Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача ДП «Львіввугілля», у позовній заяві вказала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 23.10.1997 року до часу його смерті [INFO]. Від шлюбу в них є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO], [PERSON], [INFO], з яких син [PERSON] визнаний інвалідом з дитинства. Зазначила, що її чоловік [PERSON] 19.02.1996 року був прийнятий учнем гірничого робітника підземного на шахту № 2 «Червоноградська» ДП «Львіввугілля», де пропрацював до 26.08.1999 року. У період з 23.11.1999 року по 18.11.2004 року працював гірником очисного забою на шахті «Межирічанській» ДП «Львіввугілля», а 08.02.2004 року по [INFO] (до часу смерті) - підземним гірником очисного забою п'ятого розряду на ВП «Шахта «Степова» ДП «Львіввугілля». Загалом підземний стаж [PERSON] на вугільних шахтах ДП «Львіввугілля» за професією підземний гірник очисного забою складає 14 років 3 місяці (загальний стаж - 23 роки 7 місяців). [INFO] її чоловік [PERSON] під час виконання робіт у першу зміну (8.00год. - 14.00год.) на дільниці з видобування вугілля ВП «Шахта «Степова» ДП «Львіввугілля», загинув внаслідок ураження технічним електричним струмом, про що складено акт про нещасний випадок. Внаслідок раптової загибелі [PERSON] позивачка та її неповнолітні діти зазнали неймовірних душевних страждань, життя їхньої сім'ї зазнало значних негативних змін. Окрім цього, вказала що для неї є проблема із подальшим життям і вихованням сина [PERSON], який є інвалідом з дитинства. Просить суд стягнути з державного підприємства «Львівугілля» на її користь 243 600 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю її чоловіка [PERSON] при виконанні трудових обов'язків на ВП «Шахта «Степова» ДП «Львіввугілля». Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, пояснив, що внаслідок нещасного випадку на виробництві, позивачці та її дітям було заподіяно моральну шкоду. Представник відповідача, який діє за дорученням, позовні вимоги не визнав, надав суду заперечення на позовну заяву, у задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Відповідно до свідоцтва про одруження [NUMBER], виданого Домашівською сільською радою Сокальського району, позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 23.10.1997 року до часу його смерті [INFO]. Із свідоцтв про народження [NUMBER], [NUMBER] встановлено, що у [PERSON] та [PERSON] є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO], [PERSON], [INFO] Відповідно до довідки №02/1/3-2898 від 12.11.2014 р. - [PERSON] одержує допомогу на дитину-інваліда [PERSON], [INFO] Із свідоцтва про смерть [NUMBER] встановлено, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] Згідно актів про нещасний випадок по Формі Н-1 № 14 від 07.11.2014р. та по Формі Н-5 від 06.11.2014р. [PERSON] загинув під час виконання робіт у першу зміну (8.00год. - 14.00год.) на дільниці з видобування вугілля ВП «Шахта «Степова» ДП «Львіввугілля», внаслідок ураження технічним електричним струмом. Відповідно до висновків комісії із спеціального розслідування нещасного випадку, що стався [INFO]. о 11год.30хв. на ВП «Шахта «Степова» ДП «Львіввугілля», внаслідок якого загинув [PERSON], основною причиною настання даного нещасного випадку було порушення технологічного процесу, а супутніми причинами - незадовільний стан електрообладнання по 122 розвідувальному штреку, до яких призвело ряд порушень законодавчих та нормативно-правових актів з охорони праці та безпеки ведення гірничих робіт з боку адміністрації ВП «Шахта «Степова» ДП «Львіввугілля». Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обов'язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, що передбачено ч. 3 ст. 153 КЗпП України. Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною третьою ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Таким чином, смертю чоловіка позивачці та її дітям моральна шкода завдана з вини відповідача, який не створив безпечних умов праці, унаслідок чого [PERSON] був смертельно травмований. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. За правилами, передбаченими ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно ч. 4 ст. 23 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Особи, які зазнали порушення своїх, гарантованих Конституцією прав, нерідко високо оцінюють свої страждання. Тому розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Позивачка достатньо аргументувала у позовній заяві свої моральні страждання, які їй спричинила смерть чоловік. Встановити ціну людського життя, повернути чоловіка та батька дітей неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачці та її малолітнім дітям, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у їх життєвих стосунках, обсягу страждань, враховуючи при цьому і переживання за свою дитину, яких позивачка зазнала у зв'язку зі смертю чоловіка, а також характеру немайнових втрат, які тривають до теперішнього часу й триватимуть надалі, можливість відновлення яких виключена. З урахуванням конкретних обставин справи, суд уважає, що сума, яку просить стягнути позивачка, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 150000 гривень на користь позивачки. Разом з тим, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: partial