Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом, де зазначив, що на підставі ордеру на житлове приміщення від 06.09.1993 року він оселився разом із сім»їєю - дружиною [PERSON], сином [PERSON], в квартирі [ADDRESS]. В подальшому відповідач [PERSON] почала вести аморальний спосіб життя. Шлюб між подружжя розірвано в 2008 році. Позивач зауважує, що спільне проживання з відповідачами є неможливим. Так, відповідач [PERSON] періодично вживає алкогольні напої, у зв»язку з наведеним вчиняє сварки, в ході яких ображає словами нецензурної лайки, погрожує. Без згоди позивача вселила в помешкання сторонню особу. Також, позивач вказує на неналежну поведінку відповідача [PERSON], який пошкодив належний позивачу одяг. Посилаючись на вказані обставини, положення ст. 116 ЖК України, позивач просить виселити даних осіб з квартирі [ADDRESS], зняти з реєстраційного обліку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з вищевикладених підстав. Додав, що відповідач веде аморальний спосіб життя, приводить до помешкання сторонніх чоловіків. Зауважив, що неодноразово відповідач псувала приготовлену ним їжу, у зв»язку з чим він змушений готувати в лоджії. Відповідачі в судовому засіданні від 28.01.2014 року, 01.04.2014, 29.05.2014 року позовні вимоги не визнали, просили відмовити. В подальшому в судові засідання не з»являлись, про час розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник Управління державної міграційної служби України в Житомирській області в судове засідання не з"явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення учасників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив. 06.09.1993 року позивачу [PERSON] видано ордер на житлове приміщення серії АЖ № 019862 на вселення із членами сім»ї: дружиною [PERSON], сином [PERSON], до квартири [ADDRESS]. Вказані особи є такими, що проживають в спірному помешкання на час розгляду справи, місце проживання є зареєстрованим. Відповідно до ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] виникли неприязні стосунки, між сторонами періодично вчиняються сварки. Вказаний висновок грунтується на досліджених в судовому засіданні постановах про відмову у порушення кримінальної справи, що виносились за наслідком розгляду звернень як позивача [PERSON], так і відповідача [PERSON] Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На думку суду позивачем не надано достатніх доказів, що підтверджують неможливість для проживання інших осіб. Так, позивач фактично не наводив у поясненнях відомості про неналежну поведінку співвідповідача [PERSON], водночас, останній є таким, що проживає в спірній квартирі, в судовому засіданні не вказував про неможливість проживання спільно із [PERSON] Опитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив про те, що між ними з відповідачем [PERSON], яка є його донькою, також виникли неприязні стосунки. Свідок [PERSON] повідомив, що знає про обставини життя позивача зі слів останнього. Відтак, суд приходить до висновку про існуючі особистісні неприязні стосунки між позивачем та відповідачем [PERSON], що не може бути підставою для виселення особи з займаного приміщення на підставі положень ст. 116 ЖК України. Враховуючи вищенаведене, суд відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed