Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БУ-1 Прилуки про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за невикористану відпустку. Свої вимоги аргументує тим, що він тривалий час працював головним енергетиком в ТОВ «БУ-1 Прилуки». 03 січня 2017 року його було переведено на 4 годинний робочий день, а з 13 листопада 2017 року звільнено iз займаної посади за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП. Останнього разу підприємство виплатило йому заробітну плату у травні 2017 року. За період роботи з червня по листопад 2017 року включно зарплату відповідач йому не виплачував та при звільненні не здійснив з позивачем повний розрахунок ycix належних сум. На час звільнення заборгованість по заробітній платі складала 10205,33 грн., у звязку з чим позивач звернувся до суду iз заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, рішення по якій на час звернення до суду з даним позовом ще не прийнято. Крім того, на момент звільнення за позивачем залишились не використаними 14 днів основної щорічної відпустки, за які відповідач також мав здійснити виплату грошової компенсації, однак цього так і не зробив. Вказана заборгованість до цього часу не погашена і у зв'язку iз затримкою розрахунку при звільненні відповідачем були порушені права позивача, тому [PERSON] в своїй позовній заяві просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 01.12.2017 року по день постановлення рішення у даній справі та компенсацію за невикористану відпустку 1219,40 грн та понесені судові витрати по справі в сумі 3000,00 грн. В судове засідання позивач не з'явився, однак подав письмову заяву про розгляд справи в його відсутності позовні вимоги підтримує та проить суд провести розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день постановлення рішення. Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного провадження та не надав відзив на позовну заяву у строк передбачений в ухвалі про відкриття провадження у справі. Зі згоди позивача, суд на підставі наявних в справі доказів, ухвалює заочне рішення, що відповідає положенню ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків виходячи з наступного. Відповідно до копій особової картки (а.с.7) [PERSON] в період з 07 липня 2009 року по 13 листопада 2017 року працював головним енергетиком в ТОВ «БУ-1 Прилуки» та згідно з копією наказу №51-к/тр звільнений за власним бажанням (а.с.6), що також підтверджується копіями з індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] (облікова картка № [NUMBER]) Пенсійного фонду України (а.с.8-10) . Як вбачається з копії довідки ТОВ «БУ-1 Прилуки» виданої [PERSON] (а.с.5) заборгованість по заробітній платі по підприємтсву ТОВ «БУ-1 Прилуки» станом на 01 грудня 2017 року за період з 01 червня 2017 року по 30 листопада 2017 року складає 10205,33 грн. Згідно з ч.1\~ст.115 КЗпП України, заробітна плата повинна виплачуватися регулярно в робочі дні в терміни встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць. Відповідно до вимог\~ст.24 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Із змісту ст.21 КЗпП України випливає, що трудовий договір є двостороннім договором між працівником та роботодавцем, які по відношенню один до одного мають відповідні права та обов'язки. Інші суб'єкти мають право втручання у взаємовідносини цих сторін лише у випадках та в порядку передбаченому чинним законодавством. Відповідно до ч.1 ст.36\~КЗпП України підставою припинення трудового договору, крім іншого, є угода сторін та розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Оскільки отримати згоду власника на звільнення в таких умовах не представляється можливим, тому єдиною підставою звільнення залишається ініціатива працівника. За ч.ч.1,2 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Працівник має право у визначений ним строк розірвані трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. У відповідності з ч.1 ст.116 КЗпП України, виплата усіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки підприємство, установа, організація згідно з ч.1 ст.117\~КЗпП\~України повинні виплатити працівникові його середній заробіток по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахкнку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сумм власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на корить працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до\~ст.1 Закону України «Про оплату праці»\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною 3 статті 15 ЗУ «Про оплату праці» встановлено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Згідно ст.83\~КЗпП України ч.1 ст.24 Закону України «Про відпустки», при звільненні працівника йому виплачується компенсація за всі дні невикористаної відпустки. Згідно ст.ст.\~74-84\~КЗпП\~України громадянам, які працюють за трудовим договором надаються щорічні відпустки, а у разі звільнення їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки. Оплата відпусток прирівнюється до заробітної плати і обкладається податком на доходи з фізичних осіб і відображається у формі 1 ДФ з ознакою доходу 101. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при розгляді спору про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зi ст.83 КЗпП вона може бути стягнута на вимогу працівника за вci дні невикористаної ним основної щорічної відпустки тільки в разі звільнення його з роботи, а в разі, якщо працівник не використав щорічну відпустку i за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст.238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за вci дні невикористаної відпустки, виходячи iз середнього заробітку, який працівник має на час її проведення. Згідно п.20 вказаної Постанови суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні останнього до розгляду справи - по день постановления рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Відповідно до п.2 Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 зі змінами, якою був затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до п.8 Постанови нарахування виплат, що обчислюються iз середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат i допомоги, вона обчислюеться шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Розрахунок середнього заробітку за час затримки з 01 грудня 2017 року по 25 липня 2018 року, тобто з дати звільнення позивача по дату винесення рішення здійснено наступним чином. Середньоденна заробітна плата розрахована відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженою Постановою Кабінету Mіністрів України від 8 лютого 1995 року №100 складає 79,11 грн. (згідно довідки заборгованість по заробітній платі за 6 місяців складає 10205,33 грн, тобто середня заробітна плата на місяць становить 1700,89 грн (10205,33 грн/6 місяців). Середньоденна заробітна плата становить 79,11 грн, яка обрахована наступним чином: зарплата за два останні місяці 3401,78 грн / 43 робочі дні за два місяці (21 робочих днів у жовтні 2017 року та 22 робочих дні у листопаді 2017 року) = 79,11 грн. Таким чином, на дату подання позову сума середнього заробіткуку за час затримки розрахунку при звільненні становить 12657,60 грн (79,11 грн х 160 робочих дні по день винесення рішення). Компенсація за 14 невикористаних дні відпустки становить 1219,40 грн, та розрахована відповідно до п.7 Порядку, а саме шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед звільненням 12 місяців на відповідну кількість календарних днів року (за винятком святкових i неробочих днів, встановлених законодавством) та множення на кількість днів невикористаної відпустки (21 774,13 грн / 250 днів = 87,1 грн х 14 днів = 1219,40 грн). Відповідачем не було надано доказів на спростування позовних вимог щодо стягнення заборгованості по середньому заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за невикористану відпустку, тому така підлягає примусовому стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ч.6\~ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно\~ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати. Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню судовий збір за позов майнового характеру у розмірі 704,80 грн підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Крім того, у відповідності зі\~ст.133 ЦПК України\~витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов'язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається\~ст.137 ЦПК України. Відповідно до ч.3\~ст 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічні висновки викладено в постанові Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Відповідно до ч.8\~ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду копію договору про надання правової допомоги № 25/06/18 від 25 червня 2018 року, розрахунок вартості правової допомоги, наданої стороні адвокатом, та квитанцію № 5 від 04 липня 2018 року про сплату 3000,00 грн. на підставі договору (а.с.11-15) Враховуючи, вище викладене суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати понесені ним на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. На підставі\~наведеного та\~ст.15 ЗУ «Про оплату праці», ст.ст.74-84,115-117 КЗпП України, ст.6 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст.5 ЗУ «Про судовий збір», ст.ст.197, 200, 247, 263-265, 273, 280-281, 284, 289,\~354,\~430 ЦПК України, суд

Outcome: approved