Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

В травні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Єгорівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області в якій просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0,0526га з цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташована на території Єгорівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області. В позові зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді ? частини квартири за адресою [ADDRESS]; земельної ділянки, площею 0,0526га з цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташована на території Єгорівської сільської ради, масив «Отрадово -3» СТ « Кінаповець -2», ділянка [NUMBER] (за межами населеного пункту) та інші об'єкти у т.ч. ощадні книжки, предмети побуту та інше. Також позивач [PERSON] в позові зазначила, що земельна ділянка належала померлій її матері на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.12.2007 року після смерті її чоловіка (батька позивача) [PERSON], а останньому вона належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], який батькові був виданий Єгорівською сільською радою від 24.03.2000 року. Земельна ділянка належала в цілому родині на протязі 16 років. Заповіт [PERSON] за життя не залишила, а тому має місце спадкування за законом. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є дочка померлої - [PERSON].(позивач по справі). Вона у встановленому законом порядку прийняла спадщину, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини. На підставі її заяви була заведена спадкова справа №625/2015. В рамках спадкової справи позивач [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частини квартири за адресою [ADDRESS]. Окрім того нею отримано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії по земельній ділянці площею 0,0526га, що розташована на території Єгорівської сільської ради, масив «Отрадово -3» СТ « Кінаповець -2», ділянка [NUMBER] (за межами населеного пункту) з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий номер [NUMBER] у зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності на земельну ділянку. Так при житті [PERSON] виготовила державний акт на землю та не провела відповідно до законодавства України реєстрацію нерухомого майна, у зв'язку з тяжкою хворобою, а саме - рак. Тому позивач [PERSON] просила визнати за нею право власності по праву спадкування за законом на зазначену земельну ділянку, яка належала [PERSON] яка померла [INFO]. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися, надавши заяву про підтримання позовних вимог та з проханням справу розглянути у їх відсутність. ( а.с.78;79). Єгорівська сільська рада Роздільнянського району Одеської області про час та місце слухання по справі була сповіщена належним чином рекомендованим листом, до суду надійшла суду заява в якій позовні вимоги [PERSON] визнали, просили слухати справу без участі їх представника.(а.с.21;22) Суд розглядає справу в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані суду письмові докази, оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції від 16.10.2015 року, на підставі актового запису № 679 ( а.с.6). Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] народилася [INFO] в м. Одесі, її батьками зазначені: Батько - [PERSON], Мати - [PERSON].(а.с.32, копії спадкової справи). Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] 03.10.1981 року уклала шлюб з [PERSON] та обрала прізвище чоловіка «[PERSON]».(а.с.33 копії спадкової справи). 28.01.1986 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції на підставі актового запису №59 зареєстровано розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON]. прізвище після розірвання шлюбу залишилося «[PERSON]».(а.с.40-41). Відповідно до копії актового запису про шлюб № 635 складеного 07.06.1986 року, [PERSON]. у другий раз уклала шлюб з [PERSON], після реєстрації шлюбу обрала прізвище чоловіка «[PERSON]».(а.с.39, копії спадкової справи). Після смерті матері позивача - [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді ? частини квартири за адресою [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 0,0526га з цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташована на території Єгорівської сільської ради, масив «Отрадово -3» СТ « Кінаповець -2», ділянка [NUMBER] (за межами населеного пункту) та інші об'єкти у т.ч. ощадні книжки, предмети побуту та інше. При житті [PERSON] земельна ділянка площею 0,0526га з цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташована на території Єгорівської сільської ради, масив «Отрадово -3» СТ « Кінаповець -2», ділянка [NUMBER] (за межами населеного пункту) належала на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] померлого [INFO], яка померлому належала на праві приватної власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого Єгорівською сільською Радою народних депутатів 24.03.2000 року Роздільнянського району Одеської області, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3508 ( а.с.10-13). Позивач [PERSON] після звернення з заявою до державного нотаріуса Третьої Одеської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частини квартири за адресою [ADDRESS].(а.с.8). Крім того, позивач отримала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії по земельній ділянці площею 0,0526га, що розташована на території Єгорівської сільської ради, масив «Отрадово -3» СТ « Кінаповець -2», ділянка [NUMBER] (за межами населеного пункту) з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий номер [NUMBER] у зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності на земельну ділянку. (а.с.9). Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Дана правова позиція підтримана Верховним судом України, зокрема, в ухвалі від 15.09.2010 року у справі № 6-1391св10 та в ухвалі від 18.08.2010 року у справі № 6-25009св10. Таким чином, єдиним способом захисту [PERSON] свого правом на спадщину, є звернення до суду із позовом про визнання права власності на вказану земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті своєї матері [PERSON] Так, при житті [PERSON] хворіла дуже тяжкою хворобою, а саме - рак.(а.с.14). Згідно інформації, що мається у відділі Держземагенства у Роздільнянському районі з наявних Книг реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою та других примірників державних актів станом на 31.12.2012 року було надруковано державний акт [NUMBER] на ім'я [PERSON] площею 0,0526га для ведення садівництва на території Єгорівської сільської ради, СТ «Кінаповець -2», масив «Отрадово -3»., ділянка [NUMBER] кадастровий номер [NUMBER] , але не зареєстровано у зв'язку з набранням чинності з 01.01.2013 року Закону України «Про Держаний земельний кадастр», постанови Кабінету міністрів України від 17.10.2012 року № 1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» та відповідно до ст..126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме органом державної реєстрації прав. Отже з 01.01.2013 року органи Держземагенства позбавлені повноважень щодо реєстрації прав власності та користування земельною ділянкою.(а.с.49 копії спадкової справи). При житті [PERSON] не залишила заповіту, тому має місце спадкування за законом. Ст. 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Пленум Верховного Суду України у п. 20 своєї постанови "Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] була її дочка, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом [NUMBER] від 05.04.2016 року, виданим державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Сальниковою З.В. зареєстрованого в реєстрі за № 5-346 на ? частини квартири за адресою [ADDRESS]. ( а.с.8). Спадкуванням, згідно ст.1216 ЦК України, є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах без зміни її цільового призначення. Відповідно до п. б ч. 2 ст. 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується свідоцтвом про право на спадщину. Згідно до п.2 ч. 6 ст. 126 Земельного кодексу України на державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень,роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід. Статтею 202 Земельного кодексу України встановлено, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель. Відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 06 травня 2009 року «Про затвердження порядку здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку» територіальний орган Держкомзему за місцезнаходженням земельної ділянки проставляє на державному акті відмітку про реєстрацію права власності на неї. Власник земельної ділянки подає для здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку : а) державний акт з відміткою нотаріуса про перехід права власності на земельну ділянку; б) цивільно - правовий договір про відчуження земельної ділянки у разі набуття права власності на земельну ділянку за таким договором або свідоцтво про право на спадщину. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] на законних підставах набула право власності на земельну ділянку площею 0,0526га з цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташована на території Єгорівської сільської ради, масив «Отрадово -3» СТ « Кінаповець -2», ділянка [NUMBER] (за межами населеного пункту), належну їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] померлого [INFO], яка за життя не встигла до кінця юридично оформити право власності, а саме: не встигла провести державну реєстрацію свого права на земельну ділянку та виготовити державний акт на право власності на земельну ділянку. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому, враховується, що відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ ст. 1 Першого протоколу до конвенції містить три чітких норми: перша, викладена в першому реченні п. 1, є загальною за своєю природою та закріплює принцип мирного володіння майном; друга, що міститься в другому реченні п. 1, стосується позбавлення власності та містить умови такого позбавлення; третя, викладена в п. 2, визнає право держав, серед іншого, здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів. Ці норми не є окремими, вони повязані між собою. Друга та третя стосуються певних випадків, за яких допускається втручання в право на мирне володіння майном. Отже, їх слід тлумачити у світлі загального принципу, викладеного в першій нормі (див., наприклад, рішення у справах «Ян та інші проти Німеччини» та Холдинг «Совтрансавто» проти України». У своїх висновках Суд неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (див. рішення у справах «Арвер І.Ф.0 проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»). Суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинне здійснюватися з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (див., рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Вимога досягнення такого балансу відображена в цілому в побудові ст. 1 Першого протоколу, включно з другим реченням, яке необхідно розуміти у світлі загального принципу, викладеного в першому реченні. Зокрема, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом ужиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності (див. рішення у справі «Прессос компанія [PERSON]О.» та інші проти Бельгії»). Вирішуючи, чи було дотримано цієї вимоги, Суд виходить із того, що держава має широку свободу розсуду як щодо вибору способу вжиття заходів, так і щодо встановлення того, чи виправдані наслідки вжиття таких заходів з огляду на загальний інтерес для досягнення мети певного закону. Суд обовязково визначає, чи було дотримано необхідного балансу в спосіб, сумісний з правом особи на «мирне володіння майном» у розумінні першого речення ст. 1 Першого протоколу (див. рішення у справі «Звольський та Звольська проти Республіки Чехія»). Стосовно повноважень власника та носіїв обовязків слід зазначити, що широке формулювання ст. 1 Протоколу № 1 дає змогу зробити висновок проте, що: власник володіє всією повнотою влади стосовно власного майна, може робити будь-які дії, які не заборонені законом і не порушують права третіх осіб; право власності є абсолютним, отже власнику протистоять будь-які треті особи (враховуючи державу), які в свою чергу повинні утримуватися від дій, що порушують права власника. Ця норма закріплює право власника на безперешкодне користування своїм майном. У такому контексті порушенням права власності особи буде вважатися і факт ненадання можливості користуватися своїм майном. Відповідно ж до ст. 1 Протоколу № 1 держава зобовязана належним чином організовувати суспільні відносини власності, щоб субєктивне право власності було ефективним, стосовно методів та заходів того, як це зробити, держава володіє певним розсудом і значними повноваженнями, водночас правове регулювання повинно підкорятися базовим міжнародним стандартам, які сформульовані Європейським судом з прав людини і ці стандарти складаються із трьох основоположних принципів права: верховенства права, балансу публічних і приватних інтересів, судового контролю. Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 625/2015, відкритої 03.07.2015 року державним нотаріусом З.В.Сальниковою (а.с.24-77), позивач в порядку ст. 1270 ЦПК України своєчасно в 6-ти місячний строк, 03.07.2015 року звернулася в нотаріальну контору з заявою про отримання спадщини. При цьому державним нотаріусом Сальниковою З.В. відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищезазначену земельну ділянку, які б підтвердили би належність земельної ділянки спадкодавцеві (а.с.9). В зв'язку з вищезазначеним, суд вважає, що матеріалами цивільної та спадкових справ доведено, що за [PERSON] належить визнати право власності по праву спадкування за законом на земельну ділянку площею 0,0526га з цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташована на території Єгорівської сільської ради, масив «Отрадово -3» СТ « Кінаповець -2», ділянка [NUMBER] (за межами населеного пункту), кадастровий номер [NUMBER], належну її матері [PERSON] яка померла [INFO]. На підставі ст. ст. 328, 392, 1216, 1218, 1223, 1225, 1261, 1268,1270, 1297 ЦК України в редакції 2004 року, ст.ст.10,11, 209,212,214-215 , 218 ЦПК України, суд -

Outcome: approved