Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Луганського державного університету внутрішніх справ імені [PERSON] про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та затримки видачі трудової книжки. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до наказу Луганського державного університету внутрішніх справ імені [PERSON] № 162 о/с від 01.09.2007 року він був призначений на посаду доцента кафедри кримінального процесу та правосуддя факультету підготовки слідчих. Наказом Луганського державного університету внутрішніх справ імені [PERSON] № 102 о/с від 05.05.2014 року [PERSON] було звільнено із займаної посади з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 40, ст. 235 КЗпП України. Позивач вважає, що дії Відповідача щодо його звільнення є неправомірними, звільнення є незаконним у зв"язку з чим [PERSON] був змушений звернутися з позовною заявою до суду, в якій просить: скасувати наказ Луганського державного університету внутрішніх справ імені\~[PERSON] про звільнення [PERSON] за п. 1 ч.\~1 ст. 40 КЗпП України; поновити на роботі [PERSON], стягнути з Луганського державного університету внутрішніх справ імені\~[PERSON] на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 05.05.2014 року по час прийняття судом рішення зі стягненням відповідних податків та зборів на доходи фізичних осіб; стягнути з Луганського державного університету внутрішніх справ імені [PERSON] 156,37 грн за один день вимушеного прогулу з причини затримки видачі трудової книжки; стягнути з Луганського державного університету внутрішніх справ імені [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 5 травня по 12 травня 2014 року в сумі 1250,96 грн; стягнути з Луганського державного університету внутрішніх справ імені\~[PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у сумі 500\~000 грн; стягнути з Луганського державного університету внутрішніх справ імені\~[PERSON] на користь [PERSON] матеріальні збитки, які були заподіяні йому в результаті вимушеного лікування, у сумі 3\~419,77 грн; рішення суду у частині поновлення [PERSON] на роботі та стягнення з Луганського державного університету внутрішніх справ імені\~[PERSON] на користь [PERSON] заробітної плати за час вимушеного прогулу у сумі 3\~596,51 грн за період з моменту фактичного звільнення до подачі позовної заяви до суду (за один місяць) допустити до негайного виконання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, попередньо подавши до суду заяву про розгляд справи без його участі. На позовних вимогах наполягає та просить суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Луганського державного університету внутрішніх справ імені\~[PERSON] в судове засідання не з'явився, попередньо подавши заперечення на позовну заяву, позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення в повному обсязі та просив суд розглянути справу за відсутності представника Відповідача. Дослідивши матеріали справи, докази по справі кожен окремо та в їх сукупності, суд вважає, що уточнений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] обіймав посаду доцента кафедри кримінального процесу та правосуддя факультету підготовки слідчих Луганського державного університету внутрішніх справ імені [PERSON] на умовах безстрокового трудового договору з 01.09.2007 року (а.с.24). Наказом МВС України від 8 квітня 2013 року № 349 «Про затвердження штатів вищих навчальних закладів» скорочено всі 800 посад в університеті, в тому числі 312 науково-педагогічного складу з них 212 вільнонайманих. Цим же наказом затверджено новий штатний розпис ЛДУВС ім. Е.О. Дідоренка. Уведено 696 посад, у тому числі 248 науково-педагогічного складу, з них 165 вільнонайманих та введено нову кафедру кримінального процесу факультету підготовки фахівців для підрозділів слідства з новим штатним розписом та наповненням навчальними дисциплінами (а.с.15). Позивач був ознайомлений під підпис із Наказом МВС України від 08.04.2013 № 349 «Про затвердження штатів вищих навчальних закладів» (щодо скасування штату та скорочення всіх посад в університеті, у тому числі посади доцента, яку він обіймав на кафедрі кримінального процесу та правосуддя факультету підготовки слідчих) та Наказом ЛДУВС ім.\~Е.О.\~Дідоренка від 31.05.2013 №\~510 «Про оголошення конкурсу на заміщення вакантних посад» (щодо проведення конкурсу на заміщення вакантних посад новоствореної кафедри кримінального процесу факультету підготовки фахівців для підрозділів слідства) (а.с. 103-104, 124). 27 червня 2013 року на письмове звернення Позивача до ректора ЛДУВС ім. Е.О. Дідоренка щодо його працевлаштування йому надана відповідь та повторно запропоновано взяти участь у вищевказаному конкурсі на заміщення посад кафедри кримінального процесу факультету підготовки фахівців для підрозділів слідства (а.с 17). У звязку з відмовою Позивача від участі в конкурсі на заміщення вакантних посад кафедр університету на адресу Позивача керівництвом університету були направлені рекомендовані листи з повідомленням про вручення № 1810 від 04.07.2013 року, № 1946 від 09.07.2013 року, № 2032 від 16.07.2013 року, № 2077 від 22.07.2013 року, № 2137 від 26.07.2013 року, № 2203 від 06.08.2013 року) із запропонуванням у порядку працевлаштування посади (на умовах трудового договору) методиста навчально-наукового інституту права, методиста відділу методичного забезпечення навчального процесу навчально-методичного центру та повідомленням про наступне звільнення згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у разі відмови від запропонованих посад (а.с. 119, 169). Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що за зверненням громадянина [PERSON] у період з 17 вересня 2013 року по 30 вересня 2013 року, згідно з направленням на проведення перевірки суб'єкта господарювання від 16 вересня 2013 року № 1319, державним інспектором праці Територіальної державної інспекції з питань праці [PERSON] було проведено позапланову перевірку додержання законодавства про працю в Луганському державному університеті внутрішніх справ імені [PERSON], за результатами якої складено акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 30 вересня 2013 року № 12-01-14/0005. Перевіркою було встановлено, що в порушення ч.1 ст.49-2 КЗпП України гр. [PERSON] не був попереджений про наступне вивільнення (звільнення згідно п.1 ст.40 КЗпП України), та в порушення вимоги ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України йому не було запропоновано іншої роботи в Університеті за відповідною професією чи спеціальністю (посада доцента кафедри кримінального процесу факультету підготовки фахівців для підрозділів слідства) (а.с. 210-211). На підставі акта перевірки № 12-01-14/0005 державним інспектором праці [PERSON] винесено припис від 30.09.2013 року № 12-01-14/0005-0004 про необхідність у місячний термін привести у відповідність до вимог частин 1,3 статті 49-2 КЗпП України порядок вивільнення працівників (а.с.29). Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22\~жовтня 2014 року в адміністративній справі № 812/8910/13-а за позовом Луганського державного університету внутрішніх справ імені [PERSON] до Територіальної державної інспекції з питань праці у Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача [PERSON] про скасування Припису від 30.09.2013 №\~12-01-14/0005-0004 було встановлено, що ЛДУВС ім. Е.О. Дідоренка були порушені вимоги трудового законодавства, оскільки [PERSON] не було попереджено про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці та одночасно не запропоновано іншої роботи в університеті за відповідною професією чи спеціальністю, а ознайомлення з наказами МВС України від 8 квітня 2013 року №349 «Про затвердження штатів вищих навчальних закладів» та Луганського державного університету внутрішніх справ імені [PERSON] від 31 травня 2013 року №510 «Про оголошення конкурсу на заміщення вакантних посад» не є та не може розглядатися як попередження про наступне вивільнення (а.с. 38-39). Відповідно до наказу ЛДУВС ім. Е.О. Дідоренка від 03.07.2013 року № 64 в/ст. Гришину Ю.О. була надана щорічна відпустка з 03.07.2013 року по 29.08.2013 року, з 28.08.2013 по 01.11.2013 [PERSON] знаходився на лікарняному. Таким чином на момент проведення вказаної перевірки Позивач продовжував працювати на посаді доцента кафедри кримінального процесу та правосуддя факультету підготовки слідчих ЛДУВС ім. Е.О. Дідоренка. 04 та 05 листопада 2013 року, після виходу Позивача з відпустки та лікарняного, за дорученням ректора ЛДУВС ім.\~Е.О.\~Дідоренка комісією в складі начальника та працівників відділу кадрового забезпечення ЛДУВС ім. Е.О. Дідоренка [PERSON] було запропоновано роботу в університеті за відповідною професією та спеціальністю, а саме вакантні посади методиста навчально-наукового інституту права, методиста навчально-методичного центру та методиста групи практичного навчання навчально-методичного центру університету і повідомлено, що в разі відмови від цієї роботи його буде звільнено згідно з п.\~1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Від запропонованих посад [PERSON] відмовився про що було складено відповідні акти про запропонування посад у порядку працевлаштування від 04.11.2013 та від 05.11.2013. Вказаний факт Позивачем не заперечується та підтверджується наданою Позивачем копією листа [PERSON] до ректора ЛДУВС ім. Е.О. Дідоренка від 14.11.2013 року, в якому Позивач також зазначає, що начальником відділу кадрового забезпечення [PERSON] у порядку працевлаштування йому були запропоновані вакантні посади методиста навчально-наукового інституту права, методиста навчально-методичного центру та методиста групи практичного навчання навчально-методичного центру університету і повідомлено, що в разі відмови від цієї роботи його буде звільнено згідно з п.\~1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.124). Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Відповідно до ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Згідно ч. 3 ст. 48 Закону України «Про вищу освіту» на посади науково-педагогічних працівників обираються за конкурсом, як правило, особи, які мають наукові ступені або вчені звання, а також випускники магістратури, аспірантури та докторантури. Статутом вищого навчального закладу може бути встановлено додаткові вимоги до осіб, які приймаються на посади науково-педагогічних працівників. Положенням про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 24 грудня 2002 року № 744 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції 15\~липня 2003 року за № 600/7921, передбачено механізм реалізації обовязкового конкурсного заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників. При цьому зазначається, що посада вважається вакантною при введенні нової посади до штатного розпису вищого навчального закладу. Позивачу та всім іншим науково-педагогічним працівникам ЛДУВС ім.\~Е.О. Дідоренка, у тому числі кафедри кримінального процесу та правосуддя факультету підготовки слідчих було запропоновано взяти участь у конкурсі на заміщення вакантних посад кафедр університету, оголошеному наказом ЛДУВС ім.\~Е.О.\~Дідоренка від 31 травня 2013 року № 510 (а.с.16). У звязку з відмовою Позивача від участі в конкурсі на заміщення вакантних посад кафедр університету йому було запропоновано іншу роботу в ЛДУВС ім. Е.О. Дідоренка за відповідною професією та спеціальністю, а саме методиста навчально-наукового інституту права, методиста навчально-методичного центру та методиста групи практичного навчання навчально-методичного центру університету і повідомлено, що в разі відмови від цієї роботи його буде звільнено згідно з п.\~1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Від запропонованих посад [PERSON] відмовився (а.с. 119). Оскільки посада доцента кафедри кримінального процесу та правосуддя факультету підготовки слідчих, яку обіймав Позивач була скорочена, а від запропонованих вакантних посад Позивач відмовився, наказом ЛДУВС ім. Е.О. Дідоренка від 5 травня 2014 року № 102 о/с [PERSON] було звільнено з посади доцента кафедри кримінального процесу та правосуддя факультету підготовки слідчих за п. 1 ч.\~1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 14). Таким чином, суд приходить до висновку, що Відповідачем належним чином дотримано процедуру звільнення Позивача з посади доцента кафедри кримінального процесу та правосуддя факультету підготовки слідчих ЛДУВС ім. Е.О. Дідоренка за з п.\~1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Згідно з ч. 4 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівнику виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Позивач був звільнений згідно наказу ЛДУВС ім. Е.О. Дідоренка від 05.05.2014 року №\~102 о/с. На підставі даного наказу було внесено запис № 9 в розділ «Відомості про роботу» трудової книжки (а.с. 25). Проте, в порушення вимог ст.47 КЗпП України трудова книжка була видана Позивачу тільки 6 травня 2014 року, що не заперечується Відповідачем. Як на підставу затримки видачі трудової книжки Відповідач вказує на підписання наказу про звільнення в неробочий для [PERSON] час. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимушений прогул Позивача по вказаній причині склав 1 (один) день, тому за час вимушеного прогулу з Відповідача підлягає стягненню на користь позивача середня заробітна плата за один робочий день. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому, підприємством, установою, організацією, провадиться в день звільнення. Виходячи зі змісту заперечень Відповідача на позов, суд приходить до висновку про те, що його дії з підготовки розрахунку з Позивачем почалися тільки 6 травня 2014 року, тобто наступного дня після звільнення Позивача. Відповідач є бюджетною установою та здійснює виплати через Головне управління державної казначейської служби України у Луганській області, однак в судове засідання Відповідач не надав належних доказів вини ГУДКСУ у Луганській області в затримці проведення платежів по розрахунку з Позивачем. Разом з тим, згідно з ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. За змістом ст.ст. 116, 117 КЗпП України, за своєю сутністю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку. Спору про суму виплати у Позивача та Відповідача не має. Днем фактичного розрахунку є 12 травня 2014 року, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнути з Відповідача середній заробіток Позивача за час затримки розрахунку при звільненні за період з 5 травня до 12 травня 2014 року. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права . Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У якості підстави для відшкодування моральної шкоди та матеріальних збитків Позивач вказує порушення порядку його звільнення із посади доцента кафедри кримінального процесу та правосуддя факультету підготовки слідчих ЛДУВС ім. Е.О. Дідоренка за п. 1. ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Таке порушення, на його думку, виявилося в тому, що до виходу у чергову щорічну відпустку він не був попереджений (письмово) про майбутнє вивільнення у звязку зі змінами в організації виробництва і праці в ЛДУВС ім. Е.О. Дідоренка та йому не було запропоновано (письмово) роботу по відповідній професії і спеціальності в університеті, ознайомлення з наказами МВС України від 8 квітня 2013 року №349 «Про затвердження штатів вищих навчальних закладів» та ЛДУВС ім. Е.О. Дідоренка від 31 травня 2013 року №\~510 «Про оголошення конкурсу на заміщення вакантних посад» не є та не може розглядатися як попередження про наступне вивільнення, а рекомендовані листи з повідомленням про вручення від ЛДУВС ім.\~Е.О.\~Дідоренка, що направлялися на його адресу він не отримував. Як зазначає Позивач, вказаними діями Відповідача йому було заподіяно моральну шкоду, що виявилася у моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя й матеріальних збитків, які були заподіяні йому в результаті вимушеного лікування. Як вбачається з матеріалів справи, після виходу з відпустки та лікарняного Позивача звільнено не було, він продовжував працювати в університеті, отримував заробітну плату та інші компенсаційні виплати, повязані з перебуванням на лікарняному, користувався всіма правами й гарантіями соціального захисту працівників ЛДУВС ім.\~Е.О.\~Дідоренка, а Відповідачем належним чином було дотримано процедуру звільнення Позивача з посади доцента кафедри кримінального процесу та правосуддя факультету підготовки слідчих ЛДУВС ім. Е.О. Дідоренка за з п.\~1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Згідно з ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику здійснюється у випадку, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При вирішенні питання про можливість застосування моральної шкоди, суд, як зазначає Пленум Верховного Суду України у п.9 Постанови Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, суд приходить до висновку, що Відповідач не заподіював Позивачу моральної шкоди, а тому в частині стягнення моральної шкоди необхідно відмовити. Суд також приходить до висновку, що відповідачем належним чином дотримано процедуру звільнення Позивача з посади доцента кафедри кримінального процесу та правосуддя факультету підготовки слідчих ЛДУВС ім. Е.О. Дідоренка за п.\~1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, тому у частині задоволення вимог щодо скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення матеріальних збитків слід відмовити. За таких підстав, суд вважає можливим уточнені позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково. Відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: partial