Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що 16.11.1991 року сторони зареєстрували між собою шлюб. Від спільного шлюбу вони мають двох спільних дітей: повнолітнього сина - [PERSON], [INFO] та неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Сторони проживають в одній двохкімнатній квартирі, однак відповідач не піклується вже тривалий час про свою неповнолітню дитину, не приймає участь у її вихованні та навчанні, не надає ніякої допомоги. Донька знаходиться на повному утриманні батька, який купує їй продукти харчування, одяг, взуття, оплачує частину використаних комунальних послуг, навчання у гімназії. За таких обставин просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх спільної доньки в розмірі 1/4 частини від всіх її доходів щомісяця з 14.06.2017 року і до досягнення нею повноліття. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що відповідач [PERSON] є інвалідом 1 групи з вадами руху, тому більшу частину коштів вона витрачає на ліки та перебування у медичних закладах. За доньку вона піклується настільки наскільки може: купує продукти, не приховує від неї нічого. Дохід відповідача складає 1591 грн. 85 коп. пенсії інваліда 1 групи та аліменти, які сплачує син щомісяця в розмірі 1/8 частини від всіх його доходів. А позивач навпаки має значні доходи у вигляді пенсії в розмірі 8200 грн. щомісяця та зарплати, яку отримує як працівник поліції. За таких обставин просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши позивача, представника відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом положень ч.3, ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ч.1, ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати до досягнення нею повноліття. Як наголошує ч.2, ст.182 СК України розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за неоподаткований мінімум доходів громадян. Як встановлено в судовому засіданні, 16.11.1991 року сторони зареєстрували між собою шлюб. Від спільного шлюбу вони мають двох спільних дітей: повнолітнього сина - [PERSON], [INFO] та неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.11). Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.09.2015 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.4-5). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 2.03.2016 року заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18.09.2015 року було залишено без змін (а.с.6-8). Як встановлено судом і не заперечувалось учасниками процесу, сторони проживають в одній квартирі [ADDRESS]. Дана квартира складається з трьох житлових кімнат: одну кімнату займає відповідач і постійно проживає в ній, в іншій кімнаті мешкають позивач з донькою, і в третій проживає син сторін з співмешканкою. Відповідач [PERSON] тривалий час не піклується про свою неповнолітню дитину, не приймає участь у її вихованні та навчанні, не надає ніякої допомоги. Донька знаходиться на повному утриманні батька, який купує їй продукти харчування, одяг, взуття, оплачує частину використаних комунальних послуг, навчання у гімназії. Вказані обставини підтвердила у судовому засіданні і сама донька сторін [PERSON], яка була допитана в якості свідка і пояснила, що коли вона була в першому чи в другому класі мама їй сказала: живи як хочеш і хай тебе утримує батько. Як і в дитинстві, так і зараз вона взагалі не цікавиться її життям, до своєї кімнати вона не допускає, нічим не ділиться і понад рік взагалі вони не розмовляють. Її утримує повністю тато: купує продукти, одяг, взуття, оплачує навчання, відпочинки, готує їжу, мама вже багато років не питає, які у мене є проблеми чи бажання, вона просто живе своїм окремим життям, хоча вона і каже, що вона інвалід, але ходить вона впевнено, сама ходить за продуктами в магазин, просить їх додому і готує собі їсти. Згідно ч.1, ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ст.7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2017 рік" - установити у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2017 року - 1544 гривні, з 1 травня - 1624 гривні, з 1 грудня - 1700 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Як вбачається із матеріалів цивільної справи, відповідач [PERSON] є інвалідом першої групи загального захворювання (а.с.46). Згідно медичної документації вона страждає на розсіяний склероз (а.с.51-57). Доходи відповідача складаються з 1591 грн. 85 коп. (на листопад 2017 року) пенсії інваліда 1 групи щомісяця (а.с.58) та аліментів, які сплачує її син [PERSON] щомісяця в розмірі 1/8 частини від всіх його доходів за рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23.10.2015 року (а.с.14-16; 67-71). За таких обставин суд приходить до висновку, що аліменти підлягають стягненню у частці від щомісячного доходу відповідача, а не твердій грошовій сумі. Як регламентує ч.2, ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За правилами ч.1-2, ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Підпункт 3, пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає необхідним, приймаючи до уваги обов'язок, а не право відповідача утримувати свою неповнолітню дитину на підставі описаних вище норм права, наявність у неї на даний час постійного щомісячного доходу, склад сім'ї, її стан здоров'я, враховуючи вік та стан здоров'я дитини, задовольнити позов частково і стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/6 частини від всіх її доходів щомісяця на користь позивача для утримання доньки - [PERSON], [INFO] з 14.06.2017 року - дня подачі позову до суду і до досягнення нею повноліття, у розмірі, що відповідає межам встановленим Законом України „Про Державний бюджет України на 2017 рік" для дітей такого віку (для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень), який не є меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в решті розміру аліментів необхідно відмовити. Суд вважає, що такий встановлений розмір аліментів на утримання дитини буде необхідним та достатнім для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Крім того, позивач не позбавлений в майбутньому звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь матеріальної допомоги на лікування або навчання дитини в порядку ст.185 СК України або збільшення розміру аліментів згідно ст.192 СК України. Згідно ст.76; 81 ЦПК України оскільки суд частково задовольняє позов про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути 640 грн. судового збору, від якого був звільнений позивач при зверненні до суду.

Outcome: partial