Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою 11 грудня 2020 року, яку 14 січня 2021 року уточнив та просить суд стягнути з відповідача на його користь недоплачену йому матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 6 745 грн. 00 коп. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що [PERSON] працює по теперішній час помічником машиніста тепловоза у структурному підрозділі «Криворізьке локомотивне депо» (ТЧ-2 Кривий Ріг) регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця». З08.08.2019 по 13.09.2019, з 06.07.2020 по 19.07.2020 йому надавалась щорічна тарифна відпустка, відповідно до графіку відпусток. З цього приводу він кожного разу звертався із особистою заявою до керівника з проханням надати йому матеріальну допомогу на оздоровлення відповідно до п.3.1.5 Колективного договору, яка повинна складати не менше розміру мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. Він вважає, що в порушення п.3.1.5 Колективного договору на 2011-2012 роки, укладеного між відокремленим структурним підрозділом «Криворізьке локомотивне депо» та спільним представницьким органом профспілок залізничників і транспортних будівельників України та Вільної профспілки машиністів в особі їх виборного органу, зареєстрованого за № 60/11 від 24.10.2011 року, який є чинним станом на 2020 рік (надалі Колективного договору на 2011-2012 роки), йому матеріальна допомога на оздоровлення була надана частково, так за: 2019 рік ним було отримано 2 508,75 грн.; 2020 рік - 2 746,25 грн. Зазначені обставини підтверджуються наступними документами, а саме: копією витягу п.3.1.5 Колективного договору у додатку №5; копією довідки про надання відпустки у додатку №6; копією розрахункових листків у додатку №7, №8; копією виписки ЄДРПОУ у додатку №11. Первинна профспілкова організація Вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо (надалі ППО ВПЗУ КЛД), членом якої є позивач, направила подання від 15.11.2020 № 86 «Про усунення порушення законодавства про працю (колективного договору) до начальника СП «Криворізьке локомотивне депо» РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» - Тисленка В.П., яке було отримано адресатом, що підтверджується відповідною копією. На вищезгадане подання ППО ВПЗУ КЛД отримала лист від 26.11.2020 № 1200 за підписом начальника депо Тисленка В.П., яким керівник депо відмовив виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення у повному розмірі, посилаючись на спільну Постанову керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року, якою постановлено застосувати з 01.04.2017 року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, що підтверджується відповідною копією листа доданого до позову. З такою позицією відповідача позивач погодитись не може, оскільки вона не відповідає нормам закону, визначеним в ст.ст. 10, 13, 18 ч.2 ст.97 КЗпП України, а також ст.ст. 7, 14 Закону України «Про колективні договори і угоди», враховуючи наступне. Як вбачається з п.3.1.5 Колективного договору на 2011-2012 роки, встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника, у розмірі 40 відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. Відповідно до спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року, постановлено застосувати з 01.04.2017 року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленим законом. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України» на 2017 рік, тобто на момент прийняття спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року - мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200 грн. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1600 грн., а отже, 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становило 2000 грн. Таким чином, позивач вважає, що прийняття 31.03.2017 спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 про застосування з 01.04.2017 замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат, передбачених колективними договорами, величину 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленим законом - є діями, що погіршували становище позивача, враховуючи, що постанова повинна була бути прийнята на конференції трудового колективу депо,а не за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо та профспілкових комітетів. Підтвердженням погіршення становища позивача є те, що на момент прийняття вищезазначеної постанови, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена в розмірі 3200 грн., що є більшою сумою за 125 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановлених законом, який становив 2000 грн. За таких обставин, при визначенні відповідачем розміру матеріальної допомоги на оздоровлення позивачу підлягає застосуванню не спільна постанова керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017, а п.3.1.5 Колективного договору, оскільки зазначена постанова погіршує становище позивача, як представника. Отже, враховуючи положення ст. 9 КЗпП України, позивач вважає, що постанова керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017, якою фактичновнесені зміни до п.3.1.5 Колективного договору, є недійсною в цій частині, при цьому не вимагаєсудової процедури визнання її недійсною в цій частині. Зважаючи на вищезазначене, позивач вважає, що відповідач безпідставно відмовив йому у відшкодуванні недоплаченої суму матеріальної допомоги, а отже, він вимушений звернутись до суду з зазначеними вище вимогами, приводячи наступний розрахунок. Так, позивач вважає, що йому: за 2019 рік сума недоплаченої матеріальної допомоги складає 3 491 грн. 25 коп., виходячи з різниці розміру мінімальної заробітної плати за 2021 рік, яка складає 6 000 грн., та виплаченої суми матеріальної допомоги в розмірі 2 508 грн. 75 коп.; за 2020 рік сума недоплаченої матеріальної допомоги складає 3 253 грн. 75 коп., виходячи з різниці розміру мінімальної заробітної плати за 2021 рік, яка складає 6 000 грн., та виплаченої суми матеріальної допомоги в розмірі 2 746 грн. 25 коп. Отже, в загальному розмірі сума недоплаченої матеріальної допомоги на думку позивача складає 6 745 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 16 грудня 2020 року (головуючий суддя - Євтушенко О.І.) відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 05 лютого 2021 року представники відповідача Акціонерного товариство «Українська залізниця» - Деянков С.А., Грецька Х.В. подали відзив на позовну заяву, в якому просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] , посилаючись на п.п. 3.5 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких актів України» №1774-VIII від 06.12.2016 відповідно до змісту якого встановлено, що мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, передбачених колективним договором усіх рівнів. До внесення змін до колективних договорів і угод усіх рівнів щодо незастосування мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини, вона застосовується у розмірі прожиткового мінімумі для працездатних осіб. У зв`язку з вищезазначеними положеннями закону була прийнята спільна постанова керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року, якою постановлено застосувати з 01.04.2017 року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом. Такі обставини не дають права позивачу вимагати додаткових виплат, враховуючи не внесення змін до колективного договору. При цьому, Положення колективного договору, укладеного між відокремленим структурним підрозділом «Криворізьке локомотивне депо» та спільним представницьким органом профспілок залізничників і транспортних будівельників України та Вільної профспілки машиністів в особі їх виборного органу, зареєстрованого за № 60/11 від 24.10.2011 року, в частині виплат матеріальної допомоги у розмірі не менше мінімальної заробітної плати є недійним, оскільки прямо суперечить положенням п.п. 3.5 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких актів України» №1774-VIII від 06.12.2016. Також, відповідач вважає, що застосування ним при розрахунку прожиткового мінімуму повністю узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного суду України. При цьому, відповідач вважає, що позивачем при проведенні розрахунку з 2019 по 2020 роки було застосовано мінімальний розмір заробітної плати станом на 1 вересня 2020 року, що суперечить п. 3.1.5 Колективного договору, відповідно до змісту якого розмір матеріальної допомоги розраховується на момент виплати допомоги та пов`язаний з моментом надання щорічної відпустки, а не виключно з моментом виплати такої допомоги. В свою чергу, 08 лютого 2021 року представник позивача [PERSON] подав до суду відповідь на відзив представників відповідача Акціонерного товариство «Українська залізниця» - Деянкова С.А., Грецької Х.В., зі змісту якого слідує, що твердження відповідача, зазначені у відзиві на позов, не відповідають дійсності, оскільки не спростовують доводів викладених позивачем у позові про неправомірність дій відповідача, зважаючи, що посилання представників останнього на правові висновки Верховного Суду є безпідставними, зважаючи, що предметом спору у наведених представниками відповідача справах не є умови колективного договору визначеного сторонами. Крім того, 12 травня 2021 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з клопотанням про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Акціонерне товариство «Українська залізниця». Ухвалою суду від 26 травня 2021 року, постановленою на місці, уточнену позовну заяву [PERSON] до Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення прийнято до судового розгляду. Ухвалою суду від 26 травня 2021 року клопотання представника позивача [PERSON] про залучення до участі у справі співвідповідача задоволено та залучено до участі у справі в якості співвідповідача Акціонерне товариство «Українська залізниця». Інших заяв, клопотань від учасників процесу не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Заходи забезпечення позову / доказів, зупинення / поновлення провадження не застосовувались. Представники позивача та їх довіритель про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, однак в судове засідання не з`явились, при цьому, від представників позивача до суду надійшла заява, в якій останні просили провести розгляд справи за їх відсутності, підтримали уточнені позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити, що не перешкоджає судовому розгляду. Представник відповідача Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак в судове засідання не з`явився, при цьому, від останнього до суду надійшла заява, в якій він просив провести розгляд справи за його відсутності, просив відмовити в задоволенні уточнених позовних вимог в повному обсязі, що не перешкоджає судовому розгляду. Представник відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак в судове засідання не з`явився, причини його неявки судом визнано не поважними, заяв про відкладення судового розгляду від останнього не надходило, що не перешкоджає судовому розгляду. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] працює по теперішній час помічником машиніста тепловоза у структурному підрозділі «Криворізьке локомотивне депо» (ТЧ-2 Кривий Ріг) регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця». З 08.08.2019 по 13.09.2019, з 06.07.2020 по 19.07.2020 [PERSON] надавалась щорічна тарифна відпустка, відповідно до графіку відпусток, що підтверджується відповідною довідкою про надання відпусток працівникам депо, які є членами ППО ВПЗУ КЛД від 24.11.2020. В період з 2019 по 2020 рік йому була надана матеріальна допомога на оздоровлення а саме за: 2019 рік у розмірі 2 508,75 грн.; 2020 рік - 2 746,25 грн., що підтверджується відповідним розрахунком заробітної плати. Первинна профспілкова організація Вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо (надалі ППО ВПЗУ КЛД), членом якої є Степін А.С., направила подання від 15.11.2020 № 86 «Про усунення порушення законодавства про працю (колективного договору) до начальника СП «Криворізьке локомотивне депо» РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» Тисленка В.П., а саме з пропозицією відшкодувати позивачу недоплачену суму матеріальної допомоги, яка виплачена останньому із порушення п. 3.1.5 Колективного договору, укладеного між відокремленим структурним підрозділом «Криворізьке локомотивне депо» та спільним представницьким органом профспілок залізничників і транспортних будівельників України та Вільної профспілки машиністів в особі їх виборного органу, зареєстрованого за № 60/11 від 24.10.2011 року, який є чинним станом на 2020 рік (далі Колективного договору на 2011-2012 роки). Відповідно до змісту листа від 26.11.2020 за № 1200 начальника структурного підрозділу «Криворізьке локомотивне депо» РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» відмовлено [PERSON] у виплаті матеріальної допомоги на оздоровлення у запропонованому повному розмірі, оскільки постановою керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року застосовано з 01.04.2017 року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, а тому позивачеві правильно нарахована та виплачена в повній мірі матеріальна допомога на оздоровлення. Звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача недоплаченої суми матеріальної допомоги на оздоровлення, позивач посилався на те, що відповідачами по справі були порушені умови Колективного договору щодо виплати працівнику матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі, встановленому п. 3.1.5 Колективного договору. Перевіряючи обґрунтованість заявлених [PERSON] вимог, суд виходить з наступного. Згідно ст. 10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Відповідно до ст. 13 КЗпП України та ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміст колективного договору визначається сторонами. Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. Згідно ст.18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника. Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Як вбачається із матеріалів справи, пунктом 3.1.5 Колективного договору на 2011-2012 роки, укладеного між відокремленим структурним підрозділом «Криворізьке локомотивне депо» та спільним представницьким органом профспілок залізничників і транспортних будівельників України та Вільної профспілки машиністів в особі їх виборного органу, зареєстрованого за № 60/11 від 24.10.2011 року, який є чинним станом на 2020 рік, встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за посадою, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. Відповідно до спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року постановлено застосовувати з 01.04.2017 року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом». Згідно з п. 1.4 Колективного договору, зміни і доповнення до колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища працівників депо, вносятся протягом строку його дії за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а всі інші - на конференції трудового депо. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», тобто на момент дії спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 4 173 грн. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1 921 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2 401,25 грн. Таким чином, прийняття 31.03.2017 року спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року про застосовування з 01.04.2017 року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом» є діями, що погіршували становище працівників порівняно із законодавством та вказана постанова повинна була прийматися не за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а на конференції трудового депо, оскільки на момент прийняття вказаної постанови, мінімальна заробітна плата по Україні на 2019 рік була встановлена на рівні 4 173 грн., отже, вказана сума є більшою за 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, який становив 2 401,25 грн., тому колегія суддів вважає, що при визначенні позивачу розміру матеріальної допомоги на оздоровлення підлягає застосуванню не спільна Постанова керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року, яка погіршує становище працівників, а п. 3.1.5 Колективного договору. До аналогічних висновків суд приходить і при розрахунках за період 2020 року, зважаючи на прожитковий мінімум для працездатних осіб та розмір мінімальної заробітної плати у зазначений період. Відповідно до ст. 9 КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Ст. 9 КЗпП не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством. Вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагають судової процедури визнання їх недійсними. При цьому суд вважає, що прийняття Закону України «Про внесення змін до законодавчих актів України» № 1774-УІІІ від 06.12.2016 року не створює юридичних наслідків щодо застосування п. 3.1.5 Колективного договору, укладеного між відокремленим структурним підрозділом «Криворізьке локомотивне депо" Криворізького локомотивного депо» та спільним представницьким органом залізничників і транспортних будівельників України та Вільної профспілки машиністів виборного органу, зареєстрованого за № 60/11 від 24.10.2011 року, в частині виплати допомоги на оздоровлення, оскільки питання виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, умови виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, обставини, за яких вона виплачується, а також кому саме вона може бути виплачена першочергово, визначається, в даному випадку, колективним договором, п. 3.1.5 якого визначено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги, а прийнята 31.03.2017 року спільна Постанова керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року про застосовування з 01.04.2017 року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом», прийнята з порушенням вимог Колективного договору, отже не підлягає застосуванню при визначні розміру матеріальної допомоги на оздоровлення. Виходячи з наведеного вище, суд вважає, що дії відповідача щодо невиплати позивачу частини матеріальної допомоги на оздоровлення за період з 2019 по 2020 роки є неправомірними, зважаючи на розміри мінімальної заробітної плата по України у зазначені періоди. Разом з тим, суд не може погодитись із запропонованим позивачем розрахунком невиплаченої частини матеріальної допомоги на оздоровлення за період з 2019 по 2020 роки, яку останній визначив у розмірі 6 745 грн. 00 коп., враховуючи наступне. Так, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена у 2019 році на рівні 4 173 грн., у 2020 році: з 01.01 - 4 732 грн.; з 01.09 - 5 000 грн., що сторонами не оспорюється. Отже, суд здійснюючи власний розрахунок невиплаченої частини матеріальної допомоги на оздоровлення за період з 2019 по 2020 роки виходить з положень п. 3.1.5 Колективного договору, відповідно до змісту якого розмір матеріальної допомоги розраховується на момент виплати допомоги та пов`язаний з моментом надання щорічної відпустки, а не з моментом виплати такої допомоги. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачу: - за 2019 рік сума недоплаченої матеріальної допомоги складає 1 664 грн. 25 коп., виходячи з різниці розміру мінімальної заробітної плати за 2019 рік, яка складає 4 173 грн., та виплаченої суми матеріальної допомоги в розмірі 2 508 грн. 75 коп.; - за 2020 рік сума недоплаченої матеріальної допомоги складає 2 253 грн. 75 коп., виходячи з різниці розміру мінімальної заробітної плати на кінець 2020 рік, яка складає 5 000 грн., та виплаченої суми матеріальної допомоги в розмірі 2 746 грн. 25 коп. Отже, в загальному розмірі сума недоплаченої матеріальної допомоги позивачу складає 3 918 грн. 00 коп. (1 664,25 + 2 253,75). Враховуючи вищевикладене, позивна заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а саме: стягненню з Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь позивача 3 918 грн. недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення. В іншій частині вимог [PERSON] , суд вважає необхідним відмовити, зважаючи на їх безпідставність, враховуючи зазначений вище розрахунок. Приходячи до вказаних вище висновків, суд не приймає до уваги заперечення представників відповідачів, викладені у відзиві, оскільки такі повністю спростовуються позицією представника позивача, зазначеної у відповіді на відзив. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ст.141 ЦПК України суд враховує звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку з чим судовий збір в розмірі 488 грн. 42 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно частині задоволених вимог (58,09 %).

Outcome: partial