Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання зареєстрованого з відповідачем [PERSON] [INFO] шлюбу, від якого вони мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , а також просила стягнути аліменти на утримання останнього. Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося через різні погляди на сімейне життя, взаємні права та обов`язки, відсутність взаєморозуміння, втрачене почуття любові та поваги, шлюбні відносини між ними припинені з березня 2019 р., спільне господарство не ведуть, примирення між ними є неможливим. Провадження у справі відкрито ухвалою від 11.09.2019 р. з призначенням розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 21.01.2020 р. роз`єднано в самостійні провадження позовні вимоги за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину, а саме: за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, залишивши реєстраційний № справи - № 758/9947/19; за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину; підготовче засідання у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину відкладено. Вимоги щодо стягнення аліментів на утримання спільної дитини, позивач обгрунтовувала тим, що добровільно відповідач матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина не надає. До початку судового засідання позивачем подано заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, до судового засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. На підставі ст.ст.223, 280 ЦПК України суд постановляє заочне рішення. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Згідно із ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що з 12.08.2009 р. сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 18.03.2020 р. позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - задоволено в повному обсязі, розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] , громадянином України (зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] , [INFO] , громадянкою України (зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ), зареєстрований 12 серпня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 685, від якого сторони мають малолітнього сина (справа № 758/9947/19). Сторони по справі - позивач [PERSON] , [INFO] , та відповідач [PERSON] , [INFO] , є батьками малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 08.12.2009 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві. На момент розгляду справи малолітній син сторін проживає разом з матір"ю - позивачем у справі за адресою: [ADDRESS] . Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Сімейного кодексу України. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Позивач просить стягнути аліменти в твердій грошовій сумі. Приписами ч. 2 ст.182 СК України (в редакції, яка діє з 08.07.2017 р.) встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , є людиною працездатного віку. Визначаючи розмір аліментів, суд бере до уваги, що Законом України «Про державний бюджет на 2020 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років, до вікової категорії якої належить діти сторін у справі, становить: з 1 січня 2020 року - 2 218 гривень, з 1 липня - 2318 гривні, з 1 грудня - 2395 гривень. Так, в даному випадку на час набрання рішенням законної сили, тобто з 01.07.2020 р., 50% прожиткового мінімуму для дитини сторін у справі буде становити 1159 грн. Між тим, відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні обов`язки до дитини, в т.ч. і обов`язку її утримання. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що відповідач є людиною працездатного віку, здоровий за станом здоров`я, інших утриманців, крім їх спільної дитини, у нього не має. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання спільного малолітнього сина у заявленому розмірі 2 000,0 грн. щомісяця. Вказаний розмір аліментів є доцільним, відповідає інтересам обох сторін та інтересам дитини, а також чинному законодавству. В зв`язку з чим, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. А тому у кожної зі сторін у справі при настанні таких обставин є право на подачу відповідного позову про зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 29.08.2019 року, і до повноліття дитини. На підставі ч.1, 2 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Крім цього, з відповідача згідно ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 768,4 грн., оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору при подачі позову на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір». На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.51 Конституції України, ст.ст.141, 180-184, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved