Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа служба у справах дітей Черкаської міської ради про стягнення додаткових витрат на дитину та отримання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 21.04.2007 зареєструвала шлюб з [PERSON]. В шлюбі у них [INFO] народилась дитина [PERSON]. Фактичні шлюбні відносини між Позивачем та [PERSON] були припинені у 2008 з причин систематичного морального та фізичного насильства відносно неї в присутності їхньої дитини, що негативно впливало на її розвиток та формування особистості, тому 12.08.2014 шлюб розірвано та с тогочасу спільна дитина [PERSON] проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні. Відповідно до виконавчого листа на [PERSON] покладено обов'язок сплати аліментів на утримання спільної дитини [PERSON] у розмірі 500 гривень щомісячно до досягнення дитини повноліття та на підставі даного виконавчого листа 03.09.2012 відкрите виконавче провадження № 34369784, однак відповідач свої обов'язки ігнорує щодо сплати аліментів на дитину. [PERSON] проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS] в належних житлово-побутових умовах, повністю забезпечується усім необхідним, навчається в загальноосвітній школі № 28 та відвідує секцію з боксу. Також у вихованні сина та його забезпеченні приймають активну участь її родичі та її рідна матір [PERSON], яка постійно проживає за адресо: [ADDRESS]. Колишній чоловік сину будь якої матеріальної допомоги не надає, жодним чином не цікавиться його життям, не займається її розвитком та починаючи з 2008 року жодного разу не привітав сина з днем народження. З батьком останній раз спілкувався у 2014. Водночас, її син хворіє захворюваннями шкіри, для лікування та профілактики яких, за рекомендаціями лікарів, необхідне періодичне перебування дитини в сонячному середовищі та на морі. Крім того, виїзд дитини за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, оскільки вона має намір забезпечити повноцінний відпочинок сину [PERSON] в країнах ближнього та дальнього зарубіжжя, за для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану його здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків, тому просить Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, неповнолітньому [PERSON] [INFO] без згоди та супроводу батька [PERSON] [INFO], зареєстрованого та проживаючого за адресою:[ADDRESS] строком на 1 рік. тобто до 24.11.2018 та зобов'язати Відповідача [PERSON] одноразово фінансувати додаткові витрати на сина [PERSON] для здійснення перельоту дитини до республіки Італії в розмірі 5 000 гривень. В судове засідання представник позивачки за довіреністю [PERSON] не з"явився, скерував заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився причина неявки суду не відома, з заявами та клопотаннями до суду не звертався, повідомлявся належним чином про що свідчать повідомлення та виклик, який розміщений в друкованих засобах масової інформації. Представник третьої особи за довіреністю Молчанович Н.О. в судове засідання не з'явилася, скерувала заяву про розгляд справи без її участі, проти позову не заперечувала та підтримала в повному обсязі. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 21.04.2007 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням суду від 12.08.2011. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], батьками дитини є сторони по справі. [PERSON] та її син [PERSON] проживають за місцем реєстрації [ADDRESS], що підтверджується довідкою КП «Соснівська служба утримання будинків» Черкаської міської ради від 01.08.20107 № 2649. За рішенням Новоазовського районного суду Донецької області від 10.08.2012 з [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно до повноліття дитини. Старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Новоазовського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження № 34369784 від 03.09.2012 по виконавчому листу щодо стягнення аліментів. [PERSON] навчається у спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 28 ім. Т.Г.Шевченка Черкаської міської ради Черкаської області та відвідує секцію по боксу. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Аліменти мають на меті забезпечити нормальні матеріальні умови життя дитини. У тих випадках, якщо в силу особливих (виключних) обставин є потреба, окрім аліментів, у додаткових витратах, суд може стягнути такі витрати з платника аліментів. За змістом ст. 185 СК України такі витрати є додатковими, понад витрат, понесених у звичайному житті та викликані виключними обставинами. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Аналізуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки до додаткових витрат на утримання дитини, викликаних особливими обставинами, а саме: хворобою, розвитком її здібностей, є те що хлопчик має захворювання шкіри. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат на дитину одноразово в сумі 5000,00 грн. підлягають до задоволення. Щодо позовним вимог отримання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батько суд вважає наступне. Відповідач з дитиною не проживає, не спілкується, зв'язок з сином втрачений та останнє спілкування відбулось у 2014, що підтверджено соціальним педагогом спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 28 ім. Т.Г.Шевченка Черкаської міської ради Черкаської області [PERSON] від 29.08.2017 Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь - який час повернутися в Україні. Відповідно до ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Пункт 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України №231 від 31.03.1995 року, вказує, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Пунктами 3, 4, 5 постанови КМ України від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одною з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Згідно з статтями 7, 155 СК України встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ст.ст. 3,6 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, учасником якої є Україна з 27.09.1991, встановлено - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративним чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави - учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Стаття 27 цієї Конвенції передбачає - держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналізуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги щодо надання дозволу на виїзд дитини за кордон без дозволу батька обґрунтовані та підлягають до задоволення. Судом достеменно встановлено, що дитина постійно проживає разом з матір'ю, та знаходиться на її утриманні, відповідач разом з ними не проживає, та у повній мірі не виконує своїх батьківських обов'язків, саме: щодо особистого спілкування з сином, участі в його житті та інтересах. Таким чином, суд вважає тимчасовий виїзд дитини разом з матір'ю за межі України з метою всебічного та гармонійного розвитку її особистості, покращення стану його здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є доцільним для розвитку дитини і повністю відповідає його інтересам. Також до стягнення з відповідача на користь позивача в силу вимог ст.141 ЦПК України підлягають судові витрати по оплаті судового збору в сумі 640 грн., що підтверджено квитанцією № ПН2229 від 24.11.2017.

Outcome: approved