Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

Заявник в липні 2021 року звернулася до суду з заявою в якій просить встановити факт належності правовстановлюючого документу - договору купівлі-продажу нерухомого майна від 07.07.1978 року посвідченого державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори Саюшкіною Н.І. за реєстровим № 3-2052; встановити факт місцезнаходження Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] , що належить заявнику на праві власності згідно зазначеного договору купівлі-продажу , за адресою [ADDRESS] . Заява обґрунтована тим, що 07.07.1978 року заявник на підставі договору купівлі-продажу стала власником Ѕ частини будинку [ADDRESS] . Але у в казаному договорі невірно зазначено прізвище заявника замість вірного [PERSON] вказано - [PERSON] , крім того в договорі невірно зазначена назва вулиці за якою розташована Ѕ частина придбаного будинку. Замість « [ADDRESS] » вказано « [ADDRESS] ».Таким чином, з метою можливості розпоряджатися своєю власністю заявнику у необхідно встановити факт належності правовстановлюючого документу. Ухвалою суду від 27.07.202 року. заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Заявник та її представник в судове засідання не з`явилися, представник заявника надала на адресу суду заву про уточнення другої вимоги позовної заяви та просила встановити факт того, що в договорі купівлі-продажу правильною назвою вулиці придбаної частини будинку є « [ADDRESS] ».Просила розгляд справи проводити за її відсутності, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Представник Херсонської міської ради в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника, при винесенні рішення покладався на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно, повно, об`єктивно дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, відповідно до ст.293 ЦПК України, п.п.4,12 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31.03.1995року „ Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення"(з наступними змінами),окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав за відсутності іншого порядку встановлення цих фактів. За правилами п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Обумовлений факт підлягає встановленню в судовому порядку за наявності наступних умов: 1) згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, та чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; 2) заявник не має іншої можливості встановити факт, що має для нього юридичне значення, в зв`язку з чим єдиним способом встановлення необхідного факту є ухвалення судом відповідного рішення; 3) якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлено, що згідно паспорта громадянина України [NUMBER] виданого Дніпровським ВМ ХМУ УМВС України в Херсонській області, заявник має прізвище [PERSON] , [INFO] . Таке саме прізвище зазначено і в довідці про присвоєння ідентифікаційного номера заявника. В договорі купівлі-продажу від 07.07.1978 року посвідченого державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори Саюшкіною Н.І. за реєстровим № 3-2052 зазначено , що [PERSON] придбала у [PERSON] Ѕ частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності за покупцем зареєстровано в Херсонському бюро технічної інвентаризації 31.07.1978 року за номером 4014. Згідно ч.2 ст.319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти , від яких залежить виникнення зміна або припинення особистих ми майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, оцінюючи досліджені по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності в їх сукупності, суд приходить до висновку, що правовстановлюючий документ а саме: договір купівлі-продажу від 07.07.1978 року укладений з заявником і Ѕ частина домоволодіння за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] як власнику. Крім того Розпорядження голови обласної державної адміністрації № 337 від 18.05.2016 року «Про перейменування об`єктів топоніміки населених пунктів області, назви яких містять символіку комуністичного тоталітарного режиму » [ADDRESS] в м. перейменована на [ADDRESS] . Таким чином судом встановлено, що в договорі купівлі-продажу від 07.07.1978 року невірно зазначена вулиця придбаного об`єкту нерухомого майна, адже [ADDRESS] не існувало. При цьому, суд вважає, що заявник позбавлена можливості у позасудовому порядку встановити факт належності правовстановлюючого документу. Дані розбіжності не можуть бути усунуті іншим шляхом, ніж звернення до суду та перешкоджають заявнику в реалізації його права на володіння та користування майном. Враховуючи викладене, а також те, що встановлення факту належності правовстановлюючого документу породжує юридичні наслідки, не пов`язані з наступним вирішенням спору про право, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення, суд вважає за необхідне дану заяву задовольнити.

Outcome: approved