Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на праві власності йому належить квартира №1, в житловому будинку №22, по вул. Пушкіна, в смт. Клевань Рівненського району Рівненської області. В цьому помешканні зареєстрований відповідач. Але він не проживає в помешканні з травня 2013 року; майно не утримує, не сплачує за житлово-комунальні послуги. Його реєстрація чинить позивачу перешкоди у володінні майном. Покликаючись на положення\~ЦК України,\~ЖК України\~позивач просить суд задовольнити заявлений позов про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, та зняти його з реєстраційного обліку. Позивач позов підтримав та пояснив про обставини, описані вище. Відповідач не з'явився в судове засідання. Згідно до положень\~ЦПК України\~про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без його участі. Тому суд вважає за можливе застосувати положення\~ЦПК України\~щодо можливості постановлення заочного рішення. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, позивачу на праві власності належить квартира №1, в житловому будинку №22, по вул. Пушкіна, в смт. Клевань Рівненського району Рівненської області. В цьому помешканні зареєстрований відповідач. Але він не проживає в помешканні з травня 2013 року; майно не утримує, не сплачує за житлово-комунальні послуги. Факт відсутності його проживання за цією адресою підтверджується чисельними актами, що були складені комісією на чолі з депутатом Клеванської сільської ради Рівненського району Рівненської області [PERSON] (від 13.11.2014 року, 15.01.2015 року, 16.02.2015 року, 05.05.2015 року). В судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила дані обставини. Додала, що відповідач давно, більше року, не користувався житловим помешканням позивача з травня 2013 року, не проживав в ньому. Позивач не чинив йому перешкоди в такому користуванні. Таким чином, відповідач за вказаною адресою не проживає і не проживав там з травня 2013 року; місце знаходження його не відоме; позивач з ним не спілкується. Відповідно до\~статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до\~статті 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до частини 1\~статті 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Стаття 3 Сімейного кодексу України\~визнає сім'ю, як спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Оскільки позивачка спільно з відповідачем не проживає, спільного побуту та господарства не веде, шлюбні відносини між ними припинено за рішенням суду, тому вони не мають по відношенню один до одного жодних прав та обов'язків. Частина 2\~статті 405 Цивільного кодексу України\~встановлює те, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, оскільки відповідач у спірній квартирі не проживає; не сплачує за користування жилим приміщенням і не несе оплату за комунальні послуги; не несе інших витрат з утриманню помешкання та не приймає участь у спільному побуті, і втратив інтерес до спірного житла, тому є підстави визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Правовий зміст права користування жилим приміщенням не є тотожним змісту поняття реєстрації місця проживання особи. Частина 2 статті 2 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлює, що реєстрація місця проживання особи не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Розглянувши справу в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин суд вважає, що позов в частині визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, підлягає до задоволення. В той же час не підлягають до задоволення позовні вимоги про зняття відповідача з реєстраційного обліку, оскільки зняття особи з реєстраційного обліку провадиться за рішенням суду в разі визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В разі, коли відповідний державний орган не проведе відповідні дії із зняття відповідача з реєстраційного обліку, то в даному випадку у позивачки виникне право на звернення до суду з позовом щодо неправомірності таких дій. Крім того, позивачка серед відповідачів не вказала відповідний державний орган, який відповідає за реєстрацію чи зняття з реєстрації громадян. А покладання на такий орган певних обов'язків без залучення до судового розгляду уповноваженого представника буде суперечити нормам\~ЦПК України. Суд не може постановити рішення щодо тих правовідносин, які ще не настали. Звернення до суду має бути зумовлене наявністю вже порушених прав, свобод чи інтересів, на захист яких звертається особа. У зв'язку з цим визнання будь-якого права на майбутнє буде безпідставним та необґрунтованим. Тому решта позовних вимог не підлягає до задоволення як безпідставно заявлена.

Outcome: dismissed