Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника адвоката Бойко В.М.звернувся з позовом до суду, яким просить змінити умови Договору позики від 21 листопада 2019 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] виклавши обов`язок позичальника повернути позику наступним чином: «Повернення зазначеної в договорі суми позики здійснюється позичальником рівними частинами щомісяця в сумі 1100,0 доларів США на протязі дії Договору позики, але не пізніше 21 листопада 2022 року в повній сумі Договору. Зазначена сума безпроцентної позики може бути повернута Позичальником достроково». В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21 листопада 2019 року після попередніх перемовин, враховуючи, що відповідач був знайомий з позивачем, між сторонами був укладений договір позики. За вказаним Договором 21 листопада 2019 року [PERSON] надав [PERSON] позику у розмірі 30 000 доларів США з обов`язковим поверненням вказаної суми до 21 листопада 2022 року. Саме на цих умовах був укладений договір позики. На підтвердження укладення договору та передачі грошових коштів відповідач власноруч написав позивачу розписку і отримав вказані грошові кошти в офісному приміщенні за адресою: [ADDRESS] у присутності свідків, які були присутні в офісному приміщенні під час передачі грошових коштів і написанні розписки. Позивач зазначає, що вказані грошові кошти були позичені відповідачу під його особисті гарантії, що вони будуть витрачені на придбання легкового транспортного засобу преміум класу з подальшим працевлаштуванням відповідача до декількох служб таксі з метою отримання заробітної плати (бонусів, доплат) та, як наслідок, повернення суми позики раніше, але в будь-якому разі, не пізніше строку, вказаному в розписці. За умовами укладеного між сторонами договору позики перебіг строку виконання договору відповідачем почався з 22 листопада 2019 року і на даний час продовжується. Проте відповідач ще ні одного разу не виконав свої обов`язки щодо будь-якого часткового повернення суми позики, та всіляко уникає з цього приводу будь-яких дій, направлених на виконання договору, та уникає перемовин щодо змін (конкретизації) умов вказаного договору. Отже на думку позивача, невиконання договірних зобов`язань у строки, обумовлені відповідним договором між Позивачем та Відповідачем, є істотним порушенням його умов, що відповідно до приписів ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України може бути підставою для його зміни або розірвання за рішенням суду. Позивач неодноразово усно та письмово звертався до відповідача з пропозицією змінити, а саме провести за згодою сторін уточнення умов договору позики щодо здійснення періодичних платежів за вказаним договором. Проте відповідач ігнорує ці пропозиції та всіляко ухиляється від перемовин з цього приводу з позивачем. Повторно на адресу Відповідача була направлена представником позивача письмова пропозиція щодо зміни умов договору позики від 21 листопада 2019 року. Сторона позивача зазначає, що укладаючи договір позики від 21 листопада 2019 року, [PERSON] не знав та не міг знати про введення Урядом країни карантину, який за своєю природою визначений форс-мажором в державі. При обговоренні в листопаді 2019 року умов договору та його укладенні, позивач не очікував та не міг передбачити, що [PERSON] буде прикриватися карантинними обмеженнями такий тривалий час та буде всіляко ухилятися від виконання взятих на себе обов`язків за договором. В момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане. Вказані грошові кошти були позичені відповідачу під його особисті гарантії, що вони будуть витрачені на придбання легкового транспортного засобу преміум класу з подальшим його працевлаштуванням до декількох служб таксі з метою отримання доходу та, як наслідок, повернення суми позики раніше визначеного строку, але в будь-якому разі, не пізніше граничного строку, вказаному в розписці. Але відповідач всупереч домовленостям придбав на вказані гроші легковий транспортний засіб Audi А8, державний номер [NUMBER] , який намагався використовувати за попередньою домовленістю. Проте, в червні 2020 року ним був проданий вказаний автомобіль. Про це випадково стало відомо Позивачу, при цьому отримані кошти не були повернуті відповідачем в якості часткового (можливо і повного) розрахунку за договором позики, а використані ним на власні, не відомі Позивачу цілі. В зв*язку з зазначеним, позивач вважає, що несе ризик взагалі не отримати грошові кошти в якості розрахунку по договору в кінці його строку. Хоча при обговоренні умов та при укладенні договору сторонами свідомо було вказано строк «до 21 листопада 2022 року», який дозволяє відповідачу періодично здійснювати платежі за договором позики не чекаючи граничного строку для проведення розрахунку, тому звернувся до суду та просить змінити умови договору позики від 21.11.2019 , шляхом внесення змін до договору в частині повернення суми боргу частками. Ухвалою суду від 23.11.2020 року провадження по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про зміну договору позикивідкрито, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 15.12.2020 від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якому відповідач вказує, що позовна заява є необґрунтованою та відповідно такою, що не підлягає задоволенню. Позивач позовні вимоги щодо змін договору позики обґрунтовує: істотним порушенням відповідачем умов укладеного Сторонами Договору позики; істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при його укладенні. Відповідач зазначає, що як одна, так і інша підстава, зазначені у позовній заяві, жодним чином не підтверджені позивачем та не можуть бути підтверджені взагалі. Відповідач не заперечує, що дійсно між ним та [PERSON] дійсно 21 листопада 2019 року був укладений договір позики 30 000 доларів США строком до 21 листопада 2022 року, на підтвердження чого ним була написана розписка. Під час переговорів щодо надання позики була досягнута згода саме щодо погашення заборгованості однією сумою (30 000 доларів США) до 21 листопада 2022 року та не передбачалось поетапне (часткове) погашення заборгованості протягом періоду з 21 листопада 2019 року до 20 листопада 2022 року. Умови домовленості були викладені у наданій ним розписці, яка не містить жодної вказівки, наприклад слів: частинами, поетапно, долями, щомісячно, щоквартально, щорічно тощо, які б свідчили про домовленість сторін про часткове погашення заборгованості. Також [PERSON] заперечує проти зазначеного позивачем, що "Відповідач ще ні одного разу не виконав свої обов`язки щодо будь-якого часткового повернення суми позики та всіляко уникає з цього приводу будь-яких дій, направлених на виконання договору, та уникає перемовин щодо змін (конкретизації) умов вказаного договору», оскільки договір позики не передбачав його обов`язку здійснювати поетапне (часткове) погашення заборгованості до 21 листопада 2022 року. Таким чином, твердження позивача про допущення [PERSON] істотного порушення умов укладеного договору позики не відповідає дійсності та умовах укладеного договору позики. Відповідач [PERSON] заперечує про його належне повідомлення про зміну умов договору, оскільки викладені позивачем обставини не відповідають дійсності. Так сторони по справі знайомі та інколи спілкуються в телефонному режимі, але про зміну умов відповідачу стало відомо лише під час ознайомлення з матеріалами справи. Пропозиції про зміну умов договору від 24 вересня 2020 р. ним не отримувалась ні перша ні повторна. 21.12.2020 від [PERSON] , в особі представника адвоката Бойко В.М. надійшла відповідь на відзив, згідно якої сторона позивача не погоджується з викладеними обставинами у відзиві та повністю підтримує свої позовні вимоги, вважає, що є підстави змінити умови Договору позики, у зв`язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при його укладенні. Згідно з Великим тлумачним словником сучасної української мови (із додатками і доповненнями; Ірпінь: ВТФ «Перун», 2005 р.) «ДО» вживається на означення часової межі дії, стану і т. ін., тому прийменник «ДО» передбачає певний проміжок часу, протягом якого встановлюється можливість для виконання зобов`язання. Дата - 21.11.2022 року у даному випадку є лише початком кінцевого терміну для виконання взятих на себе зобов`язань. А отже, останній день виконання зобов`язання по договору має закінчитися 20 листопада 2022 року о 24:00 годині, а не як помилково вказує Відповідач 21 листопада 2022 року. Таке розуміння прийменника «ДО» вбачається і у постанові Вищого адміністративного суду України від 27.01.2010 року (провадження № К-8716/07, номер рішення в ЄДРСР 8112607) . За умовами укладеного між позивачем та відповідачем договору позики перебіг строку виконання договору Відповідачем почався з 0000 22 листопада 2019 року і на даний час продовжується. Саме конструкція фрази в договорі позики «ДО 21 листопада 2022 року», а не «21 листопада 2022 року», дає можливість позивачу стверджувати, що при укладенні договору позики його умовами передбачалося проведення в період дії Договору періодичних платежів. І така можливість ґрунтувалася на принципах добросовісності, справедливості та довірі між сторонами, яка присутня чесній діловій практиці у всьому світі та особливо країнах Європейського союзу. Всупереч вказаним принципам та попереднім заявам, [PERSON] жодного разу не виконав свої обов`язки щодо будь-якого часткового повернення суми позики, та всіляко уникає з цього приводу будь-яких дій, направлених на виконання Договору позики, та уникає перемовин щодо змін (конкретизації) умов вказаного договору. Обставини щодо укладення Договору позики від 21 листопада 2019 року на умовах періодичного повернення суми позики відповідачем додатково можуть бути підтверджені показами свідків з боку позивача.Крім того, 24 вересня 2020 року від представника позивача поштовим відділенням Укрпошти № 166 в м. Харкові було прийняте рекомендованою кореспонденцією відправлення на ім`я [PERSON] за експрес накладною № 6116610722431 на адресу: [ADDRESS] , таку саму адресу Відповідач вказує у відзиві на позовну заяву. Згідно даних Укрпошти, які можна перевірити на офіційному веб-сайті, 20 жовтня 2020 року вказане відправлення було повернуто за зворотною адресою з причин не вручення під час доставки та за закінченням терміну зберігання. Таким чином на думку сторони позивача, відповідач не навів суду обґрунтованих доказів, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позову, не надав суду жодних належних доказів, не довів обставини, на які він посилається, належними та достовірними доказами. Все, на що посилається Відповідач, є лише припущеннями, бажаними для нього, а, відповідно до ст. ст 76 - 80, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування будь-яких обставин, на які посилається сторона, не може ґрунтуватися на припущеннях та неналежних доказах. Ухвалою суду від 21 грудня 2020 року підготовче провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] , в особі представника [PERSON] до [PERSON] про зміну договору позики, закрито 23.12.2020 від [PERSON] надійшли заперечення (на відповідь на відзив), згідно яким вважає, що наразі (у грудні 2020 року) ця різниця не має жодного юридичного значення. Позивач звернувся до суду із позовною заявою у вересні 2020 р., тобто більш ніж за 2 року до спливу встановленого умовами Договору строку повернення коштів. Протягом цих двох років, відповідно до умов укладеного Договору, він має право здійснювати або не здійснювати повне або часткове погашення заборгованості. Той факт, що зараз він не користується цим правом жодним чином не свідчить про порушення ним обов`язку. Крім того, надана Позивачем суду копія пропозиції про зміну умов договору позики від 24 вересня 2020 р. підписана не особисто [PERSON] , який є стороною Договору позики. Ця пропозиція підписана представником позивача адвокатом Бойко В.М., але якими документами підтверджуються повноваження представника позивача адвоката Бойко В.М. на складення пропозиції від імені [PERSON] на внесення змін до укладеного цивільного договору у пропозиції не зазначається. Не зазначено у цій пропозиції й про того, що до неї додаються документи, які підтверджують повноваження представника позивача адвоката Бойко В.М. на складення пропозиції від імені [PERSON] на внесення змін до укладеного цивільного договору. Також відповідач вказує, що хоча на цій копій й зазначено, що ця пропозиція направляється ПОВТОРНО, він раніше також не отримував будь-яких пропозицій з цього приводу. У відповіді на відзив позивачем знову ж таки не наводиться доказів отримання відповідачем таких письмових пропозицій раніше. Посилання Позивача на придбання [PERSON] і наступний продаж автомобіля [NUMBER] не можуть бути взяті до розгляду судом, оскільки вони не стосуються предмета доказування. При укладенні Сторонами договору позики Сторони не визначали цільове призначення позики, що підтверджується текстом розписки. Крім того відповідач вказує, що у відповіді на відзив Позивачем не наводиться підтвердження ані істотного порушення ним умов укладеного Сторонами Договору позики, ані істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при його укладенні. Позивач до судового засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. У судовому засіданні представник позивача адвокат Бойко В.М., позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення стосовно викладеного та просив їх задовольнити. Крім того пояснила, що стороною позивача неодноразово було здійснено спроби урегулювати питання в досудовому порядку, але відповідач уникав зустрічей та навмисно не отримував пропозиції про зміну умов договору. Окрім того відповідач ще ні одного разу не виконав свої обов`язки щодо будь-якого часткового повернення суми позики, та всіляко уникає з цього приводу будь-яких дій, направлених на виконання договору. У сторін також були усні домовленості, але відповідач не виконав домовленостей та придбав на вказані гроші легковий транспортний засіб Audi А8, державний номер [NUMBER] , який намагався використовувати за попередньою домовленістю. Проте, в червні 2020 року ним був проданий вказаний автомобіль. Про це випадково стало відомо Позивачу, при цьому отримані кошти не були повернуті Відповідачем в якості часткового (можливо і повного) розрахунку за договором позики, а використані ним на власні, не відомі Позивачу цілі. Представником у судовому засіданні було вказано, що укладаючи договір сторона позивача розраховувала на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей. Проте, під час виконання договору можуть виявлятись обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін. Не зазначення в договорі вимог про повернення боргу частками істотно впливають на інтереси позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини не явку суду не повідомив. До суду надав відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд, заслухавши думку представника позивача, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Згідно зі статтею 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Так, судом встановлено, що 21 листопада 2019 року між [PERSON] до [PERSON] був укладений договір позики. За вказаним договором 21 листопада 2019 року [PERSON] надав [PERSON] позику у розмірі 30000,00 (тридцять тисяч) доларів США з обов`язковим поверненням вказаної суми до 21 листопада 2022 року. Крім того у вказаній розписці [PERSON] вказав, що вказані кошти отримав 21.11.2019 (а.с. 10). Згідно наданої копії пропозиції про зміну умов договору від 24.09.2020 (повторної) вбачається, що представником позивача [PERSON] - адвокатом Бойко В.М. на адресу місця проживання відповідача [PERSON] було направлено пропозицію про зміну умов договору позики від 21.11.2019 наступним чином: «повернення зазначеної в договорі суми позики здійснюється позичальником рівними частинами в сумі 1100,00 доларів США на протязі дії договору позики, але в будь - якому разі не пізніше 21.11.2022 року3 в повній сумі договору. Зазначена сума безпроцентної позики може бути повернута позичальником достроково» (а.с. 11). Крім того надано копію квитанції від 24.09.2020, з якої вбачається, що [PERSON] направлено рекомендований лист 24.09.2020 (а.с. 12). Згідно трекінгу з офіційного вед - сайту Укрпошти рекомендований лист на ім`я [PERSON] 20 жовтня 2020 року було повернуто за зворотною адресою з причин не вручення під час доставки та за закінченням терміну зберігання (а.с. 36-37). Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми. Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред`явлення на підтвердження укладання договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. У відповідності до частин першої та третьої ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Таким чином, судом встановлено, що розписка [PERSON] наданої на ім`я [PERSON] є договором позики, укладеним у простій письмовій формі та відповідає змісту ст. 1047 ЦК України. В силу ст. 1049 ЦК України, [PERSON] , як позичальник, зобов`язаний повернути позикодавцеві [PERSON] позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строки, що встановлені розпискою. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До загальних засад цивільного законодавства належить свобода договору (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 205 ЦК України). Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) вказала, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Таким чином суд встановив, що сторони досягли всіх умов договору. Аргументи позивача, стосовно обов`язку відповідача про порушення процедури дострокового повернення кредиту та в зв`язку з чим необхідно внести зміни до договору, суд відхиляє, в зв`язку з наступним. За загальним правилом, передбаченим у статті 531 ЦК України, виконання обов`язку достроково є правом боржника, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Як наслідок, виконання обов`язку боржником достроково є належним виконанням, якщо заборона не зумовлена договором, актами цивільного законодавства, сутністю зобов`язання або звичаями ділового обороту. При цьому в договорі між боржником та кредитором може бути встановлена процедура здійснення права на дострокове виконання. Відповідно до абз.1 ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом не встановлено порушень договору позики, таким чином твердження позивача суд визнає безпідставними. Згідно ч.2 ст. 652 Цивільного кодексу України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Слід зазначити, що питання зміни договору в судовому порядку врегульовано положеннями статей 651 - 653 ЦК України. Закон передбачає такі самостійні підстави для зміни договору: 1) істотне порушення договору другою стороною; 2) істотна зміна обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору; 3) інші випадки, встановлені договором або законом. Судом вивчалася надано стороною пропозиція про зміну умов договору від 24.09.2020, яка згідно трекінгу з офіційного веб - сайту Укрпошти на ім`я [PERSON] 20 жовтня 2020 року було повернуто за зворотною адресою з причин не вручення під час доставки та за закінченням терміну зберігання, інших доказів про звернення до відповідача з пропозицією сторонами не надано, таким чином суд приходить до висновку про відсутність істотних порушень договору відповідачем та відсутність факту виникнення між сторонами спору щодо внесення змін у Договір, так як відсутні належні докази надсилання Позивачем пропозицій Відповідачу щодо зміни умов правочину та отримання вказаних пропозицій відповідачем. Таким чином, суд приходить до висновку, що сторони договору не досягли згоди щодо приведення умов договору у відповідність до умов, які істотно змінилися, і позивач не навів виняткових випадків, з якими законодавець пов`язує можливість примусу сторони договору до продовження дії цього договору на змінених умовах. За відсутності відповідного договірного чи законодавчого обґрунтування внесення відповідних змін у судовому порядку та за відсутності згоди іншої сторони у позові слід відмовити. Відпровідно до ст.ст 77-78 ЦПК України суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача, тому суд покладає судові витрати на позивача. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed