Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON], де третя особа: орган опіки та піклування Тячівської райдержадміністрації про визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] з [INFO], разом з ним за місцем його проживання в [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що з травня 2010 року по грудень 2018 року він перебував у шлюбі з відповідачкою, який рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 грудня 2018 року розірвано. Від шлюбу в них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Іще до розірвання шлюбу відповідачкою забрала дітей та переїхала проживати до своєї матері разом з дітьми. Він неодноразово просив відповідачку повернутися та проживати разом заради дітей, однак, вона відмовилася та звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Старший син [PERSON] дуже сумував за ним і просив забрати його до себе проживати. Дружина не заперечила проти цього та погодилася, щоб син [PERSON] проживав біля нього. Він просив відповіачку про зустрічі з меншим сином [PERSON], однак, вона не погоджувалася на його зустрічі із молодшим сином, в зв'язку з чим він змушений був звернутися до органу опіки та піклування з заявою про встановлення часу на побачення з молодшим сином. Старший син [PERSON] проживає з ним та відповідно до рішення органу опіки та піклування від 21 грудня 2018 року йому встановлено дні та години для зустрічі з меншим сином [PERSON] для того, щоб діти могли спілкуватися. З приводу місця проживання старшого сина [PERSON] у них з дружиною виникають непорозуміння та спори , а тому, вважає, що в інтересах сина [PERSON] буде доцільним проживати з ним, позаяк він має вільний графік роботи та у нього ненормований робочий день, тому він має час відводити свого сина до школи, займатися з ним вечорами, гуляти та іншим чином піклуватися про нього. Він має стабільний самостійний дохід та може в повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та розвитку дитини в атмосфері любові та матеріальної забезпеченості. Він проживає у власному будинку з сучасним ремонтом, де створені всі необхідні умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Спиртними напоями не зловживає, не палить, не притягався до адміністративної чи кримінальної відповідальності, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно. Він добре відноситься до сина та в будинку для дитини є обладнана кімната, щоб він міг мати здоровий сон, гратися та навчатися. Крім того, син там народився, проживав з самого дитинства та звик до таких умов, а відповідачка немає постійного доходу, мешкає у будинку своєї матері, у окму відсутні необхідні умови для проживання дітей. Крім того, син [PERSON] бажає жити з ним, він його любить та звик до бабусі, яка з моменту його народження брала участь у його вихованні. Відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала та просить в задоволенні позову відмовити з тих підстав, що такі є необґрунтованими та не відповідають дійсності. Позивач жодного разу не звертався до неї із проханням щодо визначення місця проживання їхнього старшого сина. Відповідач зареєстрований за адресою в [ADDRESS]. Також не відповідає дійсності той факт, що будинок її матері, в якому вона проживає, не облаштований всім необхідним для розвитку дітей і це спростовується актом обстеження матеріально-побутових умов. Також не підтверджені доказами твердження відповідача про те, що його дохід складає 6000 гривень. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що відповідачка у вересні 2018 року добровільно відпустила сина [PERSON] до нього. Син [PERSON] не бажає повертатися у будинок матері позивачки, оскільки у цьому будинку син зростав із дня його народження та про це [PERSON] казав на засіданні органу опіки та піклування. Оскільки в нього є всі необхідні умови для проживання дитини та забезпечення його всім необхідним, а також бажання самого сина проживати з ним, просить позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що у вересні 2018 року відповідач попросив її відпустити старшого сина до себе на декілька днів. Вона погодилася та відпустила сина на чотири дні, однак, з того часу син до неї не повернувся, а залишився проживати з батьком. Вона намагалася побачити сина та приходила до нього в школу, однак син не бажає з нею бачитися. Вона вважає, що причиною такої поведінки сина є вплив позивача на його поведінку та нав"язування дитині негативної думки про неї. При цьому вона проти того, щоб син [PERSON] був зареєстрований в [ADDRESS]. Просить в позові відмовити. Представник третьої особи органу опіки та піклування Тячівської РДА - Монич К.П. в судове засідання не з'явилася, позаяк подала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності. Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 травня 2010 року та 18 грудня 2018 року рішенням Тячівського районного суду Закрпатської області даний шлюб між ними розірвано, що також підтвердено рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 грудня 2018 року. Відповідно до свідоцтв про народження неповнолітніх дітей сторін: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], батьком значиться позивач [PERSON], а матір'ю значиться відповідачка [PERSON]. Відповідно до довідок, виданих виконкомом Нересницької сільської ради, Тячівського району, Закарпатської області, на утриманні у позивача знаходиться малолітній син [PERSON] з [INFO], та позивач працює по найму, має власний транспорт та з його слів його місячний дохід складає 6 000 гривень. Як стверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, позивачу на праві власності належить житловий будинок та земельна ділянка, що розташовані за [ADDRESS]. Згідно психолого-педагогічної характеристики [PERSON], [INFO], останній навчається у Нересницькій ЗОШ 1-3 ступенів, старанний, дисциплінований, уважний, активний, виконує домашнє завдання та має добрий загальний розвиток та авторитет серед товаришів. Відповідно до характеристики Нересницької сільської ради, позивач позитивно характеризується по місцю свого проживання, спиртними напоями не зловживає, трудолюбивий та спокійний. Як стверджено актом обстеження матеріально-побутових умов дворогосподарства [PERSON], 1942 року народження, разом з нею проживає донька [PERSON] з 1968 року народження, та внучка [PERSON], 1993 року народження, правнук [PERSON] з [INFO], будинок пристосований до нормальних умов проживання та для розвитку дітей є все необхідне . Відповідно до висновку органу опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області від 04 лютого 2019 року рекомендовано визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом з його батьком [PERSON], [INFO], за адресою [ADDRESS]. Даний висновок мотивовано тим, що малолітній [PERSON] виявив бажання проживати з батьком та мати дитини не заперечила, щоб син перебував на вихованні біля батька та таке рішення буде відповідати інтересам дитини. Частина 1 ст. 160 Сімейного кодексу України визначає, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання . Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Вирішуючи на підставі наявних доказів даний спір між батьком та матір'ю щодо місця проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO], якому на даний час виповнилося 8 років, суд бере до уваги особисте добровільне бажання сина проживати разом із батьком, із яким він на цей час проживає протягом останніх 5 місяців, а також враховує те, що батько виявляє більшу увагу до сина і турботу про нього,вік дитини і прихильність до батька, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання кожним із батьків, суд вважає, що є всі наявні правові підстави для визначення місця проживання дитини з батьком [PERSON], за адресою: [ADDRESS], оскільки це відповідає інтересам дитини. Разом з тим, суд зауважує, що матір дитини не обмежена у своєму праві на спілкування з сином, турботу відносно останнього та участь у вихованні дитини, і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у сумі 704.80 гривень.

Outcome: approved