Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником квартири [ADDRESS], що була придбана ним на підставі договору купівлі-продажу квартири від 20.08.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шандибою Л.І. Відповідач [PERSON] був зареєстрований в квартирі [ADDRESS] - 05 жовтня 1998 року. Відповідач в квартирі не проживає з 08.06.2016 року, що підтверджується Актом від 23.08.2017 року засвідченого свідками : [PERSON]., мешканцем кв. 9 [PERSON], мешканцем кв. 18 [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] повідомлений судом належним чином за останньою відомою суду адресою його реєстрації, про час та місце розгляду справи в судове засідання повторно не з'явився і не повідомив суд про причини неявки. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS], на праві власності належить [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 20.08.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шандибою Л.І. Згідно Витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва ,,Про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні" в квартирі [ADDRESS], 05 жовтня 1998 року було зареєстровано відповідача [PERSON] Відповідач [PERSON] в квартирі не проживає з 08.06.2016 року, що підтверджується Актом від 23.08.2017 року засвідченого свідками : мешканцем кв. 14 [PERSON], мешканцем кв. 9 [PERSON], мешканцем кв. 18 [PERSON] Необхідність визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, позивач обґрунтовує порушенням права вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Пункт 7 ст. 92 Конституції України встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України. Стаття 321 ЦК України встановлює непорушність права власності. Зокрема, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється відповідними органами реєстрації на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку , що позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають до задоволення, наявні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловою площею, а саме квартирою [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved