Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом зазначивши, що в період з 11 листопада 2010 року по 03 грудня 2012 року відповідач займав посаду [PERSON] міського голови. Відповідно до рішення сесії [PERSON] міської ради від 03.12.2012 року «Про дострокове припинення повноважень [PERSON] міського голови [PERSON]В.» повноваження останнього були достроково припинені. Однак згідно отриманої інформації з відділу з питань економіки та фінансово-господарського забезпечення міськвиконкому, [PERSON] у грудні 2012 року була нарахована та виплачена частина заробітної плати у розмірі 1056.63 грн., хоча з 03 грудня 2012 року він не виконував обовязки міського голови. Вважає, що відповідач, отримуючи суму авансу у грудні 2012 року та знаючи, що з 03 грудня 2012 року він не є міським головою м. Генічеськ та не виконує функціональні обовязки міського голови, діяв недобросовісно та набув грошові кошти без достатньої правової підстави та відповідно до вимог ст.ст. 1212, 1215 ЦК України зобовязаний повернути суму переплати в розмірі 1056 грн. 63 коп. Крім того як вказує позивач, з метою досудового врегулювання даного питання відповідач в усній повідомлявся про вимогу, щодо повернення безпідставно отриманих коштів, однак, останній не наддав відповіді на вказану вимогу, а також не повернув необґрунтовано отримані кошти і добровільно заборгованість не погасив. Представник позивача за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги за підставами вказаними у позові та просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати. Додатково суду пояснив, що 03.07.2013 року до виконкому [PERSON] міської ради надійшла доповідна бухгалтера [PERSON] яка вказувала на наявність переплати по заробітній платі [PERSON], повноваження якого були припиненні 03 грудня 2012 року та у звязку з відсутністю коштів до суду звернулися лише в березня 2015 року. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, подавши письмові заперечення у яких вказує на необґрунтованість позову та просить суд відмовити у задоволенні позову. Свої заперечення обґрунтовує тим, що хоча і рішення про дострокове припинення його повноважень було прийняте 03.12.2012 року, однак фактично він виконував свої обовязки до 27 грудня 2012 року, що підтверджується рішенням позивача від 20.12.2012 року №525 та розпорядженням секретаря Генічеської міської ради від 27.12.2015 року №248 «Про виплату компенсації [PERSON]В». Вказує, що на підставі вказаний організаційно розпорядчих документів 27 березня 2012 року начальником юридичного відділу виконавчого комітету [PERSON] міської ради було внесено запис до трудової книжки відповідача про звільнення з займаної посади, що також підтверджує факт перебування його в трудових відносинах з позивачем до 27 грудня 2012 року. Крім того вказує, що табель обліку робочого часу наданий позивачем не містить дати його підпису, складений не уповноваженою особою та містить неправдиві відомості щодо обліку використання його робочого часу за грудень 2012 року. Вказане підтверджує тим, що в попередніх судових засіданнях по іншим справам секретар міської ради [PERSON] в якості свідка вказував, що новий табель обліку робочого часу за грудень 2012 року дійсно було перероблено бухгалтером міської ради [PERSON], яка в свою чергу в цьому ж судовому засіданні вказувала, що дійсно переробила табель, однак не могла вказати на яких підставах та у звязку з чим вона це зробила. Крім того [PERSON] у своїх запереченнях вказує, що він фактично виконував обовязки міського голови по 27 грудня 2012 року, та заробітну плату отримав відповідно до Закону, зокрема Закону України «Про оплату праці» у звязку з чим його дії не мають ознак недобросовісності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, працює головним бухгалтером [PERSON] міської ради. Нею дійсно в кінці грудня 2012 року було виявлено переплату грошових коштів в якості заробітної плати відповідачу та написано доповідну про наявність заборгованості [PERSON]. Вказує, що вказана переплата виникла у звязку з тим, що табель робочого часу було подано станом на 15 грудня 2012 року. Вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно\~ст. 60 ч. 1 ЦПК України\~кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] в період з 11 листопада 2010 року займав посаду [PERSON] міського голови. Відповідно до рішення сесії [PERSON] міської ради від 03.12.2012 року «Про дострокове припинення повноважень [PERSON] міського голови [PERSON]В.» повноваження останнього були достроково припинені. Як вбачається з наданої трудової книжки відповідача 27 березня 2012 року начальником юридичного відділу виконавчого комітету [PERSON] міської ради було внесено запис до трудової книжки відповідача про звільнення [PERSON] з займаної посади Згідно бухгалтерської довідки від 03 липня 2013 року вбачається, що було встановлено що у виконкомі [PERSON] міської ради рахується дебіторська заборгованість звільненого працівника [PERSON] перед підприємством у звязку з відстороненням останнього від виконання обовязків в сумі 1056.63 грн. Як встановлено в судовому засіданні причиною виникнення заборгованості в працівника стала помилка, допущена при нарахуванні заробітної плати у звязку з закриттям табелю обліку робочого часу по 15 грудня 2012 року. Провести утримання зазначених коштів за наказом не має можливості, так як працівник на момент виявлення заборгованості звільнений. Згідно\~ст. 127 ч. 2 КЗпП України\~відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу:1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати, для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок, для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості, на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування; 2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за не відроблені дні відпустки; 3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136 КЗпП України). Також ст. 1212 ЦК України зобов'язує особу, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), повернути потерпілому це майно. При цьому ст. 1215 ЦК України встановлює, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Таким чином, нормами закону не передбачено повернення працівником підприємству зайво виплачених коштів, крім випадків, встановлених ст. 127 КЗпП України, ст. 1215 ЦК України. Відповідно до ст. 97 КЗпП форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження й розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно в колективному договорі. Позивачем [PERSON] міською радою не доведено факту недобросовісності набувача [PERSON]\~\~в отриманні зайво виплаченої йому заробітної плати в сумі 1056.63 грн., оскільки судом встановлено що [PERSON] в період до 27 грудня 2012 року здійснював свої повноваження, виходив на роботу, що зокрема підтверджується наданим ним табелем обліку використання робочого часу. При цьому суд не сприймає як належний доказ, надання позивачем табелю обліку робочого часу, оскільки останній не надав суду завірену його копію; крім того табель підписано уповноваженою особою, однак без зазначення дати цього підпису. Також позивачем не спростовано зауваження відповідача з приводу того, що вказаний табель було перероблено про свідчив як і секретар Генічеської міської ради [PERSON] так і бухгалтер [PERSON] Також суд зазначає, що позивачем не зазначено та не доведено, що [PERSON] вчиняв будь-які дії, які свідчили б про його недобросовісність при отримання авансової виплати заробітної плати. Крім того в судовому засіданні з показів бухгалтера [PERSON] встановлено, що авансова виплата заробітної плати була здійснена у звязку з тим, що було заповнено табель обліку використання робочого часу в період по 15 грудня 2012 року. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вимоги про повернення працівником авансу, виданого в рахунок заробітної плати, і сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок, а також погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження, переведення до іншої місцевості чи на господарські потреби, розглядаються судами в тому разі, коли роботодавець не має можливості провести відрахування із заробітної плати у зв'язку з тим, що працівник оспорює підстави і розмір останнього, або минув місячний строк для видання відповідного наказу (розпорядження), або з інших причин. До лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Таким чином, наявність заповненого табелю обліку використання робочого часу і невірна виплата заробітної плати не є лічильними (рахунковими) помилками. Суд вважає, що у зазначених випадках немає лічильної помилки при нарахуванні працівнику [PERSON] заробітної плати, а має місце недбалість працівників, які здійснювали заповнення цього табелю. Отже підстав для задоволення позову [PERSON] міської ради до [PERSON] про стягнення зайво виплаченої заробітної плати в сумі 1056.63 грн. не вбачається. Крім того Постановою Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» визначено, що роботодавець може звернутися із вимогами, зокрема про повернення працівником авансу, виданого в рахунок заробітної плати до суду у відповідності до вимог ч. 2 ст. 233 КЗпП України протягом одного року з дня виникнення права на відрахування відповідних сум. При цьому в судовому засіданні встановлено, зокрема з пояснень представника позивача [PERSON] та пояснень свідка [PERSON], що про виникнення заборгованості позивачеві стало відомо наприкінці грудня 2012 року, при цьому до суду позивач звернувся лише в березні 2015 року та не ставить питання про поновлення пропущеного строку, а також не наводить причини поважності пропуску цього строку. З урахуванням вищезазначеного, суд вважає, що наряду з іншими обставинами, позов позивача не підлягає задоволенню також, у звязку з звернення до суду з пропуском строку позовної давності, яке найшло своє підтвердження в судовому засіданні.

Outcome: dismissed