Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про про збільшення розміру аліментів та надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди батька у супроводі матері. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що [INFO] року вона народила сина [PERSON], батьком якого є [PERSON]. Рішенням Тернопільчького міськрайонного суду Тернопільської області від 30.09.2014 р. з [PERSON] стягнуто в її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх видів його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.07.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. У зв'язку з тим, що відповідач присуджені аліменти рішенням суду не сплачує, про місце його працевлаштування не повідомляє, тому просить змінити розмір стягуваних аліментів із частки від заробітку на тверду грошову суму в розмірі 750 грн. щомісячно. Крім того зазначає, що з метою відпочинку та оздоровлення дитини їй необхідно виїжджати з дитиною за межі України, на що обов'язково потрібна згода відповідача, як батька дитини. Однак відповідач добровільно не надає згоди на виїзд дитини за кордон з метою відпочинку, тому просить надати тимчасовий дозвіл на виїзд малолітньої дитини [PERSON], [INFO] за межі України в країни Шенгенської зони (Польщу, Німеччину, Чехію, Австрію, Італію, Угорщину) і Європейського Союзу, Йорданії, Тунісу, ОАЕ, Тайланду, Білорусії, Болгарії, Чорногорії, Хорватії, Туреччини, Греції, Словенії з метою оздоровлення та відпочинку з моменту набрання рішення суду законної сили строком на три роки без згоди батька [PERSON] у супроводі матері-[PERSON]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак подала суду зяаву про розгляд спрваи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих на те суду причин, доказів про причини неявки та заперечень проти позову суду не подав, хоча про день та час слухання справи був повідомлений належним чином. Тому, суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі доказів, що є в матеріалах справи та постановлення заочного рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав: [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.09.2010 року, який було розірвано рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 03.09.2012 року. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER]. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.09.2014 р. вирішено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх видів його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.07.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. З медичної довідки про стан здоров'я дитини, яка виїзджає за кордон на відпочинок та оздоровлення, виданої 01.06.2016 року Тернопільською міською дитячою клінічною лікарнею вбачається, що [PERSON], [INFO] хворіє рецидувуючим бронхітом. Як вбачається з довідки-характеристики виданої 09.06.2016 року Тернопільським навчально-виховним комплексом №35, [PERSON], [INFO] відвідує старшу групу даного закладу. Дитину приводить та забирає лише мама [PERSON], яка займається вихованная дитини та несе всі фінансові витрати пов'язані з перебуваням сина в зазначеному виховному закладі. Згідно із вимогами ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач присуджені аліменти рішенням суду не сплачує, місце його працевлаштування невідоме, а тому суд вважає, що [PERSON] має нерегулярний, мінливий дохід. Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З урахуванням викладеного та вимог ст. 182, 184 192 СК України, приймаючи до уваги прожитковий мінімум для дітей відповідно віку, стан здоров'я дитини, на яку призначаються аліменти, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, шляхом зміни розміру аліментів та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно і до досягнення дітиною повноліття. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Як вбачається з нотаріально посвідченої 28.11.2014 року заяви [PERSON], останній дає згоду на виїзд його сина [PERSON], [INFO] за межі України з метою оздоровлення та відпочинку у супроводі матері - [PERSON], або [PERSON], [INFO] в період з 01.06.2015 року по 01.06.2017 року. В судовому засіданні встановлено, що дана заява анульована відповідачем [PERSON] та була вилучена у позивача на митному кордоні України. Таким чином на даний час між сторонами не досягнуто згоди щодо виїзду сина [PERSON], [INFO] за кордон разом з матір'ю [PERSON] Згідно із вимогами ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Положення ст.6 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.17, 31 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я. Вимоги статті 10 Конвенції про права дитини, передбачають право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Відповідно до вимог ст. 3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" (далі Закон № 3857-ХІІ) виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, може бути дозволено на підставі рішення суду у разі відсутності згоди одного з батьків. Рішення суду у разі тимчасового виїзду за кордон має містити зазначення держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі. Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги необхідність забезпечення інтересів неповнолітньої дитини, у тому числі, право на відпочинок та оздоровлення, суд приходить до переконання, що позовні вимоги обгрунтовні та неспростовані відповідачем, тому підлягають до часткового задоволення шляхом надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] за межі України в країни Шенгенської зони (Польщу, Німеччину, Чехію, Австрію, Італію, Угорщину) і Європейського Союзу, Йорданії, Тунісу, ОАЕ, Тайланду, Білорусії, Болгарії, Чорногорії, Хорватії, Туреччини, Греції, Словенії з метою оздоровлення та відпочинку в період з 05 вересня 2016 року по 05 вересня 2017 року без згоди батька [PERSON] у супроводі матері - [PERSON]. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 551,20 грн. судового збору, а також в дохід держави 551,20 грн. судового збору.

Outcome: partial