Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

Позивач 18.12.20 р. звернувся до суду із вказаною вище позовною заявою, просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо - транспортної пригоди (далі - ДТП), в розмірі 97 553 грн, 77 коп., вартість автотоварознавчого дослідження в сумі 3 955 грн, 68 коп., а всього 101 149 грн, 45 коп.. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 24.07.20 р. сталась ДТП за участю автомобіля марки «PEUGEOT EXPERT», н. з. [NUMBER] , належного йому, під керуванням [PERSON] , та автомобіля марки «BMW 528 XI»,н. з. [NUMBER] , під керуванням відповідача. Згідно з постановою Ковельського міськрайсуду Волинської обл. від 27.08.20 р. у справі № 159/3 751/20, винуватцем ДТП визнано відповідача у розглядуваній справі. Внаслідок ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень з матеріальними збитками. Про настання страхового випадку було повідомлено ПрАТ СК «ПЗУ Україна». За страховим актом останнього № 2020 072 400 036/L01/01 від 15.10.20 р., йому було встановлено суму страхового відшкодування в розмірі 34 692 грн, 34 коп. і ці кошти було йому перераховано на його рахунок 19.10.20 р.. Відповідача письмово було попереджено про необхідність проведення автотоварознавчої експертизи і запропоновано прийняти участь у її проведенні, що відповідач проігнорував та своєї позиції з цього питання йому не повідомив. З врахуванням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом МЮ України від 24.11.03 р. № 142/5/2092, він звернувся до незалежного експерта для проведення автотоварознавчої експертизи. За висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 1 546 (далі - висновок), вартість ремонту пошкодженого автомобіля марки «PEUGEOT EXPERT», н. з. [NUMBER] , складає 132 246 грн, 11 коп.. Тому сума, необхідна для проведення ремонту перевищує суму отриманого страхового відшкодування. Невідшкодованими є 97 553 грн, 77 коп., куди входить сума вартості запчастин та сума вартості роботи, та таких коштів у нього немає. Покликаючись на ч. ч. 1, 2 ст. 1 187, ст. ст. 1 166, 22, 1 192, 1 194 ЦК України, просить позов задовольнити. За ухвалою суду від 21.01.21 р. провадження у справі було відкрито. Копію вказаної вище ухвали суду та копію позовної заяви з доданими до неї документами відповідачем було отримано під розпис 27.01.21 р.. 01.02.21 р. відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, обґрунтований тим, що позову він не визнає у повному обсязі. Зазначає, що ліміт відповідальності на момент події становить 130 000 грн, тобто, страховик мав обов`язок відшкодувати збиток згідно із страховим актом від 15.10.20 р. № UA2020072400036/L01/01. На даний час позивач ніяких робіт по ремонту свого авта не проводить у зв`язку з відсутністю коштів. О 14 год. 25 хв. 24.07.20 р. в м. Ковелі Волинської області на перехресті вул. Вербицького - вул. Чубинського сталась ДТП за участю 2 - х т/з: автомобіля марки «PEUGEOT EXPERT», н. з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , належного позивачеві, та автомобіля марки «BMW 528 XI», н. з. [NUMBER] , під його керуванням, внаслідок чого ці автомобілі зазнали механічних пошкоджень з матеріальними збитками.Орієнтовно матеріальні збитки, завдані його автомобілю, складають 120 000 грн. За вказаною вище постановою суду на нього було накладено штраф. Однак він вважає, що ДТП сталась з вини обох водіїв - учасників ДТП, так як водій [PERSON] допустив порушення ПДР України, перевищив встановлену допустиму швидкість у даному місці, достатньо не врахував обмежену видимість у зоні зіткнення, не вжив усіх можливих заходів для уникнення зіткнення, тому, враховуючи механізм ДТП та такі порушення ПДР України позивачем, вбачає прямий причиновий зв`язок між ними та з наслідками, що настали. Вважає, що цивільно - правову відповідальність за завдану шкоду має нести і водій належного позивачеві авта. Дослідження пошкодженого автомобіля позивачем проводилось за договором № 1 546 від 15.10.20 р. тоді ж у його відсутності і про проведення такого дослідження він не повідомлявся. З наданого позивачем повідомлення № 295 від 25.09.20 р. слідує, що його було повідомлено про явку на 02.10.20 р. для проведення експертизи, однак, жодні дії по дослідженню тоді не проводились. Зазначає, що ринкова вартість автомобіля марки «PEUGEOT EXPERT», н. з. [NUMBER] , на момент ДТП складає 82 467 грн, вартість його відновлювального ремонту складає 132 246 грн, 11 коп., що свідчить про те, що ремонт цього авта є економічно необґрунтованим. Автомобіль позивача і до ДТП був пошкодженим та потребував проведення відновлювального ремонту: наявні механічні пошкодження - вм`ятини, подряпини у місцях, що не контактували під час ДТП; повна корозія порогів та інших елементів кузова, пошкоджене лакофарбове покриття. Копію відзиву на позовну заяву позивач отримав під розпис 01.02.21 р.. 12.02.21 р. позивачем подано до суду та до суду надійшла 16.02.21 р. відповідь на відзив на позовну заяву, що до уваги судом при розгляді справи не приймається, так як подана з порушенням строку, визначеного судом; не заявлено клопотання про причине невчасного подання та продовження строку на подання. У судовому засіданні представники позивача, кожна зокрема, позов підтримали з підстав, наведених у ньому, просять позов задовольнити у повному обсязі. У подальшому позивачем подано до суду заяву про розгляд справи у відсутності його представників. Відповідач та його представник - адвокат - у судовому засіданні позову, кожен зокрема, не визнали у повному обсязі з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Просять у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та його представника - адвоката, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази, що визначені судом такими, що подані вчасно та підлягають оцінці, у їх сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги безпідставні та не підлягають до задоволення. Відповідно до положень ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ч. ч. 6, 7 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як слідує з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля марки «PEUGEOT EXPERT», н. з. [NUMBER] , його власником є позивач. Як вбачається з копії постанови судді Ковельського міськрайсуду Волинської обл. від 27.08.20 р. у справі № 159/3 751/20 провадження № 3/159/2 349/20 про притягнення до адмінвідповідальності особи за ст. 124 КУпАП, що набрала законної сили 08.09.20 р., а з даних ЄДРСР - щодо саме відповідача у розглядуваній справі - останнього визнано винуватим у вчиненні ДТП за таких обставин: о 14 год. 25 хв. 24.07.20 р. він у м. Ковелі Волинської обл., на перехресті вул. вул. Вербицького та Чубинського, керуючи автомобілем марки «BMW 528 XI», н. з. [NUMBER] , під час виїзду на нерегульоване перехрестя не надав перевагу в русі автомобілю марки «PEUGEOT EXPERT», н. з. [NUMBER] , що рухався по головній дорозі, в результаті чого відбулось зіткнення, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. При цьому судом було взято до уваги, що [PERSON] свою винуватість у суді визнав у повному обсязі. Цивільно - правові відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, врегульовує Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Він же спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Як зазначено у ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Як слідує з копії полісу № АР/4425029 від 15.04.20 р., транспортний засіб, належний позивачеві, забезпечений із лімітом відшкодування шкоди, заподіяної майну, в розмірі 130 000 грн. Відповідно до копії страхового акта № 2020 072 400 036/L01/01 від 15.10.20 р. за полісом ЕР № 200110084 від 29.05.20 р., автомобіль відповідача також був забезпечений та ліміт відповідальності за цим полісом на момент події складав 130 000 грн. Подія ДТП була визнана страховим випадком відповідно до умов договору і прийнято рішення про виплату позивачеві як потерпілому суми страхового відшкодування в розмірі 34 692 грн, 34 коп.. За копією розрахунку страхового відшкодування до страхового акта № 2020 072 400 036/L01/01, страховиком за полісом № АР/4425029 від 15.04.20 р. визначено, що вартість автомобіля позивача на момент страхового випадку складає 78 828 грн, 38 коп.; вартість відновлювального ремонту цього авта складає 137 971 грн, 89 коп.; вартість залишків - 44 136 грн, 04 коп.; розмір збитку становить 34 692 грн, 34 коп., що є сумою різниці між вартістю т/з до та після ДТП з врахуванням того, що автомобіль позивача відповідно до страхового акта вважається фізично знищеним. Вказане вище дає суду підстави вважати, що залишки автомобіля позивача ним не передані страховику чи відповідачеві як винуватцю ДТП, та є на даний час у володінні позивача. Як слідує з копії платіжного доручення № 47 895 від 19.10.20 р., позивачем отримано від страховика вказану вище суму страхового відшкодування та у розпорядженні суду відсутні дані про незгоду позивача з таким розміром страхового відшкодування. Як стверджується копією висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 1 546 від 22.10.20 р., таке було проведено судовим експертом Стасюком О.В. на замовлення позивача після складання вказаного вище страхового акта, отримання позивачем суми страхового відшкодування. За таким висновком ринкова вартість автомобіля позивача на момент ДТП складає 82 467 грн, а вартість його відновлювального ремонту становить 132 246 грн, 11 коп., що не дає підстав для іншого висновку, ніж той, що автомобіль позивача за наслідками ДТП вважається фізично знищеним. За складання вказаного вище висновку позивачем, дійсно, сплачено 20.10.20 р. 3 595 грн, 68 коп., що стверджується копіями: платіжного доручення № 2 618 від 20.10.20 р., договору № 1 546 від 15.10.20 р. про надання платних послуг з проведення експертизи (дослідження) колісних транспортних засобів. Позивач, дійсно, вживав заходів до повідомлення відповідача про дату та місце проведення автотоварознавчої експертизи, а саме: по місцю його розташування 02.10.20 р., однак, суд враховує, що така дата передує укладенню позивачем договору № 1 546 від 15.10.20 р. про надання платних послуг з проведення експертизи (дослідження) колісних транспортних засобів, згідно з яким місце проведення експертизи (дослідження) т/з має бути узгоджене сторонами такого договору, що викликає сумнів у тому, що таке повідомлення позивачем відповідача є достатньо належним. За змістом ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За змістом ст. 1 192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як зазначено у ст. 1 194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За правилами п. 30.1 ст. 30 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо - транспортної пригоди. Як слідує із даних вказаного вище страхового акта та розрахунку страхового відшкодування, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу (далі - т/з) позивача перевищують вартість цього т/з до ДТП, тобто, ремонт вважається економічно необґрунтованим, а т/з - вважається фізично знищеним. П. 30.2 ст. 30 цього ж Закону України зазначає, що якщо т/з вважається знищеним, його власнику (користувачеві) відшкодовується різниця між вартістю т/з до та після ДТП, а також - витрати на евакуацію т/з з місця ДТП. Позивач у своєму позові просить стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром матеріальної шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), при цьому він фактично підмінює поняття цієї різниці вартістю свого автомобіля після ДТП. Суд також враховує, що рештки (залишки) пошкодженого його автомобіля залишись у його розпорядженні (тобто, не передавались страховикові, винуватцю ДТП), що слідує зі змісту позовної заяви. За таких обставин, оскільки т/з позивача є фізично знищеним, йому як власникові має бути відшкодована різниця між вартістю т/з до та після ДТП, що і здійснено страховиком. Саме такої позовної вимоги до відповідача позивачем не заявлено. Суд враховує, що позивач з розміром проведеної йому страховиком страхової виплати погодився і будь - яких інших вимог до страховика не пред`являв. Виходячи з вище наведеного, у задоволенні позову у частині майнового відшкодування слід відмовити. Оскільки вимога позивача про відшкодування витрат на оплату експертизи є похідною від основної позовної вимоги, у задоволенні такої вимоги також слід відмовити. Таким чином суд вважає, що позивачем не доведено належно підставності його позовних вимог в цілому, тому в цілому заявлений позивачем позов не підлягає до задоволення з мотивів, викладених вище. Стосовно питання розподілу судових витрат, суд враховує, що 28.04.21 р. відповідачем надано суду копію договору про надання правничої допомоги від 11.03.21 р. з додатком до нього № 1 від 11.03.21 р., акт наданих послуг № 1, квитанцію до касового ордеру № 1 від 11.03.21 р., згідно з якими відповідачем сплачено за правничу допомогу 9 000 грн. Однак аналізуючи зміст договору про надання правничої допомоги з додатком, обсяг та зміст наданої правничої допомоги, наданої фактично у справі, суд вважає, що понесені відповідачем судові витрати на правничу допомогу підлягають до часткового стягнення на його користь із позивача. Так за договором і додатком до нього № 1 представник відповідача - адвокат - взяв на себе зобов`язання надання правничої допомоги відповідачеві у розглядуваній справі. За актом наданих послуг № 1 адвокат надав відповідачеві ряд послуг, на надання яких у своїй сукупності затратив 13 годин (п. п. 1 - 7). При цьому на підготовку проектів клопотань та відповіді на відзив адвокат затратив 2 години (п. 7). Аналізуючи виконання робіт за п. 7 акта, суд враховує, що у справі із 3 - х клопотань відповідача та 1 - го клопотання його представника - адвоката (про виклик свідків, про призначення справи за правилами загального позовного провадження, про призначення експертизи, про ознайомлення з матеріалами справи), лише 1 - не клопотання (клопотання представника відповідача - адвоката - про ознайомлення з матеріалами справи), датоване послідуючою датою після набуття цим адвокатом процесуального статусу представника відповідача у розглядуваній справі. Перші ж 3 - ри клопотання відповідача датовані датою, що передує даті ордеру на ім`я адвоката Голошви В.Л. та даті договору про надання правничої допомоги. Тому суд не розцінює їх як такі, проекти у яких підготовлено цим адвокатом у рамках вказаного вище договору про надання правничої допомоги. Дійсно, крім вказаних вище клопотань відповідачем до суду подано 28.04.21 р. 3 - ри клопотання: про приєднання до справи документів, про відмову від виклику свідків за попередньо задоволеним його ж клопотанням про їх виклик, про відмову у проведенні експертизи, клопотання про що попередньо ним же було подано суду. Крім того у акті наданих послуг зазначено про підготовку представником відповідача відповіді на відзив, на що у сукупності з підготовкою проектів клопотань зайняло у нього 2 год.. До суду 28.04.21 р. представником відповідача - адвокатом, дійсно, подано відповідь на відзив. Однак суд враховує, що подання представником відповідача у цивільній справі такого процесуального документа як відповідь на відзив, що є заявою по суті справи (ст. 174 ЦПК України) суперечить положенням чинного законодавства і така заява судом до увагим братись не може, так як подання такої заяви належить до кола процесуальних прав позивача у справі, а не відповідача чи його представника. Тому законних підстав для взяття на себе обов`язків по підготовці відповіді на відзив (з врахуванням відсутності у справі зустрічної позовної заяви) адвокат не мав. Підстав для стягнення витрат відповідача на оплату цих 2 год. роботи адвоката за п. 7 акта суд не вбачає. Оскільки вартості кожної з послуг сторонами договору про надання правничої допомоги у такому договорі не зазначено, суд вбачає підстави для пропорційного зменшення суми витрат позивача на правничу допомогу, що підлягають йому до відшкодування за рахунок позивача, виходячи лише з часу, що значиться затраченим адвокатом на ті процесуальні дії, що виконані в рамках такого договору, після набуття адвокатом процесуального статусу представника сторони, та стягує лише вартість послуг, на виконання яких затрачено у сукупності 11 год., що складає суму 7 615 грн, 39 коп. (13 год. - 2 год.), (2 (год.) х 9 000 (грн.) : 13 (год.) = 1 384 грн, 61 коп.; 9 000 - 1 384 грн, 61 коп. = 7 615 грн, 39 коп.). На підставі викладеного та

Outcome: approved