Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 21.12.2019 р. звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з [PERSON] п`ятдесят відсотків додаткових витрат, які були понесені нею на утримання їх спільного сина [PERSON] у розмірі 22120,75 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що [PERSON] , [INFO] є її спільним з відповідачем сином. 17 квітня 2018 р. у справі №752/368/18 Голосіївським районним судом м. Києва було ухвалено рішення, яким з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання їх спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно. Позивач зазначає, що в січні 2019 р. вона усно звернулась до відповідача з проханням сплатити половину вартості путівки на відпочинок сину, проте відповідачем вимога була проігнорована. Крім того, позивачем понесені додаткові витрати на дитину, зокрема на: путівку на відпочинок до Єгипту, в період з 01 по 09 січня 2019 р., вартістю 17651,00 грн.; оформлення закордонного паспорту дитині, вартістю 995,00 грн.; навчання англійської мови 1 семестр, з вересня 2018 р. по січень 2019 р., вартістю 4650,00 грн.; навчання в інших гуртках, вартістю 2162,00 грн.; лікування у стоматолога, в період 2018-2019 р. вартістю 10730,00 грн.; ліки для відновлення кістково-мязової системи та суглобів, вартістю 4878,50 грн.; ортопедичні зимові ботинки Ессо, вартістю 1755,00 грн.; абонемент у басейн, вартістю 520,00 грн.; квитки у театр, кінотеатр на дитячі вистави, вартістю 400,00 грн. Всього, разом було понесено витрат на загальну суму 44241,50 грн. Відповідач додаткові витрати не компенсував, а тому вона змушена звернутися до суду за захистом прав та інтересів їх спільного сина. Ухвалою суду від 26.12.2019 відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін Ухвалою суду від 02.02.2021 року заяву позивача про збільшення позовних вимог від 30.07.2020 р., та від 26.01.2021 р. залишено без розгляду. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги, підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог. Пояснив, що не вважає витрати додатковими та пов`язаними з ліклуванням та розвитком здібностей дитини. Суд, заслухавши пояснення позивача, пояснення відповідача, врахувавши їх доводи та вивчивши надані письмові докази у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 11.01.2013 р. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17.04.2018 р., стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання їх спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно. Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 26.06.2020 року збільшено розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , [INFO] . Стягнуто аліменти в розмірі 5000,00 гривень щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ч. 8 ст. 7, ч. 2 ст. 150, ст. 180 СК України, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Відповідно до вимог закону, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, зазначено, що стягненню підлягають не тільки фактично зазнані додаткові витрати на утримання дитини, а і передбачувані додаткові витрати, викликані особливими обставинами, тому їх необхідно визначати в твердій грошовій сумі. Суд при розгляді позову виходить з того, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати, тобто надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами. Додаткові витрати заявляються у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини або які пов`язані з розвитком здібностей дитини. Звертаючись до суду з позовом позивач зазначає, що за період з вересень 2018 р. по січень 2021 нею особисто понесені додаткові витрати на розвиток, навчання, лікування та оздоровлення їх спільного з відповідачем сина [PERSON] . У перелік додаткових витрат на дитину позивач включила: витрати на путівку на відпочинок до Єгипту, в період з 01 по 09 січня 2019 р., вартістю 17651,00 грн.; оформлення закордонного паспорту дитині, вартістю 995,00 грн.; навчання англійської мови 1 семестр, з вересня 2018 р. по січень 2019 р., вартістю 4650,00 грн.; навчання в інших гуртках, вартістю 2162,00 грн.; лікування у стоматолога, в період 2018-2019 р. вартістю 10730,00 грн.; витрати на ліки для відновлення кістково-мязової системи та суглобів, вартістю 4878,50 грн.; придбання ортопедичнихі зимових ботинок Ессо, вартістю 1755,00 грн.; абонемент у басейн, вартістю 520,00 грн.; квитки у театр, кінотеатр на дитячі вистави, вартістю 400,00 грн. Виходячи зі змісту положень статті 185 СК України можна дійти висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов та їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Тобто, заявляючи разові, періодичні або постійні витрати, необхідно надати суду докази усієї суми витрат та їх необхідність, тобто, якщо це витрати, пов`язані з розвитком здібностей дитини, то суду необхідно надати рекомендації щодо навчання дитини, підтвердити витрати, пов`язані з придбанням усіх необхідних знарядь або інструментів та вказати періодичність їх придбання. Або ж якщо це витрати, пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, то необхідно надати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, а також вартість ліків, які необхідно придбавати дитині та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво) і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Відповідно до вимог закону, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивачем надано копії рахунків Медичного центру ТОВ" Апфель груп, що підтверджують оплату лікування сина [PERSON] у стоматолога на загальну суму 6190 грн. Необхідність лікування підтверджується випискою із медичної карти стоматологічного хворого. Як вбачається з довідки Школи англійської мови «Green Country» від 22 січня 2019 р., [PERSON] є учнем школи, навчається на курсі «Комплексній» (1 семестр - 4 місяці, 30 занять) з 11 вересня 2018 р., вартість навчання становить 4650,00 грн. Також позивачем сплачено за занняття англійської мови в січні 2019 року 1362 грн., що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру. Позивачем в 2019 році проведено оплату занятть акробатикою на загальну суму 800 грн. та абонемент в басейн, вартістю 520 грн., що підтверджується рахунком-фактурою від 31.10.2019 року. Такі витрати на загальну суму 13522, 0 грн. на навчання дитини, лікування, які підтверджуються наданими суду доказами, зокрема, копіями накладних, квитанцій і чеків на зазначену суму, можуть бути віднесені до додаткових витрат в розумінні положень ст. 185 СК України. Що стосується інших витрат на дитину, які позивач просить стягнути з відповідача, то слід зазначити наступне. Так, у перелік додаткових витрат на дитину позивач включила витрати на: путівку на відпочинок до Єгипту; оформлення закордонного паспорту дитині; витрати на ліки для відновлення кістково-мязової системи та суглобів; придбання ортопедичнихі зимових ботинок; придбання квитків у театр, кінотеатр на дитячі вистави. Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що ці витрати є необхідними та викликані особливими обставинами. Витрати на придбання квитків у театр, кінотеатр, одягу, взуття, тощо, так само не є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України, адже такі витрати по суті є виконанням обов`язку батьків, передбаченого ч. 3 ст. 150 СК України, згідно з якою батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Додатковими витратами позивач також зазначає витрати на закордонні поїздки сина. Зокрема, витрати на відпочинок до Єгипту у січні 2019 р. Крім зазначеного, суд звертає увагу на те, що витрати на закордонні поїздки не зумовлені особливими здібностями дитини та не можуть вважатися додатковими витратами на дитину, адже по суті є супутніми витратами, які позивач понесла під час свого відпочинку. Також не підлагють задоволенню позовні вимоги в частині стягнення вартості ліків для відновлення кістково-мязової системи та суглобів, вартістю 4878,50 грн., оскільки позивачем на надено доказів, що дитині призначалось таке лікування. Враховуючи обставини справи, оцінюючи матеріальний стан відповідача, роблячи значні витрати, які позивач просить компенсувати, остання не могла не розуміти їх попереднього узгодження з відповідачем на предмет фінансової спроможності відповідача при своїх доходах нести такі витрати. Сімейний Кодекс України у статті 181 визначає необхідність саме домовленості між батьками про такі витрати, оскільки вони не відносяться до вже визначених аліментних обов`язків відповідача. Таким чином, судом встановлено, що зазначені витрати, які позивач просить стягнути з відповідача, не відносяться до додаткових витрат на утримання дитини, пов`язаних з особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України, тому не можуть бути враховані при визначенні загальної суми понесених додаткових витрат на утримання дитини. При цьому, вказані витрати здійснювались позивачем на власний розсуд, без погодження з відповідачем. Тому, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача [PERSON] 50% додаткових витрат, які були понесені позивачем [PERSON] на утримання їх спільного сина [PERSON] у розмірі 6761,00 грн. Судовий збір в сумі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення додаткових витрат на дитину звільнена від його сплати на підставі закону.

Outcome: partial