Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він, а також треті особи - дружина та донька є співвласниками вказаної квартири, у якій зареєстрований колишній чоловік доньки - [PERSON] З 2011 року відповідач не проживає у вказаній квартирі, його особистих речей в такій немає, спільного господарства вони не ведуть, [PERSON] не здійснює оплату за житлово-комунальні послуги, а тому може вважатися таким, що втратив право користування житлом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином викликався в порядку ст.74 ЦПК України шляхом розміщення оголошення про виклик до суду в газеті „Високий Замок". Тому згідно із ст.224 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу, за відсутності заперечень з боку сторони позивача, заочно у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують. У зв'язку із неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється згідно із вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши її дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Позивачу [PERSON], а також третім особам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим Виконавчим комітетом Львівської міської ради народних депутатів 26 квітня 1996 року [NUMBER] (а.с.5). Судом встановлено, що за даною адресою також зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON], [INFO] (довідка з місця проживання про склад сім'ї і прописки №320 від 17 лютого 2016 р. ЛКП «Житловик-С» - а.с.7). Як вбачається з рішення Сихівського районного суду м. Львова від 19 березня 2014 року, [PERSON] перебував у зареєстрованих шлюбних відносинах з [PERSON], 19.03.2014 р. шлюб між ними розірвано (а.с.6). Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319, 391 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.150 ЖК Української РСР та ст.383 ЦК України. Так, за умовами ст.150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Аналогічні положення передбачені ст.383 ЦК України, якою передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст.156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Їх право користування жилим приміщенням урегульовано житловим законодавством, згідно яким ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ст.9 ЖК Української РСР). Питання втрати членом сім'ї власника права користування житлом вирішується на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України. Так, даною нормою закону передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. За відсутності правового регулювання втрати права на користування житлом колишнім членом сім'ї власника, то суд в порядку ст.8 ЦК України та ст.8 ЦПК України застосовує аналогію закону. Відповідно до актів ЛКП «Житловик-С» від 15.01.2016 р., від 17.02.2016 р., від 17.03.2016 р. та від 27.04.2016 р., відповідач [PERSON], [INFO], у квартирі [ADDRESS] не проживає з березня 2013 року (а.с. 8,9,10,11). Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач не проживає у спірній квартирі понад встановлений законом строк збереження права користування нею, поважних причин непроживання чи перешкод йому у користуванні такою судом не встановлено. Таким чином, позовні вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житлом, є підставними та обґрунтованими, і суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Крім того, з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 551,20 грн. на користь позивача.

Outcome: approved