Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-24 00:00:00

Державне територіально-галузеве об'єднання «Львівська залізниця» (надалі - Залізниця) звернулося до суду з позовною заявою до Хирівської міської ради Старосамбірського району Львівської області та до [PERSON], в якій зазначає, що 09.10.2012 року на їхню адресу надійшла заява [PERSON] від 04.10.2012 року про усунення перешкод для отримання державного акта на землю із вимогою внести зміни в Державний акт на право користування земельною ділянкою, що виданий залізниці. До заяви було долучено договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 0,0933, за кадастровим номером 6425110700:01:005:0033, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], укладений між відповідачами від 21.11.2011 року у VI демократичного скликання Хирівської міської ради від 16.11.2011 року за№189. Рішення VIII сесії VI демократичного скликання Хирівської міської ради від 16.11.2011 року за №189 вважає незаконним, а разом із укладеним на його підставі договором купівлі-продажу такими, що порушують їхнє право на постійне користування частиною земельної ділянки, площею 0,0243 га, в адміністративних межах Хирівської міської ради Старосамбірського району Львівської області. Просить визнати частково нечинним рішення VIII сесії VI демократичного скликання Хирівської міської ради від 16.11.2011 року за №189 в частині накладання земельної ділянки, проданої Хирівською міською радою Старосамбірського району Львівської області [PERSON], на земельну ділянку Залізниці, площею 0,0243 га, визнати частково недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення в частині накладання земельної ділянки, проданої Хирівською міською радою Старосамбірського району Львівської області [PERSON], на земельну ділянку Залізниці, площею 0,0243 га, стягнути з відповідачів судові витрати, пов»язані з розглядом справи. [PERSON], до початку розгляду справи по суті, 06.02.2013 року надіслав до суду зустрічний позов до позивача та до Хирівської міської ради про визнання частково недійсним рішення Хирівської міської ради Старосамбірського району Львівської області № 685 від 08.10.2009 року та частково недійсним державного акта на право постійного користування земельною ділянкою. Ухвалою суду від 03.04.2013 року вимоги за зустрічним позовом були об»єднані в одне провадження з первісним позовом. У зустрічній позовній заяві відповідач-позивач [PERSON] посилається на те, що 21.11.2011 року він купив у Хирівській міській раді земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0,0933 га за кадастровим номером 4625110700:01:005:0033, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], згідно рішення Хирівської міської ради № 189 від 16.11.2011 року. Укладанню Договору купівлі-продажу передувало наступне, що згідно рішень Хирівської міської ради, а саме: за № 130 від 28.12.2006 року йому було надано дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку несільськогосподарського призначення, на якій знаходиться приватизований об»єкт (гаражі та гаражно-складські приміщення) за вищевказаною адресою для продажу її у власність; за № 195 від 27.04.2007 року затверджено перелік земельних ділянок несільськогосподарського призначення, що знаходяться під приватизованими об»єктами і об»єктами незавершеного будівництва, які підлягають продажу у 2007-2008 роках ( в тому числі другим пунктом зазначена земельна ділянка площею 0,0983 га на [ADDRESS], яка призначена йому для продажу у власність); № 33 від 21.01.2011 року затверджено перелік земельних ділянок несільськогосподарського призначення, що знаходяться під приватизованими об»єктами і об»єктами незавершеного будівництва та підлягають продажу у 2011-2012 роках; за № 34 від 21.01.2011 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0933 га по [ADDRESS] для продажу йому у власність для обслуговування викуплених нежитлових приміщень та проведення експертно-грошової оцінки даної земельної ділянки. При підготовці документів для видачі йому Державного акта на право власності на земельну ділянку Старосамбірський відділ Львівської регіональної філії Центру ДЗК виявив, що на частину його земельної ділянки площею 0,0243 га, на якій розташована нежитлова будівля, зареєстровано право постійного користування за ДТГО «Львівська залізниця», у зв»язку з чим він не може отримати Державного акта на куплену ним земельну ділянку. Просить визнати частково недійсним рішення Хирівської міської ради Старосамбірського району Львівської області № 685 від 08.10.2009 року в частині передачі в постійне користування ДТГО «Львівська залізниця» земельної ділянки площею 7,4879 га в частині накладання на його земельну ділянку площею 0,0243 га по [ADDRESS], а також визнати частково недійсним державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 183488 в частині площі до земельної ділянки, накладеної на його земельну ділянку площею 0,0243 га на [ADDRESS]. Також ухвалами суду від 03.04.2013 року та від 31.10.2013 року по даній справі залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів, - Командитне товариство Науково впроваджувальна фірма «Нові технології», яке знаходиться в м. Херсон, та відділ Держземагенства у Старосамбірському районі Львівської області. Представник позивача позовні вимоги позивача-відповідача підтримав, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] не визнав та дав суду пояснення, аналогічні, викладені в позовній заяві. Представник відповідача-позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги Державного територіально-галузевого об»єднання «Львівська залізниця» не визнала, а позовні вимоги [PERSON] підтримала та дала пояснення, аналогічні викладеним у зустрічній позовній заяві (а.с.90-96). Представник відповідача - Хирівської міської ради - Голубець І.Я. позовні вимоги Державного територіально-галузевого об»єднання «Львівська залізниця» також не визнав, а позовні вимоги [PERSON] визнав повністю. Вважає, що міська рада при прийнятті рішень діяла в межах повноважень, не порушуючи права Залізниці. Представник третьої особи - відділу Держземагенства у Старосамбірському районі Львівської області, - Лесик М.С., на початку розгляду справи по суті проти позовних вимог Залізниці та [PERSON] заперечував частково, а в подальшому проти позовних вимог Залізниці заперечив повністю та просив у її позові відмовити, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] визнав та просив їх задовольнити, посилаючись на те, що Хирівська міська рада діяла в межах своїх повноважень та жодних прав Залізниці на постійне користування частиною земельної ділянки, площею 0,0243 га, в адміністративних межах Хирівської міської ради Старосамбірського району Львівської області не порушувала. Представник третьої особи - Командитного товариства Науково- впроваджувальної фірми «Нові технології», яке знаходиться в м. Херсон, - Мацула Є.Б. в судове засідання не з"явився, хоч про день та місце слухання справи був належно повідомлений, а також, будучи допитаним Суворовським районним судом м. Херсона шляхом окремого доручення, не дав жодного пояснення по суті позовних вимог, посилаючись на те, що він не знайомий з матеріалами справи, познайомитись з ними бажає, а тому буде безпосередньо особисто брати участь у розгляді справи і давати пояснення у Старосамбірському районному суді. Однак, до суду жодного разу не з»явився, заяву про розгляд справи у його відсутності не подав, заперечення на позовні вимоги до суду не надіслав. Заслухавши пояснення сторін та представника третьої особи - відділу Держземагенства у Старосамбірському районі Львівської області, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що рішенням VIII сесії VI демократичного скликання Хирівської міської ради Старосамбірського району Львівської області від 16.11.2011 року за №189 « Про затвердження ціни продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення та продаж її у власність д. [PERSON] для обслуговування нежитлових будівель» було вирішено продати у власність [PERSON] земельну ділянку площею - 933 м2, яка розташована в [ADDRESS], для обслуговування нежитлових будівель (гаражно-складські приміщення) та гаражів, власником яких є [PERSON], згідно договорів купівлі-продажу від 21.03.2006 року, зареєстрованих 15.05.2006 року у Самбірському бюро технічної інвентаризації та в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, актів прийомки-передачі (т.1, а.с.106-111). На підставі зазначеного рішення [PERSON] 21 листопада 2011 року купив у Хирівській міській раді земельну ділянку несільськогосподарського призначення, площею 0,0933 га, за кадастровим номером 4625110700:01:005:0033, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Старосамбірського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1590 (т.1, а.с. 97-99). Згідно довідки за підписом міського голови (т.2, а.с.9) дана земельна ділянка на момент її продажі [PERSON] перебувала у комунальній власності територіальної громади м. Хирова і до продажу вищевказаних об»єктів нерухомості використовувалась для обслуговування цих об»єктів (гаражів,складів), які належали ВМУЖКГ м. Хирова, та були збудовані даним підприємством у 50-тих роках минулого століття. Судом двічі було оголошено перерву та надавалася можливість представити Хирівській міській раді документи, які б свідчили, про вилучення від Залізниці, як постійного користувача, чи виділення або надання спірної земельної ділянки під будівництво гаражно-складського приміщення, в якому році це було, хто був забудовником, чи був наданий дозвіл на таке будівництво на цій землі, чи було прийнято в експлуатацію такий об»єкт. Проте таких доказів суду не було надано, натомість, було подано лише рішення про визнання права власності на дані об»єкти, датовані 1974 та 1998 роками (т.1,а.с.208,211 та т.2, а.с.4-8), а тому суд критично ставиться до вищевказаної довідки в частині вказаного забудовника - ВМУЖКГ м. Хирова, та зазначеного року побудови гаражно-складських приміщень - « у 50-тих роках минулого століття». Рішенням 1У сесії У демократичного скликання Хирівської міської ради від 28.12.2006 року за № 130 було надано дозвіл [PERSON] на виготовлення документації на земельну ділянку в тому числі і спірну земельну ділянку, на якій знаходяться гаражі і гаражно-складські приміщення по вищевказаній адресі, для продажу її йому у власність, а також зобов»язано його заключити з міською радою договір « Про плату за використання земельної ділянки», який буде діяти до моменту виготовлення правовстановлюючих документів на право власності даною земельною ділянкою, попередньо стягнувши з нього і плату за фактичне використання цієї землі з моменту купівлі-продажу об»єктів нерухомості, починаючи з 15.05.2006 року (т.1,а.с.101). Такий договір було укладено 24.01.2007 року та додатковий договір до нього (т.1,а.с.112-11), згідно якого [PERSON] вносив орендну плату за користування цією землею, про що свідчать долучені до справи квитанції (т.1, а.с.212-243). За змістом ст.373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Гарантоване у статті 14 Конституцї України право власності на землю може набуватися і реалізовуватися громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Однак, в судовому засіданні документально підтверджено, що частина земельної ділянки в розмірі 0,0243 га, яка продана Хирівською міською радою [PERSON], відноситься до земель залізничного транспорту. Суспільні відносини, що виникають у процесі функціонування залізничного транспорту, регулюються Законами України «Про транспорт», «;Про залізничний транспорт». Статтями 68 Земельного кодексу України, ст. 11 Закону України «Про транспорт» та ст.6 Закону України «Про залізничний транспорт» до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення під залізничним полотном та його облаштуваннями, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Такі землі призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об'єктів залізничного транспорту. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.67 ЗК України до земель транспорту належать землі, надані підприємствам, установам та організаціям залізничного, автомобільного транспорту і дорожнього господарства, морського, річкового, авіаційного, трубопровідного транспорту та міського електротранспорту для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту і розвитку об'єктів транспорту. Землі транспорту можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. З статуту (а.с.30-31) відомо, що позивач-відповідач, тобто, Державне територіально-галузеве об»єднання «Львівська залізниця» створене згідно із статтями 1,4 Закону України «Про залізничний транспорт» , засноване на державній власності і входить до сфери управління Міністерства транспорту та зв»язку України та підпорядковане Державній адміністрації залізничного транспорту України. Згідно норм ч.1 та ч.2 ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності без встановлення строку, таке право набувають в тому числі і підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності. Залізниця використовує дану спірну земельну ділянку спочатку відповідно до Плану межі смуги відведення лінії « Самбір - Хирів - Н.Устріки» Львівської залізниці на км 95-122 в адміністративних межах Хирівського району на той час Дрогобицької області, розроблений Південно-Західною комплексною експедицією «Транспроекткар»єр» у 1951 році (а.с.26-28), в подальшому, згідно Плану смуги відведення лінії Стрий - Самбір - Хирів - Держкордон Львівської залізниці від км 83-970 до км 115+780 Старосамбірський район Львівської області, проект № 399-Л, складений за результатами зйомки земель смуги відведення вказаної лінії Київзалізтранспроектом Головзалізтранспроекта у 1980 році по матеріалах польового знімання 1979 року (а.с.20-25) . Чинним на той час ЗК УРСР (ред. від 8 липня 1970 року, п. 5 постанови Верховної Ради України № 562 від 18 грудня 1990 року «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР») вимоги щодо виготовлення та отримання державного акта не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі відповідно до пунктів 54, 55 Загальних основ землекористування та землеустрою, затверджених постановою ЦВК СРСР від 15 грудня 1928 року). Пунктом 5 постанови Верховної Ради України № 562 від 18.12.1990 «Про порядок введення в дію Земельного кодексу України» передбачено, що громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку права власності на землю чи землекористування. Пунктом 6 Постанови Верховної Ради Української PCP «Про земельну реформу» (із змінами та доповненнями) було передбачено, що землекористувачі повинні до 01.01.2008 оформити право власності або право користування землею. Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 у справі № 5-рп/2005 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право користування, визнані неконституційними. Таким чином, оформлення права постійного користування відповідно до норм Земельного кодексу України, на землі, які фактично перебувають у користуванні Залізниці, не були обмеженими у часі. Очевидно й тому, рішенням Хирівської міської ради ХХ сесії У-го демократичного скликання від 08.10.2009 року за № 685 «Про затвердження технічної документації із землеустрою із складанням державного акта на право постійного користування земельною ділянкою ДТГО «Львівська залізниця» та видачу державного акта на право постійного користування земельними ділянками» було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для складання державних актів на право постійного користування земельними ділянками площею - 30,5582 га в межах м. Хирів Залізниці для забезпечення функціонування залізничного транспорту на дільниці «Держкордон - Хирів» в межах території м. Хирів, розроблену КТ НВФ «Нові технології» та вирішено видати Залізниці державні акти на право постійного користування цими земельними ділянками (т.1, а.с.29,33-37). На підставі даного рішення Залізниці було видано державні акти на право постійного користування серії ЯЯ №№183488, 183489 та 183490, що зареєстровані 26.03.2012 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №№462510003000005, 462510003000006 та 462510003000007 відповідно, якими посвідчується право постійного користування земельними ділянками, що розташовані в адміністративних межах м. Хирів Старосамбірського району Львівської області, зокрема спірною (т.1,а.с.17-19). З висновку, який зазначений в Протоколі проведення перевірки документації із землеустрою та обмінного файла від 09.04.2012 №ПП - 00371007142012, складеного Управлінням Держкомзему у Старосамбірськоу районі, як територіальним органом Держкомзему згідно п.1 Положення про управління (відділ) Держкомзему в районі, затвердженого наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 17.06.2008 №123, вбачається, що ділянка [PERSON], із визначеним кадастровим номером 4625110700:01:005:0033, накладається на земельну ділянку Залізниці в частині 0,0243 га (а.с.209), даний розмір накладки землі в судовому засіданні ніхто із сторін не оспорював. Факт перетинання цих земельних ділянок підтверджується і іншими доказами, поданими сторонами - Плану земельної ділянки гр. [PERSON] (т.1,а.с.210), іншими матеріалами із ілюстрованим, відповідно до вищевказаного Протоколу, зазначенням місця перетину меж земельної ділянки, проданої Хирівською міською радою у власність гр. [PERSON] із межею смуги відведення Залізниці - викопіювання з чергового кадастрового плану (т.1,а.с.193), Плану межі смуги відведення лінії « Самбір - Хирів - Н.Устріки» Львівської залізниці (т.1а.с.200-202), Плану смуги відведення лінії Стрий - Самбір - Хирів - Держкордон Львівської залізниці (т.1,а.с.197-199) та Технічної документації із землеустрою по інвентаризації земельних ділянок в натурі(на місцевості) для складання державних актів на право постійного користування земельними ділянками загальною площею 30,5582 га державному територіально-галузевому об»єднанню «Львівська залізниця» для забезпечення функціонування залізничного транспорту на дільниці «Держкордон - Нижанковичі-Добромиль-Хирів» в межах території Хирівської міської ради Старосамбірського району Львівської області /надалі - Технічна документація/ (т.1,а.с.194-196). 1з Технічної документації (т.1,а.с.195) вбачається, що земельна ділянка [PERSON] знаходиться на відстані 26 м (точка 16) від колії, при чому смуга відведення залізниці на ділянці 101 км+300м з правої сторони по ходу км складає 42 м (точка 17) від осі колії, а згідно вищевказаних Планів 1951 року та 1980 року смуга відведення залізниці на ділянці 101 км+300м з правої сторони по ходу км складає 46 метрів (т.1,а.с.198,201). Отже, вказана вище спірна земельна ділянка знаходиться у правомірному постійному користуванні позивача-відповідача вже понад 60 років. Проте, що вказана вище спірна земельна ділянка знаходиться у правомірному постійному користуванні Залізниці підтверджують і [PERSON] та Хирівська міська рада, про що вбачається із Рішення Хирівської міської ради Х11 сесії У1-го демократичного скликання № 322 від 03.08.2012 року «Про розгляд заяви [PERSON], яким міська рада пунктом 1 вирішила вилучити у ДТГО «Львівська залізниця» частину земельної ділянки площею - 0,0243 га, яка перебуває у постійному користуванні вказаного підприємства та на якій знаходяться належні [PERSON] на праві власності нежитлові (гаражно-складські) приміщення по [ADDRESS](т.1,а.с.38). Дане рішення було оскаржене позивачем-відповідачем до суду. Постановою Галицького районного суду м. Львова було визнано нечинним та скасовано п. 1 вказаного рішення, з посиланням на те, що приймаючи оскаржуване рішення, Хирівська міська рада не була наділена повноваженнями щодо скасування власних рішень за тих правовідносин, що виникли у зв»язку із набуттям права Залізниці на постійне користування земельною ділянкою. Відповідно до ч. 2 ст. 149 Земельного кодексу України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. У судовому засіданні встановлено, що вилучення ділянки у встановленому порядку у Залізниці не проводилося. Із Залізницею, як суміжним користувачем, не було погоджено меж земельної ділянки, проданої [PERSON] за договором купівлі-продажу, всупереч вимогам ч.2 ст. 198 ЗК України, більше того, Залізниця, як суміжний користувач, у кадастровому плані, навіть, не зазначена. Відповідно до п. «б» ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі під державними залізницями, а також згідно п. «б» ч.4 ст. 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під залізницями. Таким чином, з аналізу вказаних норм законодавства вбачається, що Хирівська міська рада, приймаючи оскаржуване Залізницею рішення № 189 від 16.11.2011 року, не була наділена повноваженнями щодо розпорядження частиною земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), в частині накладання площею 0,0243 га, як землями під залізницями, що належать до земель комунальної власності, та перебувають у постійному користуванні Залізниці, оскільки такі землі не можуть передаватись у приватну власність, а порядок та підстави їх вилучення визначений ст.141 ЗК України, чим порушила право Залізниці на постійне користування даною земельною ділянкою. Твердження представників відповідача-позивача, Хирівської міської ради, третьої особи про те, що норми ч.І ст.377 ЦК України та ч.2 ст. 120 ЗК України в редакції Закону N 1702-VI ( 1702-17 ) від 05.11.2009 , є підставами переходу права власності, права постійного користування на земельну ділянку до особи, що набула права власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, суд не бере до уваги, виходячи з наступного. Право власності на нежитлові будівлі (гаражно-складські приміщення) та гаражі у відповідача-позивача виникли 21.03.2006, коли діяла редакція ст.120 ЗК України, відповідно до якої, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а також редакція ст.377 ЦК України, відповідно до якої до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договорам. Юридичний факт переходу права власності на нежитлові будівлі (гаражно-складські приміщення) та гаражі є актом завершеної дії. Частиною 3 статті 5 ЦК України регламентовано, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Дія норм ч.І ст.377 ЦК України, ч.2 ст. 120 ЗК України та п.»е» ч.1 ст. 141 ЗК України в редакції Закону N 1702-VI ( 1702-17 ) від 05.11.2009 року) відповідно до пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку набуття прав на землю» від 05.11.2009 №1702-VI, набрали чинності з 01.01.2010, а тому у цих редакціях не можуть застосовуватись до тих правовідносин, які виникли 21.03.2006 у момент укладання Договорів купівлі-продажу нежитлових будівель (гаражно-складські приміщення) та гаражів, посвідчених 21.03.2006 року. Згідно з п. «а» та п. «г» ч.3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Частина 1 ст. 155 Земельного кодексу України передбачає, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У даному випадку підставою для звернення до суду є порушення права користування земельною ділянкою. Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а відповідно до п.10 ч. 2 цієї ж статті способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. У даному випадку такими є оскаржувані рішення Хирівської міської ради. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, аналізуючи вищевикладені докази в сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача - відповідача - Залізниці: про визнання частково нечинним рішення VIII сесії VI демократичного скликання Хирівської міської ради від 16.11.2011 року за №189 в частині накладання земельної ділянки, проданої Хирівською міською радою Старосамбірського району Львівської області [PERSON], на земельну ділянку Залізниці, площею 0,0243 га; про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення в частині накладання земельної ділянки, проданої Хирівською міською радою Старосамбірського району Львівської області [PERSON], на земельну ділянку Залізниці, площею 0,0243 га, - тому такі слід задовольнити, та безпідставність позовних вимог відповідача-позивача - [PERSON]: про визнання частково недійсним рішення Хирівської міської ради № 685 від 08.10.2009 року в частині передачі в постійне користування ДТГО «Львівська залізниця» земельної ділянки площею 7,4879 га в частині накладання на його земельну ділянку площею 0,0243 га по [ADDRESS] про визнання частково недійсним державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 183488 в частині площі до земельної ділянки, накладеної на його земельну ділянку площею 0,0243 га на [ADDRESS], як похідного від даного рішенння, - слід відмовити. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач-відповідач сплатив судовий збір у сумі 107 гривень 30 копійок, що підтверджується платіжним дорученням, наявним в матеріалах справи(а.с.1). Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин із відповідачів - Хирівської міської ради та [PERSON], - слід стягнути порівно в користь Залізниці документально підтверджені судові витрати в сумі 107 гривень 30 копійок. Згідно ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення цим рішення. Жодна із сторін із заявою про застосування позовної давності в даному спорі до суду не зверталася. На підставі викладеного,

Outcome: approved