Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

Орган опіки та піклування Хустської райдержадміністрації звернувся до суду з позовом до відповідача про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. Посилається на те, що відповідачка [PERSON] [INFO] є матір»ю малолітнього [PERSON] [INFO] З серпня 2016 р.на підставі спеціальної картки обліку факту скоєння насильства в сімї та акту обстеження умов проживання дитини було взято на профілактичний облік служби, як такого що зазнав фізичного насильства в сімї. Відповідно до повідомлення Хустського ВП від 19.07.2016 р. тілесні ушкодження дитині спричинила відповідачка. З часу взяття дитини на профілактичний облік працівниками служби у справах дітей обстежувались умови проживання, проводились профілактичні бесіди з матір'ю про належне виконання нею батьківських обов'язків та недопущення вчинення повторного насильства в сімї. У зв'язку із тим , що мати належним чином виконувала свої батьківські обов'язки щодо дитини на підставі наказу служби у справах дітей дитину було знято з профілактичного обліку. 14.11.2017 р. до Служби у справах дітей надійшло повідомлення про те, що дитина знову зазнала фізичного насилля в сімї. Згідно характеристики виданою Вишківським ДНЗ №1 [PERSON] неодноразово приходив у садочок з синцями, на що відповідачка пояснювала, що дитина вдарилася вдома. Відповідно до пояснення, відібраного дільничним Хустського ВП ГУНП від відповідачки стало відомо, що удари дитині наніс співмешканець матері [PERSON] 16.11.2017 р. було вилучено з сімї малолітнього [PERSON] так як існувала загроза його здоров»ю і життю та влаштовано до притулку для дітей служби у справах дітей Закарпатської облдержадміністрації. Згідно з характеристикою наданою Вишківською селищною радою, [PERSON] характеризується як неврівноважена та схильна до агресії жінка. З приводу її поведінки до виконкому надходили постійні нарікання, як з боку сусідів так і працівників ДНЗ, що стосувались неналежного виховання та утримання нею дітей. Просять суд винести рішення, яким відібрати малолітнього [PERSON] [INFO] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. В судовому засіданні представник позивача [PERSON]. позовні вимоги підтримала, посилаючись на наведені в ньому обставини просить суд задоволити позов. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнала, просить суд відмовити в задоволенні позову. Суду пояснила, що було декілька разів , що вона та її чоловік били дитину , однак це робилося лише для його виховання. В задоволенні позову просить відмовити В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] суду ствердив, що підстав для відібрання дитини від матері немає, оскільки позивачем не наведено аргументованих доказів, які б давали підстави суду винести рішення на користь позивача. Реальної небезпеки для дитини не існує, відповідач любить свою дитину . Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду ствердила, що вона є завідуючою дитсадка смт. Вишково. Декілька разів дитина до садок приходила з явними ознаками побиття. На питання до матері звідки у дитини синці , відповідач стверджувала, що дитину побив її співмешканець [PERSON]. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду ствердила, що вона є сімейним лікарем смт. Вишково. Влітку 2016 року був випадок коли відповідач побила дитину мухобійкою , і нею в дитини було діагностовано синці на шиї та голові. У листопада 2017 року її викликали в садок, і нею у малолітнього [PERSON] було виявлено та зафіксовано легкі тілесні ушкодження. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду ствердив, що він працює завідуючим амбулаторією смт. Вишково. Влітку 2016 року він виїзжав додому на огляд [PERSON] . Під час огляду у дитини було виявлено тілесні ушкодження. Також у листопаді 2017 року до нього надійшла інформація про повторне побиття малолітнього [PERSON]. Заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. В судовому засіданні судом встановлено, що [PERSON] являється матір'ю малолітнього сина [PERSON] [INFO] 14.11.2017 р. до Служби у справах дітей надійшло повідомлення про те, що [PERSON] в черговий раз зазнав фізичного насилля в сімї. Відповідно до п. 8 Постанови КМУ від 24.09.2008 р. № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» визначено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров'ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. 16.11.2017 р. було вилучено з сімї малолітнього [PERSON] так як існувала загроза його здоров»ю і життю та влаштовано до притулку для дітей служби у справах дітей Закарпатської облдержадміністрації На даний час малолітня дитина перебуває в Свалявському реабілітаційному центрі. Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч.1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або Органу опіки та піклування. Згідно з п.п.2-5 ч.1 ст.164 СК України, суд може постановити таке рішення у випадку, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно статті 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-12, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до роз'яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. В судовому засіданні встановлено , що відомості про батька в свідоцтві про народження [PERSON] внесені відповідно до ст.. 135 ч.1 СК України. Мати відповідача [PERSON] тривалий період часу знаходиться за межами України та не підтримує стосунків з відповідачем , а батько [PERSON] помер. Також в судовому засіданні встановлено , що бабуся та дідусь відповідача [PERSON] та [PERSON] не бажають здійснювати догляд за [PERSON] в разі задоволення позову про відібрання дитини. Сама відповідач з моменту відібрання дитини жодного разу не навідувала дитину у дитячому закладі, що стверджено нею у судовому засіданні. При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей, а також висновки викладені в рішеннях ЄСПЛ, зокрема Савіни проти України (Заява N 39948/06), Хазе проти Німеччини (Haase v. Germany), N 11057/02. Рішеннями Європейського суду з прав людини по справі Савіни проти України (Заява N 39948/06), Страсбург, 18 грудня 2008 року зазначено ... якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу Хазе проти Німеччини (Haase v. Germany), N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. ... У будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів (див. згадані вище рішення у справах К. і Т., п. 166; Кутцнера, п. 67, та Мозера, п. 70) і має оцінюватися в контексті позитивного обов'язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер. Згідно висновку органу опіки і піклування Хустської райдержадміністрації № 01-9/107 від 25.01.2018 р. визнано можливим та таким, що не суперечить інтересам малолітнього [PERSON] [INFO] відібрання його від матері [PERSON] Суд вважає, що на даний час є підстави для відібрання дитини від відповідачки, оскільки атмосфера в сім'ї неблагонадійна для дитини, для її розвитку, загрозлива для її здоров'я та життя, враховуючи вік дитини і обставини поведінки відповідачки та її співмешканця, виходячи із інтересів дитини, суд вважає, що позивачем доведено всі підстави для відібрання дитини від відповідачки [PERSON] без позбавлення її батьківських прав.

Outcome: approved