Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позивач вказала, що [INFO] померла її мати - [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з приватизованої земельної ділянки площею 3,68 гектара в межах згідно з планом, кадастровий номер 6325484000:03:000:0028, розташованої на території Коробочкинської сільської ради, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Однак Позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину, так як її свідоцтві про народження було помилково зазначено дівоче прізвище її матері - «[PERSON]», замість вірного прізвища «[PERSON]», а також відсутній оригінал Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ХР №080776, виданий 28 грудня 2002 року на підставі розпорядження Чугуївської райдержадміністрації від 10 грудня 2002 року №333 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №380. Позивач - [PERSON], в судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала, та просила суд позов задовольнити. Відповідач - [PERSON], в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Представник третьої особи - Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області, у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої проти задоволення позову не заперечував та просив проводити розгляд справи у його відсутності. Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. Дослідивши та перевіривши докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла мати Позивача - [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з приватизованої земельної ділянки площею 3,68 гектара в межах згідно з планом, кадастровий номер 6325484000:03:000:0028, розташованої на території Коробочкинської сільської ради, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказана земельна ділянка площею 3,68 гектара в межах згідно з планом, кадастровий номер 6325484000:03:000:0028, розташована на території Коробочкинської сільської ради, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належить [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ХР №080776, виданого 28 грудня 2002 року на підставі розпорядження Чугуївської райдержадміністрації від 10 грудня 2002 року №333 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №380. Позивач вказала, що оригінал вказаного державного акту був втрачений за невідомих обставин. [PERSON] є рідною донькою [PERSON]. Спорідненість між [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 04 вересня 1979 року, про що в книзі реєстрації актів про народження зроблений запис за №76, де матір'ю [PERSON] записана [PERSON]. [PERSON] - дошлюбне прізвище матері Позивача, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER], виданим 12 серпня 1953 року, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблений відповідний актовий запис №12 , та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 07 листопада 1972 року, відповідно до якого [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] і їй було присвоєно прізвище [PERSON]. У свідоцтві про народження Позивача було помилково зазначено дівоче прізвище її матері - «[PERSON]», замість вірного прізвища «[PERSON]». Той факт, що [PERSON] була матір'ю [PERSON] у судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON], [PERSON] Судом встановлено, що на момент смерті [PERSON], Позивач, [PERSON] проживала разом з нею за адресою: [ADDRESS] . В передбачений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом Позивач, [PERSON], не зверталась, оскільки фактично прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України. Заяву про відмову від спадщини Позивач не подавала. Окрім Позивача, право на спадкування після смерті [PERSON] мав її син [PERSON], який в передбачений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом не звертався, зі спадкодавцем на момент її смерті не проживав, отже, є таким що не прийняв спадщину. [PERSON] звернулась до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено через відсутність оригіналу державного акту. Втрата оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку позбавляє Позивача можливості належним чином оформити свої майнові права на успадковане майно та отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті матері - [PERSON]. Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно статті 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, згідно статті 1258 ЦКУ право на спадкування одержують спадкоємці за законом почергово. Згідно статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Ч. 2 ст. 256 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України N5 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Встановлення факту родинних відносин має для Позивача юридичне значення, так як необхідне для оформлення та юридичного закріплення за нею права власності на спадкове майно, що належить їй за законом. Згідно ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною 3 статті 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 Цивільного кодексу України є правом, а не обов'язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. У зв'язку з чим Позивач, [PERSON], в порядку ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України змушена була звернутись до суду, за захистом своїх прав, оскільки не може оформити та юридично закріпити за собою право власності на спадкове майно. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України, шляхом визнання прав. Пункт 22-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ " № 7 від 16.04.2004 року та статті 1225 ЦК України і 131 ЗК України вказують, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пункт 10 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року N7 встановлено, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. За таких обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved