Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання договору, стягнення депозитного внеску та відсоткової ставки. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 14.07.2014 року вона уклала з відповідачем договір «Гарант» № ДВ-73.11 про надання фінансової послуги - залучення строкового внеску (вкладу) на депозитний рахунок в сумі 344 400,11 грн. строком до 14.01.2018 року з виплатою 29 % річних, які виплачуються після закінчення строку депозиту. 15.07.2019 року між нею та відповідачем було укладено додатковий договір від 15.07.2019 року № 1/19. Як зазначає позивач, відповідачем було визнано укладені договірні відносини та відповідач здійснював виплати їй відсотків, як члену кредитної спілки із залученим пайовим внеском, та здійснював зарахування на депозитний рахунок протягом 2016 року, 2018 року, 2019 року. За 2020 рік на момент звернення до суду відповідач проплат не здійснював. Сума нарахованих та невиплачених відсотків по договору станом на 30.06.2019 року становила 134 497,31 грн. згідно довідки відповідача від 15.07.2019 року № 15/074.19. Позивач вказує на те, що 15.07.2019 року між нею та відповідачем було укладено додатковий договір № 1/19 до вищевказаного договору «Гарант» про залучення строкового внеску (вкладу) на депозитний рахунок в сумі 344 400,11 грн. строком до 14.07.2020 року з виплатою 17 % річних з місячною виплатою. Таким чином з дня укладення першого договору у 2014 році суму вкладу вона не отримувала, а дію договору продовжувала шляхом укладення додаткового договору. Однак, умови договору відповідачем не виконуються і вона змушена була звернутись до відповідача про повернення депозитного внеску та відсотків. Усно їй було повідомлено про те, що з 01.07.2019 року кредитна спілка припинила нарахування відсотків по всім договорам, але не відмовляється він виконання своїх зобов`язань та повернення відсотків та видав довідку від 15.07.2019 року № 15/07.19, якою підтвердив вищевказані суми. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить стягнути з відповідача депозитний внесок в розмірі 344 400,11 грн., невиплачені відсотки в розмірі 134 497,31 грн., а також пеню, 3 % річних та індекс інфляції станом на день винесення рішення по справі. Крім того, позивач також просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн., вказуючи на те, що внаслідок дій відповідача вона зазнала психологічних та душевних страждань, що призвело до погіршення стану здоров`я, враховуючи її похилий вік. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 01.02.2021 року позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 01.03.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 31.05.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд по суті. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надала суду заяву, в якій просять розглянути справу в її відсутність, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін за наявних у справі матеріалів та постановити заочне рішення, проти чого не заперечували позивач та її представник у своїх заявах. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 14.07.2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем КС «КС Володар» було укладено договір № ДВ-73.11 «Гарант» про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок. Відповідно до п.1 даного договору, за цим договором член кредитної спілки протягом 3 банківських днів, наступних за днем підписання даного договору, зобов`язується внести внесок у розмірі 10 000,00 грн., з урахуванням положень п.2.1.3 договору, а Кредитна спілка, після його використання у цілях, передбачених статутом Кредитної спілки та даним договором, зобов`язується повернути його члену кредитної спілки разом з нарахованими на нього відсотками не пізніше 14.01.2018 року, що становить 42 місяці. 15.07.2019 року між сторонами було укладено додатковий договір № 1/19 до вищевказаного договору, відповідно до якого п.1.1 основного договору було викладено у наступній редакції: «За даним договором членом Кредитної спілки було внесено внесок в розмірі 344 400,11 грн., з урахуванням положень п.2.1.3 договору, а Кредитна спілка після його використання в цілях, передбачених статутом Кредитної спілки та даним договором, зобов`язується повернути його члену Кредитної спілки разом з нарахованими на нього відсотками не раніше 14.07.2020 року». Пункт 2.2 вищевказаного договору було викладено у наступній редакції: «Кредитна спілка спрямовує внесений членом Кредитної спілки внесок на формування власного кредитного портфелю з метою фінансового та соціального захисту членів Кредитної спілки. На внесений членом Кредитної спілки внесок щомісячно нараховується 17 % річних. При достроковому поверненні внеску члена кредитної спілки нарахування та виплата відсотків здійснюється в порядку, встановленому п.2.7 договору. Як вбачається з довідки КС «КС Володар» № 15/07.19 від 15.07.2019 року, сума внеску за договором позивача станом на 15.07.2019 року становить 344 400,11 грн., сума нарахованих та невиплачених відсотків станом на 30.06.2019 року становить 134 497,31 грн. Судом також встановлено, що відповідачем належним чином умови договору не виконуються. Відповідно до вимог ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Крім того, згідно ч.2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках встановлених договором або законом. Істотним вважається таке порушення стороною Договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Частинами першою та другою статті 21 Закону України «Про кредитні спілки» передбачено, що кредитна спілка відповідно до свого статуту, зокрема, приймає вступні та обов`язкові пайові та інші внески від членів спілки; залучає на договірних умовах внески (вклади) своїх членів на депозитні рахунки як у готівковій, так і в безготівковій формі. Кредитна спілка має право самостійно встановлювати розмір плати (процентів), яка розподіляється на пайові членські внески та нараховується на внески (вклади), що знаходяться на депозитних рахунках членів кредитної спілки. Відповідно до частини сьомої статті 10 Закону України «Про кредитні спілки», повернення вкладів провадиться за взаємною згодою сторін або не пізніше строку, передбаченого відповідним договором. Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Також у відповідності до ч. 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За змістом ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц. Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів. Враховуючи невиконання відповідачем обов`язку з повернення позивачу внесків та сплати відсотків за розміщення внесків за вищевказаними договорами, такі договори підлягають розірванню, а суми внесків та нарахованих відсотків по даним договорам підлягають стягненню в судовому порядку. Розмір сум, що підлягають стягненню становить: депозитний внесок в розмірі 344 400,11 грн., невиплачені відсотки в розмірі 134 497,31 грн. Суд приймає до уваги розрахунок вказаних сум, наданий суду позивачем, оскільки відповідачем свого розрахунку для спростування розрахунку позивача не надано. Натомість, вказані суми підтверджуються довідкою відповідача від 15.07.2019 року. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем по справі Кредитною спілкою «КС Володар» були порушені обов`язки по договорам щодо повернення внесків та відсотків, а тому вимоги позивача в цій частині підлягають до задоволення. Що ж стосується вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь пені, 3 % річних та індекс інфляції станом на день винесення рішення у справі, то суд не вбачає можливості для їх задоволення, оскільки позивачем не надано відповідного розрахунку. Самостійне визначення судом будь-яких сум без їх попереднього заявлення стороною не передбачено чинним ЦПК України та призведе до виходу за межі позовних вимог. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то судом встановлено наступне. Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, позивач посилається на те, що внаслідок дій відповідача вона зазнала психологічних та душевних страждань, що призвело до погіршення стану здоров`я, враховуючи її похилий вік. Моральну шкоду позивачка оцінила у розмірі 50 000,00, яку просить стягнути з відповідача на її користь. Статтею 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичні особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з пошкодженням чи знищенням її майна, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Постановою Пленуму ВС України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», пунктом 5 роз`яснено, що суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 5 постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995р. № 4, розглядаючи позов про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, за яких обставин і якими діями вони завдані, яким є ступень вини заподіювана, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов`язані з ними втрати та з чого при цьому виходить. Згідно роз`яснень, даних у пункті 9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України із змінами, внесеними постановою № 5 від 25 травня 2001 року, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості. Відповідно до роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму ВС України, моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, при настанні інших негативних наслідків. Враховуючи обставини, при яких позивачці була спричинена моральна шкода, глибину, тяжкість її моральних страждань, її вік (1939 року народження), а також, виходячи з її матеріального стану як цивільного позивача, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає можливим стягнення з відповідача на її користь у відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 5000,00 гривень. Враховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 11 350,00 грн. пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial