Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» м. Дніпропетровськ звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору № KTXRRХ02940304 від 18.08.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 9960 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте відповідач належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором, в наслідок чого утворилась заборгованість станом на 09.04.2013 року у сумі 249725 грн. 50 коп., що складається з заборгованості за кредитом у сумі 9859 грн. 00 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 1001 грн. 22 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 1912 грн. 32 коп., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 224585 грн. 08 коп., а також штрафів відповідно до п.2.4.5.5 умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), та у сумі 11867 грн. 88 коп. - штраф (процентна складова). У зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом та судові витрати. Представник позивача Захаров М.І. що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, навів доводи аналогічні викладеним у позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, зазначивши, що він жодного разу не сплачував платежів за спірним кредитним договором, а тому враховуючи час звернення позивача з даним позовом вважає, що строк загальної позовної давності було пропущено. Просив суд застосувати до вимог позивача строк позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, та надавши належну оцінку наявним в матеріалах справи доказам, в межах заявлених позовних вимог встановив наступне. В судовому засіданні з достовірністю було встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № KTXRRХ02940304 від 18.08.2008 року (а.с.5-25), відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 9960 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з порушеннями порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач, згідно Розрахунку заборгованості за договором № KTXRRХ02940304 від 18.08.2008 року (а.с.3-4) станом на 09.04.2013 року має заборгованість у сумі 249725 грн. 50 коп., що складається з заборгованості за кредитом у сумі 9859 грн. 00 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 1001 грн. 22 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 1912 грн. 32 коп., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 224585 грн. 08 коп., а також штрафів відповідно до п.2.4.5.5 умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), та у сумі 11867 грн. 88 коп. - штраф (процентна складова). Згідно ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст. 630 УК України договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Матеріалами справи встановлено, а саме в заяві позичальника зазначено, що [PERSON] згоден що ця заява разом із запропонованими банком Умовами і Правилами надання банківських послуг та тарифами складає між ним та банком договір надання банківських послуг (а.с. 6) Таким чином, підписуючи заяву позичальника [PERSON] був ознайомлений з Умовами і Правилами надання банківських послуг, які були надані йому в письмовій формі. В судовому засіданні відповідач звернувся до суду з заявою про застосування до позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк» положень ст.ст. 257, 267 ЦК України Відповідно до ст.. 253 ЦК України перебіг строку позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події , з якою пов"язано його початок. Згідно положень ст..257 ЦК України та ч.3 ст. 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові в даному випадку. Суд дослідивши матеріали справи встановив наступне. Відповідно до п. 5.5. Умов і Правил надання банківських послуг терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Аналізуючи вищенаведене та надавши оцінку розрахунку заборгованості, згідно якого останній платіж відповідача датований 09.09.2010 року, суд приходить до переконання, що у позивача виникло право вимагати повернення кредиту саме з даного часу. Банк звернувся до суду 07.05.2013 року тобто в межах встановленого сторонами 5 річного строку позовної давності. Крім того на підставі ч.ч.1, 2 , 3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. 16 жовтня 2009 року та 09 вересня 2010 року відповідач сплатив у погашення кредиту 100 грн 00 коп. та 1 грн. 00 коп. відповідно, що підтверджується наданими позивачем меморіальними ордерами № 0МP8 та № А0910S0DХА. Отже перебіг позовної давності переривався і на час звернення до суду загальний строк позовної давності не пропущений. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» заявлені в межах загального перебігу позовної давності, оскільки були подані відповідно до «Умов і Правил надання банківських послуг», які діяли на час укладення сторонами вказаного кредитного договору та крім того перебіг позовної давності переривався самим відповідачем, шляхом внесення коштів за погашення заборгованості по кредиту. Таким чином доводи відповідача щодо застосування до вимог позивача положень ст.ст. 257, 267 ЦК України, суд не приймає до уваги та відноситься до них критично. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно зі ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За вимогами ст. 550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які божник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. Положення статті 616 ЦК України передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може. Приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] до суду з заявою про зменшення розміру неустойки не звертався, то у суду не має підстав для зменшення розміру неустойки встановленого ПАТ КБ «Приват Банк» за спірним кредитним договором. Суд погоджується з розрахунком заборгованості по кредитому договору, пені та процентам за користування кредитом, оскільки вони відповідають дійсності та узгоджуються з «Умовами і Правилами надання банківських послуг», які діяли на час укладення сторонами вказаного кредитного договору. У зв'язку з наведеним, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приват банк» обґрунтовані та підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд ухвалює рішення на користь позивача, то відповідно позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, а саме судового збору у розмірі 2497 грн. 26 коп., також підлягають задоволенню. На підставі викладеного й

Outcome: approved