Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

До суду надійшла заява головного лікаря Хмельницької обласної психіатричної лікарні № 1 про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку. В судовому засіданні представник лікарні, підтримавши заяву, пояснив, що 13.03.2017 р. [PERSON] була госпіталізована в ХОПЛ № 1 за направленням дільничного психіатра, оставлена швидкою допомогою в супроводі сина. [PERSON] 13.03.2017 р. оглянута черговим лікарем та 14.03.2017 р. - комісією лікарів-психіатрів ХОПЛ № 1, яка підтвердила обґрунтованість рішення про необхідність госпіталізації хворої та її лікування в умовах стаціонару, оскільки при огляді комісією у [PERSON] було виявлено замкнутість, античність, апатичність, соціальну дезадаптованість, наявність розладів мислення, формальність мовного контакту, наявність у анамнезі суїцидальних думок, маячних ідей стосунку щодо конкретних осіб, відсутність критики до власного стану. Ствердив, що діагноз - маячний розлад є не остаточним, оскільки потребує тривалішого спостереження. Однак, покликається на відомості, отримані від сина [PERSON] щодо того, що [PERSON] вчиняє та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих. Під час обстеження [PERSON] усвідомленої згоди на госпіталізацію в психіатричний стаціонар не дала. [PERSON] в судовому засіданні заперечувала щодо запропонованої госпіталізації в ХОПЛ № 1, покликалась на відсутність у неї психічного захворювання, заперечила прояви агресії та пояснила непорозуміння побутовими питаннями. Прокурор заперечив проти можливості задоволення заяви виходячи з недоведеності підстав ля примусової госпіталізації. Заслухавши пояснення представника лікарні, думку прокурора, дослідивши матеріали заяви, суд визнає заяву такою, що не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 14 Закону України Про психіатричну допомогу особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та лише при встановленні в особи такого тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Як вбачається з матеріалів справи, у [PERSON] попередньо діагностовано маячний розлад, що підтверджується висновком комісії лікарів психіатрів ХОПЛ №1 від 14.03.2017 р.. У заяві даний діагноз визначений під знаком питання, що представник лікарні обумовлює необхідністю більш тривалого спостереження. Відтак, не ставлячи під сумнів висновок комісії лікарів-психіатрів щодо симптоматики, наявність у [PERSON] саме даного психічного захворювання на даний час не доведена матеріалами справи. Відтак, твердження про те, що психічне захворювання є тяжким, суд розцінює як завчасне. З матеріалів справи, пояснень представника лікарні та [PERSON] вбачається, що остання проживає самостійно, самостійно себе обслуговує, не є безпорадною та самостійно задовольняє свої основні життєві потреби. Так, згідно із висновком комісії лікарів-психіатрів від 14.03.2017 р. [PERSON] на момент огляду комісією орієнтована усебічно вірно, вступає в контакт, на запитання відповідає коротко і заперечує будь-які неадекватності у власній поведінці, Покликання представника лікарні на те, що зі слів членів родини [PERSON] становить небезпеку ля себе та оточуючих не знайшло підтвердження у матеріалах справи. Представник лікарні визнав, що за час перебування [PERSON] під наглядом лікарів такі прояви не спостерігались. Про відсутність небезпеки зі сторони [PERSON] для себе та оточуючих ствердив опитаний у судовому засіданні в якості свідка син [PERSON] - [PERSON] Оскільки, в судовому засіданні не доведено підстав саме для примусової госпіталізації, визначених у ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу», заява задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed