Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення частки та виділ частки у майні спільної сумісної власності, вказуючи на те, що він перебуває в шлюбі з відповідачем. В період шлюбу, 07.02.2008 року, вони придбали дві земельні ділянки для розміщення торгового кіоску по 0,00175 га кожна, що знаходяться за адресою [ADDRESS], [NUMBER] та [NUMBER] м.Бобровиця та отримали на них Державні акти. На вказаних земельних ділянках позивач власноручно спорудив торговий павільйон, на що було витрачено 60000 гривень. В даний час шлюбні відносини між сторонами припинені і відповідач перешкоджає позивачеві користуватися земельними ділянками та павільйоном, вважаючи це майно приватною власністю. Тому позивач просить суд, визначити, що йому належать на праві спільної сумісної власності по ? частині вказаних земельних ділянок, виділити і визнати за ним право власності на ці частини земельних ділянок та 1/2 частину торгового павільйону, стягнути з відповідача судові витрати. У судовому засіданні позивач надав заяву про уточнення позовних вимог та просить визнати, що земельні ділянки площею по 0,00175 га кожна, що розташовані за адресою [ADDRESS], [NUMBER] та [NUMBER] м.Бобровиця та торговий павільйон, що розташований на даних земельних ділянках, є об»єктами спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] та належать їм в рівних частках; визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,00175 га, що розташована за адресою [ADDRESS], [NUMBER] м.Бобровиця для комерційного використання; виділити [PERSON] 12 частку торгового павільйону, що розміщена на земельній ділянці по [ADDRESS], [NUMBER] м.Бобровиця; зобов»язати [PERSON] виконати ремонтно-будівельні роботи щодо переобладнання торгового павільйону за власний рахунок та зобов»язати відповідача [PERSON] не чинити йому в цьому перешкод. Крім того, просить стягнути з відповідача на його користь судовий збір понесений ним при подачі позову до суду у розмірі 305, 06 гривень, кошти сплачені за проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 3744,00 гривень та 917,60 гривень за правову допомогу. В судовому засіданні відмовився від позовної вимоги щодо зобов»язаня його виконати ремонтно-будівельні роботи по переобладнанню торгового павільйону за власний рахунок та зобов»язання відповідача [PERSON] не чинити йому в цьому перешкод. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні погоджуються на варіант розподілу земельних ділянок №1 та варіант № 1 розподілу торгового павільйону, запропоновані експертом у висновку проведеної по справі судової будівельно-технічної експертизи № С-192 від 29.11.2013 року. В судовому засіданні представники відповідача [PERSON] та [PERSON] позов не визнали та вказали, що відповідач [PERSON] з 02.11.2007 року є фізичною особою-підприємцем. 07.02.2008 року вона придбала дві земельні ділянки площею по 0,00175 га кожна, що розташовані за адресою [ADDRESS], [NUMBER] та [NUMBER] м.Бобровиця та отримала Державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯГ № 906928 та серії ЯГ № 906921. Рішенням виконкому Бобровицької міської ради від 26.03.2009 року № 66 їй надано дозвіл на розміщення торгового павільйону на зазначених земельних ділянках придбаних нею у власність. Торговий павільйон вона побудувала для здійснення підприємницької діяльності частково за кредитні кошти, які сплачує вона як приватний підприємець, а тому павільйон повинен вважатися її особистою власністю і не підлягати поділу. Також представники зазначили, що майно, про поділ якого заявив позов [PERSON], використовується відповідачем як фізичною особою-підприємцем, тому воно не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Також вони не згодні із запропонованими варіантами розподілу павільйону та земельних ділянок, наведених у висновку проведеної по справі судової будівельно-технічної експертизи. В судовому засіданні 29.01.2014 року представник відповідача [PERSON], пояснювала, що торговий павільйон горів 25.06.2013 року, а експертом це не було взято до уваги при визначенні його ринкової вартості, крім того при визначенні вартості торгової точки експертом не вірно взяті об"єкти для порівняння та місце їх розташування. Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторони, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Статтею 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім'єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування. За ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Отже, рівність прав і обов'язків у шлюбі та сім'ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями Сімейного Кодексу України та Цивільного кодексу України. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі уклали шлюб 11.06.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Згідно договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 07.02.2008 року, зареєстрованих в реєстрі за № 1-432 та за № 1-429, [PERSON] придбала у власність земельні ділянки площею 0,00175 га кожна призначені для комерційного використання, розташовані по [ADDRESS] [NUMBER] та [NUMBER] в м.Бобровиця Чернігівської області, та отримала Державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯГ № 906928 та серії ЯГ № 906921. Як передбачено ч.2 ст.65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. На вищезазначених земельних ділянках за кошти подружжя було побудовано торговий павільйон. Таким чином, майно, яке позивач просить визнати спільним сумісним майном подружжя, придбано сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі. Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого, тобто діє презумпція спільного майна подружжя. З 02 листопада 2007 року [PERSON] зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності-фізична особа та веде підприємницьку діяльність. Право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом є одним із видів розпоряджання власністю та законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (ст. 320 ЦК України). Приватне підприємство (або його частина), засноване одним із подружжя - це окремий об'єкт права спільної сумісної власності подружжя, до якого входять усі види майна, у тому числі майно, що виділене з їх спільної сумісної власності, і це дає підстави для висновку про те, що майно приватного підприємця, сформоване за рахунок спільної сумісної власності подружжя, є об'єктом їх спільної сумісної власності. Зазначена правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року № 17рп-2012 у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України, яке є обов'язковим до виконання на території України. Отже, використання відповідачем майна, придбаного нею під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем, для зайняття підприємницькою діяльністю, не змінює статус цього майна як спільного сумісного майна подружжя. За висновком судової будівельно-технічної експертизи № С-192 від 29.11.2013 року дійсна ринкова вартість павільйону, що знаходиться за адресою [ADDRESS] [NUMBER] та [NUMBER] в м.Бобровиця Чернігівської області, становить 11106 (одинадцять тисяч сто шість гривень) без урахування ПДВ. Варіант розподілу в натурі павільйону можливий і показний в Додатках № 1 та № 2. Переобладнання торгового павільйону також можливе. Вартість переобладнання становить 3970,00 (три тисячі дев'ятсот сімдесят) гривень. Переобладнання торгового павільйону забезпечує виконання умов санітарно - гігієнічних, протипожежних і діючих архітектурно - будівельних норм. Експертом зазначено, що поділ в натурі кожної з земельних ділянок площею 0,00175 га та 0,00175 га, які розташовані в [ADDRESS] [NUMBER] та [NUMBER] по ? частці - неможливий, оскільки при такому розподілі технічно неможливо поділити приміщення павільйону, що розташований на вказаних вище земельних ділянках. Варіант розподілу земельних ділянок, на яких розміщений торговий павільйон, при умові виділення у власність одній стороні - земельну ділянку площею 0,00175 га, що розташована в [ADDRESS] [NUMBER], а другій стороні земельну ділянку площею 0,00175 га, що розташована в [ADDRESS] [NUMBER] - можливий. Вказані варіанти наведені у дослідницькій частині та показані на Додатку № 1.1 та № 1.2. до даного висновку. Враховуючи позицію сторін, суд вважає, що розподіл земельних ділянок необхідно провести по варіанту №1, розподіл торгового павільйону по варіанту № 1, визначених експертом у висновку проведеної по справі судової будівельно-технічної експертизи № С-192 від 29.11.2013 року. Позивач поніс судові витрати в сумі 4966,66 гривень, що складаються з судового збору в розмірі 305,06 гривень, 3744 гривень витрат за проведення судової експертизи та 917, 60 гривень витрат на правову допомогу. Позов підлягає задоволенню, а тому в силу ст. 88 ЦПК України, судові витрати необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved