Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач 01.11.2013 року звернувся до суду з позовом і просив стягнути з відповідача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 29917,5 грн. Посилається в позові на те, що 20.10.2008 р. був прийнятий на посаду провідного спеціаліста бухгалтерії до Концерну «Військторгсервіс», 22.02.2013 р. звільнився з роботи за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Зазначає, що на момент звільнення відповідач не виплатив заробітну плату за період з 01.12.2012 р. по 22.02.2013 р. в сумі 14958,74 грн.: в т.ч. за грудень 2012 р. - 4414,65 грн., за січень 2013 р. - 1875,94 грн., лютий 2013 р. в сумі 8668,15 грн. Заборгованість по заробітній платі виплачена в вересні 2013 р. В зв'язку з порушенням відповідачем вимог ст.116 КЗпП України, відсутності проведення з ним розрахунку при звільненні в день звільнення, в порядку ст.117 КЗпП України просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 29917,5 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав наведених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, посилався на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва №2а-11865/12/2670 від 31 серпня 2012 року, згідно якої видаткові операції на рахунках Концерну «Військторгсервіс» були зупинені. Повний розрахунок при звільненні з [PERSON] був проведений 25.09.2013 р. Вважає, що невиплата належних звільненому працівнику сум у строки, визначені ст.116 КЗпП України відбулися не з вини власника, а обумовлені об»єктивними причинами, що не залежали від Концерну «Військторгсервіс» та підстави для стягнення середнього заробітку на користь позивача відсутні. Просив в задоволені позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Встановлено, що позивач з 20.10.2008 року по 22.02.2013 року працював на посаді провідного спеціаліста бухгалтерії Концерну «Військторгсервіс», що підтверджується наказом № 472 від 20.10.2008 р. та наказом № 22-а від 21.02.2013 року (а.с.42-43). Наказом № 22-а від 21.02.2013 року позивач був звільнений з займаної посади за п. 1 ст.36 КЗпП України (а.с.43). Ст.116 цього Кодексу встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо в день звільнення працівник не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. З точки зору закону заходи, встановлені ст.117 КЗпП України, є відповідальністю роботодавця перед працівником в разі несвоєчасного розрахунку при звільненні. Суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню частково виходячи з наступного. Належні позивачу при звільненні суми не були виплачені у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України. Встановлено, що позивачу належні суми при звільнені були виплачені відповідачем лише 25.09.2013 р. Дані обставини визнані відповідачем в суді. Відповідач посилається на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 31.08.2012 року, якою зупинено видаткові операції на рахунках Концерну «Військторгсервіс» до моменту настання обставин, передбачених п. 89.4 ст. 89 Податкового Кодексу України. Проте, даною постановою не накладено арешт на всі рахунки відповідача та будь -якої заборони на виплату заробітної плати працівникам не встановлювалося. Сама по собі відсутність грошових коштів у роботодавця не свідчить про відсутність вини підприємства у невиплаті заробітної плати та не виключає його відповідальності. За таких обставин, посилання відповідача на наявність поважних причин та відсутність вини відповідача, суд вважає безпідставним. Згідно п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 середній заробіток обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними зберігався заробіток або зберігався частково, виключаються з розрахункового періоду. Враховуючи, що у лютому 2013 року позивач відпрацював не повний робочий місяць, цей місяць виключають з розрахункового періоду. Повними відпрацьованими місяцями є січень 2013 року та грудень 2012 р. Заробітна плата позивача за січень 2013 року складає 1875,94 грн. та у січні 21 робочий день. Заробітна плата за грудень 2012 р. складає 4414,65 грн. за 21 робочий день. Середньоденна заробітна плата, обчислена відповідно до п. 5 розділу 4 цього Порядку складає 149,77 грн. (1875,94 грн. + 4414,65 грн.) : 42 дні). Кількість робочих днів у розрахунковому періоді з 23.02.2013 р. по 24.09.2013 р. складає 144 дні. Таким чином розмір середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні складає 21566,88 грн. (149,77 грн. * 144 дні). Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона зобов"язань довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57-60 ЦПК України. З огляду на викладене вище, вимоги позивача підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середня заробітна плата за затримку розрахунку при звільненні в сумі 21566,88 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 215,66 грн.

Outcome: partial