Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася 20.01.2014 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. В обґрунтування заявленого позову позивач [PERSON] зазначає, що 17.04.2009 р. відповідач [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але ніколи за цією адресою не мешкав, його особистий речей в квартирі немає, весь цей час вона змушена сплачувати комунальні послуги і за відповідача, у зв'язку зі скрутним матеріальним положенням вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, причину неявки суду не повідомила, про дату та час судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином. Надала суду заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти винесення заочного рішення. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі - продажу № Н3 - 104 від 20.02.1996 р., укладеного на біржі нерухомості та основних фондів „Україна", [PERSON] придбала однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS]. Даний договір зареєстрований 23.02.1996 р. в комунальному підприємстві „Харківське міське бюро технічної інвентаризації", реєстровий номер № П - 1 - 14749. В довідці дільниці № 9 комунального підприємства „Жилкомсервіс" від 17.01.2014 р. № 68 зазначається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO] р. н., [PERSON], [INFO] р. н., 15.01.2014 р. був складений акт [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якій вони зазначають, що [PERSON], [INFO] р. н., в квартирі [ADDRESS] не мешкає з моменту реєстрації 17.04.2009 р. та по сьогоднішній день. До суду надійшли заяви від [PERSON], [PERSON], [PERSON], в яких вони зазначають, що [PERSON] не мешкав та не мешкає за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ч. 1 ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернути до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законами України. Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. За ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. За ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина 1 статті 319 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. Відповідно до ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" № 1382-IV від 11.12.2003 р. зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідач [PERSON] не є членом сім'ї власника квартири за адресою: [ADDRESS], тобто членом сім'ї [PERSON], тому немає права на користування цим житлом. Вимоги позивача в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. На підставі ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" № 1382-IV від 11.12.2003 р., ст. ст. 16, 316, 321, 346, 383, 386, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved