Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про вселення в квартиру [ADDRESS]. В обгрунтування своїх позовних вимог посилаючись на те, що [PERSON] є його колишньою дружиною, з якою він перебував у зареєстрованому шлюбі з 29.06.2000 року по 24.11.2005 рік. Від спільного життя мають двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу сторонами за спільні кошти була придбана трьохкімнатна квартира [ADDRESS], квартира була зареєстрована на [PERSON] Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29.01.2014 року було припинено право власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності по ? частки квартири за кожним. Проте вхідні двері в квартиру зачинені, у нього не має ключів від квартири та згоди на його добровільне вселення, а також проживання в квартирі [PERSON] не дає. Виходячи з цього, він змушений звернутися до суду та просить задовольнити позов. Позивач [PERSON] в судовому засіданні просив задовольнити позов, посилаючись на викладені в позовній заяві вимоги та просив вселити його в квартиру [ADDRESS] . Представник позивача відповідно до ордеру серії КВ № 27828 [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов та просив задовольнити позов, вселити позивача у спірну квартиру. Відповідачка в судове засідання не з"явилася, про час розгляду справи повідомлена належним чином через оголошення в газеті «Урядовий кур'єр», про причини неявки суд не повідомила ( а.с. 33) . Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку позивача та представника позивача ( а.с. 39), суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст.ст. 317, 319 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. В ст.ст. 355, 356, 358 ЦК України зазначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та розірвали його 24 листопада 2005 року, що підтверджується повторним свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, 13.09. 2006 року (а.с. 9). Відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 січня 2014 року (а.с. 5-6) припинено право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], яка належить їй на підставі свідоцтва про право власності серія [NUMBER] від 17.04.2003 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації і зареєстровано 23.04.2003 року в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» у реєстрі № 41694(а.с. 7) та визнано за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Спірна квартира складається з трьох ізольованих кімнат загальною площею 54, 30 кв.м., відповідно до довідки Форми №3 власником особового рахунку є [PERSON] (а.с. 21). Як роз»яснено в п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року « Про судову практику в справах за позовами про захист права власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі приміщення та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Як встановлено вище, сторони є власниками спірної квартири в рівних частках тобто по ? частині. Позивач посилається при цьому на те, що між сторонами існує конфліктна ситуація, в т.ч. з приводу користування квартирою, і такий шлях на даний час є єдино можливим врегулювати даний конфлікт. Виходячи з цих обставин, суд приходить до висновку про те, що і права відповідачки таким вирішенням спору порушені не будуть, а тому вимоги позивача є обґрунтованими.

Outcome: approved