхів. Згідно із вимогами ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З поданих позивачем доказів судом не встановлено наявності підстав передбачених ст. 192 Сімейного кодексу України для збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача в користь позивача утримання дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 700,00 грн. щомісячно, а тому суд вважає, що позовні вимоги про збільшення розміру аліментів до задоволення не підлягають. У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена\~ можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією\~\~про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Положення ст.6 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.17, 31 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, \~визначають право дитини на відпочинок та охорону здоровя. Вимоги статті 10 Конвенції про права дитини, передбачають \~право дитини залишати будь-яку країну, \~включаючи власну, \~і повертатися в свою країну. Відповідно до вимог ст. 3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до \~вимог ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» \~за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Вказана норма Закону повністю відображена в постанові Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231\~ \~\~«Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх\~тимчасового затримання та вилучення». Згідно з вимогами п. 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, в редакції затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року №380, проїзний документ дитини, за наявності заперечень одного з батьків, може бути оформлений на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" (далі Закон № 3857-ХІІ) виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, може бути дозволено на підставі рішення суду у разі відсутності згоди одного з батьків. Рішення суду у разі\~\~тимчасового\~\~виїзду\~\~за кордон має\~\~містити зазначення держави прямування\~\~та відповідного\~\~часового проміжку перебування в цій державі. Відповідачем не надано суду доказів надання його нотаріально завіреної згоди на виїзд дочки [PERSON] за межі України у супроводі матері [PERSON] з метою відпочинку та оздоровлення. Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги необхідність забезпечення інтересів неповнолітньої дитини, у тому числі, право на відпочинок та оздоровлення, суд приходить до переконання, що позовні вимоги обґрунтовані та не спростовані відповідачем, а тому суд вбачає достатні підстави для часткового задоволення позову та надання дозволу на одержання візових та паспортних документів для неповнолітньої [PERSON] та виїзд останньої за межі України, а саме: в країни Шенгенської зони Італію, Іспанію, Португалію, Турецьку Республіку, Республіку Ізраїль та Арабську Республіку Єгипет в супроводі матері [PERSON] в період з 01 травня\~ 2017 року по 01 травня 2018 року без згоди батька [PERSON]. Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню 640 грн. понесених позивачем і документально підтверджених судових витрат. В задоволенні решти вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в Україну громадян України", п.п. 2 п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" від 27 січня 1995 р. №57,

Outcome: partial