Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], залучивши в якості третьої особи Службу у справах дітей Луцької міської ради про позбавлення батьківських прав, свої вимоги вмотивувала тим, що вона з 03.10. 2003 року по 27.07. 2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Від сумісного життя мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. З 2008 року спільне життя з відповідачем не склалося, спільного господарства не ведуть. З Сімферополя переїхала з донькою до Луцька і з січня 2009 року до цього часу проживає у Луцьку та з вказаного часу перебувала у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON], з яким зареєструвала шлюб 29.08. 2014 року. Після переїзду до Луцька вихованням дочки займається лише вона, а біологічний батько дитини [PERSON] від виховання дитини постійно ухиляється, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Тривалий час до доньки не телефонував, не звертався, доньку не відвідував. Батько дитини жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні доньки, у зв"язку з чим позивачка просить позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] по відношенні до його неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився. На виконання вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України, відповідач, фактичне місце проживання ( перебування ), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликався в суд через оголошення у пресі. Тобто, відповідач був повідомлений через засоби масової інформації шляхом розміщення оголошення в газеті « Урядовий Кур"єр » № 225 від 02 грудня 2015 року. З опублікуванням оголошення про виклик в засобах масової інформації - відповідач вважається повідомленим належним чином про час і місце розгляду справи, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, за відсутності заперечень позивачки та за її письмовою згодою. Представник третьої особи, Служби у справах дітей Луцької міської ради Андрусік О.А., яка діє на підставі довіреності № 1.1-8/4551 від 03.08. 2015 року, підтримала позовні вимоги та враховуючи інтереси дитини вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], пояснивши суду, що громадянин [PERSON] , жодного разу не звернувся до служби у справах дітей чи до суду про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини. Суд, вислухавши пояснення позивачки, представника третьої особи Андрусік О.А., допитавши свідків [PERSON], [PERSON], які підтвердили у судовому засіданні той факт, що відповідач з 2009 року не з"являється, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, проживає в АРК Крим, останній раз спілкувався з донькою по телефону у 2012 році, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: В силу п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, яка передбачає підстави позбавлення батьківських прав, зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. В принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: « Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону вказано, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 вищеназваного Закону вказано, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 15 цього ж Закону встановлено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON], про що зроблено актовий запис № 1314 Відділом державної реєстрації актів народження Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, батьком дитини записано [PERSON] ( а.с. 9 ) Відповідно до Висновку від 02.07. 2015 року за № 112 служби у справах дітей Луцької міської ради про позбавлення батьківських прав встановлено наступне, батько дитини проживає у м. Сімферопіль. З 2013 року [PERSON] має іншу сім"ю, дитину не забезпечує матеріально, не телефонує, не вітає дочку з днем народження, а також не бере участі у вихованні дочки і безпідставно чинить перешкоди, не даючи нотаріального дозволу на виїзд дочки за кордон з метою оздоровлення, Більше того , неповнолітня [PERSON] не може відвідувати своїх дідуся з бабусею , які проживають в АР Крим. Та враховуючи інтереси дитини, служба у справах дітей вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав на неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Отже, своїми діями, відповідач свідомо порушує свої зобов'язання закріплені в статті 51 Конституції України від 28 червня 1996 року, а саме: Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Аналогічне твердження закріплене і в ст. 180 Сімейного Кодексу України. Відповідно до п. 15 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України « Про практику розгляду судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав » від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав - є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. Статтею 164 Сімейного Кодексу України встановлено підстави позбавлення батьківських прав, а саме п. 2 ч. 1 - ухиляння від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов'язку - виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено. Виходячи з вищевикладеного, діючи в інтересах дитини, суд вважає можливим задовольнити позов і позбавити [PERSON], [INFO] у відношенні його неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. А тому позов підлягає задоволенню як такий, що грунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами та перевірений наданими доказами. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір в сумі 487 гривні 20 копійок.

Outcome: approved