Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов зазначений вище позов, який позивач мотивує тим, що мировою угодою, що була укладена між позивачем та відповідачем по справі 25 грудня 2013 року про розподіл в натурі спадкового майна, а саме - житлового будинку, земельної ділянки та господарських будівель і споруд, в пункті №8 якої сторони домовились про те, що кожна сторона має право встановити паркан (огорожу) на межі розподілу земельної ділянки сторін. Межа розподілу земельної ділянки схематично, з відповідними розмірами, визначена та встановлена у Варіанті №3 та додатку №8 до Висновку №2980/13- 41; №2981/13-43 проведеної Київським НДІ судових експертиз комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи. Вказана мирова угода та Висновок комплексної експертизи були визнані і погоджені сторонами та затверджена ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 25 грудня 2013 року. Маючи наміри та бажання встановити паркан на межі розподілу земельних ділянок і визначаючи розміри та цю межу в натурі, позивач встановила, що частина споруди навіс (літера «Ж»який є .....власністю відповідача розташований на межі наших земельних ділянок і частково"займає територію земельної ділянки позивача. Також, в позові позивач, зазначив, що механічні розсувні ворота, що вмонтовані в паркані [PERSON] з [ADDRESS], в процесі повного відкриття, пересікають межу розподілу земельних ділянок сторін та частково заходять на територію позивача. Відповідач не хоче демонтувати частину належної некапітальної, легкої дерев'яної споруд (навіс «Ж»), яка частково знаходиться на належній позивачу на праві власності земельній ділянці. У судове засідання позивач не з'явився, повідомлявся належним чином. Відповідач в судове засідання з'явився, просив в позові відмовити, надав сіої заперечення. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, що приймають участь у справі, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами було укладено мирову угоду Межа розподілу земельної ділянки схематично, з відповідними розмірами, визначена та встановлена у Варіанті №3 та додатку №8 до Висновку №2980/13- 41; №2981/13-43 проведеної Київським НДІ судових експертиз комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи. Вказана мирова угода та Висновок комплексної експертизи були визнані і погоджені сторонами та затверджена ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 25 грудня 2013 року. У відповідності п. 8 в зазначеної Мирової угоди, сторони цієї угоди мають право, відповідно до визначених розмірів та схеми по Варіанту №3 наданому у Висновку зробленої комплексної судово- технічної експертизи, встановити свою огорожу на межі розподілу наших земельних ділянок точно за розмірами та у схематичній відповідності до Висновку експертизи. Як вбачається з варіанту №3 схеми поділу земельної ділянки між співвласниками навіс літера «Ж» ніяк не знаходиться на території позивача, а знаходиться на території відповідача, що є прямим доказом про не порушення мирової угоди з боку відповідача. Під час укладання мирової угоди позивачем [PERSON] було визнано право власності навіс літера «Ж» за відповідачем [PERSON], а тому звернення позивача до суду є незрозімілим. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа може звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Мирова угода визнається судом на підставі досягнутих між сторонами спору домовленостей, тому відповідальність за формулювання умов мирової угоди лежить на сторонах мирової угоди, відтак при формулюванні умов мирової угоди сторони повинні враховувати і вимоги ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки у разі якщо визнана ухвалою суду мирова угода не виконується сторонами такої угоди у добровільному порядку, ухвала суду про визнання мирової угоди підлягає виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень, так як така ухвала є судовим рішенням. Позивач має право звернутись у Державну Виконавчу службу для виконання судового рішення а саме ухвали від 25 грудня 2013р. Враховуючи викладене суд відмовляє [PERSON] в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed