Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про зняття арешту з майна. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з метою оформлення права власності на квартиру [ADDRESS] вона звернулась до приватного нотаріуса, де їй стало відомо, що на спірну квартиру 08.05.2001 року відповідачем було накладено арешт. Вказаний арешт був накладений в зв`язку зі стягненням боргу з її сина [PERSON] , який помер [INFO] . Як зазначає позивач, оскільки її покійний син ніколи не був власником спірної квартири, вона 17.01.2020 року звернулась до відповідача з листом про скасування неправомірного арешту. Листом від 22.01.2020 року відповідач повідомив про те, що виконавчих документів, у яких боржником є [PERSON] на виконанні не перебувають та не надходили, виконавчі провадження по 2015 рік включно знищено і більш детальну інформацію надати не виявляться можливим. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що іншим шляхом арешт зняти неможливо, позивач просить задовольнити її вимоги. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 29.05.2020 року відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. В судове засідання позивач не з`явилась, надавши суду заяву, в якій просить розглядати справу в її відсутність, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов до суду не надав. За даних обставин суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи за правилами Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України, проти чого не заперечувала позивач в своїй заяві. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних матеріалів. Дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивач є власником квартири [ADDRESS] , про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.02.2020 року. Реєстрація права власності здійснена на підставі дублікату довідки про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі № 1496 від 28.10.1992 року ЖБК «Текстильщик». В той же час, за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 06.10.2004 року зареєстровано арешт нерухомого майна, належного [PERSON] відповідно до постанови № 6-226/14 від 08.05.2001 року Відділу ДВС у Ватутінському районі м.Києва, в тому числі і спірної квартири. Згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до листа Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 22.01.2020 року № 6510-Ш, станом на 22.01.2020 року виконавчі документи, за якими боржником є [PERSON] , у відділі на виконанні не перебувають та не надходили. Надати більш детальну інформацію немає можливості, оскільки виконавчі провадження по 2015 рік (включно) знищено. Згідно зі ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з приписами ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Нормами статті 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено в судовому засіданні, арешт на спірну квартиру було накладено органом виконавчої служби у 2001 році на майно, яке не належало боржнику [PERSON] , на даний час виконавче провадження не здійснюється, а відтак потреби в арешті не існує. На теперішній час наявність цього обтяження (арешту) квартири перешкоджає позивачу у здійсненні нею права власності на вказану квартиру. Скасувати арешт в іншому порядку неможливо, оскільки виконавче провадження, під час здійснення я кого було накладено арешт, знищено за закінченням строків зберігання. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що підстав для накладення арешту на спірну квартиру на даний час не існує, а наявність накладеного обтяження майна порушує права позивача, що дає підстави для задоволення позову в частині зняття арешту, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивача неможливо. В частині вимог про скасування постанови відповідача належить відмовити, оскільки сама постанова суду не надана, відтак, дослідити питання її законності та обґрунтованості, та, відповідно, вирішити питання про її скасування, не є можливим. На підставі викладеного,

Outcome: partial