Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача суми боргу за кредитним договором у розмірі 8020,58 гривень та судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 243 грн.60 коп. В позовній заяві позивач зазначає, що між ПАТ «Хоум Кредит Банк», правонаступником якого став ВАТ «Хоум Кредит Банк», та відповідачем [PERSON] 01 липня 2008 року було укладено кредитний договір №2802774366 на суму 6500,00 грн. Між ВАТ «Хоум Кредит Банк» та ТОВ «Кредит Колекшн Груп» було укладено договір факторингу, на підставі якого Банк відступив останньому свої вимоги з заборгованості по кредитному договору боржника, право на вимогу якої належить ВАТ «Хоум Кредит Банк». Згідно договору факторингу та виписки із реєстру боржників від 29.09.2009 року йому надано право вимоги до [PERSON] Загальна сума заборгованості відповідача станом на 29.07.2014 р. становила 8020,58 гривень, яка включає в себе: 1099 грн. 29 коп. заборгованість по основній сумі кредиту, 559 грн. 93 коп. заборгованість по відсоткам, 1504 грн. 43 коп. заборгованість по комісії; 3163 грн. 65 коп. всього. Із яких відповідачем в рахунок погашення заборгованості 28.12.2009 року сплачено 300,00 грн. В добровільному порядку борг відповідач не погашає, а тому тоівариство змушене звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явився, надіславши суду заяву в якій позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати за відсутності свого представника. Відповідач в судове засідання не з»явився, але від нього надійшла заява в якій він позовні вимоги не визнає та просить відмовити в задоволенні позову посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з»явились. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Укладення 01 липня 2008 року між ЗАТ «Хоум Кредит Банк» та [PERSON] спірного кредитного договору підтверджується матеріалами справи /а.с.7-8/. За умовами договору відповідач отримав кошти в сумі 6500,00 гривень терміном на 48 місяців та взяв на себе зобов"язання погашати заборгованість третього числа кожного місяця платежами в розмірі 346,54 грн. з процентною ставкою0,990 % у місяць. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). ВАТ «Хоум Кредит Банк» уклав договір про відступлення права вимоги з ТОВ «Кредит Колекшн Груп» укладено договір факторингу №2, на підставі якого ВАТ «Хоум Кредит Банк» відступив ТОВ «Кредит Колекшн Груп» свої права вимоги заборгованості по кредитному договору боржника [PERSON] /а.с.12-13/. Отже позивач набув права вимоги до відповідача по кредитним договором №2802774366 від 01 липня 2008 року в розумінні ч.2 ст. 517 ЦК України. Відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка в тому чиcлі має право на отримання споживчого кредиту. Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Пунктом 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. До вимоги, заявленої позивачем, застосовується загальна позовна давність, встановлена ст.257 ЦК України тривалістю у три роки. Договором кредиту, укладеним між сторонами, не передбачено збільшення позовної давності відповідно до положень ст.259 ЦК України. Виходячи з приписів ч.1 ст.261 ЦК України суд вважає, що перебіг позовної давності почався від дня, коли позивач міг довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. [PERSON] згідно договору мав щомісчно вносити платежі в сумі 346 грн.54 коп. Останній і єдиний раз відповідач вніс щомісячний платіж у грудні 2009 року. Відповідач почав порушувати умови договору після грудня 2009 року, взагалі припинивши вносити платежі по кредиту /а.с.6/. Суд вважає, що початком перебігу строку позовної давності слід вважати час з якого відповідач припинив погашення заборгованості. В зв'язку з викладеним строк позовної давності з вимогою про стягнення боргу за кредитним договором сплив. Позивач звернувся до суду лише 11 вересня 2014 року, в строк понад 4-х років з моменту порушення своїх прав. (а.с.2). Згідно із ст.267 ЦК України сплив строку позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, доказів про поважність причини пропуску строку позовної давності суду не надано, а тому суд відмовляє в задоволені позовних вимог. Крім того судом враховується, що позивач з заявою про поновлення пропущеного строку позовної давності з наведенням поважності причин його пропуску до суду не звертався. Оскільки позивачу в задовленні позову відмовлено повністю, то сплачений судовий збір стягненню і поверненню не підлягає.

Outcome: dismissed