Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася \~до суду з вищеназваним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що йому згідно свідоцтва про право на спадщину ВАЕ 35720681 від 12.04.2003 року, посвідченого державним нотаріусом четвертої криворізького нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1-958, належить на праві приватної власності [ADDRESS]. право власності позивача на належну йому квартиру 17.04.2003 року зареєстровано в КП Криворізькому БТІ в книзі 81 п за №349. В належній позивачу на праві власності квартирі проживали та є зареєстрованими позивачем колишня дружина відповідач [PERSON] [INFO], та неповнолітній син [PERSON] [INFO]. В червні-серпні 2015 року, відповідач [PERSON] взяла з собою неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], та перейшла проживати за іншою адресою. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шлюб між ними було розірвано. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області вирішено питання про стягнення аліментів, позивач сплачує аліменти на утримання малолітнього сина. Після розірвання шлюбу з відповідачем склались неприязні стосунки, вони не в змозі домовитися про добровільне виключення з реєстрації з належної позивачу на праві власності квартирі. Не проживаючи в квартирі без поважної причини більше року відповідач не бажає добровільно виключити себе і нашого неповнолітнього сина з реєстрації в належній на праві власності мені позивачу квартирі, що змушує позивача звернутися до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в звязку з відсутністю в ньому понад один рік без поважних причини. Позивач просить визнати [PERSON], такою, що втратили право користування жилим приміщенням. В судовому засіданні позивач позовні вимоги щодо визнання [PERSON] особою, що втратила право користування житловим приміщенням підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, позовну вимогу, щодо визнання малолітнього [PERSON] особою, що втратила право користування житловим приміщенням просив залишити без розгляду. Відповідач у судовому засіданні була присутня, проти позову заперечувала. Зазначила, що дійсно не проживає з відповідачем, не є членом його сім"ї, однак не має іншого місця реєстрації. Представник третьої особи: Служби у справах дітей Виконкому Дзержинської районної у місті ради в судовому засіданні присутній не був, про, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечував проти зняття з реєстраційного обліку малолітнього [PERSON] \~Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до \~висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що відповідно до довідки Криворізької обєднаної міської довідково-інформаційної служби № 11 від 08.08.2016 року за адресою: м. Кривий Ріг, пр.. Металургів[ADDRESS] зареєстрований позивач [PERSON], відповідачі [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Реєстрація відповідача у житловій квартирі, яка на праві приватної власності належить позивачу також підтверджена відомості з адресно-довідкового відділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 09 листопада 2016 року. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.04.2003 року за № 387840, квартира за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину ВАЕ № 570681 від 12.04.2003 року, посвідчене Четвертою Криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 1-958 на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с.6). Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 17 лютого 2016 року шлюб, укладений 26 серпня 2011 року між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 373 розірвано (а.с.16). Згідно акту, складеного мешканцями буд. 27 по пр. Металургів міста Кривого Рогу, засвідченого «Сітісервис-КР» відповідач у справі [PERSON]не мешкає в квартирі, в якій вона має місце реєстрації з серпня 2015 року (а.с.11). \~\~\~\~\~\~\~\~\~Статтею 15 ЦК України у частині 1 визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України). \~ Згідно з ч. 1\~ ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є членами його сімї. Вказана правова позиція викладена в Постанові ВСУ від 16 листопада 2016 року у справі 6-709цс16, та є обовязковою для застосування. Так, судом встановлено, що Відповідач у справі, не будучи власником квартири, не будучи членом сімї власника, залишається зареєстрованою в ній, при цьому не проживає у квартирі, що належить на праві власності Позивачу [PERSON], що свідчить про вчинення ним перешкод у користуванні власністю власнику Позивачу [PERSON], та між сторонами відсутня домовленість щодо збереження права на житло, тому суд вважає, що позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні житлом позов підлягає задоволенню. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON]в частині визнання [PERSON] такою, що втратила правокористування житловим приміщенням знайшли своє доведення в судовому засіданні, з підстав викладених вище, а тому підлягають задоволенню. \~Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд керується ст. 88 ЦПК України відповідно до якої, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з Відповідача слід стягнути на користь Позивача судові витрати сплачені за подання позову, а саме в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved