Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до Київського районного суду м. Полтави з позовом в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] до відповідача усунення перешкод в користуванні власністю, вселення, визначення порядку користування житловим приміщенням, стягнення моральної шкоди. В позовній заяві посилався на те, що йому на праві власності належить по 1/2 частина квартири [ADDRESS] інші 1/2 частини належить відповідачу. Вказує, що відповідач чинить їй та неповнолітній доньці перешкоди в користуванні квартирою. Просила суд усунути їй та її неповнолітній доньці перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS], вселити його у вказану квартиру. Вселити її разом з неповнолітньою донькою [PERSON] в квартиру [ADDRESS]. Визначити порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши їй та неповнолітній доньці [PERSON] в користування кімнату (7), розміром 12,8 кв.м та кімнату (6) розміром 13,6 кв.м., допоміжні приміщення коридор (1) розміром 4,9 кв.м., вбиральню (2) площею 1,1 кв.м., ванну (3) площею 2 кв.м., кухню (4) площею 4,9 кв.м., коридор (8) площею 3,8 кв.м. залишити в загальному користуванні з [PERSON] Стягнути з [PERSON] на її користь 5 000 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі, пославшись на обставини, що викладені в позовній заяві. Просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач та його представник, належним чином повідомлені про день та час розгляду справи в судове засідання не з»явилися з невідомих суду причин. Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечував про задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS]. При цьому частки співвласників складають: по ? частці кожного. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 2 ст.321 ЦК України передбачено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тому як співвласник квартири [ADDRESS] позивач має право на володіння, користування та розпорядження належним йому майном, не може бути протиправно позбавлений чи обмежений в його здійсненні. Як встановлено судом та визнавалось відповідачем в судовому засіданні, позивач ключів від спірної квартири не має, оскільки відповідач їх не надав. Також судом встановлено, що позивач з»являвся до спірної квартири, намагалася до неї зайти, але існували перешкоди з боку відповідача . Факт чинення відповідачем перешкод позивачу в доступі до квартири також підтверджується показами допитаних в судовому засіданні свідків. Відмову відповідача надати позивачу ключі від вхідних дверей до квартири та факт не допуску позивача до квартири суд розцінює як протиправне чинення перешкод співвласнику в користуванні квартирою. Згідно ч.2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Тому позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою та про вселення суд вважає обґрунтованими. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Таким чином, судом встановлено порушення відповідачем права позивача як співвласника квартири. Порушене право підлягає захистові. З метою відновлення порушеного права позивача та з метою усунення перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS], суд вважає за необхідне вселити [PERSON] разом з неповнолітньою донькою [PERSON] в спірну квартиру. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно ч.1, п.2 ч.2, п.2 ч.3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення їх прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від харакртеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, степеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховується вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч.3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Суд вважає, що створенням позивачу та дитині перешкод в користуванні власним житлом, відповідачем спричинено значну моральну шкоду, оскільки протягом тривалого часу вона не мала можливості вселитися в квартиру, змушена була проживати в інших місцях разом з неповнолітньою донькою. Судом встановлено, що позивачу було заподіяно моральну шкоду, але її розмір позивачем дещо перебільшений. Визначаючи розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд враховує всі обставини справи в їх сукупності, тому розмір завданої моральної шкоди, суд визначає у розмірі 1 500 грн. Вирішуючи питання щодо визначення порядку користування квартирою [ADDRESS] суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно зі ст. 155 ЖК України квартира, що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучена, власника не може бути позбавлено права користування квартирою. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 з наступними змінами „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною власністю на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо сторонам виділити жилі та інші приміщення із самостійним виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Як встановлено судом, сторонам неможливо виділити в спільній квартирі жилі та інші приміщення із самостійним виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. Встановлення порядку користування квартирою з виділенням позивачу житлових кімнат площею 12,8 кв.м. та 13,6 кв.м., а відповідачу площею 17,0 кв.м. призведе до порушення прав сторін на користування належною їм на праві власності частиною спільної квартири, тому в цій частині позовні вимоги є безпідставними та не можуть бути задоволені. Хоча представник позивача в судовому засіданні і не наполягала на визначенні судом саме такого порядку користування, який просить, але враховуючи склад жилих приміщень в спірній квартирі та їх площу, суд приходить до висновку про неможливість визначення порядку користування приміщеннями в квартирі, оскільки встановлення порядку користування тими чи іншими жилими приміщеннями в квартирі призведе до порушення прав іншої сторони на користування належною на праві власності часткою квартири. Тому позовні вимоги про встановлення порядку користування квартирою є безпідставними та не підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу, витрати, пов»язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судовизх експертиз.. Статтею 84 ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсаційних витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» якщо компенсація у цивільних справах сплачується іншою стороною її граничний розмір не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Приймаючи до уваги те, що адвокат, який представляє інтереси позивачки згідно ордеру, надав розрахунок витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, які становлять 2000 грн., який не відповідає вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсаційних витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» суд проводить розрахунок компенсації витрат на правову допомогу, що підлягає відшкодуванню відповідачем по справі відповідно до вказаної постанови. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України та провівши розрахунок компенсації витрат на правову допомогу, що підлягає відшкодуванню відповідачем по справі відповідно постанови, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 1000 грн. витрат на правову допомогу. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 488 грн. сплаченого при подачі позовної заяви судового збору. Згідно квитанції №94 від 25.11.2014 року позивачем сплачено 1200 грн. за проведенення судової будівельно- технічної експертизи. Однак, дана сума не підлягає стягненню з відповідача, оскільки судом в задоволенні позовної вимоги про визначення порядку користування квартирою відмовлено.

Outcome: partial