Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до ПАТ «Фідобанк», [PERSON] про розірвання договору поруки, зазначаючи, що 04 серпня 2008 року між ним, [PERSON] та ВАТ „Ерсте Банк" на даний час ПАТ «Фідобанк» був укладений договор поруки № 014/6212/2/21013/1. Відповідно до даного договору він зобов'язувався перед ПАТ „Ерсте Банк" солідарно відповідати за виконання [PERSON] зобов'язань за Кредитним договором № 014/6212/2/21013 від 04.08.2008 р. Відповідно до вказаного Кредитного договору [PERSON] отримала кредит в сумі 40000 доларів США та повинна була його погашати відповідно до встановленого графіку. Враховуючи всі умови надання даного кредиту загальна сума коштів, які [PERSON] повинна була сплатити банку по закінченню терміну дії договору становить 77950,38 доларів США. Але, додатковою угодою до вказаного Кредитного договору № 1 від 06.01.2010 року умови останнього були повністю змінені. В результаті чого [PERSON] на дату закінчення Кредитного договору повинна була сплатити банку 107901,27 доларів США. Вказана додаткова угода була укладена без його відома та згоди, хоча відповідно до її змісту збільшується обсяг відповідальності, оскільки він є майновим поручителем [PERSON] Крім того, п. 1.4 Додаткової угоди протирічить п. 1.3 Кредитного договору. Пункт 1.12 Додаткової угоди Банк встановив порядок примусового стягнення заборгованості, а саме в першу чергу сплаті підлягають неустойка, відсотки, комісія, а потім вже саме тіло кредиту, що приводить до збільшення суми кредиту, на яку можуть нараховуватися штрафні санкції. Дані доводи також підтверджуються п. 1. Додаткової угоди, відповідно до якого, у разі прострочення повернення кредиту проценти нараховуються на суму заборгованості за кредитом і за період прострочення до моменту повного погашення кредиту. Додатковою угодою також додатково на [PERSON] покладенні валютний ризик. А отже такий ризик покладається і на нього, як на майнового поручителя. Факт укладання Додаткової угоди відповідачі по невідомим йому причинам приховували. [PERSON] зізналася про існування угоди тільки в 2012 році. Крім того, між відповідачами, ПАТ „Ерсте Банк" та [PERSON] був укладений договір іпотеки № 014/6212/2/2103 від 04.08.2008 року, відповідно до якого в забезпечення вищевказаного Кредитного договору [PERSON] передає в іпотеку належний їй на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Заставна вартість вказаного майна складає 287205 грн., що повністю перекриває суму отриманого кредиту. А тому в нього не було жодних підстав для побоювання при укладанні договору поруки, оскільки у випадку невиконання [PERSON] Кредитного договору він був повністю забезпечений предметом іпотеки. Крім того, йому стало відомо, що в 2012 році була зроблена переоцінка належного [PERSON] житлового будинку, відповідно до якої його вартість станом на 31.01.2012 року з 287205 грн. по невідомим причинам знизилася на 71500 грн. Якби на час укладання договору поруки вартість іпотечного майна складала 71500 грн., він би ніколи не уклав з відповідачами договір поруки. Враховуючи дані обставини, він 20.11.2012р. направив до ПАТ „Ерсте Банк" пропозицію про розірвання договору поруки, але станом на сьогоднішній день відповіді так і не потримав. Відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно ст.652 ЦК України у разі істотних змін обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досяглій згоди, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони. Відповідно до ст. З ЦПК Украини кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Оскільки про порушення своїх прав він дізнався лише в 2012 році, тому вважає, що строк позовної давності щодо оскарження договору ним пропущений з поважних причин. Просив суд визнати поважними причини пропущення строку звернення до суду з даним позовом, розірвати договір поруки № 014/6212/2/21013/1 від 04 серпня 2008 року, укладений між ВАТ „Ерсте Банк", [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги свого довірителя підтримала у повному обсязі посилаючись на підстави та обставини викладені в позовній заяві і просила суд їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Фідобанк» Спірін С.С. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав посилаючись на обставини викладені в заперечені на позовну заяві і просив суд в задоволені позову відмовити. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. Оцінюючи докази по справі у їх сукупності, співставленні між собою та наведеними законодавчими нормами, суд виходить з наступного: Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 04 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір з фізичною особою № 014/6212/2/21013, за яким [PERSON] було надано кредит в сумі 40000 (сорок тисяч) доларів США 00 центів, зі строком користування кредитними коштами до 03 серпня 2028 року (включно), зі сплатою 12,5 % річних. Статтею 2 Закону України № 2121-ІІІ від 07 грудня 2000 року «Про банки і банківську діяльність» визначено, що: «банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми». З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором 04 серпня 2008 року укладено договір поруки № 014/6212/2/21013/1 між Банком, [PERSON] та [PERSON] Відповідно до частини 2 ст. 554 Цивільного кодексу України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором. Із змісту ст. 628 ЦК України вбачається, що зміст договору становлять пункти визначені на розсуд сторін і погоджені ними. Пунктом 1.2 Договору поруки визначено: Поручитель поручається перед Кредитором у повному обсязі, солідарно відповідати за виконання Позичальником своїх зобов'язань, що випливають з укладеного між Кредитором та Позичальником Кредитного договору та всіх додаткових угод, в тому числі, але не виключно зобов'язань щодо повернення у встановлений Кредитним договором строк суми кредиту, сплати в порядку та строки, визначені Кредитним договором процентів за користування кредитом та/або комісій, можливої неустойки (пені, штрафів), а також зобов'язань щодо відшкодування Позичальником витрат Кредитора, пов'язаних з пред'явленням вимог і отриманням виконання за Кредитним договором та збитків Кредитора, завданих порушенням Позичальником своїх обов'язків по Кредитному договору. Тобто, Договором поруки встановлено солідарну відповідальність [PERSON] та [PERSON] перед ПАТ «Фідобанк» по Кредитному договору. Статтею 627 ЦК України визначено принцип свободи договору, зокрема сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Добровільно укладаючи та підписуючи Договір поруки [PERSON] погодився із обсягом відповідальності визначеним Договором поруки. Пунктом 12.1 Кредитного договору визначено, що невід'ємною частиною цього Договору є Додаток № 1 - Повідомлення позичальника - фізичної особи про умови надання споживчого кредиту (з додатком, яким визначається Графік платежів за Договором). Графіком платежів визначено значення «Абсолютне подорожчання кредиту», яке визначено в розмірі 77950 дол. США 38 центів. Відповідно до Постанови Національного банку України № 168 від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» абсолютне значення подорожчання кредиту - це розрахунок який здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, пов'язані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту. Абсолютне значення подорожчання кредиту не відображає всіх зобов'язань позичальника, що випливають з Кредитного договору. Оскільки абсолютне значення подорожчання кредиту не враховує розмір самого кредиту, який має бути повернуто позичальником у строки, в порядку та на умовах, що визначені Кредитним договором. Тому, розмір відповідальності поручителя по Договору поруки не може визначатися абсолютним значенням подорожчання кредиту. Змістом Договору поруки передбачено обсяг відповідальності [PERSON] в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми отриманого кредиту в порядку та на умовах визначених Кредитним договором. 06.01.2010 року між Банком та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору. Із змісту пункту 1.7 Додаткової угоди вбачається, що повернення кредиту та сплата процентів за користування грошовими коштами здійснюється позичальником щомісячно 15 числа кожного місяця починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту, згідно з Графіком погашення наведеним в Додатку №1 до цієї додаткової угоди. Пунктом 1.7 Додаткової угоди впорядковано погашення тіла кредиту та процентів за користування кредитом згідно Графіку погашення. При цьому, в Графіку погашення не вказано інших платежів, які мають бути здійснені на користь третіх осіб, що визначені Графіком платежів. Тобто, величинами, сумами визначеними в Графіку погашення є величини, суми, щодо сплати кредиту та процентів за користування кредитом. Змістом Договору поруки передбачено обсяг відповідальності [PERSON] в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми отриманого кредиту, процентів за користування кредитом в порядку та на умовах визначених Кредитним договором. Додатковою угодою №1 до Кредитного договору не змінено обсяг відповідальності [PERSON], як поручителя по Договору поруки. Із змісту ч. 1 ст. 559 ЦК України вбачається, що порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. З вище викладеного слід зробити висновок про те, що не настали визначені законом обставини, які є підставою для припинення фінансової поруки [PERSON] по Договору поруки. Посилання [PERSON] на укладення Договору іпотеки № 014/6212/2/2103 від 04.08.2008 року судом не береться до уваги виходячи з наступного. Сторонами Договору іпотеки є іпоткодавець [PERSON] та іпотекодержатель ПАТ «Фідобанк». Тобто, Договір іпотеки не визначає права та обов'язки [PERSON] перед Банком. Відповідно до ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність має індивідуально визначений характер. Згідно чинного законодавства, за Договором іпотеки іпотекодавець відповідає перед іпотекодержателем предметом іпотеки по Договору іпотеки. Тобто, вартість предмету іпотеки по Договору іпотеки не відноситься до обсягу відповідальності фінансового поручителя [PERSON] по Договору іпотеки. При цьому, вартість предмету іпотеки визначалася в процедурі виконавчого провадження по примусовому виконанню Рішення Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків від 29 грудня 2010 року по справі № 1871/10. Абзац 2 частини 1 ст. 652 ЦК України говорить, що зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Із змісту ст. 628 ЦК України вбачається, що зміст договору становлять пункти визначені на розсуд сторін і погоджені ними. Пунктом 1.2 Договору поруки визначено: Поручитель поручається перед Кредитором у повному обсязі, солідарно відповідати за виконання Позичальником своїх зобов'язань, що випливають з укладеного між Кредитором та Позичальником Кредитного договору та всіх додаткових угод, в тому числі, але не виключно зобов'язань щодо повернення у встановлений Кредитним договором строк суми кредиту, сплати в порядку та строки, визначені Кредитним договором процентів за користування кредитом та/або комісій, можливої неустойки (пені, штрафів), а також зобов'язань щодо відшкодування Позичальником витрат Кредитора, пов'язаних з пред'явленням вимог і отриманням виконання за Кредитним договором та збитків Кредитора, завданих порушенням Позичальником своїх обов'язків по Кредитному договору. У зв'язку з укладенням Додаткової угоди № 1 до Кредитного договору обсяг відповідальності [PERSON] по Договору поруки не збільшився. Тобто, в ситуації, що склалася відсутня істотна зміна обставин, яка є передумовою для розірвання договору. Пунктом 15 Постанови № 5 від 30.03.2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» визначено, що: при вирішенні спорів щодо розірвання договору з посиланням на суттєві обставини суд має враховувати положення ч. 2 ст. 652 ЦК України і виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті при істотній зміні обставин. Відсутня одночасна наявність чотирьох умов, які закон визначає, як передумову для розірвання договору. Зокрема, відсутня зміна обставин, щодо збільшення обсягу відповідальності [PERSON] по Договору поруки, тому подальше виконання Договору поруки не порушить співвідношення майнових інтересів сторін і не позбавить [PERSON] того на що він розраховував при укладенні Договору поруки. Тобто, не настали визначені частиною 2 ст. 652 ЦК України обставини, які є необхідними для розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин. З вище викладеного слід зробити висновок про те, що відсутні визначені законом підстави для розірвання Договору поруки. Позовні вимоги [PERSON] суперечать чинному законодавству, оскільки з підстав викладених в ст. 559 ЦК України порука припиняється.

Outcome: dismissed