Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

В листопаді 2014 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення коштів, в обґрунтування якого вказала, що в липні 2011 року в м. Хмельницькому звернулась до юриста Пасічника С.В. з проханням надати правову допомогу. [PERSON] погодився допомогти та сказав, що судові витрати будуть коштувати 1820 грн. та 400 доларів США за роботу. В подальшому в серпні 2011 року позивач в м. Хмельницькому в офісі по вул. Проскурівській, 7 передала відповідачу 1820 грн. як судові витрати 400 доларів США в якості оплати його роботи та нотаріально посвідчену довіреність на представництво в суді. Проте, свої зобовязання за договором відповідач не виконав, гроші не повернув. Позивач зверталась до правоохоронних органів щодо дій відповідача, на що нею було витрачено 60л бензину вартістю 1020 грн. на поїздки до слідчого, поштові послуги на суму 103 грн., довіреність коштувала 250грн., всього витрати позивача становлять 7973грн., які вона просить стягнути з відповідача. В судове засідання позивач, представник позивача не зявились, подали до суду заяву, в якій просять справу слухати за їх відсутності, позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просить справу слухати за його відсутності, в задоволенні позову відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Хмельницьким МВ УМВС України у Хмельницькій області проводилось досудове розслідування за кримінальним провадження № 42012240010000029 від 18.12.2012, під час якого було встановлено, що [PERSON] домовився із [PERSON] про надання її правової допомоги при вирішенні питання про заборгованість по кредиту, при цьому факт виконання зобовязання чи не виконання зобовязання не можливо, так як не складалось будь-якого документу, у звязку з чим постановою від 28.12.2013 року кримінальне провадження за № 42012240010000029 від 18.12.2012 закрито у звязку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. У частині другій статті 16 ЦК України зазначені способи захисту цивільних прав та інтересів. У разі порушення цивільного права у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення, тобто особа має право обирати той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ч. 2. ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Оцінюючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Позивач звертаючись до суду із вказаним позовом обґрунтовує свої вимоги наявністю боргового грошового зобовязання, яке виникло у звязку з невиконанням відповідачем договору про правову допомогу. На підтвердження вказаного позивачем надані товарні чеки на поштові послуги, пояснення [PERSON] щодо обставин виконання договору із [PERSON] Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України в письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч.1 ст.206 цього Кодексу, тобто правочинів, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Відповідно до ст.ст. 57-59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, надані позивачем товарні чеки, пояснення відповідача під час досудового розслідування не є належними та допустимими доказами наявності боргового зобовязання відповідача перед позивачем, не здобуто таких доказів і судом, у звязку з чим вимоги щодо стягнення 7973грн. задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed