Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], звернулась 08.08.2017 року в суд з цим позовом та просить визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою провулок Калиновий, 15, м. Подільськ Одеської області. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок №15, по провулку Калиновому в м. Подільську Одеської області, на підставі договору дарування, посвідченого приватни нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області від 14.03.2002 року, реєстр №474. Крім неї у належному їй будинку зареєстрована відповідачка [PERSON], [INFO]. З 2015 року відповідачка не проживає в даному житловому будинку, переїхала на постійне місце проживання в інше місце, але добровільно знятися з реєстраційного обліку відмовляється, чим створює перешкоди у здійсненні права користування, розпорядження майном, а саме: оформлення субсидії на сплату комунальних послуг. Позивачка в судове засідання не з"явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлений позов підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся за адресою вказаною в довідці про реєстрацію. У відповідності до ч. 7 ст. 128 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємця - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Суд вважає, що відповідач не з'явився до суду без поважних причин, тому, за відсутності заперечень зі сторони позивачки, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і за таких обставин, відповідно до ст. 280 ЦПК України, приходить до висновку щодо ухвалення заочного рішення по справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок /частину будинку/, квартиру, користуються ним /нею/ для особистого проживання і мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд. Встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: провулок Калиновий, №15 м. Подільськ Одеської області, на підставі договору дарування, посвідченого приватни нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області від 14.03.2002 року, реєстр №474. В цьому будинку на постійне місце проживання зареєстрована відповідач [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 71 ЖК жиле приміщення зберігається за відсутньою особою шість місяців. Стаття 72 ЖК дозволяє суду визнавати особу, яка відсутня понад шість місяців на відповідній жилплощі будинку такою, що втратила право на користування цією житловою площею. Факт того, що відповідач у вказаному будинку не проживає підтверджуються заявами [PERSON], [PERSON], від 26.07.2017 року, засвідченими головою квартального комітету [PERSON], згідно яких [PERSON], [INFO]. зареєстрована [INFO], але не проживає з 2002 року. Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до цієї норми закону відповідач зобовязаний був зареєструватись за новим постійним місцем проживання протягом 10 днів з дня переїзду до цього постійного місця проживання. Тому суд вважає, що реєстрація постійного місця проживання відповідача за адресою: пров.Калиновий, 15 м. Подільськ Одеської області, є формальною, без наміру його фактичного проживання в цьому будинку. Відповідно вона втратила право на користування цим будинком, оскільки добровільно припинила користування вказаним будинком та переселилась на інше місце свого проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно із статтею 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З урахуванням викладеного суд вважає, що оскільки відповідачка не проживає в будинку, її реєстрація є формальною, без наміру її фактичного проживання в цьому будинку, відповідно вона втратила право користування житловим приміщенням та має бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved