Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовною заявою, в якій просив стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Київський радіозавод» з [PERSON] заборгованість в сумі 17343 грн. 72 коп. В обґрунтуванні вимог позову зазначено, що між [PERSON], як орендарем, та орендодавцем - в особі директора Відособленого госпрозрахункового структурного підрозділу Публічного акціонерного товариства «Київський радіозавод» «Готель - Комплекс» було укладено договір «№20-16» від 11 липня 2016 року на оренду об»єкту нерухомого майна - частину нежитлового приміщення по [ADDRESS]. Проте, всупереч умовам цього договору станом на дату припинення цього договору - на 30.09.2016 року орендарем не була сплачена заборгованість по компенсації за використану електроенергію та технічне обслуговування електроустаткування в сумі 17343 грн. 72 коп. Представник позивача підтримав позовні вимоги, просив розглянути справу у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідно до положень ст.526, п.1 ст.530 ЦК України, зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, в тому числі, у встановлений в ньому строк. Проаналізувавши наведені дані, а також всі наявні матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити, оскільки стороною позивача не доведені обставини, на які він посилається як на їх підставу. Так, [PERSON], дійсно визначена орендарем вказаного майна, проте згідно з договором, який має іншу назву, ніж ту на яку посилається позивач в обґрунтуванні позову, а саме, згідно з наявною в справі копією договору (в якому відповідач визначена орендарем), останній має назву: «Договір оренди індивідуально визначеного Майна №20-16» (а.с.37-39), при цьому, останній було укладено, зокрема і позивачем в особі Голови правління Сторожука М.К., на що також відсутнє посилання в обгрунтуванні позову (щодо ідентифікації такого договору). При цьому, згідно з наявною копією акту фіксування показників електролічильника станом на 30.09.2016 року (а.с.45) вбачається, що останній складений щодо всього приміщення за адресою [ADDRESS], а не щодо його частини площею 210,03 кв.м, визначеної у вищенаведеному договорі, а отже, суд вважає, що недоведеними є і обставини щодо розміру вказаної заборгованості саме щодо її співвідношення до вказаної частини приміщення, а не до всього приміщення в цілому за адресою [ADDRESS] (при цьому у акті відсутнє посилання і на назву відповідного населеного пункту, що також перешкоджає його ідентифікації в контексті співвідношення до предмету судового розгляду, оскільки місце (адреса, назва населеного пункту, тощо) складання такого акту також, в останньому не зазначено). При цьому, у вказаному акті відсутні будь-які інші реквізити договору (в тому числі дата його укладення), крім його назви, щодо «Договору №20-16», при цьому, навіть остання відрізняється від такої назви згідно з наявною в справі копією договору (в якому відповідач визначена орендарем), оскільки останній має назву: «Договір оренди індивідуально визначеного Майна №20-16». При цьому, відповідно до положень ст.81 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд вважає, що недоведеними є всі вказані обставини, які безпосередньо відносяться до предмету судового розгляду, а отже у задоволенні позову належить відмовити. Суд вважає, що відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати по справі у виді сплаченого позивачем судового збору належить зарахувати в доход держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed