Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

Позивач, звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд стягнути на його користь з Товариства з обмеженою відповідальністю «Перше столичне БТІ» суму сплачених послуг за надання юридичних послуг в розмірі 56 980, 00 грн., та витрати по сплаті судового збору. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14 лютого 2020 року між Позивачем [PERSON] та представником ТОВ «Перше столичне БТІ» в особі керівника Войтова Є.М. укладено договір про надання юридичних послуг в оформленні дозвільної документації на самочинне будівництво від 14 листопада 2020 року. Предметом договору є послуги з оформлення дозвільної документації щодо введення в експлуатацію самочинного будівництва, а саме: житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Протягом 8 місяців (з дати укладання Договору) Відповідач не надав жодних документів, звітів чи іншої інформації, пов`язаної із предметом укладеного Договору. А з червня 2020 року припинив відповідати на телефонні дзвінки та переховуєтсья від Позивача. Таким чином, відповідачем було порушено умови договору про надання юридичних послуг в оформленні дозвільної документації на самочинне будівництво. 29 жовтня 2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін. Копію вказаної ухвали позивачем було отримано. Відповідачем копію ухвали, копію позовної заяви з доданими до неї документами не було отримано, конверт разом з вказаними документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання». Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було, відповідачем не використано право подання відзиву на позовну заяву, третьою особою не надано суду пояснень по суті спору. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляфд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як передбачено ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В судовому засіданні встановлено, що 14 лютого 2020 року між Позивачем [PERSON] та представником ТОВ «Перше столичне БТІ» в особі керівника Войтова Є.М. укладено договір про надання юридичних послуг в оформленні дозвільної документації на самочинне будівництво від 14 листопада 2020 року. Предметом договору є послуги з оформлення дозвільної документації щодо введення в експлуатацію самочинного будівництва, а саме: житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Термін виконання робіт складав 90 (дев`яносто) календарних днів з моменту надання Позивачем всіх необхідних документів, визначених п. 1.2. Розділу 1 Договору. Загальна ціна Договору складала 86 450 (вісімдест шість тисяч сотириста" п`ятдесят) грн. 00 коп., що в еквіваленті до доллару США складало 3500 (три тисячі п`ятсот) дол. США за комерційним курсом. У відповідності до умов п.2.2.1. зазначеного Договору 14 лютого 2020 р. (в день підписання Договору) Позивачем було внесено часткову оплату в розмірі 2 000 (дві тисячі) дол. США, що підтверджується підписом та печаткою Відповідача. Згідно із вимогами п. 1.2. Договору надані необхідні документи для належного виконання Відповідачем умов договору, а саме: довіреність із відповідними повноваженнями для виконання умов договору та копії необхідних Відповідачу документів. У відповіності до Акту приймання-передачі, Позивач, на виконання умов п. 1.2. Договору, передав Відповідачу належним чином складену та оформлену нотаріально довіреність на ім`я Войтова Є.М. , що є керівником Відповідача, та копії необхідних документів, до яких входили копія паспорту Позивача, індивідуальний податковий номер, відомості про земельну ділянку, технічна документація на об`єкт будівництва. У відповідності до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, позивач належним чином виконав свої обов`язки, покладені на нього Договором. В свою чергу, відповідачем не було виконано обов`язків перед позивачем, які були передбачені умовами договору про надання юридичних послуг в оформленні дозвільної документації на самочинне будівництво від 14 листопада 2020 року. Отже за результатами оцінки викладених у позовній заяві аргументів і наданих позивачем доказів суд визнає обґрунтованими і доведеними вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перше столичне БТІ» про стягнення грошових коштів, сплачених за договором про надання юридичних послуг в оформленні дозвільної документації на самочинне будівництво від 14 листопада 2020 року у розмірі 56 980,00 грн. Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30). За таких обставини, суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів,

Outcome: approved