Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

Позивач 28.10.2019 року звернувся до суду з позовом до ТДВ СК «Альфа-Гарант», [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому вказав, що 09.11.2018 року приблизно о 10 год. 30 хв., він керуючи автомобілем «Mercedes-BenzVITO 120» д.н. [NUMBER] , рухався по вул. К.Маркса в м. Селидове зі швидкістю приблизно 30-40 км/год., виконував з включеним вказівником лівого повороту, обгін попутного автомобіля «VolkswagenPolo» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався попереду, та який без ввімкнення вказівників лівого повороту почав повертати вліво, і скоїв зіткнення з правою частиною автомобіля «Mercedes-BenzVITO 120» д.н. [NUMBER] . В наслідок зазначеного ДТП автомобілю позивача завдано механічні пошкодження, позивачу - душевні страждання. Постановою Селидівського міського суду Донецької області від 06.03.2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та справу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням строку накладання адміністративного стягнення. Відповідач [PERSON] на момент ДТП є власником автомобіля«VolkswagenPolo» д.н. [NUMBER] , та його цивільно - правова відповідальність застрахована в ТДВ «СК Альфа-Гарант» (поліс цивільно-правової відповідальності АМ/4941558 від 02.08.2018 року) та сума франшизи передбачена договором страхування в розмірі 2000 грн. Вартість матеріальних збитків, заподіяних позивачу відповідно до звіту страхової компанії «Альфа-Гарант», становить 30 000 грн. (без урахування зносу та ПДВ). Однак, відповідачем ТДВ СК «Альфа-Гарант» 21.06.2019 року позивачу було відшкодовано у розмірі 10 320 грн. 40 коп. На теперішній час позивач відновив вищевказаний автомобіль та на його відновлення ним було витрачено без врахування страхової виплати відповідачем ТДВ СК «Альфа-Гарант» складає 18 186 грн. 60 коп. Для відновлення транспортного засобу позивачем було придбано бувші в використанні запчастини, а саме: рульову тягу (400 грн.), пильник рульової тяги (400 грн.), накладку бамперу (2400 грн.), підкрилок передній правий (1500 грн.), кліпси підкрилка (350 грн.), комплект датчиків парктроніка (2980 грн.), запчастини б/у (5120 грн.), та вартість доставки «Новою поштою» вказаних запчастин становить (1615 грн.) і комісійна винагорода перевізнику (122 грн.). Також відновлювані роботи були виконані в умовах СТО (с. Маринівка Покровського району Донецької області) ПП [PERSON] на загальну суму 13 620 грн. Таким чином, реальні збитки позивача складають 18 186 грн. 60 грн. (відновлювальний ремонт 13 620 грн. + вартість б/в запчастин 14887 грн. - страхове відшкодування 10 320 грн. 40 коп.). Відповідно до аварійного сертифікату 50-D/47/4 розрахунку вартості матеріального збитку, завданого транспортному засобу «Mercedes-BenzVITO 120» д.н. [NUMBER] , встановлена вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 30 111 грн. 21 коп., вартість матеріального збитку з урахуванням зносу та ПДВ становить 14 846 грн. 71 коп., та без урахування ПДВ складає 12 372 грн. 26 коп. Таким чином, різниця щодо ПДВ складає 24 74 грн. 45 коп. Позивачем було надано відповідачу ТДВ СК «Альфа-Гарант» підтвердження оплати та відновлення автомобіля, тому ТДВ СК «Альфа-Гарант» повинно сплати доплату щодо ПДВ у розмірі 2 474 грн. 45 коп. Реальні збитки щодо відновлення транспортного засобу склали 18 186 грн. 60 коп., без врахування суми страхового відшкодування, тобто різниця між вказаною сумою та розміром ПДВ, що зобов`язаний сплатити відповідач позивачу складає 15 712 грн. 15 коп., з урахування розміру франшизи 2000 грн. Крім того, позивач зазначив, що йому спричинено моральну шкоду, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини відповідача [PERSON] , він був змушений докладати додаткові зусилля для підтримки налагодженого способу життя. Також він зазнав душевні переживання та страждання, оскільки не міг використовувати належний йому автомобіль за призначенням, що його пригнічувало та нервувало, потягло за собою моральні страждання та душевну хворобу, з приводу чого позивач був змушений звертатися до лікаря - психіатра КНП «Селидівська ЦМЛ Селидівської міської ради». Просив суд стягнути з відповідачів ТДВ СК «Альфа-Гарант», [PERSON] суму матеріальних збитків у зв`язку з пошкодженням (відновленням) належного йому автомобіля «Mercedes-BenzVITO 120» д.н. [NUMBER] у розмірі 18186,60 грн., з [PERSON] стягнути франшизу у розмірі 2000 грн. та судові витрати, які складаються з судового збору 1536 грн. 80 коп. та 6000 грн. за надання правової допомоги, а також моральну шкоду у розмірі 15000 грн. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» доплату щодо податку на додану вартість в розмірі 2 474 грн. 45 коп.; з відповідача [PERSON] матеріальні збитки у зв`язку з пошкодженням (відновленням) автомобіля «Mercedes-BenzVITO 120» д.н. [NUMBER] у розмірі 15 712 грн. 15 коп. та моральну шкоду у розмірі 15000,00 грн.; з відповідачів ТДВ СК «Альфа-Гарант» та [PERSON] судові витрати, які складаються з судового збору 1536 грн. 80 коп. та 6000 грн. за надання правничої допомоги. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 01.11.2019 року провадження по зазначеній цивільній справі відкрито та розгляд справи призначений в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали суду пояснення, пославшись в обґрунтування позову на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, підтримали доводи, викладені в відзиві та додаткових поясненнях на позов, просять в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Крім того, у разі повного або часткового задоволення позову відповідач заявляє намір отримати від позивача пошкоджені запасні частини. Представник відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, надано до суду заяву, в якій просять суд слухати справу у їх відсутність. Надано відзив, в якому зазначено, що позовні вимоги не визнають, оскільки товарні чеки від 10.11.2019 року та 03.12.2018 року, якими обґрунтовує позивач позовні вимоги не можуть бути належними та допустимими доказами для визначення розміру страхового відшкодування відповідно до ст.22,29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», адже вони не є результатом практичної діяльності суб`єктів оціночної діяльності. Таким чином, товарні чеки належать до розрахункових документів і засвідчують передачу права власності на товари (послуги) від продавця до покупця. Крім того, розрахункові документи не містять ставки ПДВ у відсотках, форми оплати, дані осіб, які брали участь у господарській операції. Таким чином, розрахункові документи не відповідають вищевказаним вимогам чинного законодавства України. Отже, надані товарні чеки є неналежними та недопустимими доказами, оскільки зазначений чек не містить обов`язкових реквізитів: місце складання документу, прізвище (найменування) продавця, не підтверджує придбання деталей саме для автомобіля позивача, оскільки перелік деталей не містить посилання на марку та модель автомобіля, для якого вони придбані. Також із вказаних розрахункових документів не вбачається, що понесені позивачем витрати є взаємопов`язані з ДТП, яка мала місце 09.11.2019 року та що вказані запчастини були встановлені на транспортний засіб позивача. Разом з тим, із огляду товарного чеку від 03.12.2018 року на суму 2980 грн. вбачається, що встановлення комплекту датчика парктроника взагалі пов`язаний із пошкодженням, які зазнав позивач у ДТП. Крім того, із огляду акту виконаних робіт від 06.12.2018 року, складеному ФОП [PERSON] , не вбачається, що саме дана особа має КВЕД господарської діяльності - обслуговування та ремонт автотранспортних засобів. Таким чином, вказаний документ не може бути належним та допустимим доказом для визначення розміру страхового відшкодування. Просять суд відмовити в задоволені позовних вимог до ТДВ СК «Альфа-Гарант». Суд вивчивши матеріали справи та дослідивши законодавство, що регулює спірні правовідносини, вислухавши учасників судового провадження, встановив наступне. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] , автомобіль марки «Mercedes-BenzVITO 120», реєстраційний номер [NUMBER] зареєстровано на [PERSON] . Відповідно до постанови Селидівського міського суду Донецької області від 06.03.2019 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та встановлено, що [PERSON] 09.11.2018 року о 10 год. 30 хв. в м. Селидове Донецької області, вул. К.Маркса, біля буд. № 33, керуючи автомобілем «VolkswagenPolo» д.н. [NUMBER] , перед зміною напрямку руху, а саме повороту ліворуч, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки для інших учасників руху, скоїв зіткнення з автомобілем марки «Mercedes-Benz» д.н. [NUMBER] . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 10.1 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Справу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням строку накладання адміністративного стягнення. Згідно акту виконаних робіт від 06 грудня 2018 року по ремонту на автомобіль Vito 120 MersedesBenz державний номер [NUMBER] власник: [PERSON] , виконав: ПП [PERSON] за адресою: Донецька область, Покровський район, с. Маріновка, загальна сума виконаних робіт складає 13620 грн. 00 коп. Відповідно до аварійного сертифікату 50-D/47/4 з розрахунку вартості матеріального збитку, завданого транспортного засобу «Mercedes-BenzVITO 120» д.н. [NUMBER] , вартість відновлювального ремонту ТЗ (згідно ремонтної Калькуляції 50-D/47/4) складає 30111 грн. 21 коп. (в т.ч. ПДВ); вартість відновлювального ремонту ТЗ з врахуванням фізичного зносу складає 14846 грн. 71 коп. з урахуванням ПДВ, та 12372 грн. 26 коп. без урахування ПДВ. Згідно полісу № АМ/4941558 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, код страховика 132, строк дії з 03.08.2018 по 02.08.2019 включно, транспортний засіб «VolkswagenPolo» д.н. [NUMBER] , випуск 1998 р. застрахований в ТДВ СК «Альфа-Гарант», розмір франшизи 2000 грн. Згідно п. 4 Полісу № АМ/4941558 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, - 100 000 грн. Згідно виписки АТ КБ «ПриватБанк» по надходженням по картці [PERSON] за 21.06.2019 року, ТОВ СК «Альфа Гарант» здійснило зарахування за страховий випадок у розмірі 10 320 грн. 40 коп. Згідно претензіям від 04.07.2019 року та 17.08.2019 року [PERSON] направляв [PERSON] вимоги щодо сплати йому розмір франшизи від завданої матеріальної шкоди у розмірі 2000 грн. Згідно претензіям від 04.07.2019 року та 17.08.2019 року [PERSON] направляв ТДВ СК «Альфа-Гарант» вимоги щодо сплати йому матеріальної шкоди, без врахування франшизи, ПДВ суму у розмірі 19 680 грн. Згідно товарного чеку від 10.11.2018 року були придбані товари на Vito: рульова тяга (400 грн.), пильник рульової тяги (400 грн.), накладка бампера (2400 грн.), підкрилок передній правий (1500 грн.), кліпси підкрилка (350 грн.). Згідно товарного чеку від 03.12.2018 року було придбано комплект датчику парктроніка (2980 грн.). Згідно службового чеку № 000258523 від 17.11.2018 року, виданого ТОВ «ПОСТ Фінанс» [PERSON] перерахував [PERSON] грошові кошти за заявою на переказ готівки № 2062646930 у розмірі 5120 грн. 00 коп., сума комісії у розмірі 122,00 грн. Згідно експрес - накладної № 59998071023804 від 17.11.2018 року, виданої «Нова Пошта», [PERSON] відправив [PERSON] запчастини б/у вагою 220,5 кг на загальну суму 5120 грн. 00 коп., доставку сплатив отимувач [PERSON] у розмірі 1615,00грн. Згідно службового чеку № 000258525 від 17.11.2018 року, виданого ТОВ «ПОСТ Фінанс» [PERSON] перерахував ТОВ «Нова Пошта» грошові кошти за заявою на переказ готівки № 2062646929 у розмірі 1615 грн. 00 коп. Згідно фіксальному чеку № 000258526 від 17.11.2018 року, виданого ТОВ «ПОСТ Фінанс», загальна сума переказів складає 6857 грн. 00 коп., з яких: експрес переказ коштів за документом № 2062646930 у розмірі 5120 грн. 00 коп., комісійна винагорода за документом № 2062646930 у розмірі 122,00 грн.; безготівковий переказ коштів за документом №2062646929 у розмірі 1615, 00 грн.. Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Частиною 1, 2 статті 22 ЦК України передбачено, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 своєї Постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, зазначив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до абз.1 п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Верховний Суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові № 686/17155/15-ц від 03.10.2018 року підтримав правовий висновок,викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15, де було зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). На підставі цього висновку Верховний Суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за мінусом фізичного зносу, а за решту - безпосередній винуватець. Таких же правових висновків дотримався Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду і у справі № 755/7666/19. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що з [PERSON] , як особи, яка винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, підлягає стягненню різниця між дійсною вартістю робіт з відновлення транспортного засобу, вартості придбаних частин, що підлягали заміні та страховим відшкодуванням (з врахування фізичного зносу), виплаченим страховиком без врахування ПДВ, а саме у розмірі 15 712 грн. 15 коп. (28 507 грн. 00 коп. (відновлювальний ремонт 13620 грн.+ вартість б/в запчастин 14887 грн.) - 10 320 грн. 40 (страхове відшкодування) - 2474 грн. 45 коп. (ПДВ)), оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Щодо позовних вимог про стягнення розміру податку на додану вартість у розмірі 2474 грн. 45 коп., суд зазначає наступне. Згідно з ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов`язані компенсацією страховиком збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування ПДВ. В зв`язку з чим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, підлягаючої до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (пункт 36.4 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками ПДВ по таких операціях. У разі, якщо страхові суми спрямовуються безпосередньо на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах. Зазначені зобов`язання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ. У випадку не проведення фактичного ремонту транспортного засобу, податкові зобов`язання не виникають. Верховний Суд в постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 757/22706/15-ц вказав, що у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику, виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає ПДВ, в межах суми страхового відшкодування. Враховуючи вищевикладене, ПДВ в сумі 2474 грн. 45 коп. входить до суми страхового відшкодування, які могли б бути повернуті страховиком після надання відповідних документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту. Як вбачається з матеріалів справи позивачем були надані до суду належні докази на підтвердження проведення фактичного ремонтну транспортного засобу «Mercedes-BenzVITO 120», що належить позивачу. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ТДВ СК «Альфа - Гарант» ПДВ в сумі 2474 грн. 454 коп. підлягають задоволенню, оскільки позивачем надано відповідні документи про оплату запчастин/відновлюваного ремонту транспортного засобу. Вирішуючи вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає, що відповідно до частин першої, третьої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Визнаючи розмір компенсації, що підлягає стягненню на користь позивача у відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги конкретні обставини справи, характер та глибину пов`язаних з ушкодженням автомобіля моральних страждань і понесених ним незручностей, ступінь вимушеного порушення нормального укладу його життя та необхідність докладання для його організації додаткових зусиль, та, виходячи із суті позовних вимог, засад розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково та стягнути з відповідача [PERSON] на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 гривень. Щодо передачі позивачем відповідачу [PERSON] замінених запчастин, суд встановив наступне. Відповідно до роз`яснень п. 14 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки " роз`яснено, що ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду». Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки позовні вимоги позивача в частині стягнення матеріальної шкоди, спричиненої відповідачем [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволені, тому запасні деталі, які були замінені позивачем при здійсненні ремонту автомобіля марки Mercedes-BenzVITO 120», реєстраційний номер [NUMBER] , а саме: рульову тягу, пильник рульової тяги, накладку бамперу, підкрилок передній правий, кліпси підкрилка, комплект датчиків парктроніка підлягають поверненню відповідачу, а саме після відшкодування шкоди відповідачем [PERSON] . Суд, вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу встановив наступне. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 3 цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно ч.4 цієї статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення права надано Конституційним Судом України в рішеннях від 16.11.2000 №13-рп/2000; від 30.09.2009 №23-рп/2009; від 11.07.2013 №6-рп/2013. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних з наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (правова позиція Верховного Суду, викладена у справі № 826/1216/16). Судом встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу надано до суду: договір № 52 від 03.07.2019 року про надання правової допомоги, укладений між [PERSON] та адвокатом Майоровим С.В.; ордер на надання правничої допомоги [PERSON] адвокатом Майоровим С.В. від 03.07.2019 року; акт виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 22.10.2019 року (з детальним описом робіт, виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги), вартість наданих послуг становить 6000 грн. 00 коп.; квитанція № 734105від 22.10.2019 року , згідно якої [PERSON] сплатив [PERSON] 6000 грн. 00 коп. за договором про надання правничої допомоги. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки позов задоволено частково, то і витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню відповідно до задоволеної частини позовних вимог. Загальна ціна позову складає 33186 грн. 60 коп. Позов задоволено на загальну суму 23186 грн. 60 коп., відтак за надання професійної правничої допомоги з урахуванням пропорційності до задоволеної частини позовних вимог з відповідачів підлягає стягненню 4 192 грн. 20 коп. Таким чином з відповідача [PERSON] підлягає стягненню сума у розмірі 2096 грн. 10 коп. за надання професійної правничої допомоги. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», якою закріплені ставки судового збору, за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Також за подання немайнового характеру судовий збір становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. В даному випадку судовий збір на день подачі позовної заяви (28.10.2019р.) за позовні вимоги немайнового характеру становить 768,40 грн. та за позовні вимоги майнового характеру становить 768,40 грн. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача судовий збір за позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, з урахуванням пропорційності до задоволеної частини позовних вимог, а саме у розмірі 256 грн. 11 коп. (768,40 * 33,33 %). В частині стягнення з [PERSON] судових витрат за відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної ДТП, підлягають стягненню у розмірі 384 грн. 20 коп. (768,40 грн*50%); загальна сума судових витрат, що підлягає стягненню з [PERSON] складає 640 грн. 31 коп.

Outcome: partial