Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

В січні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 18.09.2013 року у м. Дніпропетровську на перехресті доріг з`їзду з Південного мосту - вул. Гаванської, водій [PERSON], керуючи автомобілем ЗАЗ д/н [NUMBER], під час руху по другорядній дорозі, з`їзд з Південного мосту, не надав дорогу та скоїв зіткнення з автомобілем Міцубісі д/н [NUMBER], який рухався по головній дорозі. Тим самим позивачеві була заподіяна матеріальна шкода. Позивач просив суд стягнути із відповідача 68913,18 гривень на відшкодування матеріальної шкоди та судові витрати. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2015 року позов задоволений. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування матеріальної шкоди 68913 грн. 18 коп., витрати на проведення експертизи у розмірі 680 грн., судові витрати у розмірі 700 грн. В апеляційній скарзі відповідач просить змінити рішення суду в частині розміру стягнутої грошової суми на відшкодування матеріальної шкоди, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та не врахування всіх обставин у справі. Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду скасувати з огляду на таке. Судом першої інстанції встановлено, що 18.09.2013 року мала місце дорожньо-транспортна пригода у м. Дніпропетровську на перехресті доріг з'їзду з Південного мосту - вул. Гаванської, де водій [PERSON], керуючи автомобілем ЗАЗ д/н [NUMBER], під час руху по другорядній дорозі, з'їзд з Південного мосту, не надав дорогу та скоїв зіткнення з автомобілем Міцубісі д/н [NUMBER], який рухався по головній дорозі, тим самим скоїв порушення передбачене ст. 124 КУпАП. Зазначені фактичні обставини ДТП, а також наявність вини [PERSON] в її скоєні, встановлені постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.10.2013 року, якою останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Відповідно до висновку авто товарознавчого дослідження №ZА141013 по визначенню вартості матеріальної шкоди, в зв'язку з аварійними пошкодженнями, спричиненими автомобілю Міцубісі-Спейс Стар державний номер [NUMBER] складеного 14 жовтня 2013 року (а.с.14-19), відповідно до висновків якої вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Міцубісі-Спейс Стар державний номер [NUMBER] №ZА141013 в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталося 18.09.2013 року складає 68913 грн. 18 коп. (а.с.14-34). Позивач [PERSON] є власником легкового автомобіля Міцубісі-Спейс Стар державний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.42). Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд прийшов до висновку про те, що вони врегульовані вимогами ст. ст. 22, 1167, 1187, 1188 ЦК України, а також Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому застосував їх при розгляді справи. Посилаючись на норми ст. 1187, 1188 ЦК України, а ст. 6, 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суд вказав, що [PERSON] повинний відшкодувати [PERSON] шкоду, що завдана внаслідок ДТП автомобілю позивача Міцубісі - Спейс Стар державний номер [NUMBER] Також суд посилався і на роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди». Щодо посилання представника відповідача, відповідно до заперечень що надійшли через канцелярію Самарського районного суду м. Дніпропетровська 07.07.2014 року (а.с.88), в якому зазначено, що відповідач згідно вимог чинного законодавства уклав договір обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів із ПАТ СК "Лафорт", що виключає відповідальність відповідача. Суд прийшов до висновку, що в порушення вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач не надав суду доказів його особистого звернення, після настання ДТП, до страховика про здійснення страхового відшкодування, що призвело до неможливості страховика встановити факт ДТП, причини та обставини її настання та розмір заподіяної шкоди. На клопотання представника відповідача, судом було зроблено запити від 29.09.2014р., та 24.10.2014 року до МТСБУ, із проханням надати страхову справу за полісом № АЕ/0682431, (код страховика 131), страховик - ПАТ СК «Лафорт», страхувальник - [PERSON] (а.с. 141, 152). На відповідні запити було отримано відповіді від 09.10.2014 року та 21.10.2014 року в яких МТСБУ зазначає, що відповідно до єдиної централізованої бази даних, яка формується на підставі відомостей отриманих від страховиків-членів МТСБУ, інформація щодо договору обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за полісом № АЕ/0682431 страховик - ПАТ СК «Лафорт», страхувальник - [PERSON], - відсутня (а.с.148, 151). За таких обставин, суд вважав, що підлягає стягненню із [PERSON] на користь позивача [PERSON] сума матеріальної шкоди та судові витрати. Але із такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони не відповідають обставинам у справі, а також зроблені із неправильним застосуванням норм матеріального права. Відповідно до вимог ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. При з'ясуванні обставин у справі в суді апеляційної інстанції було досліджено оригінал страхового полісу від 23.01.2013 року № АЕ/0682431, (код страховика 131), страховик - ПАТ СК «Лафорт», страхувальник - [PERSON] є дійсним до теперішнього часу (а.с. 141, 152). Відсутністьу єдиній централізованій базі МТСБУ інформації щодо договору обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за цим полісом, не є підставою для висновку про не чинність його умов. Ніхто із сторін чи інших заінтересованих осіб не заперечував його наявності, а також цей договір не визнаний недійсним, а тому відповідно до вимог ст.204 ЦК України цей правочин є правомірним. Відповідач не надавав згоди на відшкодування матеріальної шкоди, а тому за таких обставин необхідно застосувати вимоги ст.979 ЦК України, положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який передбачає і захист інтересів страхувальника. Матеріалами справи не підтверджено факту звернення позивача до страховика про відшкодування шкоди, позовні вимоги до нього також не заявлений. За таких обставин пред'явлення позову безпосередньо до особи, яка спричинила шкоду, є передчасним, оскільки відповідальність цієї особи настає у разі недостатності страхової виплати. Така позиція не суперечить і роз'ясненням п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». У зв'язку із чим рішення суду необхідно скасувати та відмовити у задоволенні позову, відповідно до вимог ст.309 ЦПК України.

Outcome: dismissed