Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором оренди від 29.11.2013 р. № 29/10/2013. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.11.2013 р. між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди № 29/10/2013, відповідно до умов якого відповідачу у тимчасове платне користування передано нерухоме майно - приміщення № 1 групи приміщень № 52 площею 67,6 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS] , літ. А , строком на 365 днів. Сторони погодили, що орендна плата становить 2000 доларів США і сплачується щомісяця до 5 числа поточного місяця в гривневому еквіваленті. 01.02.2014 р. сторони підписали Додаткову угоду до договору оренди, зменшивши площу орендованого приміщення до 45,07 кв.м. і відповідно зменшивши розмір орендної плати до 1333,33 доларів США у гривневому еквіваленті на день оплати. В подальшому, відповідач скористалась своїм правом на розірвання договору, надіславши 20.05.2015 р. повідомлення про розірвання Договору оренди з 20.06.2015 р. Позивач посилається на те, що на момент розірвання договору відповідач належним чином не виконала свої зобов`язання за Договором в частині внесення орендної плати, в зв`язку з чим станом на 20.02.2017 р. у неї наявна заборгованість в розмірі 451819,70 гривень з орендних платежів, а також позивач просить застосувати положення ч.2 ст.625 ЦК України та стягнути з відповідача 3% річних від суми заборгованості в розмір 33559,37 гривень. 16.03.2018 р. позивачем подана заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої він просить стягнути з відповідача заборгованість за договором оренди, розраховану станом на 14.03.2018 р., яка складається з основної суми боргу за договором в розмірі 271694,59 гривень, 3% річних в розмірі 26422,50 гривень, а також пені, передбаченої п.10.2 Договору оренди в сумі 71682,71 гривень. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на невірний розрахунок суми заборгованості, що підтверджено висновком експерта. Крім того, відповідач звернулась до суду з зустрічним позовом, відповідно до якого просить визнати недійсними пункти 4.1, 4.2 Договору оренди № 29/10/13 від 29.11.2013 р., укладеного між сторонами у даному спорі, та визнати недійсним п.1.4, 1.5 Додаткової угоди від 01.02.2014 р. до Договору оренди. Як на підставу для визнання правочину в частині п.п.4.1,4.2 Договору оренди та п.п.1.4, 1.5 Додаткової угоди недійсними відповідач посилається на незаконність визначення розміру орендної плати в еквіваленті до іноземної валюти, яка не є законним засобом платежу на території України, та незаконність встановлення залежності розміру таких платежів від обмінного курсу для долара США, що є дискримінаційними умовами, оскільки встановлюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків. Всі валютні ризики за даним договором фактично були покладені на [PERSON] , а тому її права, як споживача, були істотно порушеними, в зв`язку з чим, посилаючись на положення ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач за зустрічним позовом просить визнати недійсними п.п.4.1,4.2 Договору оренди та п.п.1.4, 1.5 Додаткової угоди. Позивачем за первісним позовом (відповідачем за зустрічним) подана заява про застосування строків позовної давності до вимог [PERSON] за зустрічним позовом. В ході судового розгляду представники позивача підтримали позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просили його задовольнити, посилаючись на неналежне виконання зобов`язань з боку відповідача за Договором оренди. Також представники позивача просили відмовити у задоволенні зустрічного позову, в зв`язку з пропуском відповідачем строків позовної давності, а також посилаючись на положення ст.533 ЦК України, яка передбачає можливість визначення зобов`язань в іноземній валюті. Представник відповідача заперечував проти задоволення первісного позову та підтримав вимоги за зустрічним позовом, обґрунтовуючи тим, що позивачем невірно визначена сума зобов`язань відповідача по сплаті орендних платежів, а також незаконність визначення суми зобов`язання в іноземній валюті, що є дискримінаційними умовами і призводить до дисбалансу прав та обов`язків сторін, що в силу положень Закону України «Про захист прав споживачів» є підставою для визнання правочину недійсним. Крім того, представник відповідача заявив про нарахування позивачем до сплати штрафних санкцій поза межами строків позовної давності. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.11.2013 р. між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено Договір оренди № 29/10/2013, відповідно до п.1.1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає приміщення в строкове платне користування (найм) строком на 365 днів, починаючи з дати підписання Сторонами Акту приймання-передачі приміщення. В силу положень п.п.3.1, 3.2 Договору Орендар вступає у строкове платне користування приміщенням після підписання цього Договору з дати підписання Акта приймання-передачі приміщення, що має бути зроблено не пізніше 29.11.2013 р. У разі припинення або розірвання цього Договору приміщення повертається Орендарем Орендодавцю шляхом підписання сторонами відповідного акту приймання-передачі приміщення. Згідно з п.п.4.1-4.3 Договору оренди сторони погодили розмір та порядок оплати орендної плати, відповідно до яких Орендар сплачує Орендодавцю орендну плату в розмірі 16400 гривень, що є еквівалентом 2000 доларів США. Сторони погодили, що орендна плата в гривні підлягає зміні кожного разу в день фактичної оплати прямо пропорційно змін комерційного курсу української гривні до курсу продажу долара США на день оплати, встановленого ВАТ «Ві Ей Бі Банк» та опублікованого на веб-сайті www.vab.ua. Сторони узгодили, що після підписання цього Договору протягом 5 днів Орендарем має бути сплачений Авансовий платіж в розмірі місячної орендної плати в сумі 16400 гривень, що є еквівалентом 2000 доларів США, з урахуванням положень п.4.1 цього Договору. Після підписання Акту приймання-передачі приміщення Орендар зобов`язався сплатити орендну плату за перший місяць оренди та сплачувати місячну орендну плату авансом до 5 числа поточного місяця оренди протягом всього строку дії цього Договору. 29.11.2013 р. між сторонами був підприсаний Акт № 1 приймання-передачі приміщення, відповідно до якого ФОП [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла нежиле приміщення відповідно до Договору оренди № 29/10/13, а сааме: нежиле приміщення № 1 групи приміщень № 58 площею 67,6 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , літ.А. 01.02.2014 р. між сторонами у спорі підписана Додаткова угода до Договору оренди № 29/10/13 від 29.11.2013 р., згідно з якою сторонни змінили предмет оренди, зменшивши площу орендованого приміщення до 45,07 кв.м. та відповідно розмір орендної плати, який згідно з п.1.4 Додаткової угоди визначається пропорційно площі, що орендується, а саме: 11066,64 кв.м. за місяць, що еківалентно 1333,33 доларів США. Порядок розрахунку суми орендної плати та умови оплати залишився без змін та визначається п.5 Договору № 29/10/13 (п.1.5 Додаткової угоди). Також сторонни погодили розмір відповідальності сторін у разі неналежного виконання зобов`язань і згідно з п.п. 10.1, 10.2 Договору оренди за невиконання або неналежне виконання умов цього Договору сторонни несуть відповідальність згідно зчинним законодавством України та цим Договором. У випадку неповної або несвоєчасної сплати орендноїплати Орендар сплачує Орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період нарахування, від суми простроченного платежу, за кожний день такого прострочення. Сплата пені не звільняє Сторону від виконання своїх договірних зобов`язань. У випадку прострочення сплати орендної плати більше ніж на тридцять днів, як це вказано в п.12.1, Орендар зобов`язується окрім погашення заборгованості по орендній платі також сплатити на користь Орендодавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, три відсотки річних та індекс інфляції за тридцять днів такого прострочення. Судом встановлено, що [PERSON] звернулась до СПД [PERSON] з листом про розірвання Договору оренди № 29/10/13 від 29.11.2013 р. з 20.06.2015 року та надіслала Акт приймання-передачі приміщення. Також, судом встановлено, і це підтверджується Відомістю про оплату оренди офісного приміщення, яка підписана сторонами, починаючи з лютого 2014 року відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання по сплаті орендної плати і вносила її у розмірі, меншому ніж погоджено сторонами в договорі. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості борг відповідача по орендній платі станом на момент розірвання договору становив 271694,59 гривень, що еквівалентно 10486,09 доларів США. Крім того, позивачем нарахована пеня за період з 14.03.2017 р. до 14.03.2018 р. відповідно до п.10.2 Договору оренди в розмірі 71682,71 гривень, а також 3% річних в розмірі 26422,50 гривень, що еквівалентно 1019,78 доларів США. Зазначений розрахунок проведений відповідно до умов п.п.4.1-4.3, 10.1,.10.2 Договору оренди, враховуючи курс продажу валют, встановлений ПАТ «Ві Ей Бі Банк» на момент здійснення платежу, який враховувався до моменту припинення встановлення курсів купівлі-продажу валюти Банком в зв`язку з початком процедури його ліквідації, тобто до 21.11.2014 р., а в подальшому застосовувався курс Національного банку України, а також розмір подвійної облікової ставки для розрахунку пені за період нарахування. Суд не може прийняти до уваги в якості доказу на спростування розрахунку розміру заборгованості Висновок експерта № 90/08/21-17 від 30.10.2017 р., складеного судовим експертом Шульгою Л.Д. за результатами проведення експертного економічного дослідження, оскільки експерт не була попереджена про кримінальну відповідальністю за дачу завідомо неправдивого висновку, кваліфікація судового експерта підтверджена за спеціальностями: «Дослідження документів бухгалтерського, податкового обліку та звітності», «Дослідження документів про економічну діяльність підприємств і організацій», «Дослідження документів фінансово-господарських операцій», однак такі документи не були предметом дослідження при проведення експертизи. З огляду на положення ст.86 ЦПК України зазначений доказ не можна вважати допустимим на підтвердження розміру заборгованості. Згідно з ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. (ст.762 ЦК України). Згідно з ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. В силу положень ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.77 ЦПК України).. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем при зверненні до суду та в ході судового розгляду доведено належними та допустимими доказами факт передання майна в оренду та невиконання відповідачем свого обов`язку щодо оплати вартості оренди в повному обсязі у строки, погоджені сторонами. Оскільки відповідачем не виконано обов`язок щодо оплати оренди майна за час його користування в повному обсязі, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Не підлягають задоволенню вимоги [PERSON] за зустрічним позовом з огляду на наступне. Звертаючись до суду про недійсність п.п. 4.1, 4.2. Договору оренди, п.п.1.4, 1.5 Додаткової угоди до Договору, позивач посилається на їх дискримінаційні умови щодо визначення вартості оренди в іноземній валюті, дисбаланс прав та обов`язків сторін, оскільки ризики зміни курсу іноземної валюти фактично покладені лише на Орендаря, що відповідно до положень ст.18 Закону України «Про захист прав споживача» є підставою для визнання договору недійсним. Згідно до положень ч. 1. 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Статтею 81 ЦПК України встановлено обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, закон покладає обов`язок доказування на сторони у справі. [PERSON] , посилаючись на несправедливість і дискримінаційність умов укладеного між сторонами Договору оренди, повиненна надати докази на підтвердження того, що наслідком укладення такого договору є дисбаланс прав і обов`язків сторін, а також, що це призвело до завдання шкоди, як споживачу послуг. Таких доказів суду надано не було. Крім того, визначення оплати в іноземній валюті не може призводити до дисбалансу прав і обов`язків, оскільки, в даному випадку, ризик зміни курсу валюти несуть обидві сторони правовідносин. Положення Договору оренди, що стосуються встановлення розміру оплати орендних платежів в еквіваленті до іноземної валюти не суперечать змісту ст.533 ЦК України, відповідно до якої грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б давали підстави вважати, що спірні умови Договору оренди є несправедливим, оскільки при підписанні зазначеного договору [PERSON] ознайомилась та погодилась з його умовами, мала намір укласти такий договір, вчиняла дії щодо виконання зобов`язань за цим договором. Враховуючи викладене, суд не вбачає законних підстав для визнання оспорюваних положень Договору оренди та Додаткової угоди недійсними, в зв`язку з чим зустрічний позов не підлягає задоволенню. Суд не вбачає також підстав для застосування положень ст.264 ЦК України до вимог за зустрічним позовом, про що було заявлено стороною позивача, оскільки пропуск позовної давності є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову і застосовується у разі наявності порушення прав сторони. В даному випадку, суд не встановив порушень прав відповідача при укладенні і виконанні Договору оренди. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України, і вважає за необхідне стягнути з відповідача за первісним позовом на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду, а також витрат на правничу допомогу, які доведені належними і допустимими доказами, є обґрунтованими щодо вид надання таких послуг, витраченого часу та вартості таких послуг.

Outcome: approved