Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

Позивач - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначив наступне. 11 серпня 2006 року [PERSON] уклав з Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі-Банк) кредитний договір № 014/17-02/4157-50 (далі Кредитний договір), за умовами п.1.1-1.2. якого АППБ «Аваль» надав [PERSON] , як позичальнику, кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 22\~000,00 (двадцять дві тисячі доларів) США строком на 240 місяців, з 11.08.2006 р. по 10.08.2026 року, з розрахунку 12,0 % річних за користування кредитом. Надання кредитних коштів здійснювалося шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок Позичальника, з подальшою можливістю видачі готівки через касу банку (пункт 3.2. Кредитного договору). 22.04.2009 року між Позичальником [PERSON] та АППБ «Аваль» було укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до умов якої з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника, тимчасово, на період з 15.05.2009 до 15.04.2010 року було зменшено розмір щомісячного платежу Позичальника за Кредитним договором до розміру, визначеного у Графіку погашення Кредиту та інших платежів за Кредитним договором. Відповідач по справі станом на 03.08.2018 року має заборгованість у розмірі 40\~297,00 доларів США 25 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 1088503,96 грн., з яких: 22003,50 доларів США (або 594\~355,62 грн.) - основна заборгованість, 18293,75 доларів США (494\~148,34 грн.) заборгованість за відсотками. З метою забезпечення виконання зобов`язань Позичальника [PERSON] за Кредитним договором між Банком та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 11 серпня 2006 року було укладено договори поруки за № 014/17-02/4157-50/1, № 014/17-02/4157-50/2, № 014/17-02/4157-50/3, № 014/17-02/4157-50/4, відповідно до яких вказані особи взяли на себе зобов`язання перед Банком відповідати за зобов`язання Боржника [PERSON] , в повному обсязі цих зобов`язань. Позивач просить стягнути солідарно: з відповідача [PERSON] та [PERSON] поточну заборгованість за кредитом у розмірі 594\~355,62 грн. основної заборгованості, та 494\~148,34 грн. заборгованості за відсотками, разом - 1088503,96 гривень Позивач просить стягнути солідарно: з відповідача [PERSON] та [PERSON] поточну заборгованість за кредитом у розмірі 594\~355,62 грн. основної заборгованості, та 494\~148,34 грн. заборгованості за відсотками, разом - 1088503,96 гривень. Позивач просить стягнути солідарно: з відповідача [PERSON] та [PERSON] поточну заборгованість за кредитом у розмірі 594\~355,62 грн. основної заборгованості, та 494\~148,34 грн. заборгованості за відсотками, разом - 1088503,96 гривень. Позивач просить стягнути солідарно: з відповідача [PERSON] та [PERSON] поточну заборгованість за кредитом у розмірі 594\~355,62 грн. основної заборгованості, та 494\~148,34 грн. заборгованості за відсотками, разом - 1088503,96 гривень, та солідарно з відповідачів судові витрати в сумі 16 327,56 гривень. Ухвалою суду від 07.11.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче провадження, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. Відповідач [PERSON] через канцелярію суду 03.12.2018 року подав заяву про застосування позовної давності, у якій просить у задоволення позову відмовити. Відповідач [PERSON] в особі представника адвоката Баришнікова А.Г. 04.12.2018 року подав до суду у визначений строк відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечує, просить суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, у зв`язку із пропуском позивачем строків позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права. 05.12.2018 року Відповідач [PERSON] подав до суду у встановлений законом процесуальний строк зустрічний позов до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання поруки припиненою, який прийнято ухвалою суду від 25.06.2019 року до провадження, об`єднано для спільного розгляду з первісним позовом, у якому [PERSON] просить суд визнати припиненою поруку за Договором поруки № 014/17-02/4157-50/4 від 11.08.2006 року, укладеного між АППБ «Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] на забезпечення зобов`язань [PERSON] за Кредитним договором № 014/17-02/4157-50 від 11.08.2006 року, та стягнути всі судові витрати по справі. Ухвалою суду від 12.09.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні надав суду відповідь на відзив відповідача [PERSON] , позов підтримав та просив задовольнити. У судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвокат Баришніков А.Г. просив суд залишити позовну заяву Банку без задоволення, проти позову заперечував, просив суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі в зв`язку з пропуском позивачем строків позовної давності, та інших підстав. Інші сторони у справі у судове засідання не з`явилися. Відповідачем за зустрічним позовом - АТ «Райффайзен Банк Аваль» та іншими сторонами по справі - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в порядку реалізації своїх процесуальних прав відзиву на зустрічний позов не надано. Представник позивача за зустрічним позовом адвокат Баришніков А.Г. в судовому засіданні підтримав вимоги, викладені у зустрічному позові [PERSON] , наполягав на його задоволенні. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, дослідивши письмові докази, суд дійшов до наступних висновків. У відповідності зі ст.ст.\~12,\~13\~ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлено, що 11 серпня 2006 року [PERSON] уклав з Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі Банк) кредитний договір № 014/17-02/4157-50 (далі Кредитний договір), за умовами п.1.1-1.2. якого АППБ «Аваль» надав [PERSON] як позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 22\~000,00 (двадцять дві тисячі доларів) США строком на 240 місяців, з 11.08.2006 р. по 10.08.2026 року, з розрахунку 12,0 % річних за користування кредитом. Надання кредитних коштів здійснювалося шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок Позичальника, з подальшою можливістю видачі готівки через касу банку (пункт 3.2. Кредитного договору). 22.04.2009 року між Позичальником [PERSON] та АППБ «Аваль» було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору, відповідно до умов якої з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника тимчасово, на період з 15.05.2009 до 15.04.2010 року було зменшено розмір щомісячного платежу Позичальника за Кредитним договором до розміру, визначеного у Графіку погашення Кредиту та інших платежів за Кредитним договором. Відповідно до пункту 1.3. Додаткової угоди на підставі цієї додаткової угоди з 22 квітня 2009 р. фактична заборгованість за сумою Кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, у звязку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів Позичальнику. Відповідно до пункту 2 Додаткової угоди, тимчасово на період з 15 травня 2009 р. по 15 квітня 2019 р. (надалі Кредитні канікули) Сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу Позичальника за Кредитним договором до розміру, визначеного в Графіку погашення Кредиту та інших платежів за Кредитним договором, що є додатком до цієї Додаткової угоди. Позивачем у Розрахунку заборгованості за Кредитним договором (строка 2 у табл «Деталі операції» колонка 12) вказується залишок заборгованості строком виникнення (існування) в період з 15.08.2006 року в сумі 22\~000,00 доларів США (валюта кредиту, а.с. 8). Отже, Банком здійснено нарахування Позичальнику [PERSON] заборгованості за період з 15.08.2006 року по 03.08.2018 року, тобто за 12 років, що свідчить про факт порушення Позичальником умов Кредитного договору ще майже з самого початку його дії, та відповідно виникнення у Банку права на захист своїх прав та інтересів вже після 15.08.2006 року. 11 серпня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі Банк), та [PERSON] було укладено Договір поруки (з фізичною особою) № 014/17-02/4157-50/1, за умовами п.1.2. якого Поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед Кредитором відповідати по зобов`язанням Боржника [PERSON] , які виникають з умов Кредитного договору № 014/17-02/4157-50 від 11.08.2006 року, в повному обсязі цих зобов`язань. Відповідно до п.3.1. Договору поруки, сторони договору встановлюють, що у випадку невиконання або неналежного виконання Боржником узятих на себе зобов`язань по кредитному договору, Поручитель і Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної вимоги, у відповідності до ч.1,2 ст.554 ЦК України. Відповідно до абз. 2 п.4.1. Договору поруки, порука припиняється, якщо Кредитор в межах трирічного строку з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до Поручителя (п.4 ст. 559 ЦК України) 11 серпня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі Банк), та [PERSON] було укладено Договір поруки (з фізичною особою) № 014/17-02/4157-50/2, за умовами п.1.2. якого Поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед Кредитором відповідати по зобов`язанням Боржника [PERSON] , які виникають з умов Кредитного договору № 014/17-02/4157-50 від 11.08.2006 року, в повному обсязі цих зобов`язань. Відповідно до п.3.1. Договору поруки, сторони договору встановлюють, що у випадку невиконання або неналежного виконання Боржником узятих на себе зобов`язань по кредитному договору, Поручитель і Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної вимоги, у відповідності до ч.1,2 ст.554 ЦК України. Відповідно до абз. 2 п.4.1. Договору поруки, порука припиняється, якщо Кредитор в межах трирічного строку з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до Поручителя (п.4 ст. 559 ЦК України). 11 серпня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі Банк), та [PERSON] було укладено Договір поруки (з фізичною особою) № 014/17-02/4157-50/3, за умовами п.1.2. якого Поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед Кредитором відповідати по зобов`язанням Боржника [PERSON] , які виникають з умов Кредитного договору № 014/17-02/4157-50 від 11.08.2006 року, в повному обсязі цих зобов`язань. Відповідно до п.3.1. Договору поруки, сторони договору встановлюють, що у випадку невиконання або неналежного виконання Боржником узятих на себе зобов`язань по кредитному договору, Поручитель і Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної вимоги, у відповідності до ч.1,2 ст.554 ЦК України. Відповідно до абз. 2 п.4.1. Договору поруки, порука припиняється, якщо Кредитор в межах трирічного строку з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до Поручителя (п.4 ст. 559 ЦК України). 11 серпня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі Банк), та [PERSON] було укладено Договір поруки (з фізичною особою) № 014/17-02/4157-50/4, за умовами п.1.2. якого Поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед Кредитором відповідати по зобов`язанням Боржника [PERSON] , які виникають з умов Кредитного договору № 014/17-02/4157-50 від 11.08.2006 року, в повному обсязі цих зобов`язань. Відповідно до п.3.1. Договору поруки, сторони договору встановлюють, що у випадку невиконання або неналежного виконання Боржником узятих на себе зобов`язань по кредитному договору, Поручитель і Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної вимоги, у відповідності до ч.1,2 ст.554 ЦК України. Відповідно до абз. 2 п.4.1. Договору поруки, порука припиняється, якщо Кредитор в межах трирічного строку з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до Поручителя (п.4 ст. 559 ЦК України). Відповідно до Вимоги про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором від 13.08.2018 р., яку Банком було направлено на адресу Відповідача [PERSON] , за якою Банком вказувалося про існування простроченої заборгованості станом на 03.08.2018 року в сумі 6122,59 доларів США (прострочений кредит), та 18156,30 дол. США (заборгованість за процентами), та вимагалося протягом 60 днів з дати цієї вимоги здійснити погашення кредиту в повному обсязі зі сплатою відсотків та пені відповідно, на суму 22 003,50 доларів США заборгованість по сумі кредиту, та 18293,75 доларів США - заборгованість за процентами. Вимоги про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, датовані 13.08.2018 р. Банком направлялися відповідачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] . Проте судом критично оцінено наданий позивачем в якості обгрунтування відсилання вказаних Вимог про виконання грошових зобов`язань Список згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих, оскільки на ньому відсутні будь-які відмітки поштового відділення УДППЗ «Укрпошта» про їх отримання для відправлення, та фактичного отримання адресатами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Відповідачем по справі [PERSON] в особі представника адвоката Баришнікова А.Г. було подано до суду 05 грудня 2018 року зустрічну позовну заяву, відповідно до якої він просить суд визнати припиненою поруку за Договором поруки № 014/17-02/4157-50/4 від 11.08.2006 року, укладеного між АППБ «Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] на забезпечення зобов`язань [PERSON] за Кредитним договором № 014/17-02/4157-50 від 11.08.2006 року, та стягнути з відповідача всі судові витрати. В обґрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON] вказує, що, звертаючись до суду в тому числі з вимогами до [PERSON] , представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» приховав та не повідомив суд про той факт, що, у зв`язку із порушенням зобов`язань з боку позичальника, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 серпня 2012 року у цивільній справі № 0818/3231/2012 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про звернення стягнення на заставне майно в рахунок погашення заборгованості по кредиту, було в повному обсязі задоволено вимоги Позивача станом на 27 лютого 2012 року у розмірі 26\~568,29 доларів США, з яких 22 003,50 доларів США заборгованість за кредитом, 2\~055,68 доларів США заборгованість за відсотками та 2\~509,11 доларів США пеня за несвоєчасну сплату кредиту (рішення суду заборгованість визначено також у гривневому еквіваленті). Також зі змісту судового рішення вбачається, що у зв`язку із порушенням умов Кредитного договору, позичальнику було направлено вимогу про повернення заборгованості за кредитом від 01.10.2010 року за вих. № 12-21/11-1963, яка була особисто ним отримана 08.10.2010 року. Так, судом встановлено, що заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 07 серпня 2012 року у цивільній справі № 0818/3231/2012 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про звернення стягнення на заставне майно в рахунок погашення заборгованості по кредиту, було в повному обсязі задоволено вимоги Позивача станом на 27 лютого 2012 року у розмірі 26\~568,29 доларів США, з яких 22 003,50 доларів США заборгованість за кредитом, 2\~055,68 доларів США заборгованість за відсотками та 2\~509,11 доларів США пеня за несвоєчасну сплату кредиту (рішення суду заборгованість визначено також у гривневому еквіваленті). Вказаним рішенням суду встановлені наступні обставини: «Відповідно до вимоги про повернення заборгованості за кредитом від 01.10.2010 року № 12-21/11-1963, позивач вимагав від відповідача здійснити повне погашення заборгованості за кредитом, дана вимога отримана відповідачем по справі особисто 08.10.2010 року». Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відтак суд погоджується з обґрунтуванням вимог, викладених позивачем за зустрічним позовом [PERSON] , зокрема: про те, що кредитор, скориставшись своїм правом за захист порушених прав та інтересів, закріпленим частиною 2 ст. 1050 ЦК України та п. 6.5. Кредитного договору, пред`явивши вимогу до позичальника про дострокове повернення всієї суми кредиту та всіх додаткових платежів, змінив термін повернення всієї суми кредиту з 2026 року на 2010 рік, а саме з огляду на умови кредитного договору строк виконання зобов`язання в повному обсязі вважається таким, що настав зі спливом 30 календарних днів з дня направлення вимоги боржнику, тобто такий строк настав 01 листопада 2010 року, тим самим змінено термін дії Основного договору, строк виконання зобов`язання в повному обсязі. Відповідачем по справі (боржником за Кредитним договором) [PERSON] подано до суду заяву про застосування наслідків пропуску позовної давності до позовних вимог АТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, та відмову в задоволенні позову відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України. З вимогами, викладеними в цій заяві (щодо пропуску позовної давності та наслідків цього) суд погоджується, з наступних підстав. Позивачем по справі - АТ «Райффайзен Банк Аваль» будь-яких заяв про поновлення процесуального строку звернення до суду за захистом не подавалося. Вирішуючи питання про застосування наслідків спливу позовної давності, про що заявлялося відповідачем і його представником, суд, враховуючи правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 23.11.2016 року у справі №\~308/16549/13-ц\~(реєстраційний номер рішення у ЄДРСР 63145729), дійшов наступних висновків. Відповідно до частини 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до с.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках. Суд доводить до відома сторін, що реалізація суб`єктивного права на звернення до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права, та формулювання змісту позовних вимог є прерогативою Сторони по справі, при цьому Суд здійснює правосуддя шляхом вирішення справи в обсязі заявлених позовних вимог Сторони по справі. Позивач по справі своїм правом на звернення до Суду за захистом порушеного права скористався ще у 2012 році, отримавши рішення від 07 серпня 2012 року Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у цивільній справі № 0818/3231/2012 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] , про стягнення заборгованості звернення стягнення на заставне майно в рахунок погашення заборгованості по кредиту, яким було в повному обсязі задоволено вимоги Позивача станом на 27 лютого 2012 року у розмірі 26\~568,29 доларів США, з яких 22003,50 доларів США заборгованість за кредитом, 2\~055,68 доларів США заборгованість за відсотками та 2\~509,11 доларів США пеня за несвоєчасну сплату кредиту (рішення суду заборгованість визначено також у гривневому еквіваленті); рішення по цій справі набрало законної сили та за ним відкрито виконавче провадження. Після пред`явлення до [PERSON] , [PERSON] та інших осіб (відповідачів по справі) вимоги від 01.10.2020 року про повернення заборгованості за кредитом від 01.10.2010 року за вих. № 12-21/11-1963, яка була особисто отримана [PERSON] від 08.10.2010 року, для Позивача АТ «Райффайзен Банк Аваль» почався перебіг строку позовної давності для реалізації свого суб`єктивного права на звернення до суду зі захистом. При цьому суд зауважує, що в який спосіб (формулювання змісту позовних вимог) здійснювалося це право в даному випадку не має жодного значення, оскільки право на звернення до суду за захистом Позивачем по цій справі було реалізовано протягом 2010-2012 рр. (вимога, ухвалення судом рішення за заявленими позовними вимогами та набрання рішенням чинності. Строк дії поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, й обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Вказана позиція в повій мірі узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у Постанові від 17.10.2018 року у справі № 490/5224/14-ц (пр. №14-304цс18), а також у Постанові від 04.07.2018 року у справі № 14-154цс18. За ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до частини першої\~статті 251 ЦК України\~строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша\~статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті\~251\~та частина друга статті\~252 ЦК України). Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 260 ЦК України встановлено порядок обчислення позовної давності, відповідно з якою, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Відповідно до статті\~253\~ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина\~1\~статті\~261\~ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно статті\~266\~ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплинула і до додаткової вимоги. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до рішення суду було здійснено у повному обсязі (станом на 27.02.2012 року у розмірі 26\~568,29 доларів США, з яких 22 003,50 доларів США заборгованість за кредитом, 2\~055,68 доларів США заборгованість за відсотками та 2\~509,11 доларів США пеня за несвоєчасну сплату кредиту), повинна обчислюватися з моменту настання строку набрання судовим рішенням по справі законної сили (частина 1 ст.273 ЦПК України). Відповідно до частини\~1\~статті\~261\~ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Порівняльний аналіз термінів довідався та міг довідатися, що містяться в статті\~261\~ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини своєчасно не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Згідно з частинами 3-4\~ст.\~267\~ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено право кожного на розгляд його справи безстороннім судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93,22095/93 у справі\~Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі\~"ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії). Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише\~за заявою сторони\~у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції. При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Згідно ч.1 ст. 126 ЦПК України (наслідки пропущення процесуальних строків) право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Європейський суд з прав людини зауважив у своїх рішеннях, що відмова національного суду обґрунтувати причину відхилення заперечення стосовно спливу позовної давності є порушенням статті 6 Конвенції. Встановлена законом позовна давність була важливим аргументом, вказаним компанією-заявником в ході судового розгляду. Якби він був прийнятий, то це, можливо, могло призвести до відмови в позові. Проте, суд не навів ніяких обґрунтованих причин для неприйняття до уваги цього важливого аргументу (пункти 22-23 рішення від 22 липня 2014 року за заявою № 36157/08 у справі «GRAFESCOLO S.R.L. проти Республіки Молдова»). Згідно ч.1\~ст.1054\~ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526\~ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.\~1049\~ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.\~629\~ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч.\~2\~ст.\~1050\~ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ч.\~2\~ст.\~1050\~ЦК України. Відповідно до ч.\~4\~ст.\~82\~ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено їх обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст.\~61\~Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Таким чином, на думку суду до відповідача застосована подвійне стягнення повернення заборгованості по кредиту, що не відповідає ст.\~61\~Конституції України, а одночасне стягнення за одне і те саме правопорушення є неприпустимим, а тому вимоги позивача задоволенню не підлягають. Стаття\~81\~ЦПК України\~зобов`язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених стаття\~81\~ЦПК України. Суд погоджується з тим, що норми діючого ЦК України передбачають спеціальні способи, які забезпечують захист майнових інтересів кредитора на випадок невиконання чи неналежного виконання своїх зобов`язань боржником, які є видами забезпечення виконання зобов`язання. Таке забезпечувальне зобов`язання (порука) має акцесорний, додатковий до основного зобов`язання характер, не може існувати саме по собі, оскільки є одним із видів акцесорного зобов`язання. За ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. За ч.1 ст.554 ЦК України\~у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Частиною 1 ст. 559 ЦК України визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Суд акцентує увагу, що перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. У даному спорі така подія відбулася 01 жовтня 2010 [INFO] . Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення цієї частини позики (разом з нарахованими процентами за ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Згідно приписів ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками і витребуваних судом, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відповідно до п.3 ч.1 ст.129 Конституції України, відноситься до основної засади судочинства. З умов пункту 4.1. Договору поруки № 014/17-02/4157-50/4 від 11.08.2006 року, укладеного між АППБ «Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] на забезпечення зобов`язань [PERSON] за Кредитним договором № 014/17-02/4157-50 від 11.08.2006 року, вбачається, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та втрачає свою дію з моменту закінчення забезпеченого ним зобов`язання. Положеннями абз. 2 даного пункту також закріплено, що порука за цим договором припиняється, якщо Кредитор в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до Поручителя (ч.4 ст.559 ЦК України). Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи\~законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Разом з тим позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п`ятої\~статті 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. За змістом ст.\~81\~ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в справі докази, суд приходить висновку про повну відмову у задоволенні позовних вимог за первісним позовом та повне задоволення позовних вимог за зустрічним позовом. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача за зустрічним позовом. Тому з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача [PERSON] слід стягнути понесені ним та документально підтверджені судові витрати по справі, зокрема 704,80 грн. судового збору.

Outcome: approved