Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, у якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина на період його навчання у розмірі 1/ 4 частини з усіх видів його доходу, починаючи від дня подачі позову до суду. Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 1993 р. по 2001 р. вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого вони мають сина - [PERSON], [INFO], батьком якого у свідоцтві по народження зазначений [PERSON] [PERSON] навчається у коледжі, домовленості стосовно участі відповідача у матеріальному забезпеченні сина на час його навчання між сторонами не досягнуто. Позивачка зазначає, що навчання дитини вимагає значних витрат, її доходів на це не вистачає, оскільки вона не має змоги працювати у зв"язку зі знаходженням у відпустці по догляду за дитиною, яка є інвалідом, до досягнення нею 6-річного віку. Син не отримує стипендію, тому потребує матеріальної допомоги . Вважає, що відповідач в змозі надавати матеріальну допомогу їхній дитині, оскільки він отримує пенсію і земельний пай, аліменти на утримання інших осіб не сплачує. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи та пояснила, що жодних доказів на підтвердження позовних вимог не має. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки. У зв'язку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ст. 224 ЦПК України. Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків,з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Судом встановлено, що сторони від шлюбу мають повнолітнього сина- [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] (а.с. 3). Шлюб між сторонами розірвано 26.02.2001 р., це підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 8). Із довідки ділянки № 8 Комітету району в місті жителів приватного сектору Жовтневого району м. Харкова № 45 від 01.03.2015 р. вбачається, що [PERSON] проживає разом із матір'ю за адресою: м. Харків, пров. Будянський, 19 [PERSON] навчається на першому курсі денної форми навчання Електромеханічного коледжу ХНУМГ ім. О.М. Бекетова, закінчує навчання 30.06.2017 р., дана обставина підтверджується довідкою ХНУМГ ім. О.М. Бекетова від 24.02.2016 р. (а.с. 8). Згідно з роз'ясненнями п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При цьому, вирішуючи питання про стягнення аліментів з батька чи матері на утримання повнолітньої дитини, суд відповідно до ст.ст.182, 200 СК України, враховує наступні обставини: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач у своїх письмових запереченнях проти позову зазначив, що є інвалідом дитинства, кожний тиждень змушений купувати ліки, також має на утриманні трьох дітей та дружину, сплачував аліменти на утримання [PERSON], більше не має такої можливості . На підтвердження вказаних обставин надав докази, щобули досліджені у судовому засіданні. Позивачем в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надано жодних доказів, що підтверджують можливість відповідача надавати таку матеріальну допомогу. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав щодо задоволення необгрунтованого позову . На підставі наведеного та

Outcome: dismissed