Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

До Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою звернулась [PERSON], про визнання договору дарування удаваним, визнання порушеним переважного права купівлі, переведення на співвласника - Позивача прав та обов'язків покупця ? частки квартири. В обгрунтування позову вказує, що внаслідок укладення удаваного правочину між її сестрою - [PERSON] та [PERSON] у 2016 році був укладений удаваний правочин, а саме договір дарування ? частки квартири [ADDRESS], хоча фактично, на її думку, між Відповідачами був укладений договір купівлі продажу. В результаті вказаного правочину [PERSON] стверджує про порушення її переважного права, як співвласника, на придбання у [PERSON] її частки. В судовому засіданні свої позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю, просять суд визнати договір дарування ? квартири [ADDRESS] удаваним, визнати порушеним переважне право купівлі частки, переведення на співвласника - Позивача прав та обов'язків покупця ? частки квартири . Позивач стверджує на тому, що 21.09.2016 року їй стало відомо про те, що [PERSON] передала свою частку ? спірної квартири [ADDRESS] [PERSON] за договором дарування. Стверджує на тому, що даний оговір є удаваним правочином, оскільки фактично між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі продажу та проведено оплату частки, шляхом перерахування на користь [PERSON] [PERSON] 200000 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просить відмовити в його задоволенні в повному обсязі, пояснив суду, що між ним та [PERSON] дійсно був укладений договір Дарування ? частки квартири [ADDRESS], про те ніяких коштів він за вказану частку [PERSON] не передавав. Договір дарування посвідчувався нотаріально, в м. Києві. Позов є безпідставним та надуманим. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду засвідчені письмові пояснення. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов ні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Жердева Н.О. та представник ПАТ «БАНК ФОРВАРД» в судове засідання не з'явились, своїх пояснень суду не надали. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. У відповідності до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.06.2013 року, посвідченого державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями ( по 1/2 частці у спадщині) зазначеного в заповіті майна [PERSON], а саме квартири [ADDRESS] (а.с.6). Як встановлено у ході судового розгляду даної справи, [PERSON] та [PERSON] є сестрами і набули права власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] в результаті прийняття спадщини. Відповідач [PERSON] з 19.07.2002 року перебував у шлюбі з донькою [PERSON],[PERSON].( третя особа). На момент розгляду справи вказаний шлюб- розірваний за рішенням суду . Від шлюбу мають неповнолітню дитину, сина. Після розірвання вказаного шлюбу, за рішенням суду (справа №752/13970/16-ц) з 26.05.2017 року [PERSON] разом з сином проживає в спірній квартирі. Згідно Договору дарування 1/2 частини квартири від 16.04.2016 року [PERSON] подарувала 1/2 частину квартири [ADDRESS]. [PERSON]Вказаний договір Дарування, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Жердєвою Н.О. За умовами Договору загальна вартість квартири, відповідно до Висновку про вартість об"єкта оцінки становить 98897,00 грн. Вказана квартира є однокімнатною, загальною площею 34,72 кв.м. та житловою 18,80 кв.м. В судовому засіданні втановлено та не заперечено жодною із сторін, що кнаслідок непорозуміння та спору з приводу розпорядження спірною квартирою [PERSON] та [PERSON] перебувають між собою у неприязних стосунках і родинні відносини між собою фактично не підтримують. Крім того, як встановлено в судовому засіданні, від продажу квартири своїх батьків, в м. Черкаси, в 2013 році, [PERSON] отримав кошти, частину яких в розмірі 200000 грн. дійсно перерахував на ім'я співвідповідача в справі [PERSON], у 2013 році для придбання частини будинку чи квартири. Кошти дійсно перераховував через установу банку - відділення на той час банку «Русский Стандарт». В матеріалах справи містяться ксерокопії виписок банку про рух коштів по рахунку [PERSON], [NUMBER], згідно з якими в період часу з 2011 року по 2014 рік в [PERSON] було перераховано грошові кошти в сумі 200000 грн. на ім'я [PERSON] за ? картири. Між [PERSON] та [PERSON] склались доброзичливі та приязні відносини, останній надаввав [PERSON] допомогу в її справах протягом тривалого часу, що і стало мотивом для вчинення укладення між ними договору дарування ? частки квартири. Дану обставину підтверджує в своїх поясненнях і [PERSON], стверджує на тому, що вона є інвалідом внаслідок чого частково обмежена в можливості вирішувати свої життєві потреби, вказала на те, що перебуває з своєю сестрою у неприязних стосунках, що виникли внаслідок різних поглядів на користування та розпорядження спірною однокімнатною квартирою [ADDRESS]. Вказала на те, що свою ? частки вказаної квартири вона подарувала [PERSON], вчинила це безоплатно з добрих намірів та з вдячності за добре відношення до неї з боку останнього. Інших доказів Позивач в обґрунтування своїх вимог суду не надав. Посилання Позивача на ксерокопію виписки з банку по руху коштів по рахунку [NUMBER], як на доказ укладення удаваного правочину, не може бути прийнято судом, оскільки вказана виписка не містить достатньої інформації (адреса будинку, номер квартири то що) для доказування обставин зазначених в позовній заяві, не завірена установою банку не скріплена підписом та печаткою. Вказаний документ не може бути прийнято, як належний доказ судом. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК Українимає визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним. Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином. Оскільки згідно із частиною першою статті 202 ЦК України, частиною третьою статті 203 ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, що суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування, а також з'ясування питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме. При укладенні удаваного правочину волевиявлення учасників правочину (як зовнішній прояв волі) не відповідає їх внутрішній волі. Між тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що внутрішня воля [PERSON] при укладенні договору дарування була спрямована на настання інших правових наслідків, ніж ті, що визначені умовами цього правочину. Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона передає або зобов'язується передати у майбутньому другій стороні безоплатно майно у власність. Дарування майна іншим особам належить до виключного права власника майна, що є предметом договору дарування. За правилом ст. 212 ЦК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За правилами ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на викладене, позивачем у справі не виконано вимоги чинного цивільно-процесуального законодавства щодо надання суду доказів на підтвердження обставин, на які він послався, як на підставу своїх вимог. Таким чином, у суду відсутні підстави для висновку щодо обґрунтованості заявлених [PERSON] позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення. Отже, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору дарування удаваним, визнання порушеним переважного права купівлі, переведення на співвласника - Позивача прав та обов'язків покупця ? частки квартири не знайшли свого підтвердження та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed