Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

В травні 2015 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з останньої грошові кошти в розмірі 5200 грн як повернення завдатку та сплаченого авансового платежу за житловий будинок та 12711 грн як відшкодування вартості проведених витрат на поліпшення 1/2 частини житлового будинку, що розташований по [ADDRESS]. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що маючи намір придбати житло, домовилася в усній формі з відповідачем про продаж належної їй 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] за узгодженою між сторонами ціною - 37000 грн та заселилася в даний будинок. На підтвердження такої домовленості позивач 23 грудня 2013 року передала відповідачу 1600 грн та 17 лютого 2014 року 2000 грн завдатку в рахунок належних за договором платежів та в забезпечення виконання договору, про що відповідачем були складені письмові розписки. Крім того, оскільки будинок був у занедбаному технічному стані, зі згоди відповідача, позивач провела технічний ремонт будинку на загальну суму 12711 грн. Проте в подальшому [PERSON] відмовила позивачу в укладенні договору купівлі-продажу належної їй частки житлового будинку та почала вживати заходів щодо виселення позивача. Повернути отриману суму завдатку відповідач відмовилася, тому позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь подвійний розмір сплаченого нею завдатку, що становить 5200 грн та 12711 грн витрачених на матеріали для проведення ремонту даного житлового будинку. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 26 травня 2015 року позов [PERSON] задоволено частково; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 3600 грн авансу, 2830,4 грн витрачених на придбання матеріалів для проведення ремонту будинку, а також 243,6 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено. Справа розглядалася неодноразово. Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 10.12.2015 рішення Прилуцького міськрайонного суду від 26 травня 2015 року змінено в частині розміру стягнутих витрат на проведення ремонтних робіт, в іншій частині рішення залишено без змін (а.с.162). Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.01.2016 у відкритті касаційного провадження відмовлено (а.с.182). Постановою Верховного Суду України від 07.09.2016 ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.01.2016 та рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 10.12.2015 в частині задоволення позовних вимог про стягнення витрат на проведення ремонтних робіт скасовано, а справу в цій частині направлено на новий апеляційний розгляд (а.с.209,227). В апеляційній скарзі [PERSON] просить частково скасувати рішення Прилуцького міськрайонного суду від 26 травня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги [PERSON] (в частині, що стосуються стягнення витрат на проведення ремонтних робіт) полягають в тому, що рішення суду є незаконним, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Апелянт зазначає, що будинок перебував у поганому технічному стані і вона зі згоди відповідача провела поточний ремонт двох кімнат, здійснила прибирання прибудинкової території та вивезла сміття, збудувала новий туалет, який вкрила шифером Всього на проведення робіт та придбання будівельних матеріалів витратила 12 711 грн. власних коштів, що підтверджується наданими нею доказами. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 травня 2015 року в частині стягнення витрат на проведення ремонту будинку. Доводи апеляційної скарги [PERSON] зводяться до того, що судом рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, оскільки невірно застосовано положення статей 778, 793, 776 ЦК України, а також не враховано положення Інструкції з бухгалтерського обліку основних засобів та нематеріальних активів комерційних банків України, затвердженої постановою Правління НБУ від 21.04.98 р. №155, якими визначено поняття капітального і поточного ремонту, поліпшення об'єкта основних засобів. Апелянт посилається на те, що для задоволення позову про стягнення витрат на проведення ремонту суд першої інстанції повинен був встановити, що між сторонами був укладений договір найму, а також, що в період дії договору найму позивач провела не поточний ремонт, а поліпшення найманої речі і проведені поліпшення є невідокремленими та на їх проведення позивач отримала згоду. Апелянт вказує, що в оскаржуваному рішенні не мотивовано, на підставі яких доказів суд прийшов до переконання, що будівельні матеріали, які вказані в товарних чеках, були використані саме під час проведення поточного ремонту в належному їй житловому будинку. За доводами апелянта, в матеріалах справи відсутні належні докази, що між сторонами був укладений договір найму, а також ті, які свідчать про те, що відповідач надавала згоду на проведення ремонтних робіт. Крім того, апелянт посилається на те, що суд необґрунтовано стягнув з неї всю суму судового збору, оскільки позовні вимоги задоволені частково. В судовому засіданні відповідач та її представник підтримали доводи апеляційної скарги. Позивач в судове засідання не з'явилася. Про час розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення 29.12.2016 поштового відправлення. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції в частині, що стосуються стягнення витрат на проведення ремонтних робіт, даній вимозі не відповідає. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин і взагалі не послався на норму права, якою керувався при стягненні з відповідача на користь позивача 2830,4 грн. Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 січня 2014 року [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку з належною частиною господарсько-побутових будівель, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Позивач стверджувала, що після досягнення з відповідачем домовленості про продаж даної частини будинку, вона вселилася в нього та провела ремонтні роботи, витративши 12711 грн на поліпшення стану самого будинку та присадибної ділянки. В своїй позовній заяві, як на підставу для стягнення коштів за проведений ремонт та роботи по благоустрою спірного житла [PERSON] посилалась на ст.778 ЦК України, яка регулює відносини щодо поліпшення наймачем речі, переданої у найм. Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як встановлено судом і не заперечується сторонами, договір найму чи договір оренди спірного житлового приміщення між сторонами не укладався. Фактично ж мала місце домовленість сторін щодо укладення в майбутньому договору купівлі-продажу, підтвердженням чого є текст розписок. Таким чином, позивач помилково в обґрунтування підстав для задоволення позовних вимог посилалась на ст.778 ЦК України, яка не може бути застосована до спірних правовідносин. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 „Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду", оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. З огляду на вказані роз'яснення, помилкове посилання позивача на норми закону, який не регулює спірні правовідносини, не позбавляє суд можливості застосувати ту норму права, яка підлягає застосуванню. Спірні правовідносини, виходячи зі змісту позовних вимог, регулюються частиною 4 ст. 390 ЦК України, оскільки судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, пов'язані з фактичним користуванням [PERSON] житловим приміщенням як потенційним майбутнім власником житла без належного юридичного оформлення спірних правовідносин. Вирішуючи питання щодо добросовісності чи недобросовісності володільця, суд виходить з того, що оскільки позивач та відповідач дійшли згоди щодо укладення договору купівлі-продажу майна на певних умовах, у т.ч. домовилися про оплату та проживання позивача в будинку, то позивач є добросовісним володільцем. Згідно із частиною четвертою статті 390 ЦК України, якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість. Положення частини четвертої статті 390 ЦК України застосовуються до правовідносин, при яких добросовісному набувачу (володільцю) належить право на поліпшення набутого ним майна та залишення за собою результатів такого поліпшення за умови можливості їх відокремлення або право на відшкодування сум, на які збільшилась вартість поліпшеного майна, за неможливості їх відокремлення. На відміну від норми частини третьої статті 390 ЦК України, за положеннями частини четвертої цієї статті добросовісному набувачу або володільцю належить право отримати відокремлювані поліпшення майна або право на відшкодування невідокремлюваних поліпшень пропорційно збільшенню вартості майна унаслідок цих поліпшень. Тому, визначаючи суму відшкодування, яка підлягає стягненню з добросовісного володільця на користь власника майна, суд має виходити з суми, на яку збільшилась вартість будинку. Вказане відповідає правовому висновку, що висловлений ВСУ 07.09.2016 у справі №6-389цс16. На підтвердження своїх витрат позивач надала копії товарних чеків (а.с.25-26) та копію накладної від 20.09.2013 (а.с.27). Крім того, у справі була проведена судова будівельно-технічна експертиза, яка встановила загальну вартість проведених будівельних робіт. Проте, ці докази підтверджують лише реальні витрати позивача. Доказів того, чи забезпечили проведені в будинку ремонтні роботи приріст ринкової вартості будинку позивач не надала. Не було надано суду доказів і на підтвердження можливості (чи неможливості) відокремлення здійснених поліпшень від майна відповідача. Колегією суддів апеляційного суду позивачеві роз'яснювалися положення статті 10 ч.4 ЦПК України і пропонувалося призначити експертизу щодо визначення ринкової вартості будинку після проведених ремонтних робіт, проте таке клопотання заявлено не було, а з огляду на ч.1 ст.143 ЦПК України, суд позбавлений можливості призначити експертизу без відповідної заяви сторони у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки позивач не довела обґрунтованості своїх вимог в цій частині, в задоволені позову про відшкодування на її користь вартості проведених витрат на поліпшення 1/2 частини житлового будинку слід відмовити. З огляду на це, апеляційна скарга [PERSON] є безґрунтовною і задоволенню не підлягає. Доводи апеляційної скарги [PERSON] щодо невірного стягнення з неї судом першої інстанції судового збору в сумі 49 грн не можуть бути прийняті апеляційним судом, оскільки Верховним Судом України в цій частині рішення суду залишено без змін. Оскільки суд дійшов висновку про скасування рішення суду, з позивача на користь відповідача слід стягнути судові витрати, що понесені останньою при подачі апеляційної скарги (а.с.66-67).

Outcome: partial