Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з ФОП [PERSON] коштів за надані послуги, мотивуючи свій позов тим, що відповідач маючи у власності спеціалізований автомобіль марки ГАЗ-53, державний номер [NUMBER], в період з березня 2013 року по червень 2015 року здійснив скид стоків до Головної каналізаційно-насосної станції позивача в наступних об»ємах: 223,2 куб. м згідно розрахунку. Наказом по підприємству від 02.07.2008 року за № 2 «Про введення прейскурантів по наданню послуг населенню і юридичним особам», затверджено і введено в дію з 01.07.2008 року розрахунок розміру плати за транспортування та очистку стоків. Договір між позивачем та відповідачем на приймання, транспортування та очистку стоків був укладений 02.07.2012 року. Позивачем направлено на адресу відповідача рахунки-фактури за транспортування та очищення стоків: 28.02.2013 року на суму 96,77 грн.; 31.03.2013 року - 185,74 грн.; 30.04.2013 року - 129,02 грн.; 31.05.2013 року - 67,30 грн.; 27.06.2013 року - 6,73 грн. на загальну суму 500,12 грн. 19.06.2015 року підприємство звернулось до відповідача з вимогою про погашення даного боргу, але відповідачем вона була проігнорована. Посилаючись на вказані обставини, норми діючого законодавства, просить задовольнити позов з врахуванням вимог ст. 625 ЦК України просить суд стягнути з відповідача вказану суму боргу з врахуванням індексу інфляції в сумі 302,06 грн. та 3% річних - 33,66 грн., та судові витрати по справі в сумі 243,60 грн. Представник позивача в судове засідання не з»явилась, про час та місце слухання справи повідомлена, надала суду заяву, в якій позов підтримала, просила його задовольнити та не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, про час та місце слухання справи повідомлявся, причини неявки суду не сповістив. Суд визнав за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача та ухвалив розглядати справу заочно, про що представник позивача в своїй заяві не заперечувала і що відповідає вимогам статті 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про відходи» громадяни України, іноземці та особи без громадянства зобов»язані: вносити в установленому законом порядку плату за користування послугами підприємств, установ та організацій, що займаються збиранням, зберіганням, перевезенням, знешкодженням, видаленням і захороненням відходів. Судом встановлено, що 02.07.2012 року між позивачем та відповідачем укладено договір на приймання, транспортування та очистку стоків за № 02/07с-2012, відповідно до пунктів 3.1, 3.2, 3.3 якого - вартість виконаних робіт по цьому договору визначається згідно щомісячного розрахунку плати за транспортування та очищення стічних вод. Перевізник здійснює оплату за надання послуг згідно виставленого рахунку протягом трьох банківських днів з моменту одержання рахунку. Оплата перевізником здійснюється на розрахунковий рахунок підприємства. Наказом по підприємству від 02.07.2008 року за № 2 «Про введення прейскурантів по наданню послуг населенню і юридичним особам», затверджено і введено в дію з 01.07.2008 року розрахунок розміру плати за транспортування та очистку стоків. Відповідач, маючи у власності спеціалізований автомобіль марки ГАЗ-53, державний номер [NUMBER], в період з березня 2013 року по червень 2015 року здійснив скид стоків до Головної каналізаційно-насосної станції позивача (вулиця Кропивницького, 185) в наступних об»ємах: 223,2 куб. м згідно розрахунку: 28.02.2013 року - 43,2 куб.м; 31.03.2013 року - 82,8 куб.м; 30.04.2013 року - 57,6 куб. м; 31.05.2013 року - 36,0 куб.м; 27.06.2013 року - 3,6 куб.м. Відповідно до п.1.10 «Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України», затвердженого Наказом Держбуду України 19.02.2002 року за № 37, приймання в каналізацію стічних вод, які вивозяться асенізаційним транспортом від підприємств і приватного сектора, здійснюється тільки через зливні станції водоканалів. Підприємство або приватні власники сплачують водоканалу за їх транспортування та очистку згідно з договорами. Пунктом 12.4 «Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України», затверджених наказом Мінжитлокомунгоспу від 27.06.2008 року № 190, визначено, що приймання стічних вод від районів, у яких немає централізованої системи водовідведення, здійснюється через зливові станції. Порядок скиду нечистот у міську мережу водовідведення асенізаційними машинами та оплата послуг, що надає виробник, обумовлюється договором між перевізниками рідких відходів та виробником. За статтями 526, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов Договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов»язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що позивачем направлено на адресу відповідача рахунки-фактури за транспортування та очищення стоків: 28.02.2013 року на суму 96,77 грн. за 43,2 ку.м; 31.03.2013 року - 185,74 грн. за 82,8 куб.м; 30.04.2013 року - 129,02 грн. за 57,6 куб. м; 31.05.2013 року - 67,30 грн. за 36,0 куб.м; 27.06.2013 року - 6,73 грн. за 3,6 куб.м. та 19.06.2015 року і 09.07.2015 року претензію з вимогою погашення заборгованості, але відповідачем вони проігноровані. Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені Договором або Законом. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов»язання. Боржник, який прострочив виконання зобов»язання, зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, що, відповідно, становлять: індекс інфляції - 302,06 грн. та 3% річних - 33,66 грн. Таким чином, суд встановив, що позовні вимоги базуються на вимогах чинного законодавства і підлягають задоволенню в повному обсязі на суму 835,84 грн. Стягненню з відповідача підлягають понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати по справі в сумі 243,60 грн. На підставі ст.ст. 526, 611, 625 ЦК України та

Outcome: approved