Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

Позивач 6.07.2021р. звернулося до суду з даним позовом, який обґрунтував тим, що цивільно-правова відповідальність водія а\\м Dacia Logan [NUMBER] забезпечена в ПАТ «СК «ЮНІВЕС» страховим полісом №ЕР,200465689. 13.10.2020р. в м.Одесі на вул.Ак.Вільямса сталася ДТП, внаслідок чого з вини водія автомобілю Dacia Logan [NUMBER] Павловського, останній скоїв зіткнення з автомобілями «Рено Меган» д\\н [NUMBER] та Тойота РАВ4 д\\н [NUMBER] завдавши механічних пошкоджень. Оскільки страховою компанією відшкодовано матеріальну шкоду внаслідок ДТП власникам зазначених транспортних засобів, і ДТП сталася з вини [PERSON] , просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду 76500 грн., витрати на правову допомогу та судові витрати. 20.07.2021р. відкрито спрощене позовне провадження за даним позовом. Представник позивача позов підтримав просив розглядати справу у його відсутність, не проти заочного розгляду справи. \~ \~ \~ \~ Відповідач не надав суду відзиву, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно з ч.6\~ст.82 ЦПК України\~постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Дослідженими доказами та постановами Київського районного суду м.Одеси у справах №947/30901/20 від 18.11.2020р. та №947/31489/20 від 16.12.2020р. встановлено, що 13.10.2020р. о 22 годині 45 хвилин [PERSON] керував у стані алкогольного сп`яніння а\\м Dacia Logan [NUMBER] , та порушуючи п.13.1 та 12.1 ПДР України на вул.Ак.Вільямса м.Одеси скоїв зіткнення з автомобілями «Рено Меган» д\\н [NUMBER] та Тойота РАВ4 д\\н [NUMBER] завдавши їм механічних пошкоджень. Власники пошкоджених транспортних засобів звернулися до позивача з заявами про виплату страхового відшкодування, і 23.11.2020р. власнику а\\м Тойота РАВ4 [NUMBER] [PERSON] сплачено 6500 грн., а 26.11.2020р. власнику а\\м Рено меган [NUMBER] [PERSON] сплачено 70000 грн. Відповідно до п.3 ч.1статті 988 Цивільного кодексу України,у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми. Згідно пп. «а» пп.38.1.1 та 38.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: 38.1.1. до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Таким чином аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, завданих внаслідок ДТП безпосередньо з Павловського підлягають задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати щодо сплати судового збору у сумі 2270 грн. Крім цього, позивач просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у сумі 7500 грн. У рішеннях ЄСПЛ умовою для стягнення судових витрат зі сторони, що програла, є наявність факту їх сплати позивачем. Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір був обґрунтованим (див., наприклад, п. 30 рішення у справі Bottazzi v. Italy). Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд, не може бути обов`язковою для суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (див. також п. 55 рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Iatridis v. Greece). У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Оскільки стороною позивача документального підтвердження витрат на правову допомогу суду не надано, то відсутні підстави для задоволення цієї вимоги.

Outcome: approved