Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи - Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, Оболонський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві, про виселення з квартири. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 11 жовтня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії №26-07-Ил/10, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит у сумі 198000 доларів США з терміном погашення кредитних ресурсів до 10 жовтня 2022 року та з оплатою по процентній ставці 16% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному графіком погашення кредиту та сплати процентів, який є невід'ємним додатком до договору. Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 11 жовтня 2007 року №26-07-Ил/10 між банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір, за яким [PERSON] передала банку в іпотеку належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS]. У зв'язку з невиконанням позичальником умов договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 11 жовтня 2007 року №26-07-Ил/10 банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Оболонського районного суду від 31 січня 2012 року у справі №2-464/12 в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 11 жовтня 2007 року №26-07-Ил/10 звернуто стягнення на квартиру [ADDRESS] шляхом визнання за банком права на продаж квартири будь-якій особі-покупцеві, у зв'язку з чим банк неодноразово звертався до відповідачів з письмовими вимогами про виселення з квартири, проте відповідачі відмовляються виселятись. На підставі викладеного позивач просить виселити відповідачів [PERSON] ([INFO]), [PERSON]([INFO]), [PERSON] ([INFO]) та [PERSON] ([INFO]) з квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що квартиру, з якої банк просить виселити відповідачів, було придбано не за кредитні кошти, а тому відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР їх виселення без надання іншого постійного жилого приміщення не допускається. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Третя особа Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації свого представника в судове засідання не направила, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Третя особа Оболонський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві свого представника в судове засідання не направила, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Заслухавши думку представника позивача, відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що між ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», (далі - банк) та [PERSON] укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 11 жовтня 2007 року №26-07-Ил/10, за умовами якого банком надано [PERSON] кредит у сумі 198000 доларів США терміном до 10 жовтня 2022 року шляхом відкриття позичальнику відновлювальної кредитної лінії. Процентна ставка за користування кредитом становила 14% річних. Погашення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному графіком погашення кредиту та сплати процентів, який є невід'ємним додатком до договору. 11 жовтня 2007 року між банком та [PERSON] (іпотекодавець) було укладено іпотечний договір, за яким [PERSON] з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника - відповідача [PERSON] за кредитним договором №26-07-Ил/10 від 11 жовтня 2007 року передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS]. З іпотечного договору вбачається, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 05 липня 1996 року, зареєстрованого на товарній біржі «Українська біржа «Десятинна» за реєстраційним номером 5005-А/2567 та в Київському міському бюро технічної інвентаризації 10 липня 1996 року. У зв'язку з невиконанням позичальником умов договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 11 жовтня 2007 року №26-07-Ил/10 банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Оболонського районного суду від 31 січня 2012 року у справі №2-464/12 в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 11 жовтня 2007 року №26-07-Ил/10 звернуто стягнення на квартиру [ADDRESS] шляхом надання банку права на продаж квартири будь-якій особі-покупцеві з наданням банку усіх повноважень продавця, необхідних для здійснення продажу. З пояснень відповідача [PERSON] та матеріалів справи вбачається, що на час розгляду справи у квартирі без реєстрації проживають він, його дружина [PERSON] та їх повнолітні діти [PERSON] та [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки банк 06 березня 2012 року, 30 липня 2012 року, 04 листопада 2013 року, 26 березня 2014 року направляв відповідачам вимоги про виселення з квартири. В матеріалах справи містяться зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідно до яких [PERSON] отримав вимогу 08 серпня 2012 року, 03 вересня 2012 року та 02 січня 2014 року, [PERSON] отримала вимогу 26 березня 2012 року та 08 серпня 2012 року. Проте з пояснень відповідача [PERSON] вбачається, що відповідачі продовжують проживати у квартирі, оскільки не мають права власності на інше нерухоме майно, де б вони могли проживати. Доказів наявності у власності відповідачів іншого нерухомого майна (будинку чи квартири) суду не надано. Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно ч. 2 до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Згідно ч. 1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Згідно ч. 2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Порядок виселення з жилих приміщень встановлений у ст. 109 ЖК Української РСР. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом . Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті. Таким чином, частина друга ст. 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Вказана правова позиція викладена в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 березня 2015 року в справі №6-39цс15. Отже, за змістом вказаних норм особам, які виселяються з квартири, яка є предметом іпотеки, але не була придбана за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цієї квартири, одночасно має бути надано інше постійне жиле приміщення. З іпотечного договору вбачається, що [PERSON] набула право власності на передану в іпотеку квартиру до укладення договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії згідно договору купівлі-продажу, зареєстрованого на товарній біржі «Українська біржа «Десятинна» 05 липня 1996 року, тобто кредит було отримано позичальником не для придбання квартири, переданої в іпотеку банку. Оскільки квартиру було придбано не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цієї квартири, відсутні підстави для виселення відповідачів з квартири [ADDRESS] без надання їм іншого постійного жилого приміщення. За таких обставин підстави для задоволення позову банку відсутні.

Outcome: dismissed