Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

До Комінтернівського районного суду Одеської області звернувся [PERSON] до [PERSON] та Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, при участі третьої особи - Управління Держземагенггства у Комінтернівському районі Одеської області про визнання недійсним державного акту на землю. 18.11.2014 року позивач подав уточнену позовну заяву в якій просив встановити факт відсутності у Рішенні Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 12 березня 1998 року № 7-ХХIІ, та у додатку №1 до Рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 12 березня 1998 року № 7-ХХIІ будь-яких даних та інформації щодо передачі у приватну власність гр.. [PERSON] земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS]. Встановити відсутність права у Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області підстав для видачі [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 962681, від 14 квітня 2008 р.. Визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 962681. який виданий [PERSON] 14 квітня 2008 р.. який проживає с. Плахтіївка Саратського району, на підставі рішення Фонтанскьої сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 12 березня 1998 року № 7- XXII, на земельну ділянку площею 0.100 га., яка розташована в [ADDRESS], цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5122786400:02:001:2385. Скасувати державну реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 962681. виданий на ім'я [PERSON], 14 квітня 2008 р., що зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010852401086. В Уточненій позовній заяві позивач зазначив, що 4 травня 2005 року рішенням Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області за № 218-IV про надання дозволу на розробку проекта відведення на земельну ділянку гр. [PERSON] на праві приватної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) мені погодили надання земельної ділянки та надали дозвіл на складення проекту відведення земельної ділянки в [ADDRESS] загальною площею 0.10 га та позивача зобов'язано замовити виготовлення проекту відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та складання державного акту на право власності на земельну ділянку. Позивачем було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON]. Але рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та передання позивачу безоплатно у власність земельної ділянки не приймають, бо з'ясувалося, що на дану земельну ділянку 14 квітня 2008 року був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON].. Як зазначено у копії державного акту - Державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON], виданий на підставі рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 12 березня 1998 року № 7-ХХIІ. Але з копії даного рішення, яка була отримана з районного державного архіву вбачається, що в списках громадян Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, які зазначались як додаток до вищевказаного рішення прізвище громадянина [PERSON] - не зазначено. Крім того, до 2002 року земельна ділянка, яка розташована в [ADDRESS] знаходилася в користуванні [PERSON], якому рішенням виконкому Фонтанської сільської ради від 28 січня 2002 року № 6 було наданий дозвіл на обмін земельної ділянки. Затверджуючи технічну документацію із землеустрою та передаючи у власність гр. [PERSON], земельну ділянку, Фонтанська сільська рада Комінтернівського району Одеської області допустила порушення норм чинного законодавства України. Відповідно до положень ст. 50 Закону України «Про землеустрій» проект відведення земельної ділянки обов'язково складається, зокрема у випадку формування нових земельних ділянок (в т.ч. приватизація земельної ділянки). Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за наявності таких об'єктів); розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою"; Проект відведення земельної ділянки є однією із важливих стадій порядку оформлення права власності на земельну ділянку. Позивач прийшов до висновку, що рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 12 березня 1998 року № 7-ХХIІ та додаток №1 до вказаного рішення не передбачувало передачу земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS] відповідачу - [PERSON], а тому передача у власність відповідачу вказаної земельної ділянки відбулась в порушення вимог ст. 118 ЗК України, ст. 50 Закону України «Про землеустрій»,Постанови КМУ від 26.05.2004 № 677, а тому видача відповідачу [PERSON], Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯД № 962681, виданий 14.04. 2008 року, розташовану за адресою: [ADDRESS], та його державна реєстрація в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010852401086 є незаконними. Вказані дії відповідача - Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області не відповідають вимогам чинного земельного законодавства та підлягають приведенню його у відповідність до вимог діючого земельного законодавства. Так, ст. 118 Земельного кодексу України передбачає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, зокрема частина 6 даної статті передбачає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. А пункт 7 статті визначає, що відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Припис статті 25 Закону України «Про землеустрій» (надалі - Закон) визначає перелік документації із землеустрою, де її видом у тому числі є: і) технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Статтею 55 зазначеного Закону передбачено, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Частина 2 статті 56 Закону передбачає, що технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, право користування земельною ділянкою, при поділі чи об'єднанні земельних ділянок включає: а) пояснювальну записку; б) технічне завдання на складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, затверджене замовником документації; в) копії документів, що посвідчують право на земельні ділянки; г) плани земельних ділянок, які об'єднуються в одну земельну ділянку, або частини земельної ділянки, яка виділяється в окрему земельну ділянку; ґ) матеріали польових геодезичних робіт; д) акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання при поділі земельної ділянки по межі поділу; е) перелік обмежень прав на земельну ділянку і наявні земельні сервітути; є) нотаріально посвідчена згода на поділ чи об'єднання земельної ділянки заставодержателів, користувачів земельної ділянки (у разі знаходження земельної ділянки в заставі, користуванні); ж) згоду власника земельної ділянки (а щодо земель державної власності - органу, згідно з його повноваженнями здійснювати розпорядження земельною ділянкою) на поділ чи об'єднання земельних ділянок землекористувачем (крім випадків поділу земельної ділянки у зв'язку з набуттям права власності на житловий будинок, розташований на ній). Крім того Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року N 43 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 4 червня 1999 р. за N 354/3647 передбачено, що (пункт 1.15.) «Розробку технічної документації зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою здійснюють суб'єкти господарювання, які отримали ліцензії на провадження господарської діяльності щодо проведення землевпорядних робіт, або територіальні органи земельних ресурсів». Пунктом 1.16. цього Положення передбачено, що Технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою включає: - виписку з рішення відповідної ради або державної адміністрації про надання у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки, договір відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), рішення суду; - заява власника землі або землекористувача про виготовлення держакту; - технічне завдання на розробку технічної документації зі складання державного акта; - висновок державного органу земельних ресурсів Держкомзему України про наявність заборон на використання земельної ділянки (крім випадків відчуження земельної ділянки з земель приватної власності); - висновок органу зі справ будівництва і архітектури про наявність заборон на використання земельної ділянки (крім випадків відчуження земельної ділянки з земель приватної власності); - журнал польових вимірювань (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності); - кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки; - збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів; - відомість обчислення площі земельної ділянки; - відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки; - акти погоджень меж земельної ділянки; - експлікація земельних угідь згідно з формою 6-зем. Статтею 152 Земельного кодексу України передбачено, що захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади. Згідно ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути це майно. Ці положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. Зважаючи на те, що відповідачем [PERSON]. спірний державний акт на право власності на земельну ділянку було зареєстровано у встановленому законом порядку, відновити становище, яке існувало до порушення можливо лише шляхом скасування реєстрації цього державного акту. Відповідно до ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відносини, пов'язані з набуттям та реалізацією громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок ґрунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими. Статтею 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його право порушила. Відповідно до абзацу 7 п.12 Прикінцевих положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Відповідно п.5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 року №7-рп/2009, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правові відносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів. У зв'язку з чим, скасування вищезазначеного розпорядження голови сільської ради повинно проводитися в судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, позивач приходить до висновку, що державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я відповідача [PERSON] з порушенням чинного законодавства, а саме з порушенням приписів ст. 116, 118 Земельного кодексу України та ст. 41 Закону України «Про охорону земель», а оскільки визнання недійсним Державного акту на право власності на землю провадиться за рішенням суду, позивач вважає вимоги викладені в даному позові обґрунтованими, а тому позов є таким, що підлягає задоволенню. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (ст.116 ЗК України). Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди виникають з моменту державної реєстрації цих прав та посвідчуються, зокрема державним актом (ст.ст.125, 126 ЗК України). Згідно ч.1 ст.215, ч.1 ст.203 ЦК України підставою недійсності правочину є суперечливість його змісту ЦК України, актам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту права власності на землю. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в т.ч. шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Враховуючи, що право приватної власності на земельну ділянку набуто відповідачем [PERSON] з порушенням норм Земельного Кодексу України, внаслідок незаконних дій посадових осіб Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, Фонтанська сільська рада Комінтернівського району Одеської області не мала права видавати вищевказаний державний акт, а територіальний орган земельних ресурсів його реєструвати, позивач приходить до висновку про обґрунтованість вимог про визнання недійсними вищевказаного Рішення в частині передачі [PERSON] у приватну власність земельної ділянки та виданого на його підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, державної реєстрації вказаного Державного акту на право власності на землю. Відповідачі та третя особа заперечення на позовну заяву не подали, в судові засідання не з'явились. Про дати судових засідань були повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 4 травня 2005 року рішенням Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області за № 218-IV про надання дозволу на розробку проекта відведення на земельну ділянку гр. [PERSON] на праві приватної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) мені погодили надання земельної ділянки та надали дозвіл на складення проекту відведення земельної ділянки в [ADDRESS] загальною площею 0.10 га та позивача зобов'язано замовити виготовлення проекту відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та складання державного акту на право власності на земельну ділянку. Позивачем було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON]. Але рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та передання позивачу безоплатно у власність земельної ділянки не приймають, бо з'ясувалося, що на дану земельну ділянку 14 квітня 2008 року був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON].. Як зазначено у копії державного акту - Державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON], виданий на підставі рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 12 березня 1998 року № 7-ХХIІ. Але з копії даного рішення, яка була отримана з районного державного архіву вбачається, що в списках громадян Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, які зазначались як додаток до вищевказаного рішення прізвище громадянина [PERSON] - не зазначено. Крім того, до 2002 року земельна ділянка, яка розташована в [ADDRESS] знаходилася в користуванні [PERSON], якому рішенням виконкому Фонтанської сільської ради від 28 січня 2002 року № 6 було наданий дозвіл на обмін земельної ділянки. Затверджуючи технічну документацію із землеустрою та передаючи у власність гр. [PERSON], земельну ділянку, Фонтанська сільська рада Комінтернівського району Одеської області допустила порушення норм чинного законодавства України. Рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 12 березня 1998 року № 7-ХХIІ та додаток №1 до вказаного рішення не передбачувало передачу земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS] відповідачу - [PERSON], а тому передача у власність відповідачу вказаної земельної ділянки відбулась в порушення вимог ст. 118 ЗК України, ст. 50 Закону України «Про землеустрій»,Постанови КМУ від 26.05.2004 № 677, а тому видача відповідачу [PERSON], Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯД № 962681, виданий 14.04. 2008 року, розташовану за адресою: [ADDRESS], та його державна реєстрація в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010852401086 є незаконними. Вказані дії відповідача - Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області не відповідають вимогам чинного земельного законодавства та підлягають приведенню його у відповідність до вимог діючого земельного законодавства. Статтею 152 Земельного кодексу України передбачено, що захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади. Згідно ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути це майно. Ці положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. Зважаючи на те, що відповідачем [PERSON]. спірний державний акт на право власності на земельну ділянку було зареєстровано у встановленому законом порядку, відновити становище, яке існувало до порушення можливо лише шляхом скасування реєстрації цього державного акту. Відповідно п.5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 року №7-рп/2009, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правові відносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів. У зв'язку з чим, скасування вищезазначеного розпорядження голови сільської ради повинно проводитися в судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я відповідача [PERSON] з порушенням чинного законодавства, а саме з порушенням приписів ст. 116, 118 Земельного кодексу України та ст. 41 Закону України «Про охорону земель», а оскільки визнання недійсним Державного акту на право власності на землю провадиться за рішенням суду, позивач вважає вимоги викладені в даному позові обґрунтованими, а тому позов є таким, що підлягає задоволенню. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (ст.116 ЗК України). Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди виникають з моменту державної реєстрації цих прав та посвідчуються, зокрема державним актом (ст.ст.125, 126 ЗК України). Згідно ч.1 ст.215, ч.1 ст.203 ЦК України підставою недійсності правочину є суперечливість його змісту ЦК України, актам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту права власності на землю. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в т.ч. шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Враховуючи, що право приватної власності на земельну ділянку набуто відповідачем [PERSON] з порушенням норм Земельного Кодексу України, внаслідок незаконних дій посадових осіб Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, Фонтанська сільська рада Комінтернівського району Одеської області не мала права видавати вищевказаний державний акт, а територіальний орган земельних ресурсів його реєструвати, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог про визнання недійсними вищевказаного Рішення в частині передачі [PERSON] у приватну власність земельної ділянки та виданого на його підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, державної реєстрації вказаного Державного акту на право власності на землю. Відповідно до ст. 68 Конституції України - Кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до ст.6 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України, суд застосовує також інші нормативно правові акти прийняті відповідним органом на підставі та у спосіб встановлений Конституцією України та законами України. Відповідно до ст.182 Цивільного кодексу України право власності на інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст.. 78 Земельного кодексу України - Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Відповідно до ст.. 80 Земельного кодексу України - Суб'єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності. Відповідно до ст.. 116 Земельного кодексу України - Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до ст.. 119 Земельного кодексу України - Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Таким чином, оспорюване рішення та державний акт на право приватної власності на землю суперечать вимогам ч.2 ст.14 Конституції України, ст.ст.321, 373 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та ст. ст. 118, 153 Земельного кодексу України, оскільки порушують право державної власності на земельну ділянку, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання їх недійсними. Відповідно до ст. ст. 16, 21 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав є визнання незаконними рішень органів влади або органів місцевого самоврядування. Суд визнає незаконними та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ч.І ст.21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ст..373 Цивільного кодексу України - Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Гарантії права власності на землю визначені у статтях 2, 5, 8, 13, 14, 41, 93, 116, 142 та інших нормах Основного закону держави, які водночас є юридичними засадами регулювання земельних відносин в Україні. Закріплені у ЗКУ, ЦКУ система гарантій права власності на землю передбачає лише захист земельних прав громадян і юридичних осіб і охоплює такі способи: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Гарантоване у ст. 14 Конституції України право власності на землю може набуватися і реалізуватися громадянами, юридичними особами і державою виключно відповідно до закону. Водночас у ч. 2 п. 2 цієї статті ЦКУ замість конституційного поняття "реалізується" використовується термін "здійснюється". З огляду на зміст норми ст. 14 Основного Закону держави, у контексті коментованої статті ці поняття необхідно розглядати як синоніми. Виходячи з юридичної природи здійснення права власності на землю, набуття і реалізація права власності на землю являє собою законодавчо забезпечену міру можливої і необхідної поведінки відповідних суб'єктів, що передбачає вчинення певних дій чи утримання від них, спрямованих на виникнення права власності на землю, а також на забезпечення володіння, користування і розпорядження землею. Частиною 2 ст. 84 Земельного кодексу України встановлено, що право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі, зокрема, обласних та районних державних адміністрацій. З аналізу даних норм законодавства вбачається, що оспорювана земельна ділянка протиправно вибула з власності держави. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. А згідно ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України (станом на час набуття відповідачем [PERSON] права власності на земельну ділянку) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом, способів. Стаття 153 Земельного кодексу України визначає, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно ст. 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За таких обставин, прийняттям Фонтанською сільською радою Комінтернівського району Одеської області оспорюваного рішення та видання оспорюваного державного акту на право власності на земельну ділянку порушено інтереси позивача, що суперечить принципам регулювання земельних відносин в Україні, які закріплені в ст. 14 Конституції України, ст. 5 Земельного кодексу України. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 129 Конституції України, встановлено, що одним з Основних засад судочинства є законність. Україна є правовою Державою, на території котрої визнається і діє принцип Верховенства Права. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у Державі. Відповідно до ст. 126 ч. І Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша зацікавлена особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Outcome: approved