Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, якою просив ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] вищого навчального закладу «Кременчуцький університет економіки, інформаційних технологій і управління»\~ на його\~ користь заробітної плати в розмірі 12\~156 грн. 76 коп., середнього заробітку за весь час затримки у розмірі 10 029 грн. 32 коп. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000 грн.; рішення в частині стягнення 1 869 грн. 84 коп. заборгованості по заробітній платі за один місяць допустити до негайного виконання. Свої вимоги мотивував тим, з 12.02.2002 року по 26.08.2015 року працював оператором компютерного набору у [PERSON] вищому навчальному закладі «Кременчуцький університет економіки, інформаційних технологій і управління». Наказом від 26.08.2015 року №60-К звільнений за власним бажанням. На день звільнення з роботи підприємство з урахуванням не виплаченої заробітної плати за попередні місяці заборгувало позивачу 12\~156 грн. 76 коп., які на момент звернення з позовом не виплачені. Позивач вважає, що відповідачем на його користь має бути виплачений середній заробіток за час затримки заробітної плати, за саме за 119 днів, на підтвердження чого надав розрахунку. Невиплатою заробітної плати йому, як інваліду 2 групи, завдана моральна шкода, так як для підтримання нормального стану здоровя він має постійно купувати ліки, не допускаючи загострення, а затримка виплати заробітної плати завдала душевних страждань, переживань та вимушених змін у життєвих стосунках. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] вищого навчального закладу «Кременчуцький університет економіки, інформаційних технологій і управління» в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозвязку, обєктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, приходить до наступного. Ч. 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1ст. 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Рішенням Конституційного суду України від 15.10.2013 року у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Судом встановлено, що з 12.02.2002 року по 26.08.2015 року [PERSON] працював на посаді оператора компютерного набору в [PERSON] вищому навчальному закладі «Кременчуцький університет економіки, інформаційних технологій і управління», що підтверджуються відмітками трудовій книжці позивача. 26.08.2015 року [PERSON] звільнено із займаної посади на підставі ст.38 КЗпП України, за власним бажанням. При звільненні позивача, з ним не було проведено остаточний розрахунок, а саме не було виплачено заборгованість по заробітній платі за період з лютого 2015 року по серпень 2015 року у сумі 12 156 грн. 76 коп., що підтверджується довідкою №157 від 19.10.2015 року, виданою [PERSON] вищим навчальним закладом «Кременчуцький університет економіки, інформаційних технологій і управління» Згідно ч. 1ст. 94 КЗпП України, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 21 Закону України «Про оплату праці» визначено: працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно зі ст. 25 Закону України «Про оплату праці», забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством. Згідно ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно з ч.1-2ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставіст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченоїст.117 КЗпП України. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно Постанови Верховного Суду України в справі № 6-76 цс14 від 02.07.2014 р. встановлено, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. За таких обставин, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку при звільненні доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Так, середній заробіток позивача становить 84,28 грн./день. З моменту звільнення до звернення позивача до суду з позовною заявою, пройшло 119 робочих дні, а тому, середній заробіток за даний період складає 10 029 грн. 32 коп. (де 84, 28 грн. середньоденний заробіток * 119 робочих дні). Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно ч.1 п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплатою йому належних грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Так, невиплатою заробітної плати позивачу завдана моральна шкода у вигляді фізичних та моральних страждань. Враховуючи характер і ступінь завданої моральної шкоди, тривалість страждань та істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача, що в свою чергу призвело до додаткових зусиль для організації свого життя, стан здоров"я позивача, який у звязку з 2 групою інвалідності має регулярно медикаментозно підтримувати нормальний стан здоровя, суд вважає можливим і необхідним вимогу про відшкодування моральної шкоди задовольнити. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у сумі 12\~156 грн. 76 коп., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у сумі 10 029 грн. 32 коп. та завдану моральну шкоду в розмірі 5\~000 грн., обмежуючись заявленими вимогами та проведеним позивачем розрахунком. Відповідно п.7 ст.214, п.2 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць 1\~869 грн. 84 коп. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. При такому вирішенні позову з відповідача слід стягнути судові витрати по справі: на користь держави - судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved