Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

До суду з таким позовом звернувся позивач мотивуючи свої вимоги тим , що 10 червня 2013 року він передав відповідачу в борг суму 11000 грн. За умовами боргу відповідач зобовязувався повернути борг до 10 жовтня 2013 року в сумі На підтвердження позовних вимог надав розпаиску віповідача написану ним власноручно. На неодноразові вимоги позивача щодо повернення боргу відповідач не реагує , а тому позивач звернувся до суду і просить стягнути суму боргу яка передбачена борговою розпискою, 3 % річних в сумі 410, 54 грн., витрати згідно встановлених індексів інфляції у розмірі 1749, 00 грн. та понесені судові витрати. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав , посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов визнав частково та пояснив, що дійсно з позивачем у справі [PERSON] знайомий. На його прохання він займався реалізаціїю м»яса на Житньому ринку м. Києва у 2013 році. Оскільки з реалізацією м»яса виникали труднощі у цього перед [PERSON] виник борг в сумі 11000 грн. Про наявність такого боргу ним була написана розписка про отримання від [PERSON] в борг 11000 грн. В прослідуючому, за домовленістю з [PERSON], частину боргу він повернув та частину боргу відпрацював. На сьогоднішній день сума боргу перед [PERSON] у нього складає 2300 грн., яку він погоджується повернути, а тому в задоволенні позову просить відмовити. Представник вівдповідача [PERSON] просиь відмовити в задоволенні позову, посилаючись на обставини на які вказав в письмових запереченнях та в судовомиу засіданні відповідач [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не з"явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому порядку. Заяви про відкладення розгляду справи не подав. Враховуючи думку сторін, які не заперечували про розгляд справи у відсутність позивача [PERSON] суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача. Суд , заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності прийшов до висновку , що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Договір позики - це один із видів зобов'язань, спрямованих на передачу майна. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за довогором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовитми ознаками , а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподавтковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ , який посвідчує передання йому позикодавцем визначеноїх грошової суми. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками , у такій саме кількості, такого саме роду та такої саме якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку , що встановлені договором. В судовому засіданні встановлено , що 10 червня 2013 року [PERSON] отримав в позику у [PERSON] гроші в сумі 11000 грн. , які зобовязувався повернути у строк до 10 жовтня 2013 року . На підтвердження укладеного договору позики та його умов позивачем [PERSON] надана розписка [PERSON] про отримання грошових коштів. Таким чином, факт підписання [PERSON] . договору позики є доказом отримання ним від [PERSON] позики в сумі 11000 грн. Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог стст.57- 60 ЦПК. Обставини, визнані сторонами, згідно із ч.1 ст.61 ЦПК не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 1051 позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі , що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця, або були одержані у меншій кількості , ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того , що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості , ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків , коли договір був укладений під впливом обману, насильства , зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Позичальником [PERSON] договір позики на тій підставі , що грошові кошти не були одержані ним він позикодавця [PERSON] у встановлений законом порядок не оспорений, а тому позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення суми позики підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 625 ч.2 ЦК України боржник, якитй прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три прценти річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем надані розрахунки про нарахування 3 % річних та суми інфляційних витрат за порушення грошового зобов»язання за період з 11 жовтня 2013 року по 27 жовтня 2014 року та за цей період 3 % річних складає 410 грн. 54 коп., суми інфляційних витрат за порушення грошового зобов»язання складає 1749 грн.. З таким розрахунком суд погоджується та зазначені суми підлягають стягненню з відповідача. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути понесені ним та офіційно підтверджені судові витрати. Суд критично оцінює посилання представника відвопідача [PERSON] на ті обставини, що позивач [PERSON] на протязі тривалого періоду часу не предявляв претензій до відповідача [PERSON] про повернення боргу, що свідчить про відсутність будь якого боргу, оскільки ст. 256 ЦК України визначає, що позовна давність це строк у межах якого особа може звенрнутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності : загальну і спеціальну. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач [PERSON] звернувся до суду за захистом свого порушеного права в межах загального строку позовної давності , а тому посилання представника відповідача [PERSON] суд розцінює як безпідставні. На підставі ст.ст. 1046 - 1049, 1051 ЦК України,

Outcome: approved