Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідачки [PERSON] про оспорювання батьківства та виключення запису про батьківство з актового запису. У судовому зсіданні позивач [PERSON] позов підтримав і просить суд ухвалити рішення про виключення відомостей про його батьківство з актового запису №-5 від 28 липня 2008 року про народження [PERSON], зробленого в Книзі реєстрації народжень виконавчим комітетом Біщівської сільської ради Бережанського району Тернопільської області. Позовні вимоги обґрунтував тим, що сумнівається у своєму батьківстві дитини [PERSON], [INFO], оскільки відповідач в судовому засіданні при розірванні шлюбу заявила, що він не є батьком дитини. У випадку неявки належним чином повідомленої відповідачки просив суд розглядати справу заочно. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з»явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце його проведення, заяв жодного змісту з цього приводу суду не подала. Попередньо, 08 грудня 2015 року у попередньому судовому засіданні по цій справі позову не визнала, ствердила, що позивач є батьком дитини [PERSON] [INFO]. Вважала доказом такого факту те, що дитина народилася у неї та позивача у шлюбі і він добре знає, що є батьком дитини. Ухвалою суду, з врахування вказаних вище обставин та клопотання позивача, вирішено справу розглядати заочно. Суд, заслухавши пояснення позивача, враховуючи позицію відповідачки, висловлену нею у попередньому судовому засіданні, всебічно перевіривши та оцінивши встановлені обставини по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ст.10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч. 1\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, тобто обовязок доказування. У відповідності до п. 11\~постанови №3 від 15 травня 2006 року Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України\~при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" оспорити батьківство має право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК), - шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини. У відповідності до\~ст. 213 ЦПК України\~рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як вбачається із матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі до 25 листопада 2009 року, під час якого 09 липня 2008 року народилася дитина [PERSON] народилася 09 липня, батьками якої згідно свідоцтва про народження є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], про що в Книзі реєстрації народжень 2008 року липня місяця 28 числа виконавчим комітетом Біщецької сільської ради Бережанського району Тернопільської області зроблено відповідний актовий запис за №-5. Згідно ч.ч.1, 2\~ст.136 СК України\~особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124,\~126\~і\~127\~цього\~Кодексу, має право оспорити своє батьківство, предявивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком та дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Виходячи із викладеного а також із вимог, передбачених ч. 2\~ст. 136 СК України, суду належало встановити кровне споріднення між позивачем та малолітньою дитиною, оскільки в даному випадку саме цей факт відіграє вирішальне значення, а факт сумісного проживання, ведення сумісного господарства, перебування у шлюбі та наявність статевих стосунків між батьками дитини, в даному випадку на відміну КпШС України, який втратив чинність 01.01.2004 року, правового значення не має. На підтвердження своїх позовних вимог, позивач [PERSON] заявив суду клопотання про призначення у справі судової експертизи на предмет встановлення або виключення свого батьківства відносно малолітньої дитини. Ухвалою суду від 08 грудня 2015 року за клопотанням позивача по даній справі у попередньому судовому засіданні призначено судово-біологічну (генетичну) експертизу, на вирішення якої поставлене питання : Чи є [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], проживаючий [INFO], біологічним батьком [PERSON], [INFO], народженого Фелистин (на даний час Мороз) [PERSON] [INFO], проживаючої [INFO] «а» в с. Біще Бережанського району Тернопільської області? Одночасно сторонам, зокрема відповідачці роз»яснено наслідки ухилення та неявки до експертної установи для проходження зазначеної експертизи і вона запевнила суд, що вони їй зрозумілі. У зв»язку із призначенням такої експертизи провадження у справі було зупинено до її виконання Таким чином суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснював особам, які беруть участь в справі, їх права та обов'язки, попереджав про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій та сприяв здійсненню їх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.57 ЦПК України\~висновок експерта є одним з найважливіших джерел доказів, тобто фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно листа зав. відділенням судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи (далі - експертна установа), повідомлено, що відбір зразків крові осіб для проведення згаданої експертизи відбудеться 12 лютого 2016 року у приміщенні відділення судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи ( вул. Докучаєвська, 4). Наголошено, що явка позивача, відповідача та дитини повинна бути обовязково одночасною. Судом надіслано сторонам по справі копію зазначеного листа, який ними отримано, що підтверджено їх підписами про особисте отримання у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. У подальшому 16 лютого 2016 року судом отримано повідомлення експертної установи, згідно якого 12 лютого 2016 року відповідачка [PERSON] Василіана на відбір зразків крові не зявилася. Також наголошено, що у разі неявки однієї з осіб по відношенню до яких призначена експертиза, ухвала про призначення згаданої експертизи буде повернута до суду без виконання. Копія такого повідомлення надіслана судом сторонам по справі для відома та виконання й отримана ними, що підтверджено їх підписами про особисте отримання у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення 08 квітня 2016 року експертна установа повернула згадану ухвалу суду про призначення експертизи без виконання, оскільки [PERSON], незважаючи на неодноразові призначення дати відбору експериментальних взірців, в експертну установу не зявилася, а тому провадження у справі 12 квітня 2016 року було відновлене. Зважаючи на викладене суд констатує, що відповідачка [PERSON], про час та місце проведення експертизи була неодноразово повідомлена належним чином, натомість в експертну установу для відбору експериментальних взірців крові не з'являлась, про причини не прибуття в експертну установу експертів та суд не повідомляла, жодних заяв чи клопотань про відкладення проведення експертизи експерту чи суду не надавала. Жодних правових доказів, які б свідчили про поважність причин неявки відповідачки для проведення згаданої експертизи, останньою суду не надано й вони судом не здобуті. Згідно зі\~ст. 145 ЦПК України,\~\~1. Призначення експертизи є обов'язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи є обов'язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров'я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати. Відповідно до ч.1\~ст.146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Зокрема, ухиленням від участі в експертизі вважаються умисні дії особи, що бере участь у справі, спрямовані на унеможливлення проведення експертизи, призначеної судом. Такі дії можуть полягати у неподанні експертам необхідних матеріалів або документів, які є в особи; у відмові надати необхідні зразки для дослідження; ненадання допуску до приміщень або майна, яке підлягає дослідженню, тощо. Також, як вбачається зі змісту ч. 2\~ст. 146 ЦПК України, постановлення ухвали про примусовий привід на проведення експертизи у разі ухилення відповідача від проведення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, це право, а не обов'язок суду. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 94 ЦПК України, не підлягають приводу в суд особи, які не можуть бути допитані відповідно до статті 51 цього Кодексу, а також малолітні та неповнолітні особи, вагітні жінки, інваліди першої і другої груп, особи, які доглядають дітей віком до шести років або дітей-інвалідів. Клопотань про здійснення приводу відповідачки та малолітньої дитини у судовому засіданні учасниками процесу не було заявлено. Суд не вважав за можливе застосовувати як щодо відповідачки так і щодо малолітньої дитини примусовий привід на проведення згаданої судово-генетичної експертизи. До такого висновку суд прийшов виходячи з того, що відповідачка має малолітню дитину, примусовий привід дитини без згоди матері створив би для дитини психо-травмуючу обстановку та суперечив би положенням п.4 ч.1 ст. 94 ЦПК України, згідно якої привід щодо малолітньої дитини не застосовується. Також, враховуючи повідомлення експертної установи, що у разі неявки хоча б однієї з осіб стосовно яких призначена експертиза (позивач, відповідачка та малолітня дитина), навіть за умови здійснення приводу лише відповідачки, у випадку неявки малолітньої дитини на експертизу, ухвала про призначення згаданої експертизи безумовно була б повернута до суду без виконання, а тому експертиза виконаною б не була. Такі встановлені обставини дають суду достатні й обґрунтовані правові підстави для висновку, що призначена у справі судово-генетична експертиза не була проведена з вини відповідачки, внаслідок її ухилення від проведення такої експертиз, яке полягає у неявці в експертну установу з малолітньою дитиною та не наданні таким чином експертам можливості відібрати експериментальні взірці крові. Посилання відповідачки на те, що причиною відмови від проведення експертизи є її впевненість, що експертиза буде неправдивою, а позивач все одно є батьком дитини, суд розцінює як безпідставні, необґрунтовані й голослівні. Приходячи до висновку про можливість задоволення позову, суд враховує, що відповідачка [PERSON] безпідставно ухилилася від проведення експертизи, яка була призначена ухвалою Бережанського районного суду Тернопільської області, а тому розцінює таке ухилення як підтвердження підставності позовних вимог, оскільки протилежного сторона відповідача суду не довела. З врахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та законними, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved