Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

ПАТ Акцент-Банк звернулось до [PERSON] та [PERSON] з названим позовом. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що: - 21 травня 2008 р. між ЗАТ „Акцент-Банк" (згодом перейменоване на ПАТ «Акцент-Банк») та [PERSON] укладено кредитно-заставний договір № ABZ1A8000089558, за умовами якого банк надав кредит в розмірі 16 262 грн. 68 коп., з яких 15\~756 грн. на придбання останнім автомобіля, 34 грн. на реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі, 472 грн. 68 коп. на оплату винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі, на 36 місяців, з 21 травня 2008 р. по 20 травня 2011 р., зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 16,92 % річних; - 21 травня 2008 р. між ЗАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] було укладеного договір поруки № ABZ1 210508, за умовами якого останній відповідає перед кредитором за кредитним договором в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені, інших платежів, відшкодування збитків; - [PERSON] та [PERSON] не виконують зобов'язань [PERSON] за вказаним договором; - станом на 1 квітня 2015 року, у [PERSON] та [PERSON] перед банком мається заборгованість: · за кредитом в сумі 15 918 грн. 57 коп.; · по процентам за користування кредитом в сумі 4 487 грн. 44 коп.; · по комісії за користування кредитом в сумі 3 897 грн. 23 коп.; · по пені в сумі 32 340 грн. 92 коп.; · по штрафу (фіксована частина) в сумі 250 грн.; · по штрафу (процентна складова) в сумі 2 832 грн. 21 коп.. Тому, ПАТ Акцент-Банк просило стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на їх користь 59\~726 грн. 37 коп. заборгованості. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився надав суду заяву в якій просить позовні вимоги задовольнити, з підстав зазначених в позові, не заперечуючи проти заочного розгляд справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, з місця їх реєстрації повернулись не врученими судові повістки з поміткою «за значеною адресою не проживають», що в силу ч.5 ст. 74 ЦПК України та ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод свідчить про належне їх повідомлення про час і місце розгляду справи. Виходячи з наведеного, зважаючи на ч. 1 ст. 224 ЦПК України та враховуючи позицію представника позивача про те, що він не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд знаходить, що є всі умови проведення заочного розгляду справи у відсутності відповідачів. Дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. По справі встановлено, що 21 травня 2008 р. між ЗАТ „Акцент-Банк" (згодом перейменоване на ПАТ «Акцент-Банк») та [PERSON] укладено кредитно-заставний договір № ABZ1A8000089558, за умовами якого банк надав кредит в розмірі 16 262 грн. 68 коп., з яких 15\~756 грн. на придбання останнім автомобіля, 34 грн. на реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі, 472 грн. 68 коп. на оплату винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі, на 36 місяців, з 21 травня 2008 р. по 20 травня 2011 р., зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 16,92 % річних, зі сплатою винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 472 грн. 68 коп., що сплачується в момент видачі, зі сплатою винагороди за надання фінансового інструменту, яка сплачується щомісяця в період сплати у розмірі 0,9% від суми виданого кредиту, зі сплатою винагороди за проведення додаткового моніторингу, яка сплачується відповідно до ст. 15.9, період сплати з 22по 26 число кожного місяця в розмірі 727 грн. 42 коп.. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 614 ЦК України). Згідно ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК, якщо інше не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що [PERSON] належним чином не виконує свої зобов'язання за кредитно-заставним договором № ABZ1A8000089558 від 21 травня 2008 р., укладеним з позивачем, внаслідок чого, у нього перед кредитором виникла заборгованість, яка, станом на 1 квітня 2015 року, складає: за кредитом в сумі 15 918 грн. 57 коп., по процентам за користування кредитом в сумі 4 487 грн. 44 коп.. Отже вказані суми слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача, оскільки їх розміри представником позивача доведені, а відповідачем не спростовані. Оскільки комісія є складовою частиною щомісячного платежу, передбаченого умовами договору, то заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 3 897 грн. 23 коп. підлягає також стягненню з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Акцент-Банк». Як зазначено вище, представник позивача просив стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку неустойку за порушення боржником зобов'язання, а саме пеню - 32 340 грн. 92 коп., та штрафи - 250 грн. (фіксована частина) і 2 832 грн. 21 коп. (процентна складова), тобто загальна сума неустойки - 35 198 грн. 13 коп., що значно перевищує розмір основного боргу . Положеннями ч.ч. 1, 2 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. В ч.ч. 3, 4 ст.18 Закону наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому п.4 ч.1 ст.21 Закону встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. В своєму рішенні № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" Конституційний Суд України зазначив, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст.509 та ч.ч. 2,3 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За наведених вище обставин, суд приходить до висновку про необхідність та можливість зменшення суми неустойки, яка підлягає стягненню виключно з [PERSON] на користь ПАТ «Акцент-Банк» з 35 198 грн. 13 коп. до 15 918 грн. 57 коп., тобто до розміру заборгованості за кредитом. Враховуючи наведене в сукупності, суд знаходить, що позов слід задовольнити та з [PERSON] на користь ПАТ «Акцент-Банк» слід стягнути: заборгованість за кредитом 15 918 грн. 57 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 4 487 грн. 44 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 3 897 грн. 23 коп., неустойку за порушення боржником зобов'язання в сумі 15 918 грн. 57 коп., задовольнивши позовні вимоги ПАТ «Акцент-Банк» до [PERSON] частково. Також з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Акцент-Банк» належить стягнути судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. В той же час, в задоволені позовних вимог ПАТ «Акцент-Банк» до [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. По справі встановлено, що 21 травня 2008 р. між ЗАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] було укладеного договір поруки № ABZ1 210508, за умовами якого останній відповідає перед кредитором за кредитним договором в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені, інших платежів, відшкодування збитків. Згідно із частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб'єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов'язок боржника за договором. Правила частини четвертої статті 559 ЦК України встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами, в яких строк дії поруки або строк основного зобов'язання встановлений не був. Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов'язання за договором поруки у зв'язку з припиненням такого зобов'язання поручителя. За змістом речення першого та третього зазначеної статті кредитор повинен встигнути звернутись до поручителя з вимогою про виконання останнім свого обов'язку за договором поруки, у тому числі в примусовому порядку. Разом із тим за змістом другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України у разі, якщо строк договору поруки не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить до поручителя вимоги. Правова природа зобов'язання у всіх випадках, передбачених статтею 559 ЦК України, є тотожною. Вимога кредитора до поручителя полягає в реальному виконанні зобов'язання за боржника, оскільки така вимога може бути заявлена лише в разі невиконання боржником своїх зобов'язань та настання строку виконання основного зобов'язання. Виходячи з тотожної природи зобов'язань, які регулюються реченнями першим і третім частини четвертої статті 559 ЦК України та реченням другим частини четвертої цієї статті, правову конструкцію частини четвертої статті 559 ЦК України, викладену в одному абзаці, ототожнює правову природу усіх зобов'язань, преклюзивність строку дії договору поруки, необхідно дійти висновку, що такою вимогою може бути лише позов, заявлений кредитором до поручителя в судовому порядку, оскільки пред'явлення іншої вимоги суперечить правовій природі поруки як строкового зобов'язання. Виходячи з правового аналізу даних норм та ураховуючи правовий висновок, який викладений Верховним Судом України в постанові від 17 вересня 2014 року (справа № 6-170цс14), який є обовязків для всіх судів України, можна зробити висновок, що непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. Враховуючи те, що в договорі поруки з [PERSON] не було встановлено строк, відповідно до ч. 1 ст. 252 ЦК України, після закінчення якого порука припиняється, за правилами ч. 4 ст. 559 ЦК України, кредитор вправі пред'явити вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. В даному конкретному випадку в кредитно-заставному договорі, укладеному між ЗАТ «Акцент-Банк» до [PERSON]О № ABZ1A8000089558 від 21 травня 2008 р був встановлений строк виконання зобовязання, а саме не пізніше 20 травня 2011 р.. Отже ПАТ «Акцент-Банк» мав право звернутись з вимогами до поручителя [PERSON] не пізніше 20 травня 2011 р В той же час, ПАТ «Акцент-Банк» направивши після 20 травня 2015 р. вказаний позов до Ріпкинського районного суду, який був зареєстрований 2 червня 2015 р. (конверт зі поштовим штемпелем до справи не доданий) пропустив шестимісячний строк для пред'явлення вимог до поручителя, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, а відтак порука за договором, укладеним між ЗАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] від 21 травня 2008 р. № ABZ1 210508 є припиненою, в силу закону. Таким чином, в задоволенні позовних вимог ПАТ «Акцент-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитно-заставним договором № ABZ1A8000089558 від 21 травня 2008 р солідарно з [PERSON] слід відмовити, у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Outcome: partial