Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що в 2012 році до нього звернулася [PERSON] з проханням продати їй сіно, що він без роздумів і зробив. Після передачі сіна [PERSON] з оплатою попросила зачекати та зобовязувалася передати кошти в сумі 1725 грн. в подальшому. До моменту звернення до суду, відповідач повернула позивачу лиш 600 грн. З огляду на викладене позивач вирішив звернутися до суду із вказаним позовом. В судове засідання позивач не зявився, через канцелярію суду подав заяву згідно якої наполягав на задоволенні позову з підстав зазначених у позовній заяві, справу просив розглядати без його участі. Крім того, надав акт від 12.03.2018 року згідно якого свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтверджують той факт, що дійсно [PERSON] брала сіно у [PERSON] Відповідач у судове засідання не зявилася, справу просила розглядати без її участі, проти задоволення позову заперечувала з огляду на те, що з позивачем за вказане в позові сіно розрахувалася ще в 2013 році передавши [PERSON] мішок муки, мішок картоплі, 12 метрів електропровода, два колеса з оссю, пачку електродів та розпили могорич за її рахунок, крім того, просила застосувати строки позовної давності. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами. У з"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що в 2014 та в 2016 роках [PERSON] звертався до Баранівського РВ УМВС України в Житомирській області з приводу того, що [PERSON] не віддає йому кошти за отримане сіно. За результатами розгляду заяви [PERSON] висновками Баранівського РВ УМВС України в Житомирській області від 01.04.2014 року та від 09.07.2016 року було відмовлено у внесенні відомостей до Єдиного реєстру до судових розслідувань за відсутністю ознак кримінального правопорушення по даному повідомленні (а.с. 4,5). Таким чином, позивач фактично стверджує, що між ним та відповідачем у 2012 році було укладено договір купівлі-продажу сіна, за яким відповідач на момент звернення до суду з ним не розрахувався та має заборгованість у розмірі 1125 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом, що відровідає приписам ч. 1 ст. 205 ЦК Укравїни. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму, що відповідає приписам ч. 1 ст. 655 ЦК України. Частино 1 статті 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Згідно ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно доводів позивача, пояснень свідків, договір купівлі продажу було укладено в усній формі після чого позивач передав відповідачу сіно, а той у свою чергу не здійснив передачу коштів та попросив почекати. Відповідач в свою чергу проти доводів позивача заперечує, визнає те що сіно від позивача отримувала, але давно за нього розрахувалася, крім того, просила суд застосувати строки позовної давності. Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно зі ст. ст.256,257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. ст.266, 267 ЦК Українизі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Обчислення строку позовної давності починається з того дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Це правило встановлено ч. 1 ст. 261 ЦК України. Судом встановлено, що 28.03.2014 р. позивач звертався до Баранівського РВ УМВС України з приводу наявної заборгованості за отримане сіно з боку [PERSON], що підтверджується висновком Баранівського РВ УМВС України в Житомирській області від 01.04.2014 року (а.с. 4). Таким чином, суд приходить до висновку, що саме з 28.03.2014 р. слід рахувати строк позовної давності, оскільки звернення до Баранівського РВ УМВС України в Житомирській області свідчить про те, що [PERSON] довідався про порушення свого права у зв'язку з чим і звернувся до правоохоронних органів. Як вбачається, позивач звернувся до суду із позовом 23.02.2018 року, пропустивши при цьому трирічний строк звернення до суду. Судом не встановлені дії відповідача, які б свідчили про визнання нею свого боргу та які б перервали строк позовної давності. Таким чином, зважаючи на те, що строк предявлення позову про стягнення заборгованості минув, то позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed