Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

Заступник керівника Чернігівської окружної прокуратури Д.Шипко звернувся до Городнянського районного суду Чернігівської області з позовом до відповідача та просив стягнути з [PERSON] на користь комунального некомерційного підприємства «Чернігівська центральна района лікарня» Чернігівської районної ради витрати в сумі 4563,64 грн, понесені закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого від кримінального правопорушення. Ухвалою судді від 21 вересня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. 01 жовтня 2021 року відповідач подав заяву про виклик його в судове засідання, зазначивши що суд при ухваленні рішення має врахувати його незадовільний матеріальний стан, долучивши копію пенсійного посвідчення (а.с.34-35). Ухвалою від 21.10.2021 у задоволенні такого клопотання згідно ч.6 ст. 279 ЦПК України суд відмовив. У відповідності до ст. 279 ЦПК України, справа розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. По суті позовні вимоги обґрунтовуються тим, що вироком Щорського районного суду Чернігівської області від 16.02.2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. Вказаний вирок набрав законної сили 23.03.2021. Під час розгляду кримінального провадження позовна заява про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням не подавалася. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Чернігівська центральна района лікарня» Чернігівської районної ради 11 ліжко-днів, а саме: з 25.07.2020 по 05.08.2020. Вартість лікування склала 4563, 64 грн. Кошти, витрачені на стаціонарне лікування на даний час не відшкодовано, а тому згідно статті 1206 Цивільного кодексу України підлягають відшкодуванню в примусовому порядку. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Щорського районного суду Чернігівської області від 16 лютого 2021 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 Кримінального кодексу України. Вирок набрав законної сили 23 березня 2021 року (а.с.11-17). Відповідно до п.3 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545, із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ N 868 ( 868-2012-п ) від 19.09.2012 у разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. Стаття 1206 ч. 1 ЦК України передбачає, що особа, яка вчинила злочин зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Відповідно до довідки, наданої комунальним некомерційним підприємством «Чернігівська центральна районна лікарня» Чернігівської районної ради Чернігівської обалсті за вих. № 239 від 22.02.2021, суд встановив, що [PERSON] , [INFO] , знаходився на стаціонарному лікуванні з 25.07.2020 року по 05.08.2020 року ( 11 ліжко-днів) в хірургічному відділенні з урологічними, офтальмологічними та отоларингологічними ліжками. Вартість пролікованого випадку, згідно договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій з Національною службою здоров`я України складає 4563,64 грн (а.с.18). Відповідно до порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету у їх використанні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545,Із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ N 868 ( 868-2012-п ) від 19.09.2012 сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Відповідно до вищевказаного порядку, сума витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться, виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць ( в якому проводилося лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Як вбачається з п.6 постанови Пленуму Верховного суду України від 07.07.1995 №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої постановлено ухвалу, лише в питаннях, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи, що між злочинними діями відповідача [PERSON] , який спричинив тяжкі тілесні ушкодження потерпілому [PERSON] , та перебуванням такого потерпілого на стаціонарному лікуванні існує причинний зв`язок, суд прийшов до висновку, що відповідач зобов`язаний відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Відповідно п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 07.07.1995 №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Оскільки розрахунок витрат на стаціонарне лікування [PERSON] у сумі 4563,64 грн (а.с.18) проведено у відповідності до «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх виконання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ N 868 ( 868-2012-п ) від 19.09.2012, такі витрати у сумі 4563,64 грн., понесені комунальним некомерційним підприємством „Чернігівська центральна районна лікарня" Чернігівської районної ради Чернігівської області на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, слід стягнути на користь комунального некомерційного підприємства «Чернігівська центральна районна лікарня» Чернігівської районної ради Чернігівської області. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України „Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владнихт повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки витрати підтвердджуються наявними доказами. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір. Що ж до клопотання зменшити суму стягнення, суд законних підстав для такого зменшення не знаходить. Так, згідно ч.4 ст. 1193 ЦК УКраїни, суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення. Оскільки шкоди завдано кримінальним правопорушенням, матеріальний стан особи, визнаної винним, не може слугувати для зменшення розміру відшкодування шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: approved