Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення суми боргу за кредитним договором, відсотків за користування коштами, пені, посилаючись на такі обставини. 21 вересня 2006 року сторони уклали кредитний договір № ODMLR102464500 відповідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 7649,35 грн. (сім тисяч шістсот сорок дев'ять грн. 35 коп.) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідач зобов'язався сплачувати платежі встановлені договором. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Однак у порушення кредитних зобов'язань відповідач ухиляється від належного виконання прийнятих на себе кредитних зобов'язань, у зв'язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з цим позовом. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, на позовних вимогах наполягав у повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від представника позивача ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явився, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлено, що 18 січня 2013 року між ЗАО КБ «ПриватБанк» (зараз - ПАТ КБ „ПриватБанк") та [PERSON] було укладено кредитний договір № ODMLR102464500 відповідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 7649,35 грн. (сім тисяч шістсот сорок дев'ять грн. 35 коп.) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідач зобов'язався сплачувати платежі встановлені договором. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. В зв'язку з тим, що позичальник належним чином свої обов'язки не виконує, станом на 09 лютого 2015 року виникла прострочена заборгованість за кредитним договором № ODMLR102464500 від 18 січня 2013 року на загальну 15408,74 грн. (п'ятнадцять тисяч чотириста вісім грн. 74 коп.), яка складається: - заборгованість за кредитом у розмірі 7649,35 грн. (сім тисяч шістсот сорок дев'ять грн. 35 коп.); - заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 7,27 грн. (сім грн. 27 коп.); - заборгованість по комісії за користуванням кредитом у розмірі 764,95 грн. (сімсот шістдесят чотири грн. 95 коп.); - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 5777,23 грн. (п'ять тисяч сімсот сімдесят сім грн. 23 коп.); а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: - штраф (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн. (п'ятсот грн. 00 коп.); - штраф (процентна складова) у розмірі 709,94 (сімсот дев'ять грн. 94 коп.). Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу, а згідно ст. 525 ЦК України одностороння від мова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п. п. 1 та 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим та стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості у повному обсязі у межах заявлених вимог. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути державне мито з відповідача на користь позивача в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved