Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

позивач звернувся до суд з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. Свої вимоги мотивував тим, що 02 серпня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11193169000, відповідно до умов якого банк зобов'язувався передати відповідачу кредит у розмірі 9492,00 доларів США, що еквівалентно на дату укладення договору 47 934,60 грн., на строк до 02 серпня 2014 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 13 % річних. В забезпечення виконання усіх грошових зобов'язань в повному обсязі позичальника за договором Позичальник передав в заставу автомобіль марки «Daewoo Lanos», 2007 року випуску, кузов № [NUMBER], д/н [NUMBER]. 17 листопада 2016 року між Публічним акціонерним товариством та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» укладено договір факторингу № 46, відповідно до умов якого первісний кредитор передав, а новий кредитор набув права вимоги до боржника реального та належного виконання обов'язків за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11193169000 від 02 серпня 2007 року, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON]. Згідно реєстру боржників до договору факторингу № 46 від 17 листопада 2016 року заборгованість [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11193169000 від 02 серпня 2007 року становить у розмірі 174 814,29 грн. Позивач набув статуса заставодержателя на предмет застави автомобіль марки «Daewoo Lanos», 2007 року випуску, кузов № [NUMBER], д/н [NUMBER], про що зроблено відповідний запис в державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Згідно інформаційного листа Регіонального сервісного центру м. Києва позивача повідомлено, що право власності на предмет застави зареєстровано за [PERSON]. У зв'язку з чим просить звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки «Daewoo Lanos», 2007 року випуску, кузов № [NUMBER], д/н [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON] шляхом передачі у власність Товариству з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» в рахунок погашення зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11193169000 від 02 серпня 2007 року, що складають 174 814,29 грн., в тому числі сума простроченого основного боргу 174 814,29 грн.; зобов'язати [PERSON] передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» предмет застави - автомобіль марки «Daewoo Lanos», 2007 року випуску, кузов № [NUMBER], д/н [NUMBER] з комплектом ключів та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 травня 2017 року прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова група» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави до розгляду та відкрито провадження у справі. 24 квітня 2018 року ухвалою суду залучено [PERSON], [PERSON] та Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ у Київській області до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. 19 вересня 2018 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 18 лютого 2019 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Представник позивача у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надав письмову заяву з прохання слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представництво інтересів здійснював [PERSON] Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю з підстав викладених у відзиві на позов. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 02 серпня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11193169000, відповідно до умов якого банк зобов'язувався передати відповідачу кредит у розмірі 9492,00 доларів США, що еквівалентно на дату укладення договору 47 934,60 грн., на строк до 02 серпня 2014 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 13 % річних. В забезпечення виконання усіх грошових зобов'язань в повному обсязі позичальника за договором Позичальник передав в заставу автомобіль марки «Daewoo Lanos», 2007 року випуску, кузов № [NUMBER], д/н [NUMBER] (а.с. 6-32, 151-152). 17 листопада 2016 року між Публічним акціонерним товариством та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» укладено договір факторингу № 46, відповідно до умов якого первісний кредитор передав, а новий кредитор набув права вимоги до боржника реального та належного виконання обов'язків за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11193169000 від 02 серпня 2007 року, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] (а.с. 11-14, 17). Згідно реєстру боржників до договору факторингу № 46 від 17 листопада 2016 року заборгованість [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11193169000 від 02 серпня 2007 року становить у розмірі 174 814,29 грн. (а.с. 15-16). 10 лютого 2017 року позивачем направлено до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори вимогу до спадкоємців після смерті [PERSON] (а.с. 18). Згідно інформаційного листа Регіонального сервісного центру в м. Києві Міністерства внутрішніх справ України від 17 листопада 2017 року автомобіль марки «Daewoo Lanos», 2007 року випуску, кузов № [NUMBER], д/н [NUMBER] в період з 27 липня 2007 року по 02 березня 2013 року значився зареєстрованим за [PERSON], [INFO], на підставі акта приймання-передачі № 917182 від 25 липня 2007 року (а.с.78). Позивач просить звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки «Daewoo Lanos», 2007 року випуску, кузов № [NUMBER], д/н [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON] шляхом передачі у власність Товариству з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» в рахунок погашення зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11193169000 від 02 серпня 2007 року, що складають 174 814,29 грн., в тому числі сума простроченого основного боргу 174 814,29 грн. та зобов'язати [PERSON] передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» предмет застави - автомобіль марки «Daewoo Lanos», 2007 року випуску, кузов № [NUMBER], д/н [NUMBER] з комплектом ключів та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Отже, правовідносини виникли між заставодержателем майна та набувачем рухомого майна, яке передано під заставу, а тому доказуванню підлягає наявність заборгованості за грошовими зобов'язаннями та зберігання обтяження при переході права власності на майно. На підтвердження позовних вимог представник позивача надав витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, відповідно до якого 29 січня 2013 року внесено запис про реєстрацію Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» застави відповідно до договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11193169000 від 02 серпня 2007 року (а.с.70;, витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін), відповідно до якого проведено заміну обтяжувача з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» (а.с.21), інформаційний лист Регіонального сервісного центру в м. Києві Міністерства внутрішніх справ України від 17 листопада 2017 року, відповідно до якого станом на 15 листопада 2017 року автомобіль марки «Daewoo Lanos», 2007 року випуску, кузов № [NUMBER], д/н [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 3247/2016/014250 від 17 серпня 2016 року (а.с. 77). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Представник відповідача скористався своїм правом подачі відзиву до позову, відповідно до якого заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11193169000 від 02 серпня 2007 року, укладеного з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк». Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. У силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України). Як визначено ст. 589 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов»язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення. Включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставного майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимог, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 19 Закону України „Про заставу", що кореспондується із положенням статті 589 Цивільного кодексу України, за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом або договором, - неустойку), необхідні витрати та утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Статтею 20 Закону України «Про заставу» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання заставодержатель набуває право звернення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Однак позивачем не доведено випискою по кредитному договору за період з 02 серпня 2007 року по 23 листопада 2016 року наявність заборгованості [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11193169000 від 02 серпня 2007 року, укладеного з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (а.с. 148-150). Більш того, суд не наділений повноваженнями вирішувати спір у названий позивачем спосіб, виходячи з такого. У відповідності до ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу», ч. 1 ст. 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду, якщо інше не передбачено законом або договором застави. Частина 2 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» також передбачено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом. Згідно із п.п. 4 ч. 2 ст. 25 вказаного Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження - шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, при вирішенні даної категорії справ необхідно встановити наявність чи відсутність згоди заставодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет застави шляхом передачі заставодержателю права власності на предмет застави в рахунок виконання забезпечених заставою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності заставодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору застави. Згідно п. 8.2 договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу звернення стягнення на предмет застави здійснюється, або на підставі рішення суду, або шляхом застосування позасудових засобів звернення стягнення . Згідно п. 8.5 договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу при зверненні стягнення в позасудовому порядку, банк має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет застави: передача предмету застави у власність банку в рахунок виконання забезпеченого заставою зобов'язання в порядку, встановленому Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»; продаж банком предмету застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах, в порядку, встановленого Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Отже, судом встановлено, що договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу передбачає позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет застави шляхом передачі банку предмету застави в рахунок виконання забезпеченого заставою зобов'язання. Крім того, представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Як роз'яснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків,коли позов не доведено,що є самостійною підставою для нього. Виходячи з наведеного, позовна давність застосовується лише у випадку обґрунтованості позову. У разі якщо вимоги позову є необґрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю. З огляду на викладене, у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова група» до [PERSON] за участю третіх осіб [PERSON], [PERSON], Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Київській області про звернення стягнення на предмет застави слід відмовити повністю за недоведеністю.

Outcome: dismissed