Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

Згідно з ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року було вирішено повернути цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про знесення самочинного будівництва, третя особа - Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві (та за зустрічним позовом) до Дарницького районного суду м. Києва для усунення недоліків - винесення додаткового рішення за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи - Обслуговуючий кооператив «Садово-дачний кооператив «Орхідея-3» та Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (т.2 а.с.110, 111). У зв»язку з відпустками судді Вовка Є.І., вказана справа була передана в його провадження 26.03.2018 року (вхідний номер 589 від 26.03.2018 року т.2 а.с.113). [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з зустрічним позовом до [PERSON] щодо заборони [PERSON] здійснювати будь-які дії щодо доступу та будівництва будь-яких об'єктів нерухомого майна за адресою: [ADDRESS]. При цьому, суд вважає, що заяви [PERSON] (в тому числі, від 20 вересня 2017 року) за своїм змістом не змінюють предмету зустрічного позову від 17 січня 2017 року, а отже звернення останнього не є заявою про зміну предмету позову в розумінні положень ЦПК України, а фактично лише зменшує його фізичний обсяг, що судом прийнято до уваги. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] вказав, що [PERSON] самовільно зайняв належну позивачу земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] та на території Садово-дачного кооперативу "Орхідея-3", членом якого є [PERSON], а саме [PERSON] здійснив «добудову» будинку на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], всупереч волевиявленню позивача, який проти цього заперечує. Відповідно до імперативних вимог ч.3 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви, при цьому, з положень ч.4 ст.270 ЦПК України вбачається, що сторони або інші учасники справи викликаються у разі необхідності. В силу вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції (параграф 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Всі ці обставини слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Враховуючи викладене, суд вважає, за належне та необхідне розглянути вказане питання щодо винесення додаткового рішення у даному судовому засіданні у відсутність учасників справи, встановивши наступні обставини. Згідно з приписами ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов»язує. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч.1, 2 ст.321 ЦК України). Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження свої майном. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Проте, відповідно до положень ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, дослідивши та проаналізувавши наведені дані, всі матеріали справи, суд вважає встановленим, що [PERSON] не доведено, що йому належить право на володіння, користування та розпорядження земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], і доводи сторони [PERSON] та надані нею документи не спростовують такого висновку суду. Навпаки, з листів Департаменту земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 13 травня 2017 року та від 28 лютого 2017 року (т.1 а.с.139-142) вбачається, що Київська міська рада не приймала рішень щодо передачі (надання) земельних ділянок в користування (власність) Садово-дачному кооперативу "Орхідея-3", а також, що земельна ділянка у [ADDRESS] відповідно до даних міського земельного кадастру не обліковується, зовнішні межі та користувач земельної ділянки не встановлені. Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Зі ст.9 Земельного кодексу України вбачається, що розпорядження землями на території м. Києва належить до повноважень Київської міської ради. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст.125 Земельного кодексу України). При цьому, ст.126 Земельного кодексу України визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи викладене, суд вважає, що вказаний цивільний позов не підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати по справі у виді судового збору належить зарахувати в доход держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed