Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про повернення сплачених коштів. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 07.09.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою судді Саламон О.Б. від 17.01.2018 р. справу прийнято до свого провадження, постановлено здійснювати розгляд справ ив порядку загального позовного провадження. 26.03.2018 року позивач подала до суду уточнення позовних вимог, у відповідності до яких просить стягнути з відповідача на свою користь сплачені кошти, обґрунтовуючи тим, що між сторонами був укладений договір страхування життя. Зазначила, що в 2016 році анульовано ліцензію відповідача на страхування життя у зв'язку з чим позивач звернулась до відповідача та просила припинити дію договору та виплатити викупну суму, однак відповідач відповідь не надав. В результаті невиконання відповідачем своїх зобов'язань позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь фактичну сплачену суму та 4% річних в розмірі 10 400 дол. США ( еквівалент 273 037,44грн.). В судове засідання від позивача надійшла заява, у відповідності до якої остання просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі, про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзиву на позовну заяву до суду не подавав. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Оскільки відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив та не подав до суду відзив, а також те, що позивач не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені та підтверджені матеріалами справи наступні факти. 25.04.2007 року між сторонами було укладено Поліс страхування життя серії G № 0000852, який засвідчує факт укладання договору страхування життя згідно з «Правилами добровільного страхування життя ЗАТ «УСК «Дженералі Гарант страхування життя» від 21.10.2003 та Заявою на страхування життя № 14895 від 23.04.2007, що є невід'ємними частинами Полісу. Об'єктом страхування за Договором є майнові інтереси, пов'язані з життям, здоров'ям, працездатністю та додатковою пенсією Страхувальника (Застрахованої особи). Строк дії Договору - з 25.04.2007 до 24.04.2027, на 20 років. Відповідно до умов договору страховий внесок, еквівалент у валюті зобов'язання, складає 1000 американських доларів, періодичність сплати внесків однин раз на рік. Згідно до п. 5 договору у разі дострокового розірвання договору страхування за ініціативою страхувальника, страхувальник має право на отримання викупної суми. Для отримання викупної суми страхувальник зобов'язаний надати заяву про розірвання договору страхування не пізніше, як за 30 днів. Відповідно до Таблиці значень викупних сум, по закінченню 10 повних років викупна суми становить 8 045 дол. США. Страхувальник одержує викупну суму у розмірі, зазначеному у таблиці, за умови сплати ним всіх внесків, за страховий рік. Згідно з п. 6 договору ставка гарантованого інвестиційного доходу, що використовувалась при розрахунку страхового тарифу, дорівнює 4 % річних. Позивач належним чином виконував умови Договору, сплачував страхові внески, що підтверджується відповідними квитанціями від 2007 року по 2016рік. 04.08.2017 р. позивач звернулась з листом до відповідача, в якому просила припинити дію договору №0000864 від 25.04.2007 р. та виплатити викупну суму . Разом з тим, вказана заява була залишена відповідачем поза увагою. Таким чином, встановлено, що спірні правовідносини, на які посилався позивач, регулюються вимогами Закону України «Про захист прав споживачів», так як цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визнає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до договору об'єктом страхування є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням страхувальника або застрахованої особи. Згідно ч. 6 ст. 6 Закону України «Про страхування», страхування життя - це вид особистого страхування, який передбачає обов'язок страховика здійснити страхову виплату згідно з договором страхування у разі смерті застрахованої особи, а також, якщо це передбачено договором страхування, у разі дожиття застрахованої особи до закінчення строку дії договору страхування та (або) досягнення застрахованою особою визначеного договором віку. Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про страхування» Факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 982 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку ( страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства. Разом з тим, 01.11.2016 року відповідно до розпорядженням № 2729 Національної комісії що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових анульовано ліцензію Публічного акціонерного товариством «Українська страхова компанія «Гарант-Лайф». 06.12.2016 року відповідно до розпорядженням № 3056 Національної комісії що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових виключено відповідача Публічного акціонерного товариством «Українська страхова компанія «Гарант-Лайф» з реєстру фінансових установ та анульовано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи. Відповідно до ч. 2, 4, 6, 8 ст. 28 Закону України «Про страхування», дію договору страхування може бути достроково припинено за вимогою страхувальника або страховика, якщо це передбачено умовами договору страхування. У разі дострокового припинення дії договору страхування, крім договору страхування життя, за вимогою страхувальника страховик повертає йому страхові платежі за період, що залишився до закінчення дії договору, з відрахуванням нормативних витрат на ведення справи, визначених при розрахунку страхового тарифу, фактичних виплат страхових сум та страхового відшкодування, що були здійснені за цим договором страхування. Якщо вимога страхувальника обумовлена порушенням страховиком умов договору страхування, то останній повертає страхувальнику сплачені ним страхові платежі повністю. У разі дострокового припинення дії договору страхування життя страховик виплачує страхувальнику викупну суму, яка є майновим правом страхувальника за договором страхування життя. Викупна сума - це сума, яка виплачується страховиком у разі дострокового припинення дії договору страхування життя та розраховується математично на день припинення договору страхування життя залежно від періоду, протягом якого діяв договір страхування життя, згідно з методикою, яка проходить експертизу в Уповноваженому органі, здійснена актуарієм і є невід'ємною частиною правил страхування життя. Уповноважений орган може встановити вимоги до методики розрахунку викупної суми. За положеннями ч. 3 ст. 9 Закону України «Про страхування» розмір страхової суми визначається за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування. Згідно ч. 8 ст. 28 Закону України «Про страхування», підпункту 15 пункту 6 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затвердженого Указом Президента України від 23 листопада 2011 року №1070, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затверджених вимог до методики розрахунку викупної суми за договором страхування життя у разі дострокового припинення дії договору страхування життя страховик виплачує страхувальнику викупну суму, яка є майновим правом страхувальника за договором страхування життя. У пункті 9 частини 1 статті 36 Закону України «Про страхування» встановлено, що Нацкомфінпослуг здійснює контроль за платоспроможністю страховиків відповідно до взятих ними страхових зобов'язань перед страхувальниками. В свою чергу ст. 43 Закону України «Про страхування» передбачено, що Нацкомфінпослуг має право призначити проведення примусової санації страховика-резидента, зокрема у випадку невиконання ним зобов'язань перед страхувальниками протягом трьох місяців, що включає встановлення обов'язкового для виконання графіка здійснення розрахунків із страхувальниками. Як встановлено в судовому засіданні, в період з 2007 по 2016 роки позивачем в повному обсязі та належним чином виконувалися зобов'язання перед відповідачем в частині сплати страхових внесків, будь-які докази щодо порушення умов договору страхування життя з боку позивача в матеріалах справи відсутні. Але, відповідач ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Лайф» свої зобов'язання по Договору страхування життя в повному обсязі не виконав, та не надав суду заперечень щодо доказу своєї невинуватості. Стаття 629 ЦК України встановлює, що Договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Страхова виплата здійснюється тією валютою, яка передбачена договором страхування, якщо інше не передбачено законодавством України. Грошові зобов'язання сторін по договорах страхування життя, за їх згодою, можуть бути визначені як у національній валюті України, так і у вільно конвертованій валюті або розрахункових величинах, що визначають фактичний розмір зобов'язань страховика на дату виникнення або виконання цих зобов'язань (ч. 3 та ч. 4 ст. 19 Закону України «Про страхування»). Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом(ч. 1 та ч. 2 ст. 533 ЦК України). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача коштів в розмірі 10 400 дол. США, що складає 273 037,44 грн. підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими та доведеними. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4 095,56грн.

Outcome: approved