Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що на праві спільної приватної власності їм належить будинковолодіння [ADDRESS] Рівненського району Рівненської області. В цьому будинку зареєстрований відповідач. Але він не проживає в помешканні більше двох років, відповідач не належить до членів сім'ї позивача, не сплачує за житлово-комунальні послуги. Його реєстрація чинить позивачам перешкоди у володінні майном. Покликаючись на положення ЦК України, ЖК України позивачі просять суд задовольнити заявлений позов про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням; та про зняття його з реєстраційного обліку. Позивачі позов підтримали та пояснили суду про обставини, описані вище. Додали, що відповідачеві не чиняться перешкоди в користуванні житлом, однак він більше двох років не проживає у вказаному будинку. Відповідач повторно не з'явився в судове засідання. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без його участі. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості постановлення заочного рішення. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач зареєстрований[ADDRESS] Рівненського району Рівненської області, який належить позивачам. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили ті обставини, що відповідач з 2013 року не проживає та не користується житловим приміщенням позивачів. В будинку відсутні його речі. Спільне господарство не ведеться. Таким чином, відповідач за вказаною адресою не проживає з 2013 року, місце знаходження його не відоме; позивачі з ним не спілкуються. Позивачі не чинили та не чинять відповідачеві перешкоди в користуванні вищевказаним житлом. Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до частини 1 статті 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Стаття 3 Сімейного кодексу України визнає сім'ю, як спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Оскільки позивачка спільно з відповідачем не проживає, спільного побуту та господарства не веде, шлюбні відносини між ними припинено за рішенням суду, тому вони не мають по відношенню один до одного жодних прав та обов'язків. Частина 2 статті 405 Цивільного кодексу України встановлює те, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, оскільки відповідач у спірному будинку не проживає більше двох років, не сплачує за користування жилим приміщенням і не несе оплату за комунальні послуги; не несе інших витрат з утримання будинку та не приймає участі у спільному побуті, і втратив інтерес до спірного житла, є підстави визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Правовий зміст права користування жилим приміщенням не є тотожним змісту поняття реєстрації місця проживання особи. Частина 2 статті 2 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлює, що реєстрація місця проживання особи не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Розглянувши справу в межах заявлених вимог та зазначених і доведених нею обставин суд вважає, що позов в частині визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, підлягає до задоволення. В той же час не підлягають до задоволення позовні вимоги про зняття відповідача з реєстраційного обліку, оскільки зняття особи з реєстраційного обліку провадиться за рішенням суду в разі визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В разі, коли відповідний державний орган не проведе відповідні дії із зняття відповідача з реєстраційного обліку, то в даному випадку у позивачки виникне право на звернення до суду з позовом щодо неправомірності таких дій. Крім того, позивачка серед відповідачів не вказала відповідний державний орган, який відповідає за реєстрацію чи зняття з реєстрації громадян. А покладання на такий орган певних обов'язків без залучення до судового розгляду уповноваженого представника буде суперечити нормам ЦПК України. Суд не може постановити рішення щодо тих правовідносин, які ще не настали. Звернення до суду має бути зумовлене наявністю вже порушених прав, свобод чи інтересів, на захист яких звертається особа. У зв'язку з цим визнання будь-якого права на майбутнє буде безпідставним та необґрунтованим. Тому решта позовних вимог не підлягає до задоволення як безпідставно заявлена.

Outcome: partial