Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дубенського міськрайонного суду Рівненської області з позовною заявою до відповідача [PERSON] , треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Мирогощанська сільська рада, Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області, приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Степура Олександра Віцентіївна про визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, договору дарування земельної ділянки та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У вказаній позовній заяві позивач [PERSON] просив визнати недійсним та скасувати державний акт серії РВ № 027956 від 28 лютого 2005 року на право власності на земельну ділянку площею 0,1833 га, кадастровий номер 5621682600:08:001:0002, що розташована в с. Княгинин, Дубенського району Рівненської області, виданий [PERSON] для обслуговування жилого будинку. Крім того, позивач [PERSON] просив визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,1833 га, кадастровий номер 5621682600:08:001:0002, що укладений між [PERSON] та [PERSON] і посвідчений 5 червня 2013 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Степурою Олександрою Віцентіївною за реєстровим номером 518, та скасувати рішення приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Степури Олександри Віцентіївни про державну реєстрацію прав і обтяжень, індексний номер 2904942 від 5 червня 2013 року на земельну ділянку кадастровий номер 5621682600:08:001:0002, площею 0,1833 га, що знаходиться в с. Княгинин Дубенського району Рівненської області, цільове призначення якої для обслуговування жилого будинку, за [PERSON] . Такі позовні вимоги позивач [PERSON] обгрунтовував тим, що йому належить на праві спільної часткової власності Ѕ частка житлового будинку, господарських будівель та споруд [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , виданим виконкомом Княгининської сільської ради 25 грудня 2004 року, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25 грудня 2004 року. Друга частка житлового будинку, господарських будівель та споруд належала його батькові [PERSON] . На цей час власником такої частки житлового будинку, господарських будівель та споруд є [PERSON] , оскільки [PERSON] подарував належну йому частку житлового будинку, господарських будівель та споруд своєму внукові [PERSON] Житловий будинок [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці площею 0,1833 га. Вважав, що як співвласники житлового будинку, він та відповідач мають право на приватизацію земельної ділянки на якій розташований такий будинок. На початку літа 2016 року він вирішив скористатися своїм правом на приватизацію земельної ділянки на якій розташований житловий будинок. Тоді йому стало відомо, що земельна ділянка площею 0,1833 га на якій знаходиться будинок була передана у приватну власність його батькові [PERSON] і останній отримав 28 лютого 2005 року державний акт на право власності на земельну ділянку серії РВ № 027956, що був виданий на підставі рішення Княгининської сільської ради від 24 липня 1996 року № 32. Земельній ділянці був присвоєний кадастровий номер 5621682600:08:001:002. Крім того, він дізнався, що його батько [PERSON] , належну йому земельну ділянку на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку РВ № 027956 площею 0,1833 га подарував відповідачеві [PERSON] . Договір дарування земельної ділянки був укладений між [PERSON] та [PERSON] 5 червня 2013 року і посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Степурою О.В. На підставі такого договору дарування земельної ділянки приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Степурою О.В. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 2904942 від 5 червня 2013 року. Державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON] , договір дарування земельної ділянки та рішення про державну реєстрацію прав і обтяжень, індексний номер 2904942 від 5 червня 2013 року, вважає недійсними, оскільки вони порушують його право на земельну ділянку на якій розташована належна йому частка житлового будинку, господарських будівель та споруд. Незважаючи на те, що він, [PERSON] , та відповідач [PERSON] є співвласниками житлового будинку, власником земельної ділянки, на якій розташований такий будинок, став [PERSON] , а на цей час є [PERSON] . Вважає, що земельна ділянка була незаконно передана у власність [PERSON] , а тому державний акт на право власності на земельну ділянку є недійсним. А відтак договір дарування земельної ділянки, що укладений між [PERSON] та [PERSON] , а також державна реєстрація такого договору дарування є недійсною. [PERSON] подав до Дубенського міськрайонного суду Рівненської області позовну заяву до відповідачів [PERSON] , Мирогощанської сільської ради, Державного комунального малого підприємства «Архітектор» про визнання недійсними рішень виконкому, скасування свідоцтва про право власності на Ѕ частку будинковолодіння та державної реєстрації. У позовній заяві [PERSON] просив визнати недійсними та скасувати рішення виконкому Княгининської сільської ради від 25 грудня 2003 року № 12/12 про оформлення права власності на Ѕ частку житлового будинку та свідоцтва про право власності [NUMBER] від 25 грудня 2004 року, виданого [PERSON] на Ѕ частку житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] , а також визнати недійсним та скасувати рішення виконкому Княгининської сільської ради від 25 грудня 2003 року № 13/12 про оформлення права власності на Ѕ частку житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] , за [PERSON] . Крім того, у позовній заяві позивач [PERSON] просив зобов`язати Комунальне підприємство «Архітектор» скасувати державну реєстрацію права власності на Ѕ частку житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] , за [PERSON] . Позовні вимоги [PERSON] обгрунтовував тим, що його дід [PERSON] , за життя зазначав, що житловий будинок [ADDRESS] , належить йому. У зв`язку з цим, він отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії РВ № 027956 від 28 лютого 2005 року. Після звернення до Рівненського обласного бюро технічної інвентаризації він отримав копії документів з яких встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , ціла його частина, належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого 2 листопада 1990 року Дубенським міськвиконкомом. Позивач [PERSON] у своїй позовній заяві зазначав про те, що протоколом засідання виконавчого комітету Княгининської сільської ради від 8 грудня 2000 року прийнято рішення про оформлення права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані в [ADDRESS] , за [PERSON] та зобов`язано Державне комунальне мале підприємство «Архітектор» видати свідоцтво про право власності на зазначені об`єкти його власникам. Насторожує той факт, що свідоцтво про право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані в [ADDRESS] , видане повторно у 2004 році, але вже на двох осіб. Свідоцтво про право власності на житловий будинок, що було видане [PERSON] 2 листопада 1990 року ніким не скасоване. Отже, вважає, що прийняття виконавчим комітетом Княгининської сільської ради рішення про визнання права власності та видача свідоцтва про право власності на Ѕ частку домоволодіння за [PERSON] та [PERSON] є незаконним і підлягає скасуванню. З таких міркувань позивач [PERSON] зазначає, що не може вважатися законним та залишатися чинним свідоцтво про право власності від 25 грудня 2004 року, що видане [PERSON] на підставі оскаржуваного рішення Княгининської сільської ради про існування якого йому стало відомо лише з позову [PERSON] . Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 22 лютого 2017 року в цивільній справі № 559/2112/16-ц позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , треті особи Княгининська сільська рада, управління Держгеокадастру у Рівненській області, приватний нотаріусу Рівненського міського нотаріального округу Степура О.Ю. про визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, договору дарування земельної ділянки та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень об`єднано в одне провадження з справою № 559/2834/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , Мирогощанської сільської ради, Комунального підприємства «Архітектор» про визнання недійсними рішень виконкому, скасування свідоцтва про право власності на Ѕ частку домоволодіння та державної реєстрації (а.с. 58 т. 1). Дубенським міськрайонним судом Рівненської області на підставі розпорядження № 01/83/2019 від 25 січня 2019 року (а.с. 259 т. 1) цивільну справу № 559/2112/16-ц направлено для розгляду до Демидівського районного суду Рівненської області за підсудністю. Ухвалою Демидівського районного суду Рівненської області від 8 лютого 2019 року прийнято до розгляду цивільну справу № 559/2112/16-ц. [PERSON] в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи знаходиться заява [PERSON] в якій він просив справу розглянути без його участі (а.с. 78 т.1). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Мельник Т.М. позовні вимоги [PERSON] підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Позовні вимоги позивача [PERSON] за об`єднаним позовом представник відповідача [PERSON] адвокат Мельник Т.М. не визнала та пояснила, що укладаючи 5 червня 2013 року договір дарування Ѕ частки житлового будинку, господарських будівель та споруд, і отримуючи в дар Ѕ частку житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] , позивач [PERSON] достовірно знав, що йому подаровано Ѕ частку житлового будинку. На той час він знав, що власником іншої Ѕ частки житлового будинку, господарських будівель та споруд є інша особа. У зв`язку з цим, право власності [PERSON] на Ѕ частку житлового будинку, господарських будівель та споруд ніяк не порушує та не може порушувати права та законні інтереси [PERSON] . Крім того, 5 червня 2013 року, укладаючи договір дарування Ѕ частки житлового будинку, господарських будівель та споруд і підписуючи його, [PERSON] в цей день дізнався, що набуває у власність Ѕ частку будинку, а не його цілу частину. Проте, до суду [PERSON] з позовною заявою звернувся 26 грудня 2016 року, тобто після звернення до суду з позовною заявою [PERSON] . Вважає, що [PERSON] пропустив строк позовної давності звернення до суду за захистом своїх прав, а тому до вимог [PERSON] просить застосувати позовну давність. Приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Степура О.В. та представник Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області в судові засідання не з`явилися, подали заяви в яких просили справу розглянути без їх участі (а.с. 20 - т.3, 77 - т.1). [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій він просив справу розглянути без його участі (а.с. 99 - т.3). Представник [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Позовні вимоги [PERSON] представник [PERSON] [PERSON] не визнав, вважав їх безпідставними та пояснив, що [PERSON] , як власник частки житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також земельної ділянки подарував належне йому майно [PERSON] . Вважає, що [PERSON] за допомогою своєї дружини [PERSON] , яка на той час працювала у Княгининській сільській раді, обманним шляхом отримав свідоцтво про право власності на Ѕ частку житлового будинку, господарських будівель та споруд. Рішення Княгининської сільської ради від 25 грудня 2004 року про визнання за [PERSON] права власності на Ѕ частку житлового будинку, господарських будівель та споруд є незаконним, оскільки на час прийняття такого рішення було чинним рішення сільської ради про належність будинку [PERSON] . Крім того, майно набуте подружжям під час їх шлюбу є їх спільною сумісною власністю, а тому вважає, що інша Ѕ частка житлового будинку повинна належати дружині [PERSON] [PERSON] (третя особа по справі). Представник Мирогощанської сільської ради Якута В.Ф. позовні вимоги позивача [PERSON] визнав у повному обсязі, позовні вимоги [PERSON] не визнав, та пояснив, що [PERSON] проживав з своєю сім`єю в одному будинку з своїми батькам [PERSON] та [PERSON] . За даними погосподарського обліку сільської ради, господарство в якому вони проживали, було розділене на дві частини, головою однієї з яких був [PERSON] , а головою іншої частини [PERSON] . За даними погосподарського обліку [PERSON] та [PERSON] належало по Ѕ частці такого будинку кожному та на частку кожного з співвласників було заведено окремий погосподарський номер. При видачі державного акта на право власності на землю [PERSON] , такі обставини не були враховані. Третя особа [PERSON] та представник Комунального підприємства «Архітектор» на розгляд справи не з`явилися, хоч про час розгляду справи були повідомленими у встановленому порядку. Судом проведено підготовче засідання по даній цивільній справі 12 квітня 2019 року. Судові засідання по справі призначалися на 8 травня, 27 травня, 25 липня, 8 серпня, 27 серпня, 12 вересня, 24 жовтня, 30 жовтня 2019 року. Суд вирішив справу в межах позовних вимог позивачів та на підставі доказів, наданих сторонами по справі. Судом не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. \~ \~ \~ \~У підготовчому засіданні за клопотанням представників сторін було витребувано у Мирогощанської сільської ради погосподарські книги за 1989-2004 роки по будинковолодінню [ADDRESS] . Також судом було задоволено клопотання представників сторін про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] , залучено до участі у справі в частині вирішення позову [PERSON] , як третю особу на стороні позивача [PERSON] , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] (а.с. 33 зв. - Т.3). В ході розгляду справи представники позивачів (відповідачів) заявили клопотання про долучення до матеріалів цивільної справи копії архівного витягу з протоколу від 8 грудня 2000 року виконавчого комітету Княгининської сільської ради Дубенського району Рівненської області (а.с. 113-118, 139-145 - т.3). Таке клопотання задоволено судом. У задоволенні клопотання представника [PERSON] [PERSON] про письмове опитування учасників справи, як свідків, судом відмовлено (а.с. 74-75 зв. - Т.3). Ухвалою суду від 27 серпня 2019 року залучено до участі в цивільній справі № 559/2112/16-ц правонаступника третьої особи Княгининської сільської ради Мирогощанську сільську раду (а.с. 168 т.3). Ухвалою суду від 27 серпня 2019 року замінено первісного відповідача у справі Державне комунальне мале підприємство «Архітектор» його правонаступником Комунальним підприємством «Архітектор» (а.с. 167 т. 3). Сторони (їх представники) інших заяв та/чи клопотань по суті розгляду справи до суду не подавали. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із змісту дослідженої судом копії рішення виконавчого комітету Дубенської міської ради народних депутатів Ровенської області № 377 від 25 жовтня 1990 року «Про розгляд матеріалів на домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності» встановлено, що виконавчий комітет вирішив з урахуванням рішення виконавчого комітету Княгининської сільської ради народних депутатів від 14 лютого 1990 року видати свідоцтва на право особистої власності на належні громадянам колгоспним дворам житлові будинки, зокрема [PERSON] по [ADDRESS] (а.с. 4 т. 2). Відповідно до витягу з протоколу засідання виконавчого комітету Княгининської сільської ради Дубенського району Рівненської області від 8 грудня 2000 року (а.с. 5 т. 2) надано дозвіл оформити право власності на житловий будинок та господарські будівлі, що розташовані в [ADDRESS] , за [PERSON] . Відповідно до витягів з інвентаризаційної справи № 45 (а.с. 7-9 т. 2) встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності, виданого Дубенським міським виконавчим комітетом від 2 листопада 1990 року, [PERSON] був власником будинковолодіння в [ADDRESS] . Згідно записів погосподарської книги №2 Княгининської сільської ради на 1996-2000 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , зазначено, що членами господарства, розташованого в [ADDRESS] , були [PERSON] (голова господарства), [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (невістка), [PERSON] (внука), [PERSON] (внук). У такій погосподарській книзі (особовий рахунок № [NUMBER] ) є запис про те, що [PERSON] та [PERSON] належало по Ѕ житлового будинку 1982 року побудови. Крім того, по особовому рахунку № [NUMBER] погосподарської книги № 2 Княгининської сільської ради міститься запис про те, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вибули на окремий погосподарський номер 142 від 20 листопада 1995 року (а.с. ). Відповідно до записів погосподарської книги №2 Княгининської сільської ради на 1996-2000 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , зазначено, що членами господарства, віднесеного до групи господарств колгосного двору та розташованого в [ADDRESS] (1/ [ADDRESS] частка), були [PERSON] (голова господарства), [PERSON] (дружина), [PERSON] (дочка), [PERSON] (син). Також є запис про те, що житловий будинок побудований у 1982 році. У погосподарській книзі №1 Княгининської сільської ради на 2001-2005 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , зазначено, що членами Ѕ господарства, розташованого в [ADDRESS] , були [PERSON] (голова господарства), [PERSON] (дружина). Житловий будинок побудований у 1982 році. Відповідно до записів погосподарської книги №2 Княгининської сільської ради на 2001-2005 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , зазначено, що членами господарства, розташованого в [ADDRESS] (1/ [ADDRESS] частка), були [PERSON] (голова господарства), [PERSON] (дружина), [PERSON] (дочка), [PERSON] (син). Погосподарська книга містить запис про те, що житловий будинок побудований у 1982 році. Таким чином, дослідженими документами встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] , відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір. Як встановлено згідно рішення виконавчого комітету Княгининської сільської ради Дубенського району Рівненської області № 13/12 від 25 грудня 2003 року «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності фізичних осіб» вирішено оформити право власності на Ѕ житлового будинку і господарських будівель, які розташовані в [ADDRESS] , за [PERSON] . Державному комунальному малому підприємству «Архітектор» видати свідоцтво про право власності на згадані об`єкти їх власникам (а.с. 6 т. 2). Відповідно до рішення виконавчого комітету Княгининської сільської ради Дубенського району Рівненської області № 12/12 від 25 грудня 2003 року «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності фізичних осіб» вирішено оформити право власності на Ѕ житлового будинку і господарських будівель, які розташовані в [ADDRESS] , за [PERSON] . Державному комунальному малому підприємству «Архітектор» видати свідоцтво про право власності на згадані об`єкти їх власникам (а.с. 6 зв. т. 2). Дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 25 грудня 2004 року (а.с. 10 т. 2), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6028091 від 25 грудня 2004 року (а.с. 11 т. 2) встановлено, що [PERSON] є власником Ѕ частки житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] . Як встановлено із договору дарування Ѕ частки житлового будинку з господарськими будівлями, що укладений 5 червня 2013 року між [PERSON] , від імені якого діяла [PERSON] , та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Степурою О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 516, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар Ѕ частку житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Такий житловий будинок належав дарувальнику на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 25 грудня 2004 року виконавчим комітетом Княгининської сільської ради Дубенського району Рівненської області на підставі рішення від 25 грудня 2003 року № 13/12 та зареєстрованого в Державному комунальному малому підприємстві «Архітектор» 25 грудня 2004 року за № 2-130-430 реєстраційний номер 9322505 (а.с.12-13 т. 2). Як встановлено із змісту договору дарування земельної ділянки від 5 червня 2013 року, укладеного між [PERSON] , від імені якого діяла [PERSON] , та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Степурою О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 518, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар земельну ділянку площею 0,1833 га, розташовану на території с. Княгинин, Дубенського району Рівненської області, надану для обслуговування житлового будинку. Вказана земельна ділянка належала [PERSON] відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку РВ № 027956, виданого 28 лютого 2005 року на підставі рішення Княгининської сільської ради від 24 липня 1996 року № 32 (а.с. 6 т. 1). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно… (а.с. 8) за [PERSON] зареєстроване право власності на Ѕ частку житлового будинку [ADDRESS] , та зареєстроване право власності на земельну ділянку площею 0,1833 га в с. Княгинин, Дубенського району Рівненської області, що призначена для обслуговування житлового будинку. Відчуження [PERSON] Ѕ частки житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки площею 0,1833 га вчинено за згодою дружини [PERSON] (а.с. 71, 72 т. 3). Дослідженими доказами по справі беззаперечно встановлено, що [PERSON] є власником Ѕ частки житлового будинку, господарських будівель та споруд [ADDRESS] . Власником іншої Ѕ частки такого житлового будинку, господарських будівель та споруд був [PERSON] (а.с. 12, 13 т. 2). Частки співвласників житлового будинку не були ними виділені в натурі. Відповідно до\~ч.\~1,\~ч.\~2\~ст.\~355\~Цивільного кодексу\~України (далі\~-\~ЦК України)\~майно,\~що є\~у власності\~двох або\~більше осіб\~(співвласників),\~належить їм\~на праві\~спільної власності\~(спільне\~майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Ч. 1 ст. 356 ЦК України визначає, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Судом встановлено, що [PERSON] , будучи власником Ѕ частки житлового будинку, господарських будівель та споруд [ADDRESS] , на підставі рішення Княгининської сільської ради від 24 липня 1996 року № 32, отримав державний акт РВ № 027956 на право власності на земельну ділянку площею 0,1833 га, що призначена для обслуговування жилого будинку та розташована в с. Княгинин, Дубенського району Рівненської області (а.с. 6 т. 1). Державний акт на право власності на земельну ділянку РВ № 027956 був виданий на усю земельну ділянку, на якій розташоване будинколодіння по [ADDRESS] . Вказана обставина підтверджена поясненнями представників сторін, даними Публічної кадастрової карти України. [PERSON] на підставі договору дарування земельної ділянки від 5 червня 2013 року (а.с. 14, 15 т. 2) подарував [PERSON] земельну ділянку площею 0,1833 га. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В силу вимог ч. 5 ст. 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства... Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватись до майнових прав на майно (зокрема до права користування будинком, земельною ділянкою). Отже, право власності чи користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (ч. 5 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку РВ № 027956 без урахування інтересів іншого співвласника житлового будинку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2\~постанови від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей\~8,\~124\~Конституції України, статей\~26,\~30,\~87-90,\~97,\~100,\~102,\~118,\~123,\~128,\~143-146,149,\~151,\~153-158,\~161,\~210,\~212 Земельного кодексу України, глав 27, 33, 34\~Цивільного кодексу України, статті 15 Цивільного процесуального кодексу України,\~статті 12 Господарського процесуального кодексу України\~судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, державний акт на право власності на земельну ділянку є документом, що посвідчує право власності й видається на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Згідно зі ст.ст.\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У пункті 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»\~зазначено, що судам підвідомчі справи за заявами, зокрема з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб і визнання недійсними державних актів на право власності та право постійного користування земельними ділянками. Враховуючи те, що оскаржуваний державний акт порушує права [PERSON] , власника частки житлового будинку щодо володіння, користування земельною ділянкою необхідною для обслуговування частки будинку, суд приходить до висновку про визнання недійсним та скасування державного акта серії РВ № 027956 від 28 лютого 2005 року на право власності на земельну ділянку площею 0,1833 га, кадастровий номер 5621682600:08:001:0002, що розташована в с. Княгинин, Дубенського району Рівненської області, виданий [PERSON] для обслуговування жилого будинку. Оскільки земельна ділянка була відчужена [PERSON] на підставі оспорюваного державного акта на право власності на землю, суд приходить до висновку про визнання недійсним договору дарування такої земельної ділянки. З цих підстав, суд приходить до висновку про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки площею 0,1833 га, кадастровий номер 5621682600:08:001:0002, що укладений між [PERSON] та [PERSON] і посвідчений 5 червня 2013 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Степурою О.В. за реєстровим номером 518, та скасування рішення приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Степури О.В. про державну реєстрацію прав і обтяжень, індексний номер 2904942 від 5 червня 2013 року на земельну ділянку кадастровий номер 5621682600:08:001:0002, площею 0,1833 га, що знаходиться в с. Княгинин Дубенського району Рівненської області, цільове призначення якої для обслуговування жилого будинку за [PERSON] . Ст. 215 ЦК України\~визначає, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставі, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з роз`ясненням Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року слід виходити з того, що визнання правочину недійсним можливе і в інших випадках порушення правочином особистих або майнових прав суб`єктів цивільного права, навіть якщо для них не встановлені спеціальні правила визнання правочинів недійсними. Оспорювані правочини є такими, що породжують цивільні права та обов`язки. Проте їхня дійсність може бути оспорена стороною правочину або іншою зацікавленою особою у судовому порядку. Тобто, хоча безпосередньо правовою нормою їхня недійсність не передбачається, але разом із тим у сторони правочину або зацікавленої особи існує можливість звернутися до суду з позовом про визнання такого правочину недійсним. При вирішенні позовних вимог [PERSON] , суд враховує наступне. Статтею 2\~Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, інтереси держави. Під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] є власником Ѕ частки житлового будинку та надвірних будівель в [ADDRESS] , що підтверджено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 25 грудня 2004 року, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Княгининської сільської ради №12/12 від 25 грудня 2003 року (а.с. 10 т. 2). [PERSON] був власником Ѕ частки житлового будинку та надвірних будівель в [ADDRESS] , та таку частку житлового будинку подарував [PERSON] на підставі договору дарування Ѕ частки житлового будинку з господарськими будівлями від 5 червня 2013 року (а.с. 12, 13 т. 2). Представники сторін повідомили, що у 2014 [INFO] [PERSON] помер. Судом встановлено, що до часу набуття у власність [PERSON] Ѕ частки житлового будинку, господарських будівель та споруд [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] , як попередній власник належної [PERSON] частки будинку, не оспорювали право власності один одного на частку житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованих за вказаною адресою. Посилання представника позивача (відповідача) [PERSON] [PERSON] на відсутність документів, що підтверджували б здійснення розподілу колгоспного двору - господарства [ADDRESS] , між [PERSON] та [PERSON] , не спростовує тієї обставини, що [PERSON] і [PERSON] були власниками Ѕ частки такого господарства кожен, оскільки такі обставини підтверджені належними та допустимими доказами. При цьому, суд враховує, що свідоцтва про право власності на Ѕ частку житлового будинку, господарських будівель та споруд були видані [PERSON] і [PERSON] 25 грудня 2004 року, тобто після 2 листопада 1990 року (а.с. 8 т. 2) та ними не оспорювалися. Судом встановлено, що [PERSON] на час укладення 5 червня 2013 року з [PERSON] , від імені якого діяла [PERSON] , договору дарування Ѕ частки житлового будинку з господарськими будівлями, достовірно знав, що отримує у дар Ѕ частку житлового будинку, господарських будівель та споруд, а не цілу його частку. Посилання [PERSON] у позовній заяві та його представника [PERSON] в судовому засіданні на ту обставину, що [PERSON] належала ціла частка житлового будинку [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності від 2 листопада 1990 року, не заслуговують на увагу, оскільки дослідженими в судовому засданні доказами беззаперечно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мали у власності по Ѕ частці вищезазначеного житлового будинку, господарських будівель та споруд. При цьому, представник [PERSON] [PERSON] під час розгляду справи пояснював, що [PERSON] оспорює право власності [PERSON] на Ѕ частку житлового будинку, господарських будівель та споруд, оскільки на час укладення договору дарування Ѕ частки житлового будинку, [PERSON] повідомив [PERSON] , що дарує йому половину будинку, а іншу половину він чи його дружина [PERSON] подарують йому пізніше. Судовому захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб, а не права, свободи чи інтереси, які особа вважає, що можуть бути порушені в майбутньому. Так, судом встановлено, що доводи [PERSON] про намір [PERSON] чи його дружини [PERSON] подарувати йому в майбутньому Ѕ частку житлового будинку, господарських будівель належними доказами не підтверджено. Разом з тим, власником іншої Ѕ частки житлового будинку, господарських будівель та споруд є [PERSON] [PERSON] не доведено належними та допустимими доказами набуття у власність [PERSON] Ѕ частки житлового будинку, господарських будівель та споруд внаслідок вчинення будь-ким неправомірних дій. За таких обставин, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог позивача [PERSON] про визнання недійсним і скасування рішення виконкому Княгининської сільської ради від 25 грудня 2003 року № 12/12 про оформлення права власності на Ѕ житлового будинку та свідоцтва про право власності [NUMBER] , що видане 25 грудня 2004 року [PERSON] на Ѕ частку житлового будинку, господарських будівель по [ADDRESS] . Також безпідставними є вимоги [PERSON] про визнання недійсним і скасування рішення виконкому Княгининської сільської ради від 25 грудня 2003 року № 13/12 про оформлення права власності на Ѕ житлового будинку, господарських будівель по [ADDRESS] , за [PERSON] . Оскільки позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним і скасування рішення виконкому Княгининської сільської ради від 25 грудня 2003 року № 12/12 про оформлення права власності на Ѕ житлового будинку та свідоцтва про право власності [NUMBER] , що видане 25 грудня 2004 року [PERSON] на Ѕ частку житлового будинку, господарських будівель по [ADDRESS] , є безпідставними, то не підлягають до задоволення і вимоги [PERSON] про зобов`язання Комунального підприємства «Архітектор» скасувати державну реєстрацію за [PERSON] права власності на Ѕ частку житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] . Крім того, Комунальне підприємство «Архітектор» на час розгляду справи не уповноважене проводити державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно чи її скасування. На підставі ст. 141 ЦПК України суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] понесені ним витрати на оплату судового збору в розмірі 1102,40 гривень, що є документально підтвердженими (а.с. 1 т.1). Підстави для звільнення [PERSON] від сплати судового збору немає. Відмовляючи у задоволенні позову [PERSON] , суд з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, встановлює відсутність підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесених витрат по сплаті судового збору (а.с. 1 т.2). Відповідно до ст.ст. 15, 16, 215, 319, 355, 356 ЦК України, ст. 120 ЗК України, ст.ст. 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved