Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи таким, що втратив право на користування житловим будинком, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . В даному будинку зареєстрований, однак не проживає [PERSON] . Позивач ззаначає, що відповідач з 2002р. у вказаному житлі не прожива є та не користується ним без поважної причини, а тому просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком. В добровільному порядку відповідач не бажає знятися з реєстраційного обліку, а тому позивач змушена звернутися до суду з позовом. Позивач в судове засідання не зявилася, її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав повністю та просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, а саме: шляхом розміщення оголошення на сайті Доманівського районного суду Миколаївської області. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається , що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . Право власності позивача підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу 145986072. [PERSON] набула право власності на житловий будинок на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 19.11.2018р. приватним нотаріусом Доманівського районного нотаріального округу Миколаївської області Лацановською С.М. Згідно довідки Маринівської сільською радою про склад сім`ї [PERSON] дійсно зареєстрований по [ADDRESS] . Факт не проживання відповідача у житловому будинку підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме Довідкою №977 від 27.08.2019р., складеною сільською головою Бройченко В.М. та секретарем сільської ради Леоновою В.С. Допитані в судовому засіданні свідки - сусіди [PERSON] та [PERSON] підтвердли, що понад 20 років [PERSON] в будинку [ADDRESS] не проживає. Статті 150,156 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Статтею 405 ЦК України встановлено сервітутне право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом. Зокрема, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, а житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником; член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суду необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщенні та поважність причин такої відсутності. Оскільки вичерпного переліку поважних причин не проживання у житловому приміщенні цивільне законодавство не встановлює, в зв`язку з чим вищезазначене питання повинно вирішуватися судом у кожному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Із пояснень позивача, викладених в позові, судом встановлено, що [PERSON] з моменту реєстрації, не проживає за місцем реєстрації. Ствердження позивача підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами та показами свідків. Враховуючи, що відповідач з 2002 року не користується житловим будинком позивача без поважних причин, що свідчить про втрату ним права на користування цим житлом, без примусу змінив місце проживання, але не знявся з реєстрації, а також створює позивачеві перешкоди в користуванні житлом та його утриманні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на відповідача у разі задоволення позову. З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені судові витрати, пов"язані з сплатою судового збору в розмірі 768.40 грн., та у звязку з повним задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 768.40 грн.

Outcome: approved