Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з відповідачем. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 23.08.2011 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 350,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.12.2017 року було змінено розмір аліментів, визначений вищевказаним рішенням, та стягнуто зі [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі ? частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 14.11.2017 року, до досягнення дитиною повноліття. Дане рішення суду звернуто було до примусового виконання та Центральним відділом ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області відкрито виконавче провадження № 55663914 від 29.01.2018 року, про що свідчить постанова про відкриття виконавчого провадження. На час ухвалення рішення суду та відкриття виконавчого провадження позивач працював та отримував стабільну заробітну плату, в зв'язку з чим аліменти стягувалися з його заробітної плати. Проте, [PERSON] вже тривалий час не працює та не отримує будь-яких доходів, тому державний виконавець при визначені суми аліментів керується ч. 2 ст. 195 СК України, тобто розмір аліментів визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Станом на липень 2018 року середня заробітна плата по м. Вінниці становила 7514,00 грн., а сума стягнутих із позивача аліментів - 1878,50 грн., про що свідчить розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №55663914. Крім того, в позивача на утриманні знаходиться двоє неповнолітніх доньок від іншого шлюбу, а саме: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом з матір'ю [PERSON] Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.06.2018 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей - доньки [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу) на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.03.2018 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. На виконання вказаного рішення суду Центральним відділом ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області було відкрито виконавче провадження № 56968287 від 29.08.2018 року. Таким чином, позивач посилається на ті обставини, що його діти знаходяться в не рівних умовах, оскільки син отримує аліменти в більшому розмірі ніж доньки. Крім того, сума аліментів в розмірі 1/6 частки від доходу в грошовому виразі буде становити 1372,50 грн., що є більшим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та майже дорівнює мінімальному рекомендованому розміру аліментів. У зв'язку з тим, що матеріальне становище позивача змінилось, тому позивач вважає, що розмір аліментів має бути зменшений з 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) на 1/6 частину від усіх видівйого заробітку (доходу). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Також просив судові витрати залишити за позивачем. Представник позивача додатково суду пояснив, що [PERSON] наразі не працює та не має жодних доходів. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та пояснили суду, що жодних підстав для зміни розміру аліментів немає. З позивача стягуються аліменти в розмірі 58% від його заробітку. Заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] немає. Крім того, на момент винесення рішення суду у позивача були вже доньки і ці обставини брались судом до уваги під час ухвалення рішення. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO]. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.12.2017 року у справі №127/24551/17 позов [PERSON] задоволено, змінено розмір аліментів, визначених рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 23.08.2011 року у цивільній справі №2-3513-2011 р. та стягнуто з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі ? частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 14.11.2017 року, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 4-5). Суд не приймає до уваги пояснення відповідача з приводу того, що на момент ухвалення вищевказаного рішення, судом бралась до уваги наявність у [PERSON] ще двох неповнолітніх доньок. Так, дослідивши зміст рішення суду від 22.12.2017 року, судом не було встановлено факту врахування даних обставин під час змінення розміру аліментів на утримання сина. За вищевказаним судовим рішенням Вінницьким міським судом Вінницької області 25.01.2018 року було видано виконавчий лист № 127/24551/17 та державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 29.01.2018 року було відкрито виконавче провадження ВП №55663914 (а.с. 6-7). Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по зазначеному виконавчому провадженню, розмір аліментів становить 1878,50 грн. (? частина доходу) та станом на 01.08.2018 року сукупний розмір заборгованості за виконавчим листом № 127/24551/17 становить 5487,95 грн. (а.с. 8). Крім того, судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.06.2018 року у справі №127/5120/18, позов [PERSON] задоволено та стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей - доньки [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу) на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.03.2018 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с. 9-10). Зі змісту даного рішення вбачається, що 31.08.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх доньок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 оку. у справі за заявою №48553/99 "Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою №28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. На підставі вказаного судового рішення Вінницьким міським судом Вінницької області 09.08.2018 року видано виконавчий лист № 127/5120/18 та державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області відкрито виконавче провадження (а.с. 11). Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами у справі відповідно до ч. 4 ст. 83 ЦПК України, не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв'язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами у справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у відповідності до ч.1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття, а у випадках передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення; тощо. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що його матеріальний стан погіршився, оскільки він втратив роботу, стабільний заробіток та наразі ніде не працює, на підтвердження чого надає довідку ОСББ «Подолянка-8» від 15.11.2018 року №22 та Відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 27.11.2018 року. Проаналізувавши дані докази, судом встановлено, що позивач [PERSON] працював робітником з комплексного прибирання в ОСББ «Подолянка-8» з 01.01.2018 року по 28.02.2018 року, проте наразі ніде не працює та не отримує жодних доходів. З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що матеріальний стан позивача починаючи з 28.02.2018 року погіршився, тобто після ухвалення судом рішення від 22.12.2017 року, яким було змінено розмір аліментів на утримання сина [PERSON], оскільки він втратив роботу. Крім того, суд звертає увагу, що в серпні 2018 року розмір аліментів на утримання сина [PERSON] становив 1 878,50 грн. Дана сума аліментів, з огляду на те, що позивач не працює, обраховується виходячи із середньої заробітної плати працівника даної місцевості. Слід зазначити, що даний розмір аліментів майже дорівнює рівню встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 2018 та 2019 роки. Таким чином, позивач самостійно забезпечує сина мінімальним рекомендованим розміром аліментів, хоча виходячи з положень статті 141 СК України мати та батько мають рівні обов'язки щодо дитини та мають рівними частками брати участь в її матеріальному утриманні. Ще однією з підстав для зменшення розміру стягуваних на користь відповідача аліментів [PERSON] зазначає те, що на його утриманні знаходяться ще двоє неповнолітніх доньок від іншого шлюбу, на яких він сплачує аліменти, відповідно до рішення суду, в розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу) на кожну з них. Матеріалами справи достовірність даного факту підтверджена. Підстави визначення розміру аліментів у частині до заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Суд приймає до уваги п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, в якому судам роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Суд вважає, що обставини викладені позивачем в обгрунтування позовних вимог щодо зменшення розміру аліментів є підтверджиними, а саме щодо погіршення матеріального стану позивача та наявності у нього ще двох неповнолітніх дітей, на яких він сплачує аліменти. Судом, також, прийнято до уваги, що обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків. Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає можливим задовольнити позов. Відповідно до ст.ст. 13, 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved