Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання втрати права користування жилим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником житлового будинку по [ADDRESS]. Після реєстрації шлюбу його дочки [PERSON], він до свого житлового будинку приписав зятя [PERSON], який понад рік без поважних причин покинув помешкання та виїхав на постійне проживання в [ADDRESS]. На його прохання виписатись із належного йому будинку, відповідач відмовляється та знятися з реєстраційного обліку не бажає, в зв'язку з чим порушує право власності позивача і перешкоджає використовувати його право на власний розсуд. В зв'язку з даними обставинами він змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить визнати відповідача такими, що втратив право на користування житловим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS] та стягнути з відповідача судові витрати на його користь. Представник позивача по дорученню в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує, на його задоволенні наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був своєчасно належним чином повідомлений про дату і час слухання справи згідно наявних повідомлень про вручення поштових відправлень, і відомостей про причину своєї неявки до суду не надав. За таких обставин, суд ухвалив, розглянути справу заочно за відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних і доказів, відповідно до ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд встановив: Згідно копії договору купівлі-продажу посвідченого 25.10.1995 за Р № 5315, позивачу належить житловий будинок по [ADDRESS] (а.с. 10-11). Відповідно до копії домової книги, [PERSON] прописаний в житловому будинку [ADDRESS] з 16.08.2012 (а.с. 6,7). Згідно комісійного акта обстеження житлово-побутових умов від 12.12.2016 Шпиківської селищної ради Тульчинського району, [PERSON] з 01.12.2015 в житловому будинку по [ADDRESS] не проживає (а.с.12). Відповідач продовжує рахуватись зареєстрованим в будинку позивача, однак, він там вже не проживає більше року, з грудня 2015. Таким чином, позивачу на праві власності, яке підтверджено належним чином оформленим та зареєстрованим правовстановлюючим документом, належить житловий будинок, в якому залишається бути зареєстрованим відповідач у справі. Реєстрація місця проживання хоча і не спричиняє за собою виникнення права користування житловим приміщенням, проте обмежує майнові інтереси власників, пов'язані з правом розпорядитися ним. Оскільки відповідач добровільно не змінив реєстрацію місця проживання, то ним порушено право власності позивача і його право вимоги захисту порушеного права є законним. Тому перешкоди, які створені цією реєстрацією мають бути усунуті шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням . Відповідно до ст.6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадяни України протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зобов'язані зареєструвати місце свого проживання. Відповідач з 01.12.2015 проживає в іншому місці, а зареєстрований в будинку позивача, чим порушує права позивача і є таким, що втратив право на користування житлом, в якому його зареєстровано. Відповідно до ст.386 ЦК України, власник має право на судовий захист свого права власності та на підставі ст.391 ЦК України, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Крім того, відповідно до ст. 71, 72 ЖК України, судом не встановлено підстав для збереження жилого приміщення за відповідачем, тому є підстави для визнання його особою, що втратив право користування жилим приміщенням, як особа, що тривалий час понад шість місяців в ньому не проживає. Відповідно до ст. 107 ЖК України наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття, а отже, [PERSON] втратив право на користування жилим приміщенням. Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Положення ст. 17 ЦК України передбачають, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Оскільки відповідач добровільно знятися з реєстраційного обліку з житлового будинку позивача відмовляється, тому він порушує його конституційні права. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. В зв'язку з наведеними обставинами, позивач, як власник житлового будинку, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження житловим будинком шляхом визнання відповідача такими, що втратив право користування житловим будинком по [ADDRESS]. Рішення суду про втрату [PERSON] права користування спірним житловим приміщенням є підставою для зняття його з реєстрації при зверненні позивача до відповідних органів у передбаченому законом порядку. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судові витрати з оплати судового збору в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved