Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просить стягнути з ДП «ВК «Краснолиманська» грошову суму у розмірі 90000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач [PERSON] в період часу з 20.06.2018 року по 01.08.2019 року перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська». Робота на підприємстві є небезпечною та шкідливою для здоров`я, оскільки це постійний контакт із шкідливими речовинами, пилом та контрастними температурами. Здійснення такої трудової діяльності створює підвищену вірогідність спричинення шкоди здоров`ю працівника із-за неможливості підвищеного контролю людини за вказаними умовами і чинниками. Під час виконання трудових обов`язків 11 травня 2019 року з [PERSON] стався нещасний випадок, а саме позивач, виконуючи посадові обов`язки заступника механіка дільниці шахтного транспорту, здійснюючи контроль за веденням робіт, що виконуються електрослюсарями дільниці, при пересуванні по рейковому шляху по вантажному хіднику похилу перечепився через шпалу колії, втратив рівновагу і впав; при падінні злетіла каска, позивач вдарився головою в бокову стійку аркового кріплення. В результаті травмування позивач отримав закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, забій волосяної частини голови. За результатами медичного освідчення в міжрайонній медико-соціальній експертній комісії 01.08.2019 року позивачу встановлено втрату працездатності на 50 % за трудовим каліцтвом при обставинах вказаного нещасного випадку, встановлено третю групу інвалідності. Внаслідок зазначеного пошкодження здоров`я, унаслідок фізичної дії небезпечних і шкідливих умов праці (робота в шахті), в результаті отримання каліцтва позивачу заподіяно моральну шкоду. Моральна шкода, згідно позовної заяви, полягає в тому, що [PERSON] втратив професійну працездатність на 50 %, має серйозні порушення здоров`я із стійкими розладами функцій організму (систематичне нездужання і послаблення, відчуття сильного головного болю), обумовленими наслідками трудового травмування, все це призвело до порушення звичного способу його життя і потребує від позивача додаткових зусиль для організації, неможливості продовження активного особистого життя, порушення його нормальних життєвих зв`язків; позивач вимушений тривалий час витрачати на відвідування лікувальних установ, неодноразові обстеження, консультації у фахівців охорони здоров`я, потребує реабілітаційного лікування; позивач відчуває тривогу перед майбутнім, має критичне відношення до себе як до неповноцінного громадянина в трудовому та соціальному відношенні. Моральну шкоду оцінює у розмірі 90000,00 гривень. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України. Позивач [PERSON] про дату, час проведення судового засідання повідомлений належним чином відповідно до ст. 130 ЦПК України, на виклик не з`явився, надав в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 211 ЦПК України заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав. Представник позивача адвокат Конюшенко І.Д. (діє на підставі договору про надання правничої допомоги, ордеру на ведення справи) приймаючи участь в судовому засіданні юридично обґрунтувала вимоги [PERSON] , наполягала на задоволенні позову в повному обсязі, оскільки грошова сума у розмірі 90000,00 гривень компенсує невелику кількість завданих моральних страждань (відчуття фізичного та душевного болю). Представник позивача звернула увагу суду, що з причини нещасного випадку не виробництві [PERSON] .П. тривало лікувався, наслідки травми дуже серйозні, позивач до теперішнього часу відчуває головні болі, запаморочення, іноді втрачає свідомість, не може сконцентруватися, часто буває роздратованим. Позивач обмежений у фізичних навантаженням, що суттєво погіршує якість життя. З причини травмування позивач змушений звільнитися з роботи, та наразі не може матеріально забезпечувати родину на тому рівні, коли працював. Адвокат Конюшенко І.Д. також просила суду врахувати, що [PERSON] має двох неповнолітній дітей, донька та син досить енергійні, однак внаслідок трудового каліцтва не може витримувати активні ігри, тривалі прогулянки. Усі ці фактори викликають негативні емоції та переживання, та є підставою для компенсації морального відшкодування. В подальшому представник позивача подала заяву про закінчення розгляду справи в її відсутність. Представником Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» Бушинською Є.В. (діюча на підставі довіреності) на позовну заяву подано відзив, з якого вбачається, що відповідач вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними, оскільки позивачем не надано доказів наявності протиправних дії (поведінки) відповідача, що знаходиться в прямому причинному зв`язку з втратою 50 % професійної працездатності, чим викликано моральні страждання. При розслідуванні причин розслідування визначено, що позивач травмувався внаслідок невиконання вимог інструкцій з охорони праці та посадових обов`язків. Укладаючи з позивачем трудовий договір відповідно до ст. 29 КЗпП України йому було роз`яснено під особистий підпис права та обовязки, про характер та умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати небезпечних та шкідливих виробничих факторів, можливість їх впливу на здоров`я. В свою чергу, відповідачем проводились найважливіші профілактичні заходи з охорони праці та профілактика професійних хвороб - попередній (при вступі на роботу) та періодичні медогляди в процесі виробничої діяльності, при цьому ніяких скарг щодо незадовільного стану здоров`я позивача не зафіксовано. Праця, яку виконував позивач відповідала функціональним можливостям організму, відповідала загальній і спеціальній підготовці, навичкам та віку позивача. За таких обставин, вимоги щодо настання відповідальності за спричинену моральну шкоду є необґрунтованими. Крім того, позиція представника відповідача по суті справи базується на відсутності висновку медичних органів (лікаря-психіатра лікувально-профілактичної установи, або медично-консультаційної або медично-соціальної експертної комісії) з чітким фіксуванням факту спричинення позивачу моральної шкоди. Сумнівним, на думку представника відповідача, є посилання позивача на суттєвість зміни режиму та стану життя в зв`язку з ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків, - оскільки позивачем не доведено наявного на час розгляду справи факту невідновного ушкодження здоров`я та стійкої втрати професійної працездатності, а встановлена позивачу 3 група інвалідності виражається помірними та незначними розладами, та не виключно, що може бути відновлена під впливом лікування та реабілітаційних заходів. Звернуто [PERSON] увагу суду й на те, що позивач обґрунтував моральну шкоду виключно словами та в супереч ч. 3 ст. 23 ЦК України, п. 4, п. 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували заподіяння моральної шкоди на суму 90000,00 гривень. Загалом представник відповідача просить відмовити в задоволенні вимог з причини необґрунтованості та недоказовості. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. [PERSON] перебував в трудових відносинах з Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська»: - з 18.04.2005 року по 12.02.2007 року, з 09.10.2005 року 14.08.2013 року гірник по ремонту гірних видобуток; - 02.12.2014 року по 03.08.20106 року гірник підземний з повним робочим днем в шахті; - 20.06.2018 року по 14.03.2019 року - механік шахтного транспорту з повним підземним робочим днем в шахті; - 14.03.2019 року по 01.08.2019 року заступник механіка підземного з повним робочим днем в шахті (підтверджено копією паспорта а.с. 8-15). 11 травня 2019 року з [PERSON] під час виконання ним трудових обов`язків стався нещасний випадок. Згідно ст. 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» нещасний випадок це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактору чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерть. З Акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом № 4 від 30.05.2019 року за формою Н-1 вбачається, що 11 травня 2019 року о 05:45 годині [PERSON] будучи заступником механіка дільниці шахтного транспорту прибув на територію ДП «ВК «Краснолиманська» для роботи у першу зміну згідно графіка виходів; після спуску в шахту [PERSON] . з метою контролю за веденням робіт, що виконуються електрослюсарями направився до приймально-відправного майданчика вантажного хідника та здійснював організацію та безпечне виконання змінного завдання; приблизно о 12:00 годині позивач направився до збійки № 1 заскидової частини з метою доставки ручного тягового обладнання; близько о 12:15 годині при пересуванні по рейковому шляху по вантажному хіднику похилу позивач перечепився через шпалу рейкової колії, втратив рівновагу і впав, при падінні злетіла захисна каска, через що позивач вдарився головою об бокову стійку аркового кріплення; після травмування позивача супроводжено до поверхневого медичного пункту ДП «ВК «Краснолиманська», де було надано медичну допомогу, після чого машиною РПГ доставлений до травматологічного відділення Мирноградської центральної лікарні. Внаслідок травмування у [PERSON] діагностовано закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, забій волосяної частини голови (а.с. 16-22). Згідно Акту проведення розслідування нещасного випадку (за формою Н-5) визначено, що причини вказаного нещасного випадку: технічне відсутні, організаційні відсутні, психофізіологічні особиста необережність потерпілого при пероесуванні по вантажному хіднику похилу пласта, що є порушенням п. 1 гл. 5 р. IV «Правил безпеки у вугільних шахтах» (а.с. 23-30). Згідно історії хвороби № 3701/337 [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Мироноградської центральної міської лікарні з 11.05.2019 року по 03.06.2019 року, діагноз закрита поєднана краніовертебральна виробнича травма забій головного мозку, забій, розтягнення м`язово-зв`язочного апарату шийного відділу хребта з розвитком постравматичної цервікалгії, радікулопатії з больовим м`язово-тонічними синдромами; скарги на головний біль та загальну слабкість (а.с. 33). Згідно виписки (епікризу) із медичної карти стаціонарного хворого № 3931/699 [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в Покровській центральній районній лікарні з 11.06.2019 року по 21.06.2019 року, діагноз закрита поєднана краніовертебральна травма (на виробництві), забій головного мозку з лівосторонньою рефлекторною пирамидною недостатністю, помірною статичною атаксією, посттравматичнию ВСД по гипертоничному типу (криз 14.06.2019 р.), синкопальними станами (19.06.2019 року), стійкою вазомоторною цефалгією, астено-невротичним синдромом, забій, розтягнення мязово-звяточного апарату шийного відділу хребта з розвитком постравматичної цервікоаотією, радикулопатією з болевим, мязово-тонічним синдромом; скарги на головну біль, головокружіння, підвищення артеріального тиску, дзвін у вухах, шатніть при ходьбі (а.с. 34). Згідно висновку мультидетоекторної комп`ютерної томографії голови ПП «Лікувально-діагностичний центр «Ваше здоров`я» при обстеженні 18.05.2018 року [PERSON] даних за внутричерепную гематому, вогнищеві зміни паренхіми мозку посттравматичного характеру, переломи кісток склепіння та основи черепа на момент дослідження не виявлено (а.с. 35). Згідно висновку головного нейрохірурга Департаменту охорони здоров`я Донецької облдержадміністрації від 21.05.2019 року у [PERSON] діагностовано закрита поєднана краніовертебральна травма (на виробництві), забій головного мозку з лівосторонньою рефлекторною пирамидною недостатністю (а.с. 36). [PERSON] 01.08.2019 року оглянутий медико-соціальною експертною комісією м. Покровська з встановленням йому третьої групи інвалідності строком до 01.08.2020 року, та прийняттям висновку про умови та характер праці, а саме позивач працездатний без важкого фізичного труда та значного розумового навантаження, що підтверджено довідкою серійний номер 12ААБ № 417452 (а.с. 32). Згідно довідки МСЕК м. Покровська серія 12ААА № 067802 від 01.08.2019 року позивачу встановлено 50 % втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом (а.с. 31). На підставі зазначених доказів позивач [PERSON] ґрунтує заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з отриманням ним травмуванням, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві. Статті 12, 81 ЦПК України передбачають обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом надано оцінку поданих позивачем доказів і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в позовній заяві та про часткове задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Приписами\~ст. 173 КЗпП України\~за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, фати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку, мають право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого їм органу. Аналогічна правова позиція була зазначена Конституційним Судом України в рішенні від 08.10.2008р. по справі № 1-32/2008 та Верховним Судом у постанові від 04.07.2018р. по справі №210/5023/15-ц. Згідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами, внесеними постановами від 8 липня 1994 р. №7, від 30 вересня 1994р. №11 та від 25 травня 1998 р. №15, від 24.10.2003р. №9), вирішуючи питання про прийняття до провадження заяв про відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, суди повинні враховувати, що спори між: потерпілим працівником та роботодавцем (незалежно від форм власності та виду діяльності) щодо права на відшкодування зазначеної шкоди підлягають судовому розгляду в порядку, встановленому для вирішення трудових спорів (гл. XV КЗпП). У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З Акту проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (аварії) від 31.05.2019 року вбачається, що підприємством, з яким [PERSON] перебував в трудових відносинах, та на якому отримав виробничі травмування з втратою 50 % професійної працездатності є Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська», відповідач по справі. Суд вказує на безпідставність доводів представника відповідача про те, що вимоги [PERSON] є необґрунтованими, оскільки позивач працював на підприємстві свідомо, добровільно, знаючи, що специфіка роботи по його професії передбачає працю в шкідливих умовах для здоров`я. Так, відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону праці» позивач мав право відмовитися від виконання роботи, якщо створилася виробнича ситуація чи навколишнє середовище небезпечне для його життя чи здоров`я. Суд акцентує увагу, що якщо засоби виробництва прийнято в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, то умови праці мають бути безпечними. Травмування позивача мало місце під час виконання ним трудових обов`язків, при цьому згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною третьою ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Актом розслідування нещасного випадку від 31.05.2019 року стверджується, що причиною нещасного випадку, що стався з [PERSON] є дії самого потерпілого у вигляді необережності (порушення Правил безпеки у вугільних шахтах). Згідно роз`яснень Конституційного Суду України у рішенні від 27 січня 2004 року № 10рп\\2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Суд також не приймає викладене в письмовому відзиві посилання представника відповідача про те, що позивачем не доведено наявність причинного зв`язку між спричиненою моральною шкодою та діями ДП «ВК «Краснолиманська». Так, згідно ст. 76 ЦПК України доказами в цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сукупність наданих позивачем доказів: трудова книжка позивача, Акт про нещасний випадок, Акт розслідування спеціального розслідування нещасного випадку, виписки з історії хвороби, епікризи, довідки МСЕК, - підтверджують факт завдання позивачу моральної шкоди трудовим каліцтвом. Не заслуговують на увагу також посилання відповідача на те, що позивач за роботу у шкідливих та небезпечних умовах праці користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, правом на пільгове пенсійне забезпечення та іншими компенсаціями, які надаються в порядку визначеному законодавством. Суд зазначає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування, що узгоджується з положенням ч. 3 ст. 23 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про охорону праці». По суті інших доводів представника відповідача (недоведеність позивачем факту існування на час розгляду справи невідновного стійкого ушкодження здоров"я, відсутність даних, що позивачем дотримуються приписи лікарів, та рекомендації про проходженні курсів відновлювалюючого лікування, недоведеність моральних страждань з огляду встановлення 3 групи інвалідності, яка у відповідності до Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затв. Постановою КМУ № 1317 від 03.12.2009 р. встановлюється у разі функціональних порушень в організмі помірної важкості, в зв`язку з чим позивач не обмежений здійснювати трудову діяльність), - суд реагує наступним. Згідно ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення «Проніна проти України»). Доводи відповідача в зазначеній частині не дають підстави вказати на їх суттєвість в розгляді справи. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди, заподіяної здоров`ю. Згідно роз`яснень Конституційного Суду України у рішенні від 27 січня 2004 року № 10рп\\2004, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Суд вважає, що з причини виробничого травмування, позивач зазнав фізичну біль, хворобливі відчуття, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я, лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, як наслідок беззаперечно настали зміни у його життєвих і виробничих зв`язках, неможливість їх поновлення. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з того, що життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства», але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. Суд, приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача, погіршення стану здоров`я, ступінь втрати професійної працездатності, наявність провини позивача в отриманому каліцтві, а також вимоги розумності, виваженості і справедливості, - вважає необхідним задовольнити вимоги щодо компенсації моральної шкоди, стягнувши з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь позивача [PERSON] грошову суму у розмірі 40000,00 гривень. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Так, позивач [PERSON] , в порядку п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судових витрат, тому передбачений п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 вказаного закону розмір мита підлягає стягненню в дохід держави з Державного акціонерного товариства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (розмір визначено з урахуванням дати подачі позову до суду). Відповідно до\~ст. 1167 ЦК України, ст. ст. 153,\~237-1 КЗпП України,

Outcome: partial