Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, вказуючи, що періодично працював на ПАТ МГЗК з 1975 року. Під час роботи 24.10.1979 року з ним стався нещасний випадок про що був складений акт Н-1 № 17/210 від 25.10.1979 року про нещасний випадок, повязаний з виробництвом. 22 березня 1983 року під час роботи з ним знову стався нещасний випадок, про що було складено акт № 1/28 від 23.03.1983 року про нещасний випадок на виробництві. Згідно висновку МСЕК від 30.09.2013 року вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності на 15% в зв'язку з виробничою травмою, яка сталася 24.10.1979 року. Згідно виписки із акту огляду в ЛТЕК від 18.12.1991 року вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності на 20% в зв'язку з виробничою травмою, яка сталася 22.03.1983 року. Пошкодженням здоров'я йому завдано моральну шкоду, яку відповідач відмовляється відшкодовувати. З наведених підстав позивач просить суд стягнути з відповідача 10 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач позов підтримав та суду пояснив, що пошкодженням здоров'я йому завдано моральну шкоду, оскільки значно погіршився стан його здоров'я, що призвело до моральних та психічних переживань, порушення його нормальних життєвих зв'язків, неможливості продовження активного особистого життя, та потребує додаткових зусиль для організації свого життя. Періодично знаходиться на лікуванні, що підтверджується амбулаторною картою та виписними епікризами. Представник відповідача ПАТ «МГЗК» [PERSON] позовні вимоги не визнала надала письмові пояснення в яких зазначає, що виробничі травми позивачем були отриманні до прийняття норм законодавства, які регулюють правовідносини у сфері відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя та не доведено факт завдання моральних страждань. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного: Позивач працював у ПАТ «МГЗК» з грудня 1978 року по грудень 2010 року за різними спеціальностями, згідно копії трудової книжки. Під час роботи 24.10.1979 року з позивачем стався нещасний випадок, про що був складений акт № 17/210 від 25.10.1979 року про нещасний випадок, повязаний з виробництвом. 22 березня 1983 року під час роботи з позивачем знову стався нещасний випадок, про що було складено акт № 1/28 від 23.03.1983 року про нещасний випадок на виробництві. Згідно висновку МСЕК від 30.09.2013 року вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності на 15% в зв'язку з виробничою травмою, яка сталася 24.10.1979 року. Згідно виписки із акту огляду в ЛТЕК від 18.12.1991 року вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності на 20% в зв'язку з виробничою травмою, яка сталася 22.03.1983 року. Позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя в звязку з виробничою травмою, яка сталася 22.03.1983 року задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах по відшкодуванню моральної шкоди спори по його відшкодуванню розглядаються судами у тих випадках, коли право на його відшкодування передбачено спеціальним законодавством. Позивач в обґрунтування позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя в звязку з виробничою травмою, яка сталася 22.03.1983 року, за якою вперше встановлена втрата професійної працездатності 18.12.1991 року, посилається на ст. 237-1 КЗпП України, не враховуючи той факт, що дана стаття введена в дію згідно з законом України від 24.12.1999 р. №1356-14, тобто до цього часу Кодекс законів про працю не містив норми зобов`язуючи власника відшкодовувати моральну шкоду працівнику у разі, якщо порушення\~\~його законних прав призвело до моральних страждань. На час встановлення вперше втрати професійної працездатності, а саме: 18.12.1991 року, по виробничій травмі, яка сталася 22.03.1983 року, законодавством не було передбачено відшкодування моральної шкоди. Оскільки позивачу вперше стійка втрата професійної працездатності по виробничій травмі, яка сталася 22.03.1983 року встановлена до прийняття Законом України, яким передбачено відшкодування такої шкоди - права на відшкодування моральної шкоди відповідачем позивач не має. Позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя в звязку з виробничою травмою, яка сталася 24.10.1979 року підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, працівник має право на відшкодування моральної шкоди, у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні встановлено, що позивач, працюючи в ПАТ «МГЗК», при виконанні трудових обовязків отримав виробничу травму 24.10.1979 року, про що свідчить акт № 17/210 від 25.10.1979 року. Висновком МСЕК від 30.09.2013 року позивачеві первинно встановлена втрата професійної працездатності на 15% . До посилань представника Відповідача, що Позивачем була отримана виробнича травма до прийняття норм законодавства, які регулюють правовідносини у сфері відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя і тому не підлягають задоволенню, суд відноситься критично, оскільки відповідно до абзацу 3 п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування шкоди право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає з дня встановлення особі такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК. \~Судом\~\~встановлено, що внаслідок виробничої травми,\~\~отриманої 24.10.1979 року, в результаті якої висновком МСЕК від 30.09.2013 року позивачеві первинно встановлена втрата професійної працездатності на 15%, позивачу заподіяна моральна шкода, яка\~\~полягає у\~\~моральних стражданнях у зв'язку з ушкодженням\~\~здоров'я, що порушило його нормальні життєві стосунки,\~\~які потребують від нього додаткових\~\~зусиль для організації\~\~свого життя. Відповідно до ч. 1\~ ст. 1167 ЦК України\~ моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності\~ \~ її вини,\~ крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Згідно абзацу 9 пункту 5 Рішення Конституційного Суду України №20-рп/2008 від 08.10.2008 року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до вказаного закону. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки\~ ст. 1167 ЦК України\~ та\~ ст. 237-1 КЗпПУ\~ їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обовязків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам\~ ст. 22 Конституції України. Частиною 1\~ ст. 237-1 КЗпП України\~ встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних\~ \~ життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, враховує характер та обсяг фізичних та душевних страждань, які зазнав та продовжує зазнавати позивач, неможливість відновлення професійної працездатності, важкість вимушених змін в житті позивача, характер додаткових зусиль для організації його життя. Суд задовольняє позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у грошовій сумі 1 5000 гривень і бере до уваги втрату професійної працездатності, обґрунтовану висновком МСЕК від 30.09.2013 року, яким було встановлено 15% втрати працездатності в звязку з виробничою травмою, яка сталася в результаті нещасного випадку на виробництві 24.10.1979 року. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача ПАТ «МГЗК».

Outcome: partial