Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

В лютому 2019 року [PERSON], звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат " про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я, посилаючись на те, що вона протягом тривалого часупрацювала в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Висновком МСЕК від24.01.2019 року їй первинно встановлено 30 % втрати професійної працездатності в звязку з професійним захворюванням,з наступним переоглядом01.01.2020 року . Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, вонавтратиласвоє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що в наслідок професійного захворювання позивач відчуває біль та обмеження обєму рухів у поперековому відділі хребта, почуття задишки, сухий кашель, загальну слабкість. У зв'язку із отриманими професійними захворюваннями їй заподіяна моральна шкода, розмір якої оцінює в 150 000 грн., яку просила стягнути з відповідача. Ухвалою від 14лютого 2019 року судом відкрито провадження у справі з призначенням судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику(повідомлення) сторін за наявними у справі доказами. 12 березня 2019 року до суду направлені клопотання відповідачем про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, визнання явки позивача обовязковою та обовязання позивача надати до суду оригінали письмових доказів, які за результатами розгляду ухвалою суду від 20.03.2019 року залишені без задоволення. Відповідач скористався правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, що позивачем не доведено факту саме завдання йому моральної шкоди та її розмір, вказані обставини не підтверджені належними доказами. Також зазначив, що протиправних дій відносно позивача, які б знаходились в причинному звязку настанням шкоди підприємство не вчиняло, а тому не може нести відповідальність за ушкодження здоровя позивача. Суд, відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності дост. 247 ч. 2 ЦПК Українифіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] з 06.01.1986 року по 10.06.2016 року працювалана підприємстві відповідача, а самемашиністом конвеєру на ш. «Октябрська» Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат ", звільнена за власним бажанням, у звязку із виходом на пенсію( копія трудової книжкиа.с.11-16). Рішенням Науково-дослідного інституту промислової медицини, позивачу встановлено професійне захворювання за діагнозом:сидеросилікоз першої стадії, ускладнений хронічним захворюванням легень першої стадії , група В.ЛН першого-другого ступеня. Радикулопатіяпопереко-крижова L5-S1 зліва, з помірними статико-динамічними порушеннями. Висновком МСЕК від 24.01.2019 року позивачу первинно встановлено 30 % втрати професійної працездатності в звязку з професійним захворюванням \~з переоглядом 01.01.2020 року.( а.с.23-24). 27.06.2018 року ПАТ «Кривбасзалізрудком» було складено Акт розслідування професійного захворювання позивача [PERSON] , у якому визначено обставини виникнення професійного захворювання, а саме: внаслідок недосконалості технології збагачення руд, мавши місце порушень систем аспірації та режимів експлуатації гірничозбагачувального устаткування підпадала під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони, винних осіб у порушенні вимог нормативних актів не встановлено, (а.с. 17-19). Статтею 3 Конституції України\~передбачається, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Частина 4 статті\~43, частина 1 статті\~46 Конституції України\~передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно\~ст. 173 КЗпП України\~шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Так, відповідно до ч. 2\~ст. 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Виходячи з наведених вимог закону, позицію представника відповідача щодо відсутності підстав для покладення на підприємство відповідальності за завдану шкоду, оскільки відсутня вина підприємства в її заподіянні, суд вважає такою, що не відповідає вимогам закону, оскільки між сторонами склалися трудові правовідносини, а професійне захворювання отримане позивачем під час виконання ним трудових обов'язків, а отже наявні у зв'язку з цим всі підстави, передбачені\~ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Крім того,\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці»\~передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Отже, відсутність причинного зв'язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду. Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Частиною третьою\~статті 23 ЦК України\~передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України\~\~моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або\~\~внаслідок профзахворювання\~\~полягає, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв'язку з\~\~ушкодженням здоров'я та травмуванням внаслідок нещасного випадку. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди повязують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Судом встановлено, що у зв'язку з отриманням професійних захворювань та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 30 %, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманих професійних захворювань у позивача змінилися умови життя, вона змушена постійно проходити лікування, які не дають покращення в стані здоровя, обмежена у можливості працевлаштування, вільному виборі праці. Крім того, відчуває постійний біль у поперековій області з іррадіацією в кінцівки, задишку при фізичному навантаженні, кашель та швидку втому. Визначаючи розмірвідшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповіднодо п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України '' Про судову практику в справах провідшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнавпозивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та зурахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує тривалий період роботи позивача в шкідливих умовах, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, стаж роботи позивача, і вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 35\~000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмір 150 000 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положень\~ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 768,40 грн.

Outcome: partial