Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Свої уточнені позовні вимоги мотивує тим, що 08 червня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладений кредитний Договір №391254123. Пунктом 1.1 Договору встановлено, що Товариство зобов`язалось надати [PERSON] кредит в сумі 5890 грн. Пунктом 1.2 Договору встановлено строк дії Договору з моменту його укладення 30 днів. Проценти за користування кредитом становлять 602,25% річних. Товариство належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти на загальну суму 5890 грн. 02 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Вердікт Капітал» було укладено Договір факторингу №02/1118-01, відповідно до якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту №391254123 від 08 червня 2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] . Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ТОВ «Таліон Плюс» втратив такі права. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов Кредитного договору, що підлягає стягненню з позичальника станом на 25 травня 2021 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 16340 грн. 47 коп., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 5890 грн. 00 коп., заборгованість з пені - 8739 грн. 42 коп., нараховані 3% річних - 509 грн. 28 коп. та втрати від інфляції - 1201 грн. 77 коп., яку позивач і просить стягнути з відповідача, а також сплачені при подачі позову судові витрати у сумі 2270 грн. та витрати на правочинну допомогу в розмірі 20 000 грн. Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 08 липня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 18 серпня 2021 року ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області витребувано від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Вердикт Капітал» завірені належним чином копії Договору №391254123, укладеного 08 червня 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] , Додатку №1 до Договору №391254123 від 08 червня 2018 року (графік розрахунку), а також первинні документи (бухгалтерські документи стосовно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та інше)), виписки по рахунку стосовно видачі кредиту та його часткового погашення з детальним розрахунком заборгованості станом на дату відступлення права вимоги. Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 08 вересня 2021 року продовжено [PERSON] процесуальний строк, встановлений судом для подання відзиву на позовну заяву та додаткових доказів у цивільній справі за позовом ТОВ «Вердикт Капітал» в особі Генерального директора Іжаковського О.В. до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Згідно письмового клопотання просив суд розглядати справу без участі представника на підставі наявних доказів та матеріалів. На виконання ухвали Ічнянського районного суду Чернігівської області від 18 серпня 2021 року позивачем подано письмову заяву згідно якої позивач вказав, що не може надати належним чином завірену копію кредитного договору №391254123, оскільки це онлайн кредит, який був оформлений шляхом заповнення особистих даних позичальником на офіційному сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Надано копію Договору факторингу №04/1018-02 від 04 жовтня 2018 року, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Відповідач та його представник адвокат Сидоренко О.В. в судове засідання також не з`явились. Згідно письмової заяви, [PERSON] просив розгляд справи проводити без його участі. Заявлені позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив суд відмовити в їх задоволенні, посилаючись на обставини викладені у відзиві (а.с.89-103). Зокрема, відповідач у відзиві посилається на те, що ТОВ «Вердикт Капітал» не надав жодного доказу на підтвердження підписання ним договору № 391254123 від 08 червня 2018 року в електронній формі та надання кредитних коштів, а також доказів відступлення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» своїх прав на вимогу заборгованості до [PERSON] саме до ТОВ «Вердикт Капітал». Відсутні первинні бухгалтерські розрахунки та документи стосовно видачі кредиту саме в розмірі 5890 грн. У відповідності до положень ч.4 ст.267 ЦК України просив застосувати позовну давність до вимог щодо стягнення неустойки (пені, штрафу). Щодо витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн., просив врахувати, що позивачем не доведено факт оплати витрат, відсутній детальний опис робіт, а також докази того, що вказані роботи необхідні були саме в рамках даної справи, оскільки позивачем на підтвердження вимог надано платіжне доручення №195390019 на суму 200 000 грн., а не на 20 000 грн. Витрати є завищеними та не відповідають дійсності. Крім того, просить суд врахувати, що рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 18 січня 2021 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 01 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 43842 грн. 93 коп. на підставі кредитного договору №391254123 від 08 червня 2018 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Таліон Плюс», та ТОВ «Вердикт Капітал». На підставі даного виконавчого листа з [PERSON] стягнуто 11924 грн. 48 коп., що значно перевищує тіло кредиту. У зв`язку з цим у задоволенні позовної заяви ТОВ «Вердикт Капітал» про стягнення заборгованості, просив відмовити повністю. Представником позивача подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої позивач вказує, що кредитний договір №391254123 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] був оформлений у формі електронного документу з використанням електронного підпису, на підставі якого відповідачем був оформлений кредит, тому оригіналу кредитного договору в паперовому вигляді із підписами сторін кульковою ручкою в позивача немає та не може бути в силу особливості укладення даного правочину. Товариство виконано свої зобов`язання за кредитним договором, відкривши позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 5890 грн. ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за Договором кредиту №391254123 від 08 червня 2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] . Нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст.625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11). Унаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання кредитор дістає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням. Тому право подати позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за кожен місяць виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Загальний розмір заборгованості по сплаті інфляційних втрат та 3% річних за користування кредитом, що підлягає стягненню станом на 25 травня 2021 року, та відповідно до розрахунку заборгованості, становить 16340 грн. 47 коп., яку позивач і просить стягнути. Крім того, просив врахувати, що оскільки строк кредитного договору складає 30 днів та закінчується 08 липня 2018 року, позов подано в червні 2021 року, тому позивачем строк позовної давності не пропущений. Звернення до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості це єдиний спосіб захисту свого права як кредитора і в жодному випадку не призводить і не призведе до подвійного стягнення заборгованості. Крім того, на виконання ухвали Ічнянського районного суду Чернігівської області від 18 серпня 2021 року від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надійшла письмова заява згідно якої товариство повідомило, що 08 червня 2018 року між [PERSON] та товариством було укладено Договір №391254123. Відповідно до п.4.2 Договору Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах в якості електронного підпису позичальника буде використовуватися Логін Особистого кабінету та Пароль Особистого кабінету. На момент укладання Договору Позичальником ( [PERSON] ) було укладено та підписано Договір за допомогою електронного підпису відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Після укладення Договору товариство відразу перерахувало грошові кошти в сумі 5890 грн. У зв`язку з невиконанням договору відповідачем, право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» на підставі Договору Факторингу №04/1018-02 від 04 жовтня 2018 року та Реєстру прав вимог №3 від 05 листопада 2018 року. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав: Відповідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Згідно з розрахунком заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що за [PERSON] станом на 25 травня 2021 року рахується заборгованість в розмірі 16340 грн. 47 коп., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 5890 грн. 00 коп., заборгованість з пені - 8739 грн. 42 коп., нараховані 3% річних - 509 грн. 28 коп. та втрати від інфляції - 1201 грн. 77 коп. (а.с.12-14). На обґрунтування вимог про стягнення заборгованості позивач посилається на кредитний Договір №391254123 від 08 червня 2018 року, який був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] . Пунктом 1.1 Договору встановлено, що Товариство зобов`язалось надати [PERSON] кредит в сумі 5890 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно п.1.4 цього Договору. Пунктом 1.2 Договору встановлено строк дії Договору з моменту його укладення 30 днів. Проценти за користування кредитом становлять 602,25% річних (п.1.6 Договору). Додатком №1 до Договору №391254123 від 08 червня 2018 року «Графік розрахунків», сторонами погоджено графік розрахунків (а.с.11). Проте, надані позивачем та ТОВ «Манівео швидка медична допомога» копії кредитного Договору №391254123 від 08 червня 2018 року та додатку №1 до Договору №391254123 від 08 червня 2018 року (графік розрахунків), не містять підписів сторін договору. На обґрунтування вимог про стягнення заборгованості позивач посилається на те, що кредитний договір №391254123 від 08 червня 2018 року, був оформлений у формі електронного документу з використанням електронного підпису, на підставі якого відповідач отримав кредит. Разом з тим, п.6,7 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Згідно з ч.1 ст.10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів. Згідно з ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Відповідно до ч.1, 2 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Згідно з ч. 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Проте, копії кредитного договору не містять підпису відповідача. Докази того, що відповідач заходив на сайт товариства та вводив електронне підтвердження - динамічний пароль, який повинен був бути відправлений на його номер телефону, відсутні. Крім того, позивач не надав суду первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту в сумі 5890 грн., його погашення, якщо таке відбувалося (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, виписки по рахунку та інше, не надано належного розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором, з якого вбачалося б, яким саме чином та за який період обчислені кожна зі складових зазначеної загальної суми заборгованості. Таким чином, у матеріалах справи відсутні належні, достатні та допустимі докази на підтвердження факту отримання [PERSON] від Товариства кредитних коштів у розмірі 5890 грн. Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов`язком позивача, який не довів суду належними та допустимими доказами її розмір. Оскільки, наданий позивачем кредитний договір №391254123 від 08 червня 2018 року та Додаток №1 до Договору №391254123 від 08 червня 2018 року (графік розрахунків), які містяться в матеріалах даної справи не підписані відповідачем, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] . Відтак, позивач не довів факту прийняття відповідачем запропонованих йому умов кредитного договору. Відповідний правовий висновок наданий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, від 23 грудня 2020 року, справа №191/2648/17. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Крім того, суд враховує, що відповідно до положень ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. За змістом ст. ст. 513,514,516 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 02 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Вердікт Капітал» було укладено Договір факторингу №02/1118-01, відповідно до умов якого, ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, в тому числі за Договором кредиту №391254123 від 08 червня 2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та боржником, на підставі укладеного договору факторингу. Зокрема, відповідно до п.1.2 Договору, «Кредитний договір» - кредитний договір, укладений між Первісним кредитором (яким є Товариство з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», на підставі укладеного договору факторингу) і Боржником, права вимоги за яким відступаються, та який відповідає наступним критерям: боржником за Кредитним договором виступає фізична особа та кредит не забезпечується заставою. Перелік Кредитних договорів наводиться у відповідних Додатках до цього Договору, а саме в Реєстрах прав вимог. «Реєстр прав вимог» - означає перелік Прав вимог до Боржників, що відступається за цим Договором. Форма реєстру прав вимог наведена в Додатку №1 до цього Договору (п.1.5 Договору). Відповідно до п.2.1 цього Договору, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» зобов`язався відступити ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» зобов"язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за плату на умовах, визначених цим Договором. Право вимоги переходить від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» на наступний календарний день з дня підписання ними відповідного Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному Додатку (п.4.1 Договору). Згідно із копією Реєстру прав вимоги №1 від 05 листопада 2018 року до Договору факторингу №02/1118-01, укладеного між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» 02 листопада 2018 року, під номером 73 значиться [PERSON] як ПІБ боржника, кредитний договір №391254123 від 08 червня 2018 року, сума боргу 5890 грн., заборгованість пл. відсоткам -2915 грн. 70 коп. та загальна заборгованість - 8805 грн. 70 коп. Проте, суд вважає, що вказані вище докази не підтверджують виникнення у позивача права вимоги на стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 08 червня 2018 року за №391254123. Так, позивачем не надано докази відступлення прав вимоги від Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» як сторони кредитного договору №391254123 від 08 червня 2018 року, до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС». Згідно п.4.1 копії договору факторингу, укладеного між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» №04/1018-02 від 04 жовтня 2018 року, передбачено, що право вимоги переходить в день підписання сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному Додатку. Підписанням Реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу Права вимоги до Боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги. Проте, Реєстр прав вимог №3 від 05 листопада 2018 року, на який посилається ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (а.с.111, зворот), в матеріалах справи відсутній. Відсутність реєстру позбавляє суд можливості перевірити чи дійсно ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» отримало право вимоги за договором факторингу по кредитному договору №391254123 від 08 червня 2018 року, укладеного між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] . Частина 1статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Позивачем не надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження тих обставин, що [PERSON] отримав кредит в розмірі 5890 грн. від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» шляхом підписання кредитного договору в електронній формі та засвідчення його електронним цифровим підписом, наявності за відповідачем заборгованості, факту виникнення права вимоги у ТОВ «Вердикт Капітал». За таких обставин позов задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України, відповідно до якої у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed