Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, де просить винести рішення, яким стягувати з відповідача на її користь щомісячно аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO] , до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування позову зазначила, що з 23.06.2012 року вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі. В шлюбі мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходиться на її утриманні . В добровільному порядку відповідач не надає допомоги на дитину . З урахуванням викладеного просить задовольнити позовні вимоги. В судове засідання позивач не з'явилася, хоча завчасно надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день та час слухання справи був належним чином повідомлений . На підставі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підстав наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів та ухвалити по справі заочне рішення. Судом встановлено, що з 23.06.2012 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 23.06.2012 року Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області. В шлюбі подружжя мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 20.03.2013 року Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області . Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тому позивач бажає отримувати аліменти за рішенням суду. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно статті 180 СК України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а оскільки дитина проживає із позивачем та перебуває на її утримання, суду не надано доказів про надання відповідачем коштів на утримання дитини, тому суд має всі підстави для стягнення з нього аліментів на утримання його малолітньої дитини. Статтею 181 СК України передбачено, що одним із способів виконання батьками обовязку з утримання дитини є сплата аліментів, розмір яких визначається судом у виді частки від заробітку (доходу) матері чи батька, яка буде стягуватися. Судом не встановлена наявність істотних обставин, які б унеможливлювали надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини. Отже між сторонами в справі виникли та існують правовідносини, щодо реалізації батьківських обовязків з утримання своєї малолітньої дитини. За таких обставин суд приходить до висновку, що має місце порушення права неповнолітніх дітей на отримання належної матеріальної допомоги від батька, оскільки батько зобовязаний утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Так, відповідно до абз.1, 4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при вирішенні справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", №3 від 15.05.2006р. за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом та максимальний розмір аліментів, що підлягатимуть стягненню з боржника, не може перевищувати 50% заробітної плати цієї особи. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та правомірними і підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved