Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Кодимського районного суду Одеської області з позовом в інтересах своєї неповнолітньої доньки [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька та на виготовлення проїзного документу для виїзду дитини за кордон. В поданій до суду позовній заяві позивач вказала, що від шлюбу з відповідачем [PERSON] вона має неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка в даний час проживає разом з нею. Шлюб з відповідачем розірвано 18 червня 2008 року. Донька є вихованкою зразкового танцювального колективу «Юність» Красносільського будинку культури Комінтернівського району, що підтверджується характеристикою керівника колективу від 23 червня 2016 року №299. Колектив став лауреатом міжнародного фестивалю творчості «Grand Odessa Fest» - 2016 та отримав право на участь у міжнародному конкурсі «Gold Airena Oliva», який відбудеться у м.Серес у Греції, у якому донька бажає прийняти участь, однак відповідач [PERSON] не надає своєї згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон. В судове засідання позивач не зявилася, але в позовній заяві просила розглянути вказану справу без неї та позов задовольнити, надавши дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу відповідача та на виготовлення проїзного документу для виїзду дитини за кордон. Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У звязку з цим суд вважає можливим клопотання позивача задовольнити та розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином завчасно з дотриманням вимог ч.4 ст.74 ЦПК України був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Зокрема, виклик відповідача було здійснено відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України шляхом опублікування оголошення про виклик в газеті «Одеські вісті» №82 від 18 жовтня 2016 року. З довідки Кодимського РС ГУДМС в Одеській області №5134/1235 від 07 липня 2016 року вбачається, що відповідач [PERSON] значиться знятим з реєстрації, у звязку з чим підсудність позову визначено відповідно до п.9 ст.110 ЦПК України. З урахуванням того, що доказів, які б свідчили про поважність неявки відповідача [PERSON] до суду надано, суд вважає можливим розглянути вказану цивільну справу за відсутності відповідача на підставі наданих позивачем письмових доказів. Представник органу опіки та піклування в судове засідання не прибув. У звязку з неявкою в судове засідання сторін у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши позовну заяву позивача, суд дійшов до такого висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 29 листопада 2003 року по 18 червня 2008 року перебували у шлюбі, зареєстрованому відділом ДРАЦС Кодимського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №77. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії І-МИ №151156, повторно виданим 06 вересня 2004 року Новодністровською міською радою Сокирнянського районного управління юстиції Чернівецької області. Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 18 червня 2008 року шлюб між сторонами розірвано (справа №2-234/08). 08 червня 2016 року неповнолітня [PERSON] змінила прізвище «Сафтюк-Панько» на «Демчук» (свідоцтво про зміну імені серії І-ЖД №010556, видано 08 червня 2016 року Кодимським районним відділом ДРАЦС). В даний час сторони відносин між собою не підтримують, проживають окремо, дитина проживає разом з матірю [PERSON] та перебуває на її утриманні. 03 жовтня 2013 року позивач уклала шлюб з [PERSON], змінивши своє прізвище «Сафтюк-Панько» на «Безносова» (свідоцтво про шлюб серії І-ЖД №199194, видане 03 жовтня 2013 року відділом ДРАЦС у Суворовському району реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції). Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ, зобовязує батьків виховувати дітей, піклуватись про їх здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя, праці, розвивати їх особистість, повагу до прав, свобод людини та громадянина. Такий же обовязок щодо виховання та розвитку дитини на батьків покладає і стаття 59 Закону України «Про освіту» від 23 травня 1991 року №1060-XII. Частиною 1 статті 18 Конвенції Організації Обєднаних Націй про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (частина 1 статті 18 цієї Конвенції). Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками та проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до вимог статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Статтею 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та обовязків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. При цьому, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Позовні вимоги позивача [PERSON] полягають у наданні дозволу її неповнолітній доньці [PERSON] на виїзд за кордон без згоди та супроводу батька відповідача [PERSON], який таку згоду не надає, та на виготовлення проїзного документу для виїзду дитини за кордон. Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування. Статтею 6 Сімейного кодексу України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (вісімнадцяти років). При цьому малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років, а неповнолітньою - дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Відповідно до\~п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57,\~виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Згідно з п.4 цих Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: - якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; - якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на постійний консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; - у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Водночас, вказаний порядок виїзду за кордон стосується лише особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку. Так, відповідно до абз.3 ч.3 ст.313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка досягла шістнадцятирічного віку відповідно до абз.2 ч.3 ст.313 ЦК України має право на вільний самостійний виїзд за межі України. При цьому, особа у такому\~ віці може виїздити за кордон як з батьками, так і самостійно без згоди та супроводу батьків чи будь кого з дорослих осіб. Якщо така особа відїздить\~за кордон самостійно, необхідно оформити лише документ для виїзду за кордон, порядок отримання якого передбачений\~ Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України». Так, відповідно до ст.2 цього закону документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і вїзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на вїзд в Україну). Відповідно до п.3 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 2014 року, №152 (далі Порядок №152), паспорт для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягли шістнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли шістнадцятирічного віку, - на 10 років. Відповідно до п/п.1 п.20 Порядку №152 (в редакції постанови КМУ №682 від 26 листопада 2014 року) оформлення та видача паспорта для виїзду за кордон особі, яка досягла шістнадцятирічного віку, здійснюється на підставі її особистої заяви-анкети. Згідно з п.22 Порядку №152 для оформлення паспорта для виїзду за кордон особа подає: 1)\~ заяву-анкету; 2) паспорт громадянина України (для осіб, що досягли шістнадцятирічного віку та постійно проживають в Україні); 3) свідоцтво про народження (у разі оформлення вперше паспорта для виїзду за кордон особі, що не досягла шістнадцятирічного віку); 4) відповідні документи, що підтверджують здійснення встановлених законодавством платежів, або оригінал і копію документа про звільнення від таких платежів; 5) заяву про відмову від внесення інформації (у тому числі відцифрованих відбитків пальців рук) до безконтактного електронного носія, що імплантований до паспорта для виїзду за кордон (у разі потреби). У разі оформлення паспорта особі, яка не досягла шістнадцятирічного віку, таку заяву від її імені подають батьки (якщо батьки не перебувають у шлюбі, - той з батьків, з ким проживає особа), усиновлювачі, опікуни, піклувальники або інші представники чи представники закладів, які виконують функції опікунів чи піклувальників над цією особою; 6) у разі оформлення паспорта особі, що не досягла дванадцятирічного віку, або особі, яка не може пересуватись самостійно у звязку із тривалим розладом здоровя, що підтверджується відповідною довідкою лікувального закладу, може бути подано дві кольорові фотокартки розміром 3.5 х 4.5 сантиметра та одну фотокартку розміром 10х15 см. для внесення відцифрованого зображення особи шляхом сканування. Отже, оформлення фізичною особою, яка досягла шістнадцятирічного віку, паспорта для виїзду за кордон здійснюється нею особистого шляхом подачі до територіального органу або підрозділ ДМС заяви-анкети та визначених у п.22 Порядку №152 документів без будь-яких обмежень та додаткових вимог. При цьому, визначені законом особливості застосовуються лише у разі оформлення паспорта для виїзду за кордон особі, яка не досягла шістнадцятирічного віку та проживає з одним із батьків. У такому разі заявник разом з документами, зазначеними у пункті 22 Порядку №152, подає оригінал або засвідчену у встановленому порядку копію одного з таких документів: 1) свідоцтва про смерть другого з батьків; 2) рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; 3) рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; 4) рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; 5) довідки про реєстрацію місця проживання дитини разом з одним із батьків, який подає заяву-анкету, або у разі оформлення паспорта у закордонній дипломатичній установі України - іншого документа, що підтверджує таку реєстрацію; 6) оригінал витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (п.23 Порядку №152). Відтак, вимоги позивача про надання дозволу на виготовлення документу для виїзду неповнолітньої [PERSON] за кордон (паспорта для виїзду за кордон) задоволенню не підлягають, оскільки оформлення такого документу, як вже зазначалось, здійснюється на підставі заяви-анкети, поданої особисто дитиною, оскільки їй 06 червня 2016 року виповнилось 17 років. При цьому, згоди батька, який проживає окремо від дитини, на оформлення такого документу не потрібно. Суд також звертає увагу на те, що за змістом ст.2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», в редакції Закону №1474-VІІІ від 14 липня 2016 року, з 01 жовтня 2016 року документом, що надає право на виїзд з України і в'їзд в Україну, у т.ч. і для особи, яка досягла 16-річного віку, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Стосовно вимог позивача про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька, суд приходить до такого висновку. Особливості перетину державного кордону України та виїзд за межі України врегульовано Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N57, в редакції постанови КМУ №733 від 19 жовтня 2016 року. Так, відповідно до п.п.2 та 8 цих Правил перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю за наявності документа, що дає право на виїзд з України і в'їзд в Україну, - паспорта громадянина України для виїзду за кордон. При цьому відповідно до п.п.3-6 цих Правил згода обох батьків (усиновлювачів) та їх супровід дитини, супровід одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою іншого з батьків, наявність рішення суду про надання дозволу на виїзд дитини з України громадянину без згоди та супроводу другого з батьків, вимагаються лише у разі виїзду за кордон фізичної особи, яка не досягла 16-річного віку. Відповідно до частини 2 статті 10 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, в тому числі і власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб, і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Отже, оформлення особою, яка досягла 16-річного віку, паспорта громадянина України для виїзду за кордон здійснюються без будь-яких обмежень на підставі особисто поданої цією особою заяви-анкети та не потребує згоди другого з батьків, який проживає окремо від дитини. Непотрібна згода другого з батьків і для виїзду такої особи за кордон, що передбачено ст.33 Конституції України та абз.2 ч.3 ст.313 Цивільного кодексу України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed