Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, вимоги якого було уточнено під час розгляду справи, до відповідача ТОВ «Сітітель» про стягнення компенсації за невикористану відпустку, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Свої вимоги позивач мотивує тим, що рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 19.01.2019 року у справі № 754/9046/20 було визнано припиненими її трудові відносини з ТОВ «Сітітель» за власним бажанням на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України внаслідок розірвання трудового договору з ініціативи працівника з 31.05.2014 року, а також зобов`язано відповідача внести відповідний запис до її трудової книжки. Рішення набрало законної сили 19.02.2021 року. Після отримання даного рішення вона звернулась до відповідача з вимогою про виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за період роботи з 07.05.2013 року по 31.05.2014 року в сумі 1206,26 грн., проте її лист повернувся без вручення 14.04.2021 року і цей день необхідно вважати днем повного розрахунку. Посилаючись на викладені обставини, з урахуванням уточнення позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 1206,26 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку по 23.09.2021 року в розмірі 146 450,93 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 20.05.2021 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій просить розглянути справу в її відсутність, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін за наявних у справі матеріалів та постановити заочне рішення, проти чого не заперечувала позивач у своїй заяві. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши подані сторонами докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 19.01.2021 року у справі № 754/9046/20 визнано припиненими трудові відносини [PERSON] з ТОВ «Сітітель» за власним бажанням на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України внаслідок розірвання трудового договору з ініціативи працівника з 31.05.2014 року, а також зобов`язано відповідача внести відповідний запис до трудової книжки [PERSON] . Рішення суду набрало законної сили 19.02.2021 року. 26.03.2021 року позивачем на адресу ТОВ «Сітітель» було направлено заяву про виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за період роботи з 05.07.2013 року по 31.05.2014 року. Вказана заяву була повернута позивачу без отримання 14.04.2021 року. На час розгляду справи вказана компенсація в розмірі 1206,26 грн. позивачу не виплачена. Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно із ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити своєму працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Так, судом встановлено, що остаточний розрахунок з позивачем відповідачем не було здійснено і невиплаченою лишається компенсація за невикористану відпустку в розмірі 1206,26 грн. Відтак, наявний факт порушення вимог КЗпП України щодо строку виплати належних сум працівнику, що звільняється. Вирішуючи питання щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд приймає до уваги розрахунок позивача, оскільки він виконаний відповідно до вимог Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року. Крім того, даний розрахунок відповідачем у встановленому порядку не ос порений та не спростований, власного розрахунку відповідачем належним чином не надано. Відповідно до докладного розрахунку нарахувань, середньоденний заробіток позивача становить 54,83 грн. Враховуючи, що затримка розрахунку при звільненні становить 268 днів, відповідно розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 146 450,93 грн., які і підлягають стягненню на користь позивача. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Outcome: approved