Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом з подальшими змінами та доповненнями, остаточно просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь 6600 грн. основного боргу, 3000 грн. моральної шкоди та судові витрати, які складаються з 229,40 грн. сплаченого позивачем при поданні позовної заяви та 2000 грн. витрат на правову допомогу. Позов мотивує тим, що 13.12.2012 року у м. Львові відбулось ДТП за участю автомобілів [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та «Део-Ланос», д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 09.11.2012 року водія [PERSON] визнано винним у вчинені даного ДТП. Вартість відновлюваного ремонту автомобіля [NUMBER] становила 8726,94 грн., відповідальність водія [PERSON] застрахована полісом СК ПАТ НФСК Добробут № АА № 5198753 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому відповідачі несуть перед позивачем солідарну відповідальність за завдання матеріальної та моральної шкоди. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з аналогічних викладеним у позовній заяві мотивів, зазначив, що відповідач [PERSON] добровільно відшкодував матеріальну шкоду в розмірі 2200 грн. Відповідач [PERSON], представник СК ПАТ Добробут у судове засідання з розгляду даної справи не зявилися з невідомих причин, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, документів про поважність причин неявки у судове засідання не представили, не подавали клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів та зі згоди представника позивача постановити заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.ст. 215, 225, 226 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що третій особі [PERSON] на праві приватної власності належить транспортний засіб «Део-Ланос», д.н.з. [NUMBER]. Даний автомобіль був переданий у користування позивачу [PERSON] 13.12.2012 року у м. Львові відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та «Део-Ланос», д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Водія [PERSON] визнано винним у вчинені зазначеної пригоди, що підтверджується постановою Личаківського районного суду м. Львова від 09.11.2012 року (а.с. 10). Як вбачається з звіту про оцінку вартості відновлюваного ремонту з урахуванням зносу про оцінку колісного транспортного засобу № П-01019 від 06.11.2012 року (а.с. 13) вартість відновлюваного ремонту автомобіля [NUMBER] становила 8726,94 грн. (а.с. 13). Відповідачем [PERSON] добровільно відшкодовано матеріальну шкоду в розмірі 2200 грн. Однак решта суми у розмірі 6526,94 грн. залишається не сплачена. Полісом Страхової компанії Публічного акціонерного товариства НФСК Добробут № АА № 5198753 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 11, 43), забезпечений транспортний засіб «Фольсваген», д.н.з. [NUMBER] (для всіх водіїв без обмежень) з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоровю (на одного потерпілого) у розмірі 100\~000 грн., за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) 50\~000 грн., встановлена франшиза у розмірі 0 грн. Наявність страхового поліса є підтвердженням того, що особа яка заподіяла шкоду майну потерпілого унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу уклала платну цивільно-правову угоду з іншою особою страховиком (грошове зобовязання) про те, що у разі настання страхового випадку з її (страхувальника) вини, страховик, при визначених умовах відшкодує потерпілому (вигодонабувачу) суму вартості відновлювального ремонту транспортного засобу в межах ліміту відповідальності. Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При цьому, Закон України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, конкретизує та встановлює правила та порядок відшкодування шкоди. Зокрема, ст. 33 зазначеного закону, читко встановлює дії осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), а саме: у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний (крім обовязків зазначених у даній статті) невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Частиною 2, 4 п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 визначено, що у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обовязку письмового надання страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової діяльності, повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Як вбачається з наявних у матеріалах справи письмових доказів, відповідач [PERSON] не надав письмове повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Тим, самим не виконав обовязкову умову для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати). Тому, саме відповідач [PERSON] має нести цивільно правову відповідальність перед позивачем на загальних підставах. В постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року визначено позицію, згідно якої з врахуванням того, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Беручи до уваги вимоги Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, доданих до матеріалів справи в порядку ст. 60 ЦПК України доказів по справі, суд вважає підставними позовні вимоги про стягнення матеральної шкоди. Однак суд не погоджується з розміром матеріальної шкоди в сумі 6600 грн., так як згідно звіту про оцінку вартості відновлюваного ремонту з урахуванням зносу, вартість відновлюваного ремонту автомобіля [NUMBER] становила 8726,94 грн. (а.с. 13). Відповідачем [PERSON] добровільно відшкодовано матеріальну шкоду в розмірі 2200 грн. Тому, з врахуванням відшкодованої шкоди, з відповідача [PERSON] слід стягнути суму у розмірі 6526,94 грн. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, то згідно п. 22.3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції Закону на час ДТП), потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена п.п. 1,2 ч. 2 ст. 23 ЦК України. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Беручи до уваги, що відповідач [PERSON], був винуватцем ДТП, тому саме його діями позивачу завдана моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню. Однак суд не може погодитись із визначеною позивачем сумою моральної шкоди, тому при визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з п.п. 3, 5,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної\~\~(немайнової) шкоди» в редакції від 27.02.2009 року. Відповідно до якої, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін\~\~у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Таким чином, аналізуючи докази по справі, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення суми завданої моральної шкоди підлягає до часткового задоволення, та з відповідача [PERSON]А слід стягнути на користь позивача 500 грн. завданої йому моральної шкоди, що об'єктивно відповідає характеру та обсягу його страждань. При розподілі судових витрат суд виходить із того, що такі складаються із сплаченого позивачем судового збору 229,40 грн. (а.с. 8) та 2000 грн. (а.с. 84, 224) витрат на правову допомогу згідно акту виконаних робіт, що разом становить 2229,40 грн. Позов задоволено на 73,19 %, а тому з відповідачів на користь позивача слід стягнути 1631,70 грн. судових витрат у справі.

Outcome: approved