Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

До суду з названим позовом звернулася [PERSON]‚ посилаючись на те, що в період з 21 березня 1981 року по 19 серпня 2011 року вона з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі від якого мають двох повнолітніх дітей. В період шлюбу, 3 березня 1993 року, вони за спільні кошти придбали житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований в [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу даного будинку зареєстрований на ім'я відповідача. У подальшому, в період шлюбу вони з відповідачем проводили добудови до вказаного житлового будинку. Також, в період шлюбу 8 серпня 2006 року відповідач приватизував земельну ділянку, закріплену за вказаним будинком та отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] площею 0,2395 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER]. До серпня 2015 року вона проживала в даному будинку, однак створення відповідачем нової родини унеможливило її подальше проживання в ньому. Тому, наприкінці літа 2015 року вона змушена була виїхати з вказаного житла. Крім того, до 24 березня 2016 року спірний будинок виступав предметом іпотеки за кредитним договором, що перешкоджало її юридично оформити своє право на відповідну частину житлового будинку. Позивач просить суд визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS] та на ? частину земельної ділянки площею 0,2395 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], розташованою за вищевказаною адресою; визнати за відповідачем право власності на ? частину вищевказаних житлового будинку та земельної ділянки. В судове засідання позивачка не прибула, подала заяву в якій позовні вимоги підтримала та просить справу розглядати у її відсутність. В судове засідання відповідач не прибув, подав заяву в якій позовні вимоги визнав та просить справу розглядати у його відсутність. Суд, розглянувши матеріали справи, письмову заяву про визнання позову відповідачем вважає, що визнання відповідачем вказаного позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що з період з 21 березня 1981 року по 19 серпня 2011 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 7). В період шлюбу, 3 березня 1993 року, вони за спільні кошти придбали житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований в [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу даного будинку зареєстрований на ім'я відповідача (а.с. 9-10). Також, в період шлюбу 8 серпня 2006 року відповідач приватизував земельну ділянку, закріплену за вказаним будинком та отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] площею 0,2395 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER] (11). Житловий будинок з господарськими будівлями загальною вартістю 183300 гривень (а.с. 13-14). Земельна ділянка вартістю 23950 гривень (а.с. 20-21). В даний час сторони не можуть домовитися про порядок володіння та користування вищевказаними житловим будинком та земельною ділянкою, які є спільною сумісною власністю подружжя. У відповідності до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшень, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до вимог статті 89 Земельного Кодексу України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки подружжя, членів фермерського господарства та співвласників жилого будинку. Відповідно до п.18-2 Постанови Пленуму Верховного суду України „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 року N 7 відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки будинок, розташований на земельній ділянці по [ADDRESS], є спільним майном подружжя, то за сторонами слід визнати право власності по ? частині вищевказаного будинку, та по ? частині вищевказаної земельної ділянки, і оскільки позов визнається відповідачем, то його слід задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved