Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Заявники в порядку ст. 234 ЦПК України звернулись до суду із заявою, в якій просили розірвати шлюб, зареєстрований 15.06.1996 року. Мотивують заяву тим, що подружнє життя у них не склалося по причині протилежних поглядів на сімейне життя, шлюбні відносини між ними припинилися, спільного господарства не ведуть, подальше сумісне життя і збереження сім'ї є неможливими та суперечить їх інтересам. Вказали, що між ними досягнуто згоди про розмір аліментів на утримання дитини, участі батька, який буде проживати окремо, у забезпеченні умов життя неповнолітньої дочки, умови здійснення ним права на особисте виховання дитини. У судове засідання заявники не з"явилися, надали суду заяви, в яких просили розгляд справи проводити за їх відсутності, вимоги заяви підтримали, з підстав викладених в ній. Крім того зазначили, що фактичні шлюбні відносини між ними припинені з листопада 2016 року, майновий спір між ними відсутній. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 15.06.1996 року між заявниками зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу від 15 червня 1996 року, актовий запис №360, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві (а.с. 9). Від спільного життя подружжя має неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 9). 24.10.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про сплату аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірнак М.В., зареєстровано в реєстрі за №1113, в якому за домовленістю сторін встановлено обов»язок батька сплачувати на утримання дитини аліменти та брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (а.с. 10-11). Крім того, згідно з п. 4 договору нотаріусом роз»яснено батькам положення ч. 3 ст. 160 СК України, відповідно до якої, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Договором передбачено умови здійснення батьком права на особисте виховання дитини та участь у забезпеченні умов її життя. Майновий спір на день розгляду справи між заявниками відсутній. . Частиною другою ст. 104 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно зі ст.109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За приписами ст. 234 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно роз'яснень, які викладені у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбі, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім"ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з"ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Враховуючи, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини і чоловіка, між ними втрачено взаєморозуміння, шлюбні відносини припинені, не бажають примирятися, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права подружжя, а також їх дитини, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам дитини, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між заявниками існує формально і може бути розірваним. На підставі викладеного,

Outcome: approved