Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до до Київської місцевої прокуратури №4, Прокуратури м. Києва, третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди. Просить стягнути з відповідачів солідарно моральну шкоду в розмірі 1 000 000,00 грн. Свої вимоги мотивував тим, що на підставі судового рішення від 17 травня 2011 року Дніпровським районним судом м. Києва 23.11.2011 року було виписано виконавчий лист № 2-759/1-11 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 24 326,80 гривень. 08.12.2011 року старшим державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві Климєнко Р.В. було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження. У відповідача [PERSON] є в приватній власності квартира за адресою: [ADDRESS]. Але не зважаючи на постійні нагадування позивача на протязі тривалого часу Климєнко Р.В. нічого реально не зроблено на предмет стягнення з [PERSON]. грошей. За цей час, з урахуванням індексу інфляції на підставі ст. 625 ЦПК України позивач втратив близько 5000 гривень. Тому за захистом своїх прав та законних інтересів звернувся до суду з заявою на бездіяльність посадових осіб з проханням зобов'язати суд виконати рішення суду від 17 равня 2011 року в рамках виконавчого провадження. 16 вересня 2013 року суддя Дніпровського районного суду м. Києва Гончарук В.П. своєю ухвалою визнав неправомірною бездіяльність головного державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві Климєнко Р.В. щодо невиконання рішення суду та зобов'язав ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві виконати рішення суду за виконавчим летом, виданим Дніпровським районним судом м. Києва 23 листопада 2011 року. Але на протязі двох с половиною років посадовими особами відділу ДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві на виконання ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 16 вересня 2013 року (суддя Гончарук В.П.) нічого зроблено не було. Тому позивач звернувся до прокуратури Дніпровського району м. Києва з заявою про кримінальне правопорушення, в якій я просив внести до ЄРДР відомості стосовно посадових осіб ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві на предмет скоєння ними кримінальних правопорушень, передбачених статтями 367 та 382 КК України та почати досудове розслідування. Також на виконання Дніпровського районного суду м. Києва від 17 травня 2011 року (суддя Чех) позивач звернувся до прокуратури Дніпровського району в м. Києві з заявою про злочин відносно УДАІ Дніпровського управління поліції ГУ поліції у м Києві на предмет того, що вони не виконують своїх посадових обов'язків щодо розшуку майна божника [PERSON], а саме: транспортного засобу АУДІ 100, р.в. 1984, д.н.з. [NUMBER]. Згодом позивач отримав листи з прокуратури Дніпровського району м. Києва від 08 грудня 2015 року на предмет, на його погляд, неправомірних дій УДАІ Дніпровського управління поліції ГУ поліції у м Києві та від 14 грудня 2015 року щодо, на його погляд, неправомірних дій працівників ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві. В цих двох листах вказувалось, що нема підстав для внесення відомостей за моїми зверненнями до ЄРДР. Не погоджуючись з діями прокуратури Дніпровського району м. Києва позивач звернувся зі скаргами до слідчих суддів Дніпровського районного суду м. Києва. 13 січня 2016 року слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва Курило А.В. своєю ухвалою зобов'язав прокурора Київської міської прокуратури № 4 внести відомості до ЄРДР по моїй заяві відносно УДАІ Дніпровського управління поліції ГУ поліції у м Києві. 15 січня 2016 року слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва Бірса О В. своєю ухвалою зобов'язав прокурора Київської міської прокуратури № 4 внести відомості до ЄРДР по заяві позивача відносно посадових осіб ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві. Протиправними діями відповідачів моральному здоров'ю позивача спричинено значної шкоди, тому що весь період намагання поновити порушені права його життя було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Додатково пояснив, що протиправними діями відповідачів йому завдано моральної шкоди в результаті чого життя позивача було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями. Представник відповідача Київської місцевої прокуратури №4 в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог та просила відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Додатково надала пояснення викладені в запереченнях на позовну заяву, які долучені до матеріалів справи. Представник відповідача Прокуратури м. Києва в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог та просила відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Додатково пояснила, що вимоги позивача є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Представник третьої особи в зал судового засідання не за"явився, хоча сповіщався належним чином про день, місце та чакс розгляду справи в суді. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Судом встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Київської місцевої прокуратури №4, Прокуратури м. Києва про відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 000 000,00 грн., у зв'язку з не виконанням відповідачами своїх повноважень, що спричинило значку шкоду моральному здоров'ю та призвело до позбавлення позивача можливостей реалізації своїх звичок та бажань. Згідно ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо (у тому числі) - шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до положень ст.1173-1175, ч.5-7 ст.1176 ЦК України - шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили; шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах; порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до ст.ст.1-4, 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" - відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв»язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя; моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Таким чином, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець у ст. 1166 ЦК України відносить: а) наявність шкоди; б) протиправну поведінку заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вину. Перераховані підстави визнають загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" регламентовано, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з'ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Крім того, наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Умовою відповідальності за моральну шкоду є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов`язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Київської місцевої прокуратури №4, Прокуратури м. Києва, третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає, оскільки вина відповідачів у спричиненні позивачу моральної шкоди не доведена в судовому засіданні, відсутній причинний зв'язок між будь-яким погіршенням здоров'я позивача і діями відповідачів, які мали б винний характер, разом з тим заявлені вимоги [PERSON] заявлені без достатніх правових підстав та обгрунтування. Відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі поданих ними доказів. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Outcome: dismissed