Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житлом, вказавши, що він є власником чотирьохкімнатної квартири [ADDRESS]. У вказаному помешканні зареєстрований він, власник квартири, його дружина [PERSON] їх доньки [PERSON] та [PERSON] та їх онук [PERSON] З листопада 2009 року відповідачка [PERSON] в квартирі не проживає, уклала шлюб та переїхала жити зі своїм чоловіком до м. Миколаєва. На теперішній час зв'язку з донькою вони не підтримують, більше 5-ти років відповідачка за адресою реєстрації не проживає, комунальні платежі не сплачує, особистих речей у квартирі її немає. Факт реєстрації відповідачки тягне нарахування на неї комунальних послуг, які вона не сплачує, тому позивач на підставі ст.ст. 71,72 ЖК України просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач [PERSON] на вимогах наполягав з підстав, викладених в позові, просив задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася. Представник третьої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлялися. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , а також [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності є власниками квартири [ADDRESS] (л.с. 4 - копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно). За вказаною адресою зареєстровані: позивач [PERSON], його дружина [PERSON] їх доньки [PERSON] та [PERSON], та їх онук [PERSON] (л.с 8 - копія довідки). Згідно акту від 15 12 2014 року, відповідач [PERSON] з 2009 року не проживає в квартирі [ADDRESS] (л.с. 11 - акт про фактичне не проживання). Відповідно до положень ст. 71,72 ЖК України , на які посилається позивач як на підставу обґрунтування позову, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Однак, відповідач є співвласником житла, а не членом сім"ї наймача. Посилання на положення ст.ст. 71,72 ЖК України є безпідставними, оскільки такі норми регулюють правовідносини між наймачем та членами його сім?ї, які проживають разом з ним, і не можуть бути застосовані при вирішенні даного спору, так як норми ст. 71,72 ЖК України на дані правовідносини не розповсюджуються . Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає володіння, користування, розпорядження, та якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків передбачених законом, то власник не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed