Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, зазначивши, що відповідно до укладеного 16.12.2005 року договору № DNH4KP11401612 [PERSON] отримала кредит у розмірі 5332,60 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.06.2007 року. Відповідно до зазначеного договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати, встановлені кредитним договором. Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит в обумовленій договором сумою, проте, відповідач не виконав належним чином договірні зобов'язання щодо погашення заборгованості та повернення кредиту в обумовлені сторонами та визначені договором строки. 29.01.2015 року позивач надав до суду уточнену позовну заяву. Станом на 08.09.2014 року заборгованість відповідача відповідно до наданого розрахунку становить 12124,74 грн. та складається з наступного: 7154,24 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3916,94 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в період з 08.09.2013 по 08.09.2014 років; Штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 553,56 грн. - штраф (процентна складова). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні зазначив, що позов не визнає, просить його не задовольняти. Раніше надала до суду заяву, в якій просить застосувати строки позовної давності до вимог банку щодо стягнення пені. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 16.12.2005 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNH4KP11401612. [PERSON] отримала кредит у розмірі 5332,60 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.06.2007 року. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Відповідно до вимог ч. 3, 4 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Однак, п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Таке положення міститься і в п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимого банку (іншої фінансової установи). Оскільки позивач подав позов лише у вересні 2014 р., позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження поважності причин пропущення позовної давності, тому суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ „ПриватБанк" у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Outcome: dismissed