Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Більшовик» про стягнення середньої заробітної плати за час затримки за період з 13.11.2013 по 18.02.2014 в розмірі 8877 грн 77 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 3500 грн 00 коп., моральної шкоди в розмірі 1000 грн 00 коп. В обґрунтування позову зазначив, що з 19.09.1972 по 12.11.2013 він працював на різних посадах ПАТ «Науково-виробниче підприємство «Більшовик». Наказом від 12.11.2013 №545/К його було звільнено із займаної посади за скороченням штату згідно п.1 ст.40 КЗпП України, проте станом на дату звільнення йому не було виплачено заробітну плату повному розмірі, що негативно вплинуло на його матеріальне та моральне становище. З січня 2013 року відповідач перестав стабільно виплачувати заробітну плату, у позивача закінчувалися засоби для існування, в результаті чого він був на межі виживання. Зазначив, що фактично розрахунок по заробітній платі було проведено 18.02.2014, у зв'язку з чим 12.03.2014 він звернувся листом до відповідача з вимогою виплатити належні суми по заробітній платі за весь час затримки, який залишено без відповіді і виконання. Крім того, йому спричинені душевні страждання, що призвели до погіршення його здоров'я. У зв'язку з чим він звернувся до суду з вказаним позовом та просив суд стягнути з відповідача середню заробітну плату за час затримки за період з 13.11.2013 по 18.02.2014 в розмірі 8877 грн 77 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 3500 грн 00 коп., моральної шкоди в розмірі 1000 грн 00 коп. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з наведених в позовній заяві підстав. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач знаходився у трудових відносинах з відповідачем Публічним акціонерним товариством «Науково-виробниче підприємство «Більшовик», 12.11.2013 [PERSON] звільнений за скороченням штату згідно з п.1 ст.40 КЗпП України, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці [PERSON] Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Стаття 97 КЗпП України встановлює, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Згідно зі ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства проводиться в день звільнення, або не пізніше наступного дня, якщо в день звільнення він не працював (ст.116 КЗпП України). Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника, або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплати працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Зазначена норма, передбачає вину як умову відповідальності підприємства. При цьому, обов'язок по доказуванню наявності чи відсутності вини в затримці розрахунку при звільнені лежить на власнику чи уповноваженому ним органові. У судовому засіданні представник відповідача зазначив, що виплата заробітної плати здійснюється з бюджетних коштів у зв'язку з чим виникла заборгованість по заробітній платі. Проте представником відповідача не доведено, що у ході здійснення фінансово-господарської діяльності, відповідальні особи підприємства застосовували всі необхідні, передбачені законодавством дії з метою усунення негативних наслідків у вигляді відсутності коштів. Відповідно до Закону України «Про оплату праці» і Постанови КМУ №100 (із змінами і доповненнями) про Порядок обчислення середньої заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом останніх двох місяців робочі (календарні) дні на кількість цих робочих днів. У разі відсутності даних для розрахунку заробітку за останні місяці розрахункового періоду, їх можна замінити даними за місяць, який безпосередньо передує розрахунковому періоду. Позивач просить суд стягнути з відповідача середню заробітну плату за кожен день прострочки за період з 13.11.2013 по 18.02.2014, тобто по день фактичного розрахунку, в розмірі 8877 грн 77 коп. Згідно розрахункового листа за вересень 2013 р. (30 днів) [PERSON] нараховано заробітну плату в розмірі 2489 грн 00 коп., за жовтень 2013 року (31 день) нараховано - 3026 грн 77 коп. Таким чином середня заробітна плата позивача складає 2757 грн 89 коп. Як встановлено у судовому засіданні, 28.01.2014 року відповідачем ПАТ «Науково - виробниче підприємство «Більшовик» виплачена у повному обсязі наявна заборгованість позивача по заробітній платі у розмірі 5659 гривень, що підтверджується відповідною відомістю на виплату грошей №111111 за грудень 2013 року. Таким чином, для визначення розміру середнього заробітку позивача суд враховує період з 13.11.2013 по день фактичної виплати заборгованості по заробітній платі - 28.01.2014, що становить 53 робочі дні (з урахуванням того, що 01.01.2014 та 07.01.2014 офіційні вихідні дні на підставі постанови КМУ). Відповідно до вищевикладеного за період з 13.11.2013 по 28.01.2014 необхідно стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 6 829 грн 05 коп., а саме за листопад 2013 року - 1707 грн 26 коп. (2757,89/21 роб. день * 13 роб. дні), за грудень 2013 року - 2757 грн 89 коп., за січень 2014 року - 2363 грн 90 коп. (2757,89/21 роб.день * 18 роб.дні) Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Також позивач зазначив, що йому була завдана моральна шкода, яка полягає у тому, що він залишився без коштів до існування, моральну шкоду оцінює у 1000 гривень. Згідно зі ст.ст.23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з п.п.3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягає у його душевних стражданнях, які виразились у втраті нормальних життєвих зв'язків і які вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв'язку з тим, що межі відшкодування моральної шкоди законом не встановленні, суд,

Outcome: partial