Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-29 00:00:00

Позивач 23.06.2018 року\~звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 76\~829,42 грн. за кредитним договором №б/н від 19.10.2011 року. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору №б/н \~від 19.10.2011\~року,\~ [PERSON] \~ отримала кредит\~ у розмірі 300,00\~грн.\~у вигляді \~встановленого кредитного\~ ліміту на \~платіжну картку\~ зі сплатою\~ відсотків за\~ користування кредитом\~ у розмірі\~30,00\~%\~на рік\~ на суму \~залишку заборгованості\~ за кредитом \~з кінцевим\~ терміном повернення,\~що відповідає \~строку дії\~картки. Відповідач підтвердив свою згоду на дані умови, що підтверджується тим, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання виконав та надав відповідачу кредитні кошти. Відповідач порушив зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим у нього станом на 31.05.2018 року, виникла прострочена заборгованість по поверненню кредиту, загальна сума якої становить 76\~829,42 грн. На даний час відповідач ухиляється від виконання зобов`язань за кредитним договором. До Комінтернівського районного суду Одеської області 06.07.2018 року надійшла відповідь з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації відповідача, з якої вбачається, що боржник [PERSON] , [INFO] , зареєстрована у [ADDRESS] . Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.07.2018 року зазначену справу передано за підсудністю до Приморського районного суду м.Одеси. 30.08.2018 року зазначена справа надійшла до Приморського районного суду м.Одеси та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями розподілена на суддю Домусчі Л.В.. З 10.09.2018 року по 14.09.2018 року суддя перебувала у відрядженні. З 24.09.2018 року по 26.09.2018 року суддя перебувала у відпустці. Ухвалою суду від 27.09.2018 року провадження у справі відкрите, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 24.10.2018 року. Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 06.12.2018 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з [PERSON] на\~користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 19.10.2011 у розмірі 76\~829,42 грн.. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 1\~762,00 грн.(а.с.57-58). До суду 31.08.2020\~року звернувся представник [PERSON] [PERSON] із заявою про перегляд заочного рішення від 06.12.2018 року по зазначеній цивільній справі. Ухвалою суду від 22.10.2020 року заяву представника відповідача було задоволено: вказане заочне рішення суду від 06.12.2018 року було скасовано та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні на 23.11.2020 року. У зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, розгляд справи 23.11.2020 року відкладено. До суду 27.01.2021 року надійшла заява банку, згідно якої повідомили, що ними було прийнято рішення про часткове списання боргу [PERSON] та станом на 26.01.2021 року вона становить 11\~187, 94 грн. (а.с.230). Через неявку сторін, розгляд справи 27.01.2021 року був відкладений на 27.04.2021 року. У судове засідання 27.04.2021 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Від представника відповідача адв. [PERSON] до суду надійшла заява, згідно якої заперечувала проти вимог банку та просила відмовити у повному обсязі. Просила справу розглядати за її відсутності. Представник позивача поважність причин неявки суду не повідомив та будь-яких клопотань до суду не заявляв. Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Верховний Суд у постанові від 1\~жовтня 2020\~року у\~справі №\~361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Суд, з урахуванням вимог ч.1,3 ст. 223 ЦПК України, строків розгляду даної справи (спрощене позовне провадження), вирішив розглядати справу за відсутності сторін, сповіщених належним чином. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що\~19.10.2011\~року між [PERSON] та ПАТ «КБ «ПриватБанк» шляхом підписання анкети-заяви було укладеного кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжку картку у розмірі 300,00 гривень . Умови щодо строку та ліміту кредитування анкета-заява не містить. Також, у заяві зазначено, що заявник ознайомлений та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також, що дійсна Заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між заявником та банком договір про надання банківських послуг. До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Відповідно до витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», базова відсоткова ставка в місяць відповідно до тарифів картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» становить 3,0%, обов`язковий щомісячний платіж 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості. Відомості щодо пролонгації даної картки матеріали справи не містять. Між тим, згідно виписки по рахунку відповідачки за період із 01.10.2011 року по 14.09.2020 року вбачається, що відповідачка користувалась кредитним коштами та здійснювала погашення за кредитом, включно до 14.09.2020 року. Зазначене не спростовано стороною відповідача. Звертаючись 23.06.2018 року з відповідними вимогами представника банку посилався на те, що У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань кредитного договору №б/н від 19.10.2011 року у відповідача [PERSON] станом на 31.05.2018 року, виникла прострочена заборгованість по поверненню кредиту, загальна сума якої, згідно розрахунку заборгованості становить 76\~829,42 грн., з яких: - 3\~077,81 грн. -\~ заборгованість за кредитом; -\~67\~016,88 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 2\~600,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. штраф (фіксована частина); - 3\~634,73 грн. штраф (процентна складова). Між тим, згідно заяви представника банку від 27.01.2021 року, АТ КБ «Притбанк» було прийнято рішення про часткове списання заборгованості і станом на 26.01.2021 року заборгованість відповідачки становить 11\~187, 94 грн.. Проте, належного розрахунку даної суми заборгованості із визначенням її складових стороною позивача до суду надано не було. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634\~цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634\~ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551\~ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050\~ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У відповідності\~до ст.\~625\~ЦК України,\~боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими процентами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 19.10.2011 року, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору. Між тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитом та неустойки (пені, штрафів). Крім того, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15), у постанові від 03.07.2019 року по справі №342/180/17, у постанові від 27.07.2020 року по справі №188/1815/17. Окрім того,\~Велика Палата\~Верховного Суду\~вказує,\~що обґрунтування\~наявності обставин\~повинні здійснюватися\~за допомогою\~належних,\~допустимих і\~достовірних доказів,\~а не\~припущень,\~що й\~буде відповідати\~встановленому статтею\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод\~від 04.11.1950\~року принципу\~справедливості розгляду\~справи судом. Отже, в даному випадку суд вважає, що неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634\~ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (19.10.2011 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом (23.06.2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за тілом кредиту, пені, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. За наведених підстав, суд приходить до висновку про те, що банк не довів, що саме надані ним Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно брав на себе зобов`язання зі сплати пені та штрафів за неналежне виконання зобов`язання. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. При цьому, наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено саме укладання кредитного договору та узгоджених між сторонами істотних умов договору, які є обов`язковими, а також відсутні первинні документи, що є належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості. Отже, оскільки судом не встановлено належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що надані банком «Умови та правила надання банківських послуг", витяг з яких доданий до позовної заяви, є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву позичальника, та брав на себе зобов`язання зі сплати процентів в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, то суд приходить до висновку, що в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками, пенею, комісією та штрафом слід відмовити. Між тим, як вбачається з руху коштів по картковому рахунку, відповідач користувалась указаними кредитним коштами, отже, суд вбачає, що позивач управі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 401/1855/16-ц (провадження № 61-32875св18). У відповідності до вимог ч.4 ст.263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За таких обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3\~077,81 грн.. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до змісту вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що за подання даного позову позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762, 00 гривень, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням від 13.06.2018 року на зазначену суму. Враховуючи те, що позов банку був задоволений лише частково, то суд стягує судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам (4%) в сумі 70, 48 грн. (4% х 1762 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial