Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Заявниця звернулася з заявою до суду про встановлення факту постійного її проживання на території України станом на 24.08.1991 року. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 09.04.2016р. їй Стрийським міським відділом ГУДМС України у Львівській області було скасовано дозвіл на імміграцію в Україну. Вона є українкою за національністю, завжди вважала себе українкою, так як вихована на українських духовних цінностях в українській сім'ї. Її батьки з 1965р. по 1975р. проживали у м. Кривий Ріг. У 1975р. її мати [PERSON], 1942р.н., уродженка с. Лисятичі Стрийського району, Львівської області, повернулася з нею, неповнолітньою у м. Стрий. В Стрию заявниця навчалася у Стрийській СШ №6, а після закінчення школи поступила на навчання до Ленінградського медичного училища №9, після закінчення якого поступила до Ленінградського електротехнічного інституту. У 1982р. вона повернулася у м. Стрий, де працювала медичною сестрою урологічного відділення Стрийської вузлової лікарні, а у 1985р. поїхала у м. Ленінград, де працювала медсестрою у міській лікарні №25. 26.02.1988р. зареєструвала шлюб з [PERSON], від якого народився син [PERSON], [INFO] У Ленінграді сімейне життя не складалося і у січні 1991р. вона з малолітнім сином приїхала додому до матері у м. Стрий. Тим часом розпався Радянський Союз, Україна стала незалежною, і вона як українка стала громадянкою України, про що зробили відмітку в паспорті (старого радянського взірця, так як нового українського взірця паспортів не вистачало - так їй пояснили). У 1993р. з Росії приїхав її чоловік і так як вона з трирічною дитиною була без роботи, а він не міг влаштуватися на роботу, і в цей час його батько захворів на інсульт, вони поїхали на тимчасове проживання до чоловіка батьків у м. Ростов-на-Дону, де прожили до 2002року. В Росії треба було якось легалізувати своє становище, у 1995р. сину [PERSON] треба було іти до першого класу, тому вона в цей час була зареєстрована у квартирі чоловіка та його батьків. У 2002р. разом з сином приїхала в Україну і протягом останніх чотирнадцяти років проживає у [ADDRESS] однією сім'єю зі своєю матір'ю. Позивач ніколи не відмовлялася від громадянства України, але виявилося, що маючи реєстрацію на території РФ стала громадянкою Росії, хоча не писала жодних заяв про надання їй російського громадянства, а тому відмовляється від громадянства РФ. Встановлення факту її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року необхідне для надання їй громадянства України. В судовому засіданні заявниця та її представник [PERSON] заявлені вимоги підтримали повністю, послалися на обставини, викладені в заяві, просять їх задоволити. Представник заінтересованої особи Стрийський міський відділ Головного Управління Державної міграційної служби у Львівській області в судове засідання не з"явився, хоча судом був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи. Однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, відносно прийняття рішення покладається на думку суду. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що вона з 1978р. проживає у [ADDRESS], та прописана за даною адресою з 16.04.1996р. Познайомилася з заявницею у 1991 році, коли вона приїхала у м. Стрий і у неї була дитина двохрічного віку. У 1993р. заявниця виїхала у Росію. У 2002р. або у 2003р. заявниця знову приїхала до України. З цього часу постійно проживає в м. Стрию з мамою, сином та невісткою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що з 11.03.1982р. зареєстрована в [ADDRESS]. Вона працювала в їдальні ОРС Львівської залізниці з 1982 року. Там працювала і мама заявниці. Бачила заявницю з травня по серпень 1989р., вона приходила до мами на роботу. [INFO]. свідок народила дитину і вони бачились уже рідше. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що вона являється матір'ю заявниці, проживає [ADDRESS]. У 1988 році її дочка вийшла заміж за росіянина, в Ростові-на-Дону зареєстрували шлюб, проживала в Росії до народження сина, [INFO]. Дочка народжувала у Стрийському пологовому будинку. До квітня 1992 року заявниця проживала у м. Стрию. Заслухавши пояснення заявниці, представника заявниці, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що в задоволенні заяви слід відмовити, виходячи з наступного. Згідно копії паспорта [NUMBER] виданого 09.09.2011р., вбачається, що заявник [PERSON] народжена [INFO] року у м. Архангельськ, Росія та являється громадянкою Російської Федерації. Як вбачається з листа № 1044 від 09.04.2016р. Стрийського міського відділу Головного Управління Державної міграційної служби України у Львівській області [PERSON] скасовано дозвіл на імміграцію в Україну. А згідно листа № 4121 від 02.09.2016р. заявнику для вирішення питання про надання громадянства України рекомендовано звернутися в суд для отримання судового рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991року. Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які перелічені в ч 1. цієї норми. Також у судовому порядку можуть бути встановленні інші факти, від яких належить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов»язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Зокрема п.1 ч.1 ст.3 Закону, громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України, а саме 24.08.1991р., постійно проживали на території України і не були громадянами інших держав. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року. Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року. Судом встановлено, щозгідно копії паспорта старого радянського зразка серія [NUMBER] виданого 11.01.1992р. відділом внутрішніх справ Ленінського райвиконкому м. Ростова-на-Дону, заявниця народжена [INFO] в м.Архангельськ, Росія. З 09.07.1988р. заявниця прописана в [ADDRESS]. 12.09.1992р. вона виписалася та 03.11.1992р. прописалася в [ADDRESS] В подальшому, у 1993р. вона знову виписалася та повторно прописалася в [ADDRESS], і була прописана за даною адресою до 21.09.2002 року. З викладеного вбачається, що заявниця проживала на території України тимчасово, дані щодо постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року відсутні, а пояснення свідків не знайшли свого підтвердження згідно матеріалів справи. Тобто, в період з 09.07.1988року по 12.09.1992року заявниця була прописана в м. Ростові-на-Дону, де і фактично проживала. А відповідно до ст. 3 ЗУ «Про громадянство України» про належність особи до громадянства України може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року. Що є відсутнім у випадку [PERSON]. Тому, зазначений документ (паспорт зразка 1974р.) не підтверджує факту постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року. Відомості щодо постійного і безперервного проживання [PERSON] на території України на законних підставах в матеріалах справи відсутні. Інших доказів на підтвердження заявлених вимог про встановлення факту постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року, заявником суду не було надано, а судом таких в судових засіданнях і не здобуто. Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно роз'яснень, що містяться в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» резолютивна частина рішення суду повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК України. Проаналізувавши дані, що знаходяться в матеріалах справи та дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що обставини, на які покликається заявник у заяві, не знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах, а тому вимоги, викладені у заяві, підлягають відмові.

Outcome: dismissed