Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом в якому просила визнати за нею право власності на самочинно реконструйовану квартиру [ADDRESS], загальною площею - 63.65 кв.м., яка складається з двох кімнат, кухні, поєднаного санвузла, коридору та прибудови. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] вказала, що 17.08.2013р. за договором купівлі-продажу придбала спірну квартиру. Відповідно до технічного паспорту Харківського БТІ квартира була двокімнатною загальною площею - 42,5 кв.м.. Також позивач зазначила, що за власні кошти, з метою покращення житлових умов, самовільно здійснила реконструкцію вказаної квартири та звела прибудову площею 21.7 кв.м., внаслідок чого загальна площа квартири збільшилась та становить - 63,65 кв.м., а житлова становить - 27,90 кв.м.. [PERSON] вважає, що відповідно до вимог ст.ст. 375,376 ЦК України суд може визнати за нею право власності на самочинно реконструйовану квартиру. В судове засідання представник позивача не з*явилась, надала письмову заяву з проханням слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та вказала, що позивач здійснила прибудову до квартири на земельній ділянці, яка вже була їй відведена. Представник відповідача в судове засідання не з*явився, надав письмову заяву з проханням слухати справу без його присутності та заперечення. З вказаних вище заперечень вбачається, що Харківська міська рада вважає вимоги [PERSON] безпідставними, оскільки визнання за позивачем права власності на спірну квартиру можливо тільки при виконанні вимог, передбачених «Порядком вирішення питань, пов*язаних із самочинним будівництвом» від 17.08.2011р. № 390/11. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 320 ЦК України передбачає, що власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Позивач [PERSON] з метою покращення житлових умов, самовільно здійснила реконструкцію вказаної квартири та звела прибудову площею 21.7 кв.м., внаслідок чого загальна площа квартири збільшилась та становить - 63,65 кв.м., а житлова становить - 27,90 кв.м.. Згідно висновку щодо стану будівельних конструкцій та інженерних комунікацій приміщень квартир [ADDRESS], складеного ТОВ «ХарківбудНІІпроект», роботи виконані у відповідності з діючими будівельними нормами та правилами. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, згідно з вимогами ч. 2 ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження в установлених Конституцією межах і відповідно до законів України. Згідно до змісту п.п.1 п. «б» ч. 1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством, відноситься до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Відповідно до ст. 30 Закону України „ Про планування і забудову територій, ст. 18 Закону України „ Про основи містобудування" будівництво об'єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад, які можуть делегувати це право відповідним виконавчим органам, закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 1 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою кабінету міністрів України від 22 вересня 2004 року № 1243, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об'єктів нового будівництва, зокрема, як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, їх інженерно-технічного оснащення відповідно до проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування. Статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що будівництво ( нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів. Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього . Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Проте в силу ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, лише за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України). Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п.п. 9, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України. У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. На підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК). На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed