Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до відповідачів, про визнання права власності на земельну ділянку. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Від відповідача до суду надійшов відзив у якому просили суд відмовити у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності. Розглянувши подані заяви, відзив на позов та відповідь на нього, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Згідно до ст. 3 ЦК України, із змісту якої випливає неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та іншими законами. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Судом встановлено, що відповідно до рішення Бричківської сільської ради Полтавського району Полтавської області № 58 від 29 серпня 1995 року про приватизацію присадибних ділянок, позивач, [PERSON] отримав у власність земельну ділянку загальною площею 0,50 га на території Бричківської сільської ради для обслуговування жилого будинку та господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства. Відповідно до виписки з рішення № 58 від 29.08.1995 року було прийнято відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 "Про приватизацію присадибних ділянок. Судом встановлено, що гр. [PERSON] було передано у приватну власність вищевказану земельну ділянку у період чинності ЗК України 1990 року. Також встановлено, що гр. [PERSON] , на підставі рішення Бричківської сільської ради Полтавського району Полтавської області № 58 від 29 серпня 1995 року, отримав Державний акт на право приватної власності на землю серії ПЛ, однак в Акті відсутній підпис голови та відтиск печатки Бричківської сільської ради. Окрім цього колишній голова Бричківської сільської ради, Спиця В.В , який зазначений в Державному акті помер, у зв`язку з чим відсутня можливість поставити підпис в Акті, окрім того всі права сільської ради перейшли до Полтавської міської ради після приєднання до Полтавської ОТГ. Позивач, [PERSON] звернувся до Полтавського філіалу Інституту землеустрою Української академії аграрних наук для виготовлення технічного звіту по встановленню в натурі меж земельної ділянки, переданої у приватну власність громадянину, який було виготовлено в 1998 році, однак наразі не має можливості оформити належним чином відповідні документи, та внести відомості про земельну ділянку у відповідний реєстр права власності, так як в державному акті відсутні відтиск печатки та підпис голови сільської ради, та чинним законодавством не передбачено внесення виправлень до нього. Окрім того, суд вважає, що гр. [PERSON] , позбавлений можливості розпорядитися своїм майном, а саме земельною ділянкою, у зв`язку з чим і звертається до суду. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якій кореспондують статті 13, 41 Конституції України, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Право власності є непорушним. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання. Згідно ч. 1 ст. 78 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Згідно з п. б), п. д) ч. 1 ст. 90 ЗК, власники земельних ділянок мають право самостійно господарювати на землі; споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Відповідно до ч. 4 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. У відповідності до статей 14, 41 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із главою 27 (ст. ст. 373-394) Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно) , яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про те, що позивач позбавлений можливості встановити своє право власності на земельну ділянку у загальному порядку, окрім судового. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких підстав суд вважає позов, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, так як задоволення позову, - усуне перешкоди для позивача у вільному розпорядженні свої майном та надасть можливість у встановленому законом порядку зареєструвати право власності на таке майно. На підставі викладеного та

Outcome: approved