Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного договору без номеру від 16.11.2007 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів за рік, що підтверджується п.5.5 «Правил користування платіжною карткою». Одночасно пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.4.9 Умов та правил надання банківських послуг і п. 5.8 Правил користування платіжною карткою. Відповідно до п.6.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач взяв на себе зобов'язання повернути банку отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитом у повному обсязі, виконувати інші зобов'язання в порядку та в строки, встановлені кредитним договором. Проте відповідач не виконує свої зобов'язання, передбачені кредитним договором, чим порушив умови договору, вимоги чинного законодавства України, а тому, станом на 30.11.2016 року має заборгованість у розмірі 36178,40 гривень, яка складається з наступного: - 3699,27 гривень. - заборгованість за кредитом; - 27380,16 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 2900,00 гривень - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 гривень - штраф (фіксована частина); - 1698,97 гривень - штраф (процентна складова). Виходячи з викладеного, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 36178,40 гривень та понесені позивачем судові витрати, а саме, сплачений при поданні позовної заяви судовий збір в сумі 1600,00 гривень. Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, надала суду письмові заперечення та заяву про застосування строків позовної давності, просить прийняти доводи викладені в запереченнях та відмовити позивачу в повному обсязі заявлених вимог. В запереченнях зазначила, що вона дійсно 16.11.2007 року отримала від банку платіжну карту Універсальна з відновлювальною кредитною лінією з лімітом 250,00 грн. 00 коп. 16.11.2007 року, відповідачка звернулась до відділення Банку з метою переоформлення картки соціальних виплат. Під час оформлення працівники банку надали їй на підпис документи серед яких була і анкета-заява, на яку посилається позивач як на доказ начебто укладення кредитного договору. При цьому не було роз'яснено про те, що вона оформлює кредит, за яким необхідно сплачувати проценти та будь-які штрафні санкції, а зміст анкети-заяви зводився до того, що вона бажає отримати кредит, будь-яких істотних умов, які притаманні кредитному л:говору, в анкеті-заяві не містилося. Відповідачка зазначила, що не замовляла жодних карт на що їй відповіли, що вказана картка була випущена автоматично, як постійному клієнту банку і ні до чого її не зобов'язує. Єдине, що відповідачці було зрозуміло з пояснень працівника Банку, це те, що вона зможе користуватися карткою в межах кредитного ліміту 250,00 грн., і у випадку якщо на протязі місяця вона не поверне витрачені з цієї картки кошти, то повернення коштів відбудеться автоматично з основної картки соціальних виплат, тому за весь час користування кредитною карткою вона не усвідомлювала, що банк постійно нараховує відсотки та неустойку. Відповідачка не заперечує проти підписання Анкети-заяви позичальника б/н від 16.11.2007 року. Однак, в Анкеті-заяві є єдина умова - це бажаний кредитний ліміт - 250,00 грн. Будь-які інші умови, в тому числі істотні, які притаманні договору кредиту, в цій Анкеті-заяві не вказані. Відповідно до ч. 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Посилання позивача на те, що в анкеті-заяві позичальника зазначено, що вона згодна з тим, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складають між нею та Банком Договір, однак ці доводи позивача є нікчемними, з огляду на наступне. Ознайомлення з будь-яким документом може бути підтверджено підписом особи. Крім цього, коли мова йде в документі про істотну умову, притаманну договору, підпис особи засвідчує не лише ознайомлення з документом, а і згоду на викладені в документі умови, обов'язки, наслідки невиконання зобов'язань, розміри штрафних санкцій, розміри та порядок нарахування процентів, право банку на зміну умов в односторонньому порядку, збільшення розміру ліміту тощо. Вимоги до оформлення документів, в тому числі щодо їх підпису, встановлені в національному стандарті Державна уніфікована система документація ДСТУ 4163- 2003 «Уніфікована система організаційно - розпорядчої документації», затвердженому Наказом Держспоживстандарту України від 07.04. 2003 року № 55, що є обов'язковим для застосування в діяльності підприємств, установ, організацій. Відповідно до п. 5.23, п.5.26, п. 7.12 ДСТУ 4163-2003 «Уніфікована система організаційно - розпорядчої документації», підпис складається з назви посади особи, яка підписує документ, особистого підпису, ініціалів і прізвища. Підпис розміщують під текстом документа або під відміткою про наявність додатків. Підписується кожна сторінка не прошитого багатосторінкового документу, з відтиском печатки підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи. Наданий Позивачем Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг також не містить даних про час їх прийняття, що в свою чергу позбавляє можливості перевірити чи діяли саме вони на момент підписання відповідачкою Анкети-заяви позичальника. Ця довідка та Витяг підписані тільки Головою Правління банку, її підпис на них відсутній. Доданий до позову розрахунок містить лише відбиток печатки та підпис представника Позивача, але без зазначення кому цей підпис належить, а з самого розрахунку взагалі не вбачається яким чином і як доводилось зняття та зарахування кредитних коштів. Звертає увагу суду, що позивач зазначає, що відповідачка була ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «тарифами Банку» які викладені на банківському сайті, проте, фактично з зазначеними документами не було ознайомлено, оскільки в письмовому вигляді вони не надавались, а той факт, що вони розміщені на інтернет-ресурсі - сайті банку, додатково свідчить про те, що під час підписання анкети-заяви позичальника, відповідачка не мала можливості з ними знайомитися. Також, позивачем додано до позовної заяви довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта [PERSON], з якої вбачається що позивач неодноразово самовільно без її згоди та за відсутності будь яких заяв з її боку змінював кредитний ліміт, внаслідок чого з початкового ліміту 250,00 грн., станом на 26.09.2013 р. кредитний ліміт вже становив 2000,00 грн., про що відповідачці відомо не було. Самовільну зміну кредитного ліміту Позивач обґрунтовує наступним: «Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 3.2, п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити] кредитний ліміт.» Проте, як вже вище зазначалось Умови та правила надання банківських послуг нею не підписувались, і на ознайомлення не надавались, а тому, будь-які доводи позивача про те, що вона нібито надала Банку право на зміну кредитного ліміту без її згоди є також нікчемними, оскільки на сьогоднішній день навіть неможливо встановити, що саме було зазначено в Умовах та правилах надання банківських послуг на момент підписання анкети-заяви позичальника. Позиція відповідачки також узгоджується з Правовою позицією Верховного Суду висловленою у Постанові від 11 березня 2015 року, справа № 6-16цс15, де колегія суду дійшла наступного висновку: Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах; у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка") (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну тривалістю в п'ять років, неможна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.» Підсумовуючи викладене, відповідачка зазначає наступне: 16.11.2007 року відповідачка дійсно отримала від Банку платіжну карту Універсальна з встановленим лімітом 250.00 грн. Будь які подальші зміни Банком кредитного ліміту карти є неправомірними, оскільки, нею не надавалось право Банку самостійно змінювати кредитний ліміт. «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «тарифи Банку», які викладені на банківському сайті, не є частиною договору укладеного між нею та Банком, оскільки зазначені документи нею не підписувались і вона з ними не ознайомлювалась. Сплата нарахованих та пред'явлених Банком процентів, неустойки та інших платежів не є її зобов'язанням, оскільки нею не погоджувались з банком умови щодо їх нарахування. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. 16.11.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.11-17). Зміна кредитного ліміту передбачена п.3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів за рік, що підтверджується п.5.5 «Правил користування платіжною карткою». Одночасно пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.4.9 Умов та правил надання банківських послуг і п. 5.8 Правил користування платіжною карткою. Відповідно до п.6.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач взяв на себе зобов'язання повернути банку отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитом у повному обсязі, виконувати інші зобов'язання в порядку та в строки, встановлені Кредитним договором. Проте відповідач не виконує свої зобов'язання, передбачені Кредитним договором, чим порушив умови договору, вимоги чинного законодавства України, а тому станом на 30.11.2016 року має заборгованість у розмірі 36178,40 гривень (а.с.6-9), яка складається з наступного: - 3699,27 гривень. - заборгованість за кредитом; - 27380,16 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 2900,00 гривень - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 гривень - штраф (фіксована частина); - 1698,97 гривень - штраф (процентна складова). Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених цим договором. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Щодо доводів відповідачки про те, що вона не погоджувала з банком зміни кредитного ліміту карти, оскільки, нею не надавалось право Банку самостійно змінювати кредитний ліміт; «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «тарифи Банку», які викладені на банківському сайті, не є частиною договору укладеного між нею та Банком, оскільки зазначені документи нею не підписувались і вона з ними не ознайомлювалась; сплата нарахованих та пред'явлених Банком процентів, неустойки та інших платежів не є її зобов'язанням, оскільки нею не погоджувались з банком умови щодо їх нарахування, суд зазначає наступне: Відповідачкою не заперечується факт отримання кредитної карти від ПАТ КБ «Приватбанк» 16.11.2007р. В подальшому [PERSON] отримувала ще три кредитні картки з більш тривалим строком дії (а.с.59, 77). Також відповідачка достовірно знала про підвищення ліміту по кредитній картці, про що свідчить зняття нею 2.10.2013 року суму не в межах 250 гривень, а кошти в сумі 1400,00 гривень. Таким чином нею були прийняті умови щодо підвищення ліміту, дії банку відповідачкою не сокаржувались та вона не зверталась до банку з метою врегулювання даного питання. Вирішуючи питання щодо застосування строку позовної давності суд виходить із такого. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором останній платіж відповідачкою зроблено 25.07.2014 року в сумі 100 гривень. Банк звернувся до суду 10 березня 2017 року, тобто в межах строку позовної давності. Тому в даному випадку строк позовної давності не підлягає застосуванню. Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Клопотання про визнання доказу неналежним та недопустимим відповідачки суд відхиляє, оскільки воно не обґрунтоване. З матеріалів справи вбачається, що відповідачкою дійсно було укладено кредитний договір, проводилось його виконання як з боку відповідачки так і з боку позивача, що в судовому засіданні встановлено з матеріалів справи. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] зареєстрована та проживає в м.Покровську, яке відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р віднесено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Таким чином, суд приходить до переконання, що оскільки [PERSON] проживає та зареєстрована на території, на якій здійснюється антитерористична операція, Указу Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України немає, то з [PERSON], відповідно до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», не підлягає стягненню заборгованість з пені та штрафів за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором б/н від 16.11.2007 року у сумі 31079 (тридцять одна тисяча сімдесят дев'ять) гривень 43 копійки, яка складається: 3699,27 гривень. - заборгованість за кредитом; 27380,16 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом. На підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» в задоволенні позовних вимог банку про стягнення з відповідача пені, штрафу за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно роз'яснень Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться в п.36 постанови «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014р. № 10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК України) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-У1). З урахуванням вказаних вимог закону, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 1374 (одна тисяча триста сімдесят чотири) гривні 56 копійок. В судовому засіданні 29 травня 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення, повний текст рішення виготовлено протягом п'яти днів.

Outcome: partial