Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути заборгованість за кредитним договором № 013 08-112 52726 від 15.08.2006 року та додатковою угодою до нього № 1 від 02.11.2006 року в сумі 220 928, 62 долари США, що складається із суми кредиту -200 000 доларів США,та відсотків в сумі 20 928, 62 доларів США. У подальшому, позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути заборгованість за кредитом 200 000 доларів США, що еквівалентно 2 685 004, 80 грн., заборгованість за відсотками 164 994, 37 доларів США, що еквівалентно 2 215 053, 38 грн., пені 1 763 511, 71 доларів США, що еквівалентно 23 675 187, 03 грн. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив про їх задоволення, посилаючись на підстави, викладені в позові. Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що про укладення вказаного кредитного договору, додатку №1 до нього та іпотечного договору не підписував, просив у задоволенні позову відмовити, та звернувся до суду із зустрічним позовом у якому просив визнання вказаних договорів недійсними. У підтвердження своїх позовних вимог позивач послався на ст.ст.215, 203, 201, 207 ЦК України. У судовому засіданні представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідач до судового засідання не з*явився, направив свого представника. Представник [PERSON] проти задоволення позовних вимог банку заперечував з тих підстав, що дані договори не укладались його довірителем, та зустрічний позов вважав таким, що підлягає задоволенню з підстав, вказаних у позові. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності відповідача та позивача за зустрічним позовом - [PERSON] Обставини справи, встановлені судом. 15.08.2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 013 08-112 52726 від 15.08.2006 року, згідно якого кредитор надав позичальнику кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії з лімітом 95 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,0 % річних, строком до 15.08.2007 року. Вказана сума коштів отримана відповідачем на підставі заяви про видачу готівки № 1 від 22.08.2006 року. 31.10.2006 року вказані кошти в сумі 95 000 доларів США повернуті банку. 02.11.2006 року між банком та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 013 08-112 52726 від 15.08.2006 року, на положеннях якої сторони домовились викласти п.1 розділу 1 в наступній редакції « кредитор на умовах кредитного договору надає позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії у розмірі 200 000 доларів США". На підтвердження виконання вказаної додаткової угоди надані заяви на видачу готівки № 1, № 2 від 03.11.2006 року відповідно на суму 25 000 доларів США та 70 000 доларів США, та № 3 від 22.11.2006 року на суму 105 000 доларів США. При цьому, на підставі п.2 розділу 1 змінений строк повернення кредиту з 15.08.2007 року до 15.08.2009 року. За п.3 розділу 1 та п.5.1 розділу 5, погашення кредиту здійснюється на прикінці строку кредитного договору 15.09.2009 року. Відсотки сплачуються щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту. В забезпечення виконання зобов'язань відповідача перед кредитором виступає іпотечний договір № 1493 від 21.08.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], який, згідно до п.1.1 забезпечує вимогу іпотеко держателя , що випливає із кредитного договору № 01308-112352726 від 15.08.2006 року, за умовами якого іпотекодавець зобов'язаний до 15.08.2007 року повернути кредит у вигляді не відновлюваної лінії з лімітом 95 000 доларів США, сплатити відсотки у розмірі 14 % річних за користування кредитом , а також можливу неустойку, передбачену кредитною угодою. 22.11.2006 року , у зв'язку зі змінами, які були внесені до кредитного договору на підставі додаткової угоди № 1від 02.11.2006 року, були внесені і зміни до договору іпотеки, за умовами якого, іпотекодавець зобов'язаний до 15.08.2009року повернути кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії з лімітом у 200 000 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 14 % річних та можливу неустойку. Висновком експерта № 564 від 30.07.2014 року встановлено, що підписи від імені [PERSON] в графах «позичальник» кредитного договору № 01308-11252726 від 15.08.2006 року, додатковій угоді № 1, «підпис отримувача» заяв про видачу готівки № 1 від 21.08.2006 року, № 3 від 22.11.2006 року, «іпотекодавець» договору іпотеки від 21.08.2006 року виконані самим [PERSON] Підписи від імені [PERSON] в графі «підпис отримувача» заяв про видачу готівки №№ 1, 2 від 03.11.2006 року виконані не [PERSON], а іншою особою. Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін , спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав та обов'язків. Заперечуючи проти позову відповідач ( позивач за зустрічним позовом ) ,посилається на те, що договорів не підписував, тому такі договори не можуть бути підставою для покладення на нього цивільно-правової відповідальності за невиконання умов вказаного договору, та є підставою для визнання їх недійсними. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Між тим, обставинами справи встановлено, що кредитний договір, додаток до нього та договір іпотеки підписаний саме [PERSON] Вказане свідчить про те, що підстав, передбачених ЦК України, і на які посилається [PERSON], для визнання договорів недійсними -відсутні. За такого, зустрічний позов задоволенню не підлягає. Суд вважає, що заявлений банком позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. За кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором , а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти ( ст. 1054 ЦК України ). Виходячи із приписів ст.ст.1048, 1054 ч.2, договір позики є укладеним з моменту передачі грошей. За вимогами ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, у такій саме кількості, що були йому передані позикодавцем у строк та порядку, що встановлені договором. За умовами розділу 3 ( п. 3.2 ), кредитного договору, надання кредиту здійснюється готівкою через касу кредитора. У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином у відповідності до умов договору , вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. За приписами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов , визначених змістом зобов'язання. Між тим, заява на видачу готівки № 1 від 03.11.2006 року на суму 25 000 доларів, та № 2 від 03.11.2006 року на суму 70 000 доларів підписана не позичальником, а іншою особою, і не є підтвердженням отримання коштів, які підлягають поверненню. Вказане підтверджується заключенням експертизи, висновок якої відповідає Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експериментальних досліджень, затверджених наказом МЮУ від 08.01.1998 року № 53 5 з наступними змінами, а також вимогам ст.ст. 66, 147 ЦПК України. Заперечення відповідача та висновок експерта позивачем не спростовані. При цьому, в силу ч.3 ст.10 ЦПК України, відповідач, заявляючи про те, що грошей не отримував, надав відповідні докази на суму 95 000 доларів США, що не суперечить принципу цивільного судочинства - змагальності. Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України, суд має сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи , сприяти здійсненню особами, які беруть участь у справі , в реалізації їхніх прав. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією ( ст. 129 Конституції України ). За такого, суд вважає, що відмовляючи у призначенні комісійної експертизи, були враховані вимоги процесуального законодавства щодо забезпечення змагальності процесу, оскільки доводи сторін не можуть базуватись на припущеннях. При цьому, суд вважає, що стягненню на підставі вимог договору підлягають отримані [PERSON] грошові кошти в сумі 105 000 доларів США( п.3 розділу 1, п.5.1 розділу 5 кредитного договору, п.4 додаткової угоди № 1 ), а також проценти за користування кредитом у розмірі 10 987, 53 доларів США, що відповідають встановленому договором ( п.1.4 - 14 % ). При цьому суд визначає розмір процентів, із суми, заявленої позивачем на момент пред'явлення позову ( 20 928,62 долари США від розміру позики 200 000 доларів США ), що відповідає вимогам ст.ст.251-254 ЦК України . У відповідності до ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог щодо стягнення неустойки. За умовами укладеного договору, строк позовної давності сторонами не змінювався і встановлений загальними строками у три роки (ст.257 ЦК України ). За такого,вимоги щодо стягнення неустойки, заявлені позивачем 29.09.2014 року та користування кредитом задоволенню не підлягають, як такі, що суперечать вимогам розділу V, глави18, 19 ЦПК України. У задоволенні інших вимог - слід відмовити, виходячи з вище викладеного. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір в сумі 3 534 грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 120 грн., стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 100,00 грн.

Outcome: partial