Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила про відібрання її дитини - сина [PERSON] , [INFO] , від його батька [PERSON] та повернення його їй - матері дитини за попереднім місцем проживання, стягнення моральної шкоди, завданої протиправними діями відповідача внаслідок самовільної зміни місця проживання дитини в сумі 15000 грн. Пославшись на те, що шлюб між сторонами розірвано рішенням суду від 05.04.2018 р., дитина залишилася проживати разом з нею, розпорядженням Новоодеської РДА визначено порядок зустрічей сина [PERSON] , [INFO] , з батьком - відповідачем у справі, який 27.07.2018 р. забрав дитину і не повернув, на телефонні дзвінки не відповідає, дитина з нею позбавлена можливості спілкування, місце його знаходження їй тривалий час було невідоме, просить про задоволення позову. Будучи присутніми неодноразово в судових засіданнях під час розгляду справи позивач та її представник - адвокат Камінський В.І. позов підтримали, з підстав у ньому викладених, просили про його задоволення. В подальшому надали заяву про розгляд справи за їх відсутності та про підтримання заявлених позовних вимог. Відповідач та його представник - адвокат Скотников О.М., неодноразово звертаючись до суду з клопотаннями про відкладення розгляду справу, у чергові судові засідання, 01.07.2019 р., 17.17.2019 р. повторно не з`явилися, в чергове звернувшись до суду з клопотанням про відкладення судового засідання, призначеного на 01.07.2019 р., у зв`язку із чим розгляд справи завершено за їх відсутності. При цьому відповідач та його представник, під час їх присутності у черговому судовому засіданні, проти задоволення позову заперечували, просили у його задоволенні відмовити. Представник органу опіки та піклування Новоодеської РДА вважав за необхідне заявлені позовні вимоги задовольнити, надавши до суду висновок органу опіки та піклування про необхідність повернення дитини матері. Вислухавши вступне слово учасників судового провадження, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог. Так, судом встановлено, що матір`ю та батьком [PERSON] , [INFO] , є позивач та відповідач: [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] , видане виконкомом Дільничної сільської ради Новоодеського району Миколаївської області 24.01.2011 р.). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 05.04.2018 р. Наказом судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 20.04.2018 р. з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з розпорядженням Новоодеської РДА Миколаївської області, як органом опіки та піклування, №17-р від 17.01.2018 р. визначено порядок зустрічей [PERSON] та його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , шляхом систематичних побачень у вихідні два рази на місяць з правом ночівлі, проведення святкових днів з кожним з батьків по черзі за попередньою домовленістю, визначення за взаємною згодою з матір`ю батьком додаткових побачень з дитиною, право [PERSON] влітку забирати дитину на два тижні для оздоровлення. 27.07.2018 р. [PERSON] , реалізуючи своє право на проведення спільного з сином часу, 27.07.2018 р. зустрівся з [PERSON] та станом на 06.08.2018 р. не повернув сина матері, не повідомивши про те, що саме з ним відбувається, та де він перебуває, що підтверджується як поясненнями позивача [PERSON] , так і даними звернення з заявою про зникнення дитини на адресу Новоодеського ВП ГУНП в Миколаївській області від 06.08.2018 р. Згідно з листом ГУ НП в Миколаївській області від 30.08.2018 р. встановлено місцеперебування [PERSON] [INFO] , за місцем проживання його батька - [PERSON] у [ADDRESS] . [PERSON] добре характеризується у суспільному житті, приймає активну участь у житті дитини - [PERSON] в період його перебування у дитячому садочку, у школі. Згідно з поясненнями дитячого психолога - [PERSON] , наданими суду, в процесі спостереження дитини - [PERSON] , [INFO] , під час його проживання у батька - відповідача [PERSON] та позивача - матері - [PERSON] , вона дійшла остаточного висновку про необхідність повернення дитини матері, де він і буде почуватися в безпеці, психоемоційний стан під час проживання з якою значно покращується разом з матір`ю, а побачення з батьком йому можуть бути дозволені лише після проходження певних корегуючи психоемоційних програм, направлених на корегування нестійкого психоемоційного стану батька дитини. Мотивованими висновками органу опіки та піклування Новоодеської РДА від 14.12.2018 р. та 18.01.2019 р. підтверджується недоцільність проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком - відповідачем [PERSON] та необхідність його повернення матері - [PERSON] . Відповідно до положень ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Відповідно до ст.. 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. Відповідно до вимог Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, що вступили в силу по відношенню до України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3). За статтею 9 вказаної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Судом встановлено, що проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю не створює реальну небезпеку для життя та здоров`я дитини, що підтверджено як висновком органу опіки та піклування Новоодеської РДА Миколаївської області про доцільність відібрання дитини та передачі його матері, актом обстеження житлово-побутових умов сімї позивача від 13.08.2018 р., 04.10.2018 р., а також довідкою Новоодеської ЦРЛ від 13.07.2018 р. Відповідач [PERSON] місце проживання дитини [PERSON] змінив самовільно, не повідомивши про це матір дитини - [PERSON] , яка тривалий час перебувала у стані необізнаності щодо місця перебування її сина, його стану здоров"я, не мала можливості спілкування з ним, змушена була звертатися до правоохоронних органів з метою встановлення місця перебування дитини, його розшуку, чим їй спричинено значні емоційні хвилювання, а відтак завдано моральну шкоду внаслідок протиправних дій відповідача. З огляду на викладене суд вважає, що позовні вимоги про відібрання дитини від батька [PERSON] , який самовільно змінив місце проживання дитини, та передачі дитини матері підлягають задоволенню. Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст.. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі і у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 р. « Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. З урахуванням наведеного, також суд вважає, що підлягають частковому задоволенню вимоги позивача щодо відшкодування їй моральної шкоди - в сумі 5000 грн., враховуючи, що через протиправну поведінку відповідача, позивач зазнала душевних страждань та переживань у зв`язку із відсутністю зв`язку із дитиною, необізнаністю щодо її місцеперебування, неможливістю спілкування, завданих їй внаслідок протиправних самовільних дій відповідача. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача має бути стягнуто судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам

Outcome: partial