Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Позивач звернувся в Канівський міськрайонний суд з позовом до [PERSON], третя особа: Канівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування до законом. У позові позивач вказав, що 18 серпня 2014 року помер його батько [PERSON]. Після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді нерухомого майна - однокімнатної квартири №57, яка знаходиться в м. Канів, по вул. Героїв Дніпра, 1 яка була ним придбана внаслідок укладення договору міни від 08 січня 2009 року. Він, як спадкоємець за законом, в шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. 19 квітня 2016 року він подав до Канівської державної нотаріальної контори заяву щодо видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вище вказану квартиру йому було відмовлено. Свою відмову нотаріуса мотивував тим, що в квартирі, яка належала померлому [PERSON] зареєстрована його колишня дружина [PERSON]. Із поданих документів вбачалося, що вказана квартира була придбана в період зареєстрованого шлюбу і [PERSON], на думку нотаріуса, має право на 1/2 частину вищевказаного майна згідно ст. 70 СК України. Оскільки він просив видати свідоцтво на право на спадщину за законом на цілу квартиру, а не на її частку, 19 квітня 2016 року Постановою Канівської державної нотаріальної контори йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Саме тому позивач змушений звернутися до суду з відповідним позовом. Просить визнати за ним право власності на квартиру №57, в будинку №1, що розташований по вул. Героїв Дніпра, в м. Каневі, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 18 серпня 2014 року. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON],який діє на підставі договору про надання правової допомоги №19-07/2016від 19.07.2016 року (а.с.40-42) в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, через оголошення в пресі. Повідомлення про причину неявки в засідання відповідачів до суду не надійшло, а тому суд вважає за можливе відповідно до п.4 ст. 169 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що представники позивача не заперечують проти такого вирішення справи. Представник третьої особи Канівської державної нотаріальної контори [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просить розгляд справи проводити за наявними в справі матеріалами. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши думку позивача та його представника, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Згідно із ст.ст.1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб(спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, зокрема: - з свідоцтва про смерть серії І-СР № 242609 від 19.08.2014р. (а.с.8), що [PERSON] померла 18.08.2014 року в м.Канів Черкаської області; - з свідоцтва про народження серії І-СР № 197677 від 03.10.2014 року (а.с.9), що батьками позивача [PERSON], [INFO] є батько [PERSON] та мати [PERSON]; - з постанови Канівської державної нотаріальної контори про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.04.2016 року (а.с.10), що позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру №57, в будинку №1, що розташований по вул. Героїв Дніпра, в м. Каневі Черкаської області йому було відмовлено, у звязку з тим, що із поданих документів вбачалося, що вказана квартира була придбана в період зареєстрованого шлюбу. [PERSON], на думку нотаріуса, має право на 1/2 частину вищевказаного майна згідно ст. 70 СК України. Заява від останньої про відмову від 1/2 частки права власності вказаного майна в нотаріальну контору не надходила; - згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-СР №062937 від 16 грудня 2011 року (а.с.14), що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 16 грудня 2011 року, про що в Книзі реєстрації розірвання шлюбу зроблено відповідний актовий запис за №52. З матеріалів справи вбачається, що спадкове майно квартира [ADDRESS], була придбана померлим [PERSON] внаслідок укладення договору міни іншої квартири - №205, в будинку №8 по вул. 206 Дивізії в м. Каневі, яка належала батьку позивача - [PERSON] та його брату [PERSON] на праві спільної сумісної власності у рівних частках внаслідок безоплатної приватизації відповідно до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с.15, 21-23, 33-35). На момент приватизації квартири [ADDRESS], дружина померлого [PERSON] - [PERSON] у квартирі №205 не була зареєстрована та не проживала в ній. Як за тимчасово відсутньою, право на житло за нею не зберігалося. Заява про передачу квартири у приватну власність відповідно до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» подавалася також за підписами [PERSON] та його брата - [PERSON] (а.с.19,20). Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» до членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. (Частина друга пункту статті 5 із змінами, внесеними згідно із Законом N 3981-XII ( 3981-12 ) від 22.02.94). Законом України N 2913-VI від 11 січня 2011 року статтю 61 Сімейного кодексу України доповнено частиною п'ятою такого змісту: «5. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації». Законом України №4766-VI від 17 травня 2012 року «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» частину першу статті 57 (особиста приватна власність дружини, чоловіка) доповнено пунктом 4 такого змісту: «4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду». Частину пяту статті 61 виключено. З вищенаведеного аналізу норм сімейного права вбачається, що якщо квартира була приватизована під час шлюбу в період з 08.02.2011 року (на підставі Закону N 2913-VI від 11.01.2011 року) по 13.06.2012 року (на підставі Закону N 4766-VI від 17.05.2012 року), то така квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо майно було набуто в порядку приватизації раніше чи пізніше вказаного періоду часу, то така приватизована квартира є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Оскільки квартира [ADDRESS] була приватизована батьком позивача у грудні 2008 році, то вона являється особистим майном спадкодавця. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Отже, з викладеного вбачається, що квартира №57 в будинку №1, що розташований по вул.. Героїв Дніпра, в м. Каневі, була придбана внаслідок відчуження особистого майна подружжя квартири [ADDRESS], шляхом укладення договору міни, а тому і квартира №57 в будинку №1, що розташований по вул.. Героїв Дніпра в м. Каневі Черкаської області являється особистим майном батька позивача, в розумінні п.3 ч.1 ст. 57 СК України. Крім цього, судом у судовому засіданні встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що заява від відповідача [PERSON] про відмову від частки права власності спадкового майна в нотаріальну контору не поступала (а.с.10). З огляду на викладене та з урахуванням зібраних у справі доказів суд дійшов висновку про можливість задоволення позову та визнання за позивачем права власності у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на квартиру №57, в будинку №1, що розташований по вул. Героїв Дніпра, в м. Каневі Черкаської області. Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і право чинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобовязаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або право чинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень», №1952-1У від 01.07.2004 року передбачено, що обовязковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі й право власності на нерухоме майно. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позивачем надано належні докази на підтвердження заявлених позовних вимог, і його доводи знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Outcome: approved