Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про збільшення розміру аліментів. У позові вказала, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 29 липня 2006 року по 05 жовтня 2016 року. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з позивачкою. У 2017 році у зв`язку з одруженням позивачка змінила своє прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 16 серпня 2016 року з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] стягнуто аліменти на дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 18 серпня 2016 року до повноліття дітей. На даний час розмір аліментів визначений даним рішення суду, значно менший ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Позивачка вважає, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача, в умовах збільшення рівня цін є мізерним по відношенню до встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дітей даного віку та є недостатнім для забезпечення її належного матеріального утримання. Відповідач ніяким чином не бере участі в утриманні та вихованні дітей, постійно приховує дійсний розмір своїх доходів, належної матеріальної допомоги не надає. Останній ніде офіційно не працює, проте отримує дохід від тимчасових заробітків. У зв`язку з наведеним позивач просить змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на її користь на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] з 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням інфляції, починаючи з набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду від 20 листопада 2020 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить оголошення про виклик розміщене на вебсайті Судової влади України. Відповідно до ст.ст. 223,\~280\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 10 лютого 2021 року згідно зі ст.\~281\~ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст.ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі\~ст.\~264\~ЦПК України\~під час\~ухвалення рішення\~суд вирішує\~такі питання:\~1)\~чи мали\~місце обставини\~(факти),\~якими обґрунтовувалися\~вимоги та\~заперечення,\~та якими\~доказами вони\~підтверджуються; 2)\~чи є\~інші фактичні\~дані,\~які мають\~значення для\~вирішення справи,\~та докази\~на їх\~підтвердження; 3)\~які правовідносини\~сторін випливають\~із встановлених\~обставин; 4)\~яка правова\~норма підлягає\~застосуванню до\~цих правовідносин; 5)\~чи слід\~позов задовольнити\~або в\~позові відмовити; 6)\~як розподілити\~між сторонами\~судові витрати; 7)\~чи є\~підстави допустити\~негайне виконання\~судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом установлено, що з 29 липня 2006 року по 05 жовтня 2016 року сторони перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Пирятинського районного суду від 05 жовтня 2016 року було розірвано (а.с. 11). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 6-7). Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 05 жовтня 2016 року з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] стягнуто аліменти на дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 18 серпня 2016 року до повноліття дітей (а.с. 10). Рішення набрало законної сили та є чинним. На виконання вказаного рішення судом 03 листопада 2016 року був виданий виконавчий лист № 544/962/16-ц (а.с. 16). Державним виконавцем 18.11.2016 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 52929378 (а.с. 13). Згідно довідки розрахунку заборгованості по виконавчому листу № 544/962/16-ц, заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становить 34089,03 грн (а.с. 14). У зв`язку\~з несвоєчасною\~сплатою боржником\~аліментів,державним виконавцем під час здійснення виконавчого провадження приймалися рішення шляхом винесення постанов від 17.07.2020: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями металевими снарядами несмертельної дії; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України та накладено арешт на конти боржника (а.с. 18-27). 17 лютого 2018 року позивач уклала шлюб та змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про шлюб, виданого Пирятинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (а.с. 17). Обґрунтовуючи свої вимоги щодо необхідності збільшення розміру стягуваних згідно рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 05.10.2016 аліментів, позивач вказувала, що визначений розмір аліментів не відповідає встановленому чинним законодавством мінімальному. На даний час [PERSON] та [PERSON] навчаються у Лубенській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 1 виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області (а.с. 8-9) у зв`язку з чим збільшилися потреби у забезпеченні дітей усім необхідним для їх гармонійного розвитку, що потребує збільшення матеріальних витрат. Відповідно ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як передбачено п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.\~192\~СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до п. п. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Таким чином, особа, яка одержує аліменти одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося її матеріальне становище, сімейний стан чи стан її здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Так, відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», встановлено з 01.01.2020 прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Згідно частини другої статті 51\~Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Разом з тим, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів не є підставою для збільшення розміру аліментів передбачених статтею 192\~СК України та ухвалення нового судового рішення, оскільки цей розмір встановлюється законом, а не судовим рішенням. Зокрема,\~не передбачено перегляду судом визначеного рішенням суду розміру аліментів в зв`язку із змінами згідно Закону Україну «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII мінімального розміру аліментів. Також, у разі примусового виконання рішення про стягнення аліментів, збільшення мінімального розміру аліментів є підставою для автоматичного визначення державним виконавцем розміру аліментів з урахуванням такого збільшення з моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" від 17.05.2017 року, тобто з 08.07.2017 року за відповідною постановою державного виконавця. Таке збільшення має відбуватись в автоматичному порядку, без жодних звернень стягувача аліментів. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Крім того, відповідно до правової позиції Великої палати Верховного Суду від 30.01.2019 року, висловленій у справі № 755/10947/17, суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. Відповідно збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку аліментів. Вказаним спростовуються твердження позивача про необхідність її звернення за збільшенням розміру аліментів до суду у разі поетапного збільшення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, внаслідок чого збільшиться мінімальний розмір аліментів. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192\~СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З урахуванням того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів зміни матеріального стану відповідача у бік поліпшення, який дозволяє йому сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж це зазначено у рішенні Пирятинського районного суду від 05.10.2016, відсутність доходів, оскільки позивачем не приєднано доказів офіційного заробітку відповідача чи інших видів доходів та за відсутності доказів погіршення матеріального стану отримувача аліментів чи стану здоров`я дітей, суд, з огляду на вищевикладене, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв`язку їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. У відповідності до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору щодо подання позову про стягнення аліментів, суд вважає за необхідне віднести вказані витрати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed