Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] в якому просить визнати їх такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS], власником якого вона є на підставі рішення Красноградського районного суду Харківської області від 06.10.2003. В обгрунтування своїх вимог [PERSON] зазначила, будинок де вона проживає і зареєстровані відповідачі належить їй відповідно до рішення Красноградського районного суду від 06.10.2003. [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані в будинку з 22.03.2003 року, на правах члена сім'ї і проживали: [PERSON] до квітня 2012 року, а [PERSON] - до січня 2013 року. Після чого припинили своє проживання в її домоволодінні, ніяких витрат пов'язаних з утримання будинку та сплаті комунальних послуг не несуть. Тому вона просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] особами, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не прибула, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності. Не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з"явилися в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином. Причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладання розгляду справи від них не надходило. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. Враховуючи, що у справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: позивач є власником будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення Красноградського районного суду Харківської області від 06.10.2003 про визнання дійсною угоди купівлі-продажу. Згідно довідки депутата Красноградської міської ради за вищевказаною адресою зареєстровані [PERSON] та [PERSON], але фактично по [ADDRESS] з 2012-2013 року не проживають. Як зазначено в ст. 150 ЖК України, громадяни, що мають в приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, давати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім*ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. У відповідності до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до положень ч. 1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В правових позиціях, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від.12.04.1985 року з наступними змінами «Про деякі питання,що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або членів його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, тощо) суд може продовжити пропущений строк. Таким чином, обов'язковою умовою для визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є її відсутність в житловому приміщенні протягом року без поважних причин . Із змісту позовної заяви вбачається, що [PERSON] не проживає в спірному будинку з квітня 2012 року, а [PERSON] з січня 2013 року, а позов пред'явлено до суду у вересні 2014 року. Відповідачі не проживають у будинку позивача більше року з власної волі і залишили, його змінивши місце проживання, а своєю реєстрацією у будинку порушують право позивачки як власника на користування та розпорядження майном, захист, якого передбачений ст. 391 ЦК України. Згідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved