Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] [INFO] звернулась до Кодимського районного суду з позовом про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач вказала, що її померла донька [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. [INFO] мати дітей померла, а тому діти проживають разом з нею. Відповідач з народження дітей ними не цікавиться, нічим їм не допомагає, участі у їхньому вихованні не приймає. У зв'язку з цим, через тривале злісне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків відносно вказаних дітей, просила свій позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не з'явився, будучи належним чином та завчасно повідомленим про виклик до суду. Зокрема його виклик здійснювався відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України шляхом опублікування оголошення про виклик в газеті «Одеські вісті» №102 від 28 листопада 20135 року. Відтак, відповідач є належним чином сповіщеним про дату, час та місце розгляду справи. Про причини свого неприбуття відповідач суд не повідомив, заяв про перенесення розгляду справи чи її розгляд без нього не надав, тому суд вважає можливим розглянути вказану справу без участі відповідача. Представник служби у справах дітей Кодимської районної державної адміністрації в Одеській області Москалюк А.С. позов підтримала та пояснила, що відповідач майже з народження дітей злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по їх вихованню, тому просила позов [PERSON] задовольнити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними письмові докази, суд визнає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом на підставі наявних у справі копій свідоцтв про народження серії [NUMBER], виданого 05 лютого 2013 року відділом ДРАЦС Кодимського районного управління юстиції Одеської області, та серії [NUMBER], виданого 09 квітня 2015 року цим же відділом ДРАЦС встановлено, що [PERSON] народилась [INFO], а [PERSON] - [INFO]. Батьками вказаних дітей в актових записах про народження вказано [PERSON] та [PERSON]. [INFO] [PERSON] померла (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане [INFO] відділом ДРАЦС Кодимського РУЮ, актовий запис про смерть №315 від [INFO]). Стаття 51 Конституції України, а також статті 150 і 180 СК України, встановлюють для батьків обов'язок виховувати та утримувати своїх дітей до їх повноліття. Крім цього, стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ зобов'язує батьків виховувати дітей, піклуватись про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя, праці, розвивати їх особистість, повагу до прав, свобод людини та громадянина. Такий же обов'язок щодо виховання та розвитку дитини на батьків покладає і стаття 59 Закону України «Про освіту». У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. У статті 9 Конвенції про права дитини та в принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Судом на підставі пояснень позивача та представника органу опіки та піклування, а також наданих ними письмових доказів, встановлено злісне невиконання відповідачем [PERSON] своїх батьківських обов'язків по вихованню вказаних малолітніх дітей, оскільки він майже з народження цих дітей не займається їхнім вихованням та утрмианням. Одним із способів захисту інтересів неповнолітньої дитини є позбавлення батьківських прав того з батьків, хто неналежно виконує свої батьківські обов'язки. Так, відповідно до частини 2 статті 164 СК України батько або мати можуть бути позбавлені батьківських прав відносно дитини, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по її вихованню. Аналізуючи вказану норму суд приходить до висновку про те, що ухилення від виконання обов'язку по вихованню дитини є актом свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій і не бажає цього робити в майбутньому. В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В п.16 цієї ж постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, в ході судового розгляду справи отримані достовірні відомості, які свідчать про навмисне та злісне невиконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню вказаних малолітніх дітей, оскільки він протягом тривалого часу (з народження) не проявляє відносно дітей належної турботи та уваги, не приймає участі у їх вихованні та утриманні, не піклується про стан їхнього здоров'я та розвитку, хоча зобов'язана це робити та має таку можливість. З огляду на ці обставини та на підставі відомостей, які характеризують відповідача з негативної сторони, суд вважає недоцільним застосування заходів, щодо покращення його поведінки та ставлення до виховання дітей, зокрема у відповідності з п.18 вищезазначеної постанови Пленуму ВСУ його попередження про необхідність зміни свого ставлення до дітей, оскільки з огляду на характер його поведінки та тривалості ухилення такі заходи є зайвими і не дадуть позитивного результату, зокрема не призведуть до покращення ставлення відповідача до дітей. Кодимською районною державною адміністрацією, як органом опіки та піклування, надано до суду письмовий висновок №01-29/1882 від 09 жовтня 2015 року про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: approved