Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Полтави з позовом, в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля RENAULT DUSTER, кузов № [NUMBER] від 19.08.2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] у формі довідки-рахунку серії ААЕ № 358160 від 19.08.2015 року, виданої ТОВ «Торговий Альянс» на автомобіль RENAULT DUSTER, кузов № [NUMBER], за якою указаний автомобіль перереєстрований 19.08.2015 року з [PERSON] на імя [PERSON] та витребувати указаний автомобіль у [PERSON], РНОКПП [NUMBER] зареєстроване місце проживання: [INFO]. В порядку поділу майна подружжя визнати за нею право особистої приватної власності на 4/5 частки автомобіля RENAULT DUSTER, зеленого кольору, кузов № [NUMBER], днз. ВІ 6178 ВХ, а за [PERSON] право особистої приватної власності на 1/5 частку указаного автомобіля. Стягнути з відповідачів понесені судові витрати. В подальшому позивачка декілька разів уточнювала позовні вимоги. В остаточній редакції позовних вимог просила визнати недійсним договір комісії, укладений між [PERSON] та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТОРГОВИЙ АЛЬЯНС» 19.08.2015 р. та довідку-рахунок серії ААЕ № 358160 від 19.08.2015 року, видану ТОВ «Торговий Альянс» [PERSON] на автомобіль RENAULT DUSTER, кузов № [NUMBER]. Визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на 4/5 частки автомобіля RENAULT DUSTER, зеленого кольору, кузов № [NUMBER], а за [PERSON] - право особистої приватної власності на 3/25 частки автомобіля RENAULT DUSTER, зеленого кольору, кузов № [NUMBER]; визнати у праві спільної сумісної власності на автомобіль RENAULT DUSTER, кузов № [NUMBER], що становить 2/25 частки, за [PERSON] та [PERSON] в рівних частках (по 1/25) право спільної часткової власності. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості належної їй на праві особистої приватної власності 4/5 частки автомобіля RENAULT DUSTER, зеленого кольору, кузов № [NUMBER], що еквівалентно 253 280 (двісті пятдесят три тисячі двісті вісімдесят) грн. та грошову компенсацію вартості належної їй на праві спільної часткової власності 1/25 частки автомобіля RENAULT DUSTER, зеленого кольору, кузов № [NUMBER], що еквівалентно 12 664 (дванадцять тисяч шістсот шістдесят чотири) грн. Вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 12.12.2016 року було обєднано в одне провадження позов [PERSON] до [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позивач за зустрічним позовом неодноразово уточнював позовні вимоги. В остаточній редакції уточнених позовних вимог просив стягнути з [PERSON] на його користь грошову компенсацію в праві спільної власності на автомобіль SCODAOCTAVIAA7, 2015 року випуску, кузов № [NUMBER], ДВИГУН № [NUMBER], сірого кольору, номерний знак 0108СВ, в сумі 225 000,00 грн. Стягнути з відповідача на його користь судові витрати. В судове засідання зявились позивач за первісним позовом [PERSON], її представник [PERSON]. Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином. Зявився його представник [PERSON]. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не зявилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином. В судове засідання зявилась її представник [PERSON]. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Третя особа ТОВ «Торговий альянс» направила суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала уточнені позовні вимоги. В обґрунтування позовних вимог представник позивача [PERSON] зазначила, що з 20.04.2013 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (далі відповідач 1). В період перебування у шлюбі позивач та відповідач 1 придбали спірний автомобіль RENAULT DUSTER. 12 липня 2015 року позивач та відповідач-1 припинили фактичні шлюбні відносини. Відповідач-1 всупереч інтересам позивачки заволодів автомобілем RENAULT DUSTER, інформацією про місце його перебування вона не володіла, а тому 29 липня 2015 року змушена була звернутися до Ленінського районного суду м. Полтави з позовом про поділ спільного майна подружжя. Після цього Відповідач-1 незаконно, без повідомлення позивача та отримання її згоди, відчужив спірний автомобіль RENAULT DUSTER, щойно йому стало відомо про даний судовий спір. Проте, Позивачка не надавала згоди Відповідачу-1 на продаж вказаного автомобіля, який є спільною власністю. Інформацію про переоформлення автомобіля Відповідач-1 приховував. Про факт перереєстрації [PERSON] 19.08.2015 р. спірного автомобіля на сестру [PERSON] позивачці стало відомо в судовому засіданні 03.11.2015 р. після оголошення судом змісту відповіді УДАІ, яка надійша на запит суду. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 10.11.2015 р. на даний автомобіль було накладено арешт. Дізнавшись про накладення арешту, з метою унеможливити витребування позивачкою автомобіля з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] здійснили його повторний продаж 18.11.2015 р. на користь [PERSON] Пояснила суду, що грошові кошти для придбання вищевказаного автомобіля RENAULT DUSTER були зібрані за рахунок як особистих коштів позивачки, відповідача1, так і спільних коштів подружжя, що підтверджується наданими суду доказами. Враховуючи, що спірний автомобіль вибув із володіння подружжя й залишити його в користуванні неможливо, просила визначити за позивачкою та відповідачем-1 частки у праві власності та стягнути з відповідача-1 грошову компенсацію вартості належної позивачці на праві особистої приватної власності 4/5 частки автомобіля RENAULT DUSTER, що еквівалентно 253 280 грн. та грошову компенсацію вартості належної їй на праві спільної часткової власності 1/25 частки автомобіля RENAULT DUSTER, що еквівалентно 12 664 грн. Представник відповідача-1 [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом не визнав та пояснив суду, що [PERSON] правомірно продав належний йому автомомобіль, а тому вимоги позивача безпідставні. Представник відповідача-2 [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом не визнала, пояснила суду, що на момент купівлі спірного автомобіля [PERSON] він не перебував в арешті, тож її остання набула його законно. Разом з тим у вересні 2015 року відповідач за первісним позовом [PERSON] подав до суду зустрічний позов до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та повернення власного майна з незаконного володіння. В своєму зустрічному позові [PERSON] вказав, що під час перебування в шлюбі із [PERSON] ними було нажито не тільки автомобіль RENAULT DUSTER, а також автомобіль SKODA OKTAVIA, пральна машина ВЕКО, велосипед. Крім того у [PERSON] знаходяться його власні речі, які вона відмовляється повернути, а саме: мякі меблі, газова поверхня, електодуховка. Вказані речі були ним придбані до одруження. Тому він в зустрічному позові просить в порядку поділу майна подружжя визнати за ним право власності на 1/2 частку майна набутого за час спільного проживання. Зобов"язати [PERSON] повернути його речі, що знаходяться в його користуванні. Представник відповідача-1 [PERSON] зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] підтримав в повному обсязі та пояснив суду, що сама позивачка без згоди колишнього чоловіка продала придбаний в шлюбі автомобіль SKODA OKTAVIA. Тому в задоволені позову [PERSON] та [PERSON] необхідно відмовити. Представник відповідача-2 [PERSON], зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] підтримала в повному обсязі та пояснила суду, що її довірителька [PERSON] правомірно придбала автомобіль RENAULT DUSTER у відповідача [PERSON] Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, вважає первісний позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.04.2013 р. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 20.11.2015 р. шлюб було розірвано. 09.11.2013 року подружжя придбало легковий автомобіль марки RENAULT DUSTER, кузов № [NUMBER], зеленого кольору, днз. ВІ 6178 ВХ вартістю 195 000,00 грн. Свідоцтво про реєстрацію автомобіля серії САТ № 229433 від 12.11.2013 року було оформлено на Відповідача 1. В період спільного проживання Відповідач-1 заволодів автомобілем RENAULT DUSTER та не повідомляв позивачку про місце його знаходження, у звязку з чим позивачка звернулася до Ленінського районного суду м.Полтави з позовом про поділ спільного майна подружжя. З 12 липня 2015 року подружжя [PERSON] припинило фактичні шлюбно-сімейні відносини, що зафіксовано Ленінським районним судом м. Полтави в рішенні від 20.11.2015 р. у справі № 553/3450/15-ц. Як вбачається з матеріалів цивільної справи № 553/2959/15-ц, що була обєднана до розгляду з позовом [PERSON], Відповідач-1 отримав матеріали поданого позивачкою позову про поділ спільного майна подружжя 19.08.2015 року. Того ж дня, 19.08.2015 р. спірний автомобіль RENAULT DUSTER було відчужено Відповідачем-1 на користь його сестри [PERSON], що підтверджується доказами, наданими суду третьою особою ТОВ «Торговий альянс». Родинний звязок [PERSON] та [PERSON] підтверджено письмовими доказами, зокрема, випискою з погосподарської книги Котелевської селищної ради на домогосподарство за адресою пров. Чехова, 14 (а.с. 225-226 т.1), з якої вбачається, що [PERSON] є матірю [PERSON] та [PERSON]. Позивачка не надавала згоди Відповідачу-1 на продаж вказаного автомобіля, про що свідчить наявність судового спору про його поділ. Про факт перереєстрації [PERSON] 19.08.2015 р. спірного автомобіля на сестру [PERSON] позивачці стало відомо з матеріалів справи (а.с. 56 т.1). Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 10.11.2015 р. на даний автомобіль було накладено арешт, а 18.11.2015 р. спірний автомобіль було відчужено [PERSON] на користь [PERSON] Отже, дослідивши фактичні обставини справи та надавши їм оцінку, суд зазначає, що, зважаючи на безпосередні родинні звязки [PERSON] та [PERSON], а також враховуючи дії останньої з відчуження спірного автомобіля на користь [PERSON] одразу ж після накладення судом арешту на це майно (отримання ухвали про арешт), очевидним і доведеним є те, що [PERSON] не могла не знати про час, обставини та джерела придбання подружжям спірного автомобіля, а також про факт заволодіння ним [PERSON] всупереч правам та інтересам [PERSON], що свідчить про умисний характер дій [PERSON] та [PERSON] з відчуження спірного автомобіля, спрямований на отримання особистої матеріальної вигоди всупереч інтересам його законного співвласника [PERSON] Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 12 жовтня 2016 р. у справі № 6-1587цс16, укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Таким чином, судом встановлено наявність підстав для визнання недійсним договору комісії, укладеного між [PERSON] та ТОВ «ТОРГОВИЙ АЛЬЯНС» 19.08.2015 р. та довідки-рахунку серії ААЕ № 358160 від 19.08.2015 року, виданої ТОВ «Торговий Альянс» [PERSON] на автомобіль RENAULT DUSTER, кузов № [NUMBER]. Стосовно джерел набуття у власність спірного автомобіля суд зазначає наступне. Судовим розглядом встановлено, що грошові кошти для придбання спірного автомобіля були зібрані частково за рахунок особистих коштів Позивачки, Відповідача-1. Отримання позивачкою грошових коштів від відчуження особистого рухомого та нерухомого майна підтверджено належними та допустимими доказами, Також наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що у 2007 р. відповідач 1 набув у власність квартиру у м. Охтирка (а.с. 141 т. 1), а з відомостей центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про доходи, отримані протягом 2013-2015 рр. [PERSON] (а.с. 166-167 Т. 1) вбачається, що у 2013 р. відповідач 1 отримав дохід в сумі 22 000 грн. від продажу нерухомого майна. На підставі цього суд приходить до висновку про обґрунтованість посилання позивачки на те, що грошові кошти в сумі 156 000 грн., отримані нею від продажу особистого майна, були використані для придбання спірного автомобіля RENAULT DUSTER, як і особисті кошти відповідача в сумі 22 000 грн., отримані ним від продажу належної йому нерухомості. Щодо надання відповідачем-1 решти коштів для придбання автомобіля, суд зазначає наступне. Як вбачається з довідки про заробітну плату [PERSON], яка міститься в матеріалах цивільної справи № 553/2707/15-ц (а.с. 42), що була витребувана судом в ході розгляду для ознайомлення, відповідач-1 отримав за 7 календарних місяців 2015 року сукупний дохід в розмірі 30 469,34 грн. Позивач в ході розгляду справи пояснила, що протягом 2015 року відповідач-1 переконував її в тому, що отримує заробітну плату в розмірі 2 000 грн., частку з цієї суми він залишав для власних потреб, а решту надавав для сімейного користування. Таким чином, частина грошових коштів, надана відповідачем-1 для придбання спірного автомобіля, була отримана ним за рахунок приховування від позивачки частки свого заробітку. Відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Таким чином, оцінюючи обставини справи, суд приходить до висновку, що автомобіль RENAULT DUSTER перебував у спільній частковій власності подружжя, адже в його купівлю було вкладено особисті кошти кожного з подружжя, але при цьому частина автомобіля належала позивачці та відповідачу-1 на праві спільної сумісної власності подружжя. Пунктом 1 ч. 1 ст. 57 СК України визначено перелік майна, що є особистою власністю дружини, чоловіка, зокрема: майно, набуте нею, ним до шлюбу. Так, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі тощо. Згідно з ч.7 ст. 57 СК України якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружити та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 25 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи, що автомобіль є неподільною річчю, суд визначає ідеальні частки у праві власності на автомобіль відповідно до розміру грошового внеску кожного зі співвласників таким чином: позивачу належить на праві особистої приватної власності 80%, або 4/5 частки; відповідачу-1 належить на праві особистої приватної власності 12 % або 3/25 частки; спільна сумісна власність подружжя становить 8% або 2/25 частки загалом, тобто по 1/25 кожному з подружжя. Враховуючи, що спірний автомобіль RENAULT DUSTER вибув з володіння подружжя і не перебуває в користуванні жодного з них, залишити майно в спільній частковій власності неможливо. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Стаття 216 ЦК України визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. У п. 12 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розяснено, що, вирішуючи питання про грошові стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суди мають виходити з того, що з особи, яка провела відчуження майна за відсутності права на це, на користь власника стягується відповідно до ст.440 ЦК дійсна вартість майна на час розгляду справи. Позивачкою надано суду довідку незалежного оцінювача від 13.04.2017 р., згідно з якою середня ринкова вартість автомобіля марки RENAULT DUSTER, 2013 року випуску, обєм двигуна 1467 см3, тип палива дизель, кількість циліндрів 4, кількість дверей 5 становить 316 600 грн. Таким чином, враховуючи неможливість залишення у користуванні неподільної речі, а також виходячи з середньої ринкової вартості автомобіля, суд приходить до висновку про необхідність присудження на користь позивачки грошової компенсації 4/5 частки у праві спільної часткової власності на спірний автомобіль, що в грошовому еквіваленті становить 253 280 грн, та 1/2 частки у праві спільної сумісної власності, що в грошовому еквіваленті становить 12 664 грн. Разом з тим у відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Сторона відповідача за первісним позовом не довела обставини на які вона посилається. За таких обставин суд вважає зустрічний позов таким, що не підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved