Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «СК «Країна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 23.05.2017 року о 16 год. 25 хв. в м. Дніпро по вул. Гвардійській в районі будинку № 31, [PERSON] (далі - Відповідач-1), керуючи автомобілем марки «MITSUBISHI», д/н [NUMBER], порушивши п.10.2 ПДР України, при виїзді з прилеглої території скоїв зіткнення з мопедом «HONDA LIAD», під керуванням водія [PERSON]. Позивач зазначає, що діями такого Відповідача-1 йому було завдано матеріальних збитків у розмірі 11 600 (одинадцять тисяч шістсот) грн. 00 коп., що підтверджується Заказ-нарядом № 00195 від 16.10.2017 року та протоколом огляду транспортного засобу від 07.07.2017 року. А також, позивач зазначає, що ним була сплачена вартість збереження транспортного засобу у розмірі 120 (сто двадцять) грн. 00 коп., що підтверджується рахунком № 643 від 24.05.2017 року та придбані деякі деталі на ремонт мопеда, що підтверджується квитанцією № 17056 від 24.05.2017 року на суму 600 (шістсот) грн. 00 коп. Окрім цього, в результаті ДТП Позивачеві було завдано тілесних ушкоджень і на лікування витрачено 1 807 (одна тисячі вісімсот сім) грн. 59 коп., а також завдано моральну шкоду, що виразилась у душевних стражданнях, як його особисто так і його родини. Оскільки, Публічне акціонерне товариство «СК «Країна»» (далі -Відповідач-2) було відшкодовано [PERSON] страхове відшкодування за завдану майнову шкоду лише у розмірі 5 300 (п'ять тисяч триста) грн. 00 коп., Позивач змушений звернутись до суду та просити суд стягнути із Публічного акціонерного товариства «СК «Країна» відшкодування матеріального збитку у розмірі 7 097 (сім тисяч дев'яносто сім) грн. 36 коп., а із відповідача -1 - [PERSON] 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп., в якості відшкодування моральної шкоди. ПредставникПублічного акціонерного товариства «СК «Країна» у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подав відзив на позовну заяву (а.с.97-102), в якому просив відмовити в задоволені позовних вимог [PERSON] до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «СК «Країна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування своїх заперечень посилався на ті обставини, що страховик і позивач досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування. Відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик за обов'язковим страхуванням цивільної відповідальності не відшкодовує вартість відновлювального ремонту, а здійснює страхове відшкодування, визначене у відповідності до вимог вищевказаного закону. З приводу заявлених вимог позивача на відшкодування витрат на лікування, представник Публічного акціонерного товариства «СК «Країна» зазначає, що проаналізувавши квитанції та чеки, товариство визначило, що чеки на загальну суму 394 (триста дев'яносто чотири) грн. 15 коп. не можуть бути належним доказом, а отже, взяті до уваги, оскільки, не містять переліку найменувань лікарських засобів. Таким чином, доведеним є розмір обґрунтованих витрат, пов'язаних з лікуванням потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я та придбанням лікарських засобів на суму 1 730 (одна тисяча сімсот тридцять ) грн. 53 коп., які і було сплачено позивачу 12.12.2017 року, що підтверджується платіжним дорученням № 2054 від 12.12.2017 року та Позивачем не заперечується. З огляду на безпідставність та необґрунтованість вимог представник Публічного акціонерного товариства «СК «Країна» просить відмовити в задоволені позову у повному обсязі. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Представник позивача під час проведення судового засідання позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Позивач у судовому засідання також позовні вимоги підтримав в повному обсязі, участі у підготовчому судовому засідання не приймав. В обґрунтування своїх доводів такі учасники справи посилались на обставини, що викладені у позовній заяві. Після оголошення у судовому розгляді перерви, Позивач надав до суду письмову заяву про завершення розгляду справи за їх відсутності. У такій письмовій заяві просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач -1- [PERSON] та його представник у судовому засіданні позовні вимоги до такого учасника справи не визнали в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень посилались на обставину відсутності вини у діях такого відповідача під час скоєння ДТП. Після оголошення перерви у судовому розгляді подали до суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. У такій письмовій заяві відповідач-1, також зазначає про невизнання позовних вимог та у задоволені позову просить відмовити. ПредставникВідповідача -2 - Публічного акціонерного товариства «СК «Країна» у судовому засіданні позовні вимоги до такого учасника справи не визнала в повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів, посилались на обставини, що викладені у відзиві на позовну заяву. Після оголошення у судовому розгляді перерви подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. У такій письмовій заяві представник відповідача -2, також зазначає про невизнання позовних вимог та у задоволені позову просить відмовити. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо судом не застосовувалися. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 23 травня 2017 року приблизно о 16 год. 25 хв. керуючи автомобілем «MITSUBISHI», д/н [NUMBER], водій [PERSON] рухаючись по вул. Гвардійській в м. Дніпрі, допустив зіткнення з мопедом «HONDA LIAD», без державного номера, яким керував [PERSON]. Матеріалами справи підтверджено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована в Публічному акціонерному товаристві «СК «Країна» згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/2297187 від 01 березня 2017 року (а.с. 103). Судом також встановлено, що постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.09.2017 року [PERSON] визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.10). Судом встановлено, що 30 червня 2017 року [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «СК «Країна» було подано повідомлення про вказану дорожньо-транспорту пригоду (а.с. 104-107). Також, із матеріалів справи вбачається, що Позивач 25.07.2017 року надав на адресу Публічного акціонерного товариства «СК «Країна» заяву щодо погодження розміру страхового відшкодування у розмірі 5 800 (п'ять тисяч вісімсот) грн. 00 коп. (а.с. 129). Вказана обставина стороною Позивача визнана, та не спростовувалась. Судом також встановлено, що 24 листопада 2017 року Публічним акціонерним товариством «СК «Країна» здійснена, а Позивачем отримана виплата страхового відшкодування у розмірі 5 300 (п'ять тисяч триста) грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 2011 від 24 листопада 2017 року (а.с. 134-135). З розрахунку суми страхового відшкодування вбачається, що різниця між погодженим розміром страхового відшкодування у сумі 5 800 (п'ять тисяч вісімсот) грн. 00 коп. та фактично виплаченим у сумі 5 300 (п'ять тисяч триста) грн. 00 коп. обумовлена зменшенням такої суми на розмір франшизи у сумі 500 (п'ятсот) грн. 00 коп., передбаченої вказаним договором страхування № АК/2297187 від 01 березня 2017 року (а.с. 103). Обставина здійснення Відповідачами будь-яких інших компенсаційних виплат на користь Позивача через вказану ДТП судом не встановлена. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. В силу ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справи про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що вина [PERSON] у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 23 травня 2017 року, внаслідок чого заподіянашкода Позивачу, як власнику мопеда «HONDA LIAD», доведена в силу вищевказаної процесуальної норми закону. А відтак, суд не може взяти до уваги з цього приводу показання свідка [PERSON] та відповідача [PERSON]. Також, суд відхиляє доводи сторони Відповідача-1, щодо відсутності вини [PERSON] у вчинені такої дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана в тому числі неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Разом із цим, за змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому лише різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як вже зазначалось судом, особою, яка на відповідній правовій підставі володіла автомобілем «MITSUBISHI», д/н [NUMBER], під час ДТП, і є винною у скоєнні дорожньо - транспортної пригоди, є саме, відповідач - [PERSON]. При цьому цивільно-правова відповідальність такої особи на момент ДТП була застрахована у передбаченому законом порядку. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи. В даному випадку судом встановлено, а сторонами визнана та обставина, що страховиком проведена оцінка шкоди, що була завдана у результаті ДТП майну Позивача та визначено розмір такої шкоди у розмірі 5 800 (п'ять тисяч вісімсот) грн.00 коп. У свою чергу Позивач погодився із таким розміром, надавши страховику власноруч підписану Заяву щодо погодження такого розміру страхового відшкодування (а.с. 129). Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими, прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Суд зазначає, що правовідносини, що виникли між Позивачем та Публічним акціонерним товариством «СК «Країна» за своїм змістом не є деліктними, отже, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має пріоритет і розмір страхового відшкодування визначається на підставі цього Закону. Позивачу, як того вимагає Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 5 300 (п'ять тисяч триста) грн. 00 коп., який хоча і не перевищує ліміту відповідальності, проте визначено відповідно до зазначеного Закону та умов договору страхування. Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто, якщо Позивачу недостатньо сплаченого страховиком відшкодування, така особа має право вимоги до винної у дорожньо-транспортній пригоді особи - [PERSON], на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням. Однак, в даному випадку, Позивач до такої особи із вимогами про стягнення різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням не звертався, позовні вимоги із цього приводу були пред'явлені лише до страховика Публічного акціонерного товариства «СК «Країна». При вирішенні справи судом враховується, що цивільне судочинство у справах позовного провадження здійснюється за принципом диспозитивності. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Суд роз'яснював представнику Позивача відповідні процесуальні права, але сторона Позивача вважала за можливе для себе вимагати різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, саме із страховика Публічного акціонерного товариства «СК «Країна», позовні вимоги з цього приводу до іншого Відповідача - [PERSON] не пред'являлись. Оскільки, така вимога пред'явлена не до тієї особи, яка має нести цивільну відповідальність в даному випадку, суд відмовляє у її задоволенні через невідповідність вищеназваним вимогам матеріального закону та нормам процесуального законодавства. Окремо, суд звертає увагу і на ту обставину, що стороною Позивача, так і не було надано суду, не дивлячись на відповідні пропозиції головуючого по справі, оригінали письмових доказів, які б підтверджували дійсний фактичний розмір витрат, що поніс Позивач на відновлення транспортного засобу. Суд, не може розцінити допустимий доказ по справі фотокопію Заказу-наряду № 00195 від 16.10.2017 року. Адже, в силу вимог ст. ст. 83, 95 ЦПК України, доказами є саме оригінали письмових документів, які повинні в оригіналах чи належно посвідчених копіях бути подані сторонами саме суду. Щодо стягнення моральної шкоди, суд виходив з наступного. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Також, згідно ч.2 ст.1166 та ч.5 ст.1187 ЦК України у випадку спричинення шкоди джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, звільняється від обов'язку відшкодування шкоди тільки тоді, коли доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Тобто, володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений судом від відповідальності, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно п.17-1 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» потерпілий, тобто особа, якій заподіяно моральну шкоду внаслідок незаконних дій, має право пред'явити позов про її відшкодування. Пунктом 3 цієї ж постанови встановлено, що під моральною (немайновою) шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Окрім цього, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03. 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) було роз'яснено, що заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб, а розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Пунктом 7 постанови від 31 березня 1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди передбачено, що за змістом норм законодавства, які регулюють ці правовідносини, заподіяна моральна шкода відшкодовується особі, права якої були порушені неправомірними діями (бездіяльністю) інших осіб. Вирішуючи питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди на користь позивача, суд, враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних, душевних, психічних і фізичних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення), приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди ґрунтуються на законі та підтверджуються належними та допустимими доказами по справі. Разом з цим, з огляду на тривалість вказаних страждань, характеру ушкодження майна, характеру немайнових витрат, суд визнає заявлений розмір моральної шкоди у загальному розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. надмірно завищеним, у зв'язку з чим, виходячи з принципів розумності та справедливості, вважає за необхідне позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задовольнити частково в розмірі 1 500 (одна тисяч п'ятсот) грн. 00 коп. на користь Позивача. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Також, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, суд вважає, що 50 відсотків сплаченого Позивачем судового збору слід віднести на його рахунок, а решту 50 відсотків - стягнути з Відповідача-1 - [PERSON] на користь Позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial