Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, мотивуючи позов тим, що він, [PERSON] є основним власником житлового будинку [ADDRESS]. В будинку [ADDRESS] позивач проживає з дружиною [PERSON], донькою [PERSON], зятем [PERSON], внучкою [PERSON] та онуком [PERSON] Даний житловий будинок належить позивачу на підставі свідоцтва на право власності на нерухоме майно. Однак чоловік доньки позивача [PERSON] більше року в його будинку не проживає. На даний час він проживає зі своїми батьками у с. Печихвости. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням виписатись з будинку. Проте зробити це добровільно він не хотів. Позивач має малий дохід, змушений сплачувати комунальні послуги за відповідача, який не проживає в будинку, окрім того позивач не може оформити субсидію. Просив суд визнати [PERSON], 1971 року народження таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач у відкрите судове засідання не зявився, хоча належно був повідомлений про дату та час розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення, не попередив суд про причину неявки. Суд, вислухав сторони, дослідив матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Так, відповідно до ст. 71 ЖК України та п. 10 Постанови Пленуму ВС України «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами ЖК України» від 12.04.1985 р. № 2 із наступними змінами, право користування жилим приміщенням за тимчасової відсутності наймача або членів його сімї зберігається за ними протягом шести місяців, або інших строків, передбачених вказаною статтею. Відповідно до вимог ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається з матеріалів справи, довідки про склад сімї, виданої позивачу [PERSON] Батятицькою сільською радою Кам»янка-Бузького району Львівської області, за адресою: [ADDRESS]. зареєстровані: [PERSON]; [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 16 грудня 1998 року, актовий запис № 114. Як вбачається з матеріалів справи, копії Свідоцтва про право особистої власності на будівлі, виданого на підставі рішення виконкому Батятицької сільської ради від 30 листопада 2011 року, зареєстрованого Червоноградським МБТІ, реєстровий номер 318, будинковолодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] в цілому належить [PERSON]. Згідно матеріалів справи, копії актів перевірки житлового будинку [ADDRESS]; комісією в складі: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] встановлено, що по вказаній адресі [PERSON] не проживає. Ст. 321 ЦК України забороняє обмеження прав власника стосовно розпорядження своїм майном. Наявність реєстрації у квартирі особи, що там не мешкає, обмежує позивачів у розпорядженні майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї, що не мешкає без поважних причин більше одного року у житлі, яке належить особі на праві власності, визнається таким, що втратив право користування. Статтею 3 Закону України „ Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначене поняття місця проживання особи. А за ст. 15 цього ж Закону встановлюється відповідальність особи за порушення вимог про необхідність реєстрації місця проживання. Аналізуючи зібрані в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що[PERSON] втратив право користування будинком [ADDRESS].

Outcome: approved