Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

До суду 15.09.2020 року надійшов позов [PERSON] , пред`явлений до Страхової компанії «Ю.Ес.Ай», за яким просив стягнути зі страхової компанії на його користь страхову суму у розмірі 64 070, 47 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн.. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №10206 від 28.07.2002 року, складеного інспектором патрульної служби поліції Шитря М.М., 28 липня 2020 року о 09 год. 59 хв. біля будинку №19-а по вул. Академічній у м. Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої автомобіль «Камаз», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , скоїв наїзд на автомобіль «Тойота AURIS», д.н.з. [NUMBER] , власником якого є позивач. У результаті даного ДПТ транспорті засоби зазнали механічних пошкоджень, зокрема були пошкодженні передні та задні ліві двері, ліве дзеркало заднього виду, переднє ліве крило та передній бампер автомобіля позивача. Посилався на те, що [PERSON] свою вину у вчиненій ДТП визнав та на час ДТП його цивільно-правова відповідальність була застрахована в ТДВ Страховій компанії «Ю.Ес.Ай» згідно полісу №168970376. Для оцінки суми збитків позивач звернувся до ТОВ «Виробничо-технічне підприємство «Інжпроект», яке є офіційним дилером компанії «Тойота» в Україні, де ним і було придбано автомобіль, та заподіяні позивачу у результаті ДТП збитки були визначені у сумі 64 070, 46 грн.. Не погоджуючись із визначеною сумою збитків, рахунком ТОВ «Виробничо-технічне підприємство «Інжпроект» на оплату №7851 від 12.08.2020 року, страхова компанія представила новий акт іншого оцінювача, згідно якого розмір завданих позивачу збитків був визначений у сумі 26 935, 29 грн.. Не погоджуючись із такою сумою, посилаючись на те, що вказаний акт страхової компанії не відповідає реальній сумі, заподіяних збитків, та не компенсує витрат на ремонт автомобіля, позивач звернувся до суду з дійсним позовом. Ухвалою суду від 17.09.2020 року позов був залишений без руху. Недоліки позову були усунуті позивачем 08.10.2020 року. Ухвалою суду від 23.10.2020 року провадження у справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні на 25.11.2020 року. У зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, розгляд справи 25.11.2020 року був відкладений на 03.03.2021 року. Через відсутність доказів належного сповіщення відповідача, розгляд справи 03.03.2021 року був відкладений на 01.04.2021 року. Представником відповідача 26.03.2021 року було подано до суду відзив на позов (а.с.43-66), згідно якого зазначили, що 28.07.2020 року в м. Одеса відбулась ДТП за участю транспортного засобу «Тойота AURIS», д.н.з. [NUMBER] , та транспортного засобу «Камаз 6520», д.н.з. [NUMBER] . Між страховиком та ТОВ ВК «Новобудова» було укладено договір (поліс) обов`язкового страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 168970376, забезпечений транспортний засіб «Камаз 6520», д.н.з. [NUMBER] , франшиза за полісом 1000 грн.. 04 серпня 2020 року страховик отримав повідомлення про ДТП від позивача та 10.08.2020 року представник страховика був направлений до місцезнаходження пошкодженого транспортного засобу для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. На замовлення страховика було проведено «Оценку колесного транспортного засобу средства автомобиля «Тойота AURIS», д.н.з. [NUMBER] , № [NUMBER] від ФОП «Никотин Д.Е.». Звернули увагу на те, що транспортний засіб позивача на момент ДТП експлуатувався приблизно 12 років, оскільки дата першої реєстрації ТЗ - 15.05.2008 року, а тому вартість відновлювального ремонту була визначена з урахуванням зносу транспортного засобу та склала 26 935, 29 грн.. Розмір страхового відшкодування було розраховано наступним чином: 26 935 29 грн. (вартість відновлювального ремонту) - 1000 грн. (франшиза) - 1 906, 18 грн. (сума вирахування податку на додану вартість) та визначено у сумі 24 029, 11 грн., та саме дану суму вони згодні виплатити позивачу. Посилались на те, що у страховика немає підстав для виплати страхового відшкодування на підставі рахунку на оплату «7851 від 12.08.2020 року від ТОВ «Виробничо-технічне підприємство «Інжпроект», оскільки даний документ вказує лише можливі витрати на ремонт автомобіля; окрім того, даний розрахунок не містить відомостей щодо коефіцієнту зносу на запчастини автомобіля позивача. Зазначені обставини просили врахувати при прийнятті відповідного рішення по справі. За клопотанням позивача та представника позивача, з наданням часу на ознайомлення з відзивом, розгляд справи 01.04.2021 року був відкладений на 20.04.2021 року. У судовому засіданні 20.04.2021 року були присутні позивач та його представник - [PERSON] , які позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, посилаючись на те, що визначена ними сума є необхідною для відновлення пошкодженого автомобіля. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, був сповіщений про час та місце розгляду справи належним чином. Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Верховний Суд у постанові від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Отже, зважаючи на строки розгляду справи, а також належне сповіщення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача. Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні осіб, приходить до наступного. Згідно матеріалів справи, 28 липня 2020 року о 09 год. 59 хв. біля будинку №19-а по вул. Академічній у м. Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої автомобіль «Камаз», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , скоїв зіткнення з автомобілем «Тойота AURIS», д.н.з. [NUMBER] , власником якого є позивач (свідоцтво серії [NUMBER] про реєстрацію транспортного засобу від 22.09.2010 року (а.с.21). Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 16.09.2020 року (справа №522/14211/20) водія транспортного засобу «Камаз 6520», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] було визнано винним у вчиненні ДТП 28.07.2020 року та притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу (а.с.22). Між страховиком та ТОВ ВК «Новобудова» було укладено договір (поліс) обов`язкового страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 168970376, забезпечений транспортний засіб «Камаз 6520», д.н.з. [NUMBER] , франшиза за полісом 1000 грн. (а.с.46). 04 серпня 2020 року страховик отримав повідомлення про ДТП від позивача та 10.08.2020 року представник страховика був направлений до місцезнаходження пошкодженого транспортного засобу для визначення причин настання страхового випадку та огляду пошкодженого транспортного засобу. Згідно протоколу огляду транспортного засобу, складеного 10.08.2020 року у присутності позивача, були встановлені пошкодження наступних деталей автомобіля: бампер передній, переднє ліве крило (деформація в передній частині); ліве дзеркало заднього виду; пошкодженні передні та задні ліві двері. На замовлення страховика ФОП « [PERSON] 25.08.2020 року було проведено «Оценку колесного транспортного засобу средства автомобиля «Тойота AURIS», д.н.з. [NUMBER] , та складено звіт №1963-08-20, згідно якого вартість відновлювального ремонту була визначена з урахуванням зносу транспортного засобу та склала 26 935, 29 грн.. Згідно повідомлення Страхової компанії «Ю.Ес.Ай» щодо виплати страхового відшкодування (а.с.50), адресованої позивачу, розмір страхового відшкодування було розраховано наступним чином: 26 935 29 грн. (вартість відновлювального ремонту) - 1000 грн. (франшиза) - 1 906, 18 грн. (сума вирахування податку на додану вартість) та визначено у розмірі 24 029, 11 грн.. Суд вбачає, що позивач не погоджується із визначеною страховиком сумою страхової виплати та вважає, що останньої недостатньо для проведення відновлювального ремонту автомобіля. Надав до суду копію рахунку №7851 від 12.08.2020 року, складеного ТОВ «Виробничо-технічне підприємство «Інжпроект», згідно якого вартість ремонту пошкодженого автомобіля визначена у розмірі 64 070, 46 грн. (а.с.20). Вважає, що саме дана сума має бути відшкодовано страховою компанією. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що,здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За загальними правилами статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1192 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Таким чином, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з пунктом 22.1. якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена в порядку, встановленому цим законом. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно зі статтями 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Відновлювальний ремонт (або ремонт) це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів(далі КТЗ)чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092). Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до вимог пункту 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = С р+ С м+ С сХ (1- Е З), де: С р- вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн; С м- вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн; С с- вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн; Е З- коефіцієнт фізичного зносу. Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу та ПДВ. Суд вбачає, що при здійсненні оцінки завданих збитків позивачу ФОП [PERSON] було враховано коефіцієнт фізичного зносу, оскільки транспортний засіб позивача на момент ДТП експлуатувався приблизно 12 років, оскільки дата першої реєстрації ТЗ - 15.05.2008 року. У даному випадку позивачем пред`явлено вимогу до страхової компанії про вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, без урахування коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу та суми ПДВ, що не відповідає положенням чинного законодавства. Згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 07 лютого 2019 року у справі № 645/3746/16-ц, якщо для відновлення попереднього стану речі, яка мала певну зношеність, зокрема автомобіля, було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). З урахуванням наведеного, правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахуванням коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці". Такого ж висновку дійшов й Верховний Суд у Постанові від 25 листопада 2019 року у справі № 761/41395/16-ц, де, крім зазначеного, вказав, що саме з винуватця ДТП підлягає стягненню різниця між заподіяним розміром майнової шкоди та розміром страхового відшкодування, враховуючи наявність підстав для застосування коефіцієнту фізичного зносу. Таким чином, у страховика у зв`язку із настанням страхового випадку виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми фактичних затрат, право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з понесенням витрат на оплату ремонту автомобіля, але виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей, ПДВ. Отже, на користь позивача підлягають стягненню на відшкодування майнової шкоди у розмірі 24 029,11 грн. (двадцять чотири тисячі двадцять дев`ять гривень 11 копійок). При цьому, суд погоджується з доводами сторони відповідача з приводу того, що вказаний рахунок №7851 від 12.08.2020 року, складеного ТОВ «Виробничо-технічне підприємство «Інжпроект», не може бути прийнятий як належний доказів в підтвердження розміру збитків, оскільки останній не є звітом (чи висновок відповідного експертного дослідження), в ньому не були враховані коефіцієнт фізичного зносу та ПДВ, а також з боку позивача не було надано доказів того, що ним було сплачено кошти у розмірі згідно даного рахунку на ремонт власного автомобіля. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ураховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача є частково обґрунтованими, тому позов підлягає частковому задоволенню та суд вважає за можливе стягнути із відповідача на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 24 029,11 грн. (двадцять чотири тисячі двадцять дев`ять гривень 11 копійок). Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні із вказаним позовом було сплачено 840, 80 грн. судового збору, а отже з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору у розмірі 315. 30 грн. пропорційно задоволеної частини позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial