Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] управління Державної фіскальної служби у Київській області, третя особа: Баришівський районний відділ Державної виконавчої служби [PERSON] територіального управління юстиції Київської області про виключення майна з акта опису та з під арешту. Позовні вимоги мотивує тим, що вироком Баришівського районного суду Київської області від 14.12.2011 року вона була засуджена до позбавлення волі з призначенням додаткове покарання у виді конфіскації всього належного майна. 14 травня 2012 року державний виконавець ВДВС Баришівського РУЮ виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №32550090 з виконання виконавчого листа №1-6 , виданого 29.03.2012 року Баришівським районним судом Київської області, про конфіскацію всього належного майна, що належить позивачу на праві приватної власності та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 22 жовтня 2012 року державний виконавець ВДВС Баришівського РУЮ склав два акти опису й арешту майна, в яких він описав та наклав арешт на : -житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться в селі Селичівка по вул. Комсомольська, 70 Баришівського району, Київської області, житловою площею 52,4 кв.м., загального площею 96.7 кв.м., сарай, погріб, колодязь, ворота, літня кухня, вбиральня, бесідка; земельну ділянку площею 0,129 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: Київська область, Баришівський район, село Селичівка, вул. Комсомольська,70-а; -земельну ділянку площею 0,227 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: Київська область, Баришівський район, село Селичівка, вул. Комсомольська,70; 29 березня 2016 року [PERSON] була звільнена з місць позбавлення волі після відбування покарання, і прибувши до місця проживання дізналась, що відділом ДВС Баришівського РУЮ Київської області було описано та накладено арешт на майно без дотримання вимог додатку до КК України про недопустимість конфіскації житла у сільській місцевості. У відповідності до додатку до КК України, п. 1 ч. І Переліку майна, що не підлягає конфіскації за судовим вироком, не підлягає конфіскації житловий будинок з господарськими будівлями, що належить засудженому на праві особистої власності чи є його часткою у спільній власності, якщо він розташовується в сільській місцевості та необхідний для постійного проживання засудженого та його сім'ї. Згідно додатку до КК України, конфіскації не підлягають житловий будинок з господарськими будівлями, якщо засуджений та його сім"я постійно в ньому проживають у сільській місцевості, земельні ділянки, на яких розташований не підлягаючий конфіскації будинок з господарськими будівлями. Також не підлягає конфіскації земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, яка нерозривно пов'язана із будинком та земельна ділянка, необхідна для ведення сільськогосподарського виробництва та особистого господарства, сільськогосподарський інвентар, в тому числі сільськогосподарська техніка для обслуговування сільського господарства, предмети домашньої обстановки, а саме меблі, необхідні для членів сім'ї засудженого. Описане й арештоване майно є приватною власністю позивача, знаходиться в сільській місцевості та є єдиним місцем постійного проживання її, членів її сім'ї, а саме чоловіка та батька похилого віку. Законом України «Про сільськогосподарську дорадчу діяльність» №1807-ІУ від 17.06.2004 р. визначено, що сільська місцевість - території, що знаходяться за межами міст і є переважно зонами сільськогосподарського виробництва та сільської забудови. [PERSON] вважає, що ця обставина свідчить про те, що спірний житловий будинок з господарськими спорудами та земельні ділянки розташовуються в сільській місцевості і не могли бути описані й арештовані відповідачем. Позивач просить суд задовольнити позовні вимоги та: 1. Виключити з Акту опису й арешту майна від 22 жовтня 2012 року, складеного Відділом державної виконавчої служби Баришівського районного управління юстиції Київської області : житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться в селі Селичівка по вул. Комсомольська, 70 Баришівського району, Київської області, житловою площею 52,4 кв.м., загальною площею 96,7 кв.м., сарай, погріб, колодязь, ворота, літня кухня, вбиральня, бесідка; земельну ділянку площею 0,129 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: Київська область, Баришівський район, село Селичівка, вул. Комсомольська, 70-а; земельну ділянку площею 0,227 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: Київська область, Баришівський район, село Селичівка, вул. Комсомольська, 70. 2. Звільнити з під арешту,накладеного 14 травня 2012 р. державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Баришівського районного управління юстиції Київської області : житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться в селі Селичівка по вул. Комсомольська, 70 Баришівського району, Київської області, житловою площею 52,4 кв.м., загальною площею 96,7 кв.м., сарай, погріб, колодязь, ворота, літня кухня, вбиральня, бесідка; земельну ділянку площею 0,129 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: Київська область, Баришівський район, село Селичівка, вул. Комсомольська,70-а; земельну ділянку площею 0,227 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: Київська область, Баришівський район, село Селичівка, вул. Комсомольська,70, що належать на праві приватної власності [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO]. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлений нею до суду позов. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] також підтримала заявлений позов. Представник відповідача [PERSON] управління Державної фіскальної служби у Київській області [PERSON] заперечував проти заявленого позову. ГУ ДФС у Київській області не погоджується з правовою позицією позивача з наступних підстав. Згідно вироку від 14.12.2011 року Баришівського районного суду Київської області [PERSON] була засуджена до позбавлення волі та їй було призначено покарання у виді конфіскації всього належного майна. Вирок набрав законної сили. 14.05.2012 року державний виконавець ВДВС Баришівського РУЮ виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №32550090 з виконання виконавчого листа №1-6, виданого 29.03.2012 року Баришівським районним судом Київської області, про конфіскацію всього належного майна, що належить на праві приватної власності та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 22.10.2012 року державним виконавцем ВДВС Баришівського РУЮ складено Акт опису та арешту майна. Усі вищезазначені дії державного виконавця ВДВС Баришівського РУЮ вчинено за результатами виконавчого листа Баришівського районного суду Київської області, виданого за результатами набрання законної сили вироку у кримінальній справі. Дії державною виконавця ВДВС Баришівського РУЮ повністю відповідають чинному законодавству оскільки вчинялись на виконання рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином позивач у разі незгоди з діями державного виконавця повинен був оскаржувати вирок від 14.12.2011 року Баришівського районного суду Київської області в частині конфіскації майна. В задоволені позовних вимог просить відмовити повністю. Представник третьої особи: Баришівський районний відділ Державної виконавчої служби [PERSON] територіального управління юстиції Київської області свого представника на розгляд справи не направили. Надали письмові пояснення на позовну заяву про виключення майна з акту опису та з-під арешту із яких слідує, що на виконання виконавчого листа № 1-6 від 29.03.2012 року зазначена конфіскація у [PERSON] всього належного майна на користь держави. 14.05.2012 року відкрито виконавче провадження. 21.08.2012 р. виявлено у боржника право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в с. Селичівка по вул. Комсомольська, №70, а також земельні ділянки: площею 0,129 га для ведення особистого селянського господарства та земельну ділянку площею 0.227 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, які розташовані за адресою: с. Селичівка, вул. Комсомольська, №70А. 22.10.2012 р. державним виконавцем складено акт опису та арешту зазначеного майна боржника. У червні 2016 року [PERSON] зверталась з позовом до суду, стверджуючи, що державним виконавцем Баришівського РВДВС на виконання вироку суду було складено акт опису та накладено арешт на домоволодіння, яке знаходиться в с. Селичівка, вул. Комсомольська, №70, а також земельні ділянки: площею 0,129 га для ведення особистого селянського господарства та земельну ділянку площею 0.227 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, які розташовані за адресою: с. Селичівка, вул. Комсомольська, №70А. Посилаючись на норми Кримінального кодексу України, п. 1 ч. І Переліку майна, що не підлягає конфіскації за судовим вироком, вважала, що майно, на яке було накладено арешт, не підлягає конфіскації, оскільки воно розташоване в сільській місцевості та є необхідним для постійного місця проживання засудженої та її сім'ї. Просила суд ухвалити рішення, яким виключити з акту опису та арешту майна від 22.10.2012 року складеного державним виконавцем на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в с. Селичівка по вул. Комсомольській, №70, а також земельні ділянки: площею 0,129 га для ведення особистого селянського господарства та земельну ділянку площею 0,227 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, які розташовані за адресою: с. Селичівка, вул. Комсомольська, №70А. Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 21.07.2016 року даний позов задоволено. Державним виконавцем було подано апеляційну скаргу, де 05.10.2016 року Апеляційним судом Київської області постановлено рішення, яким апеляційну скаргу Баришівського РВДВС ГТУЮ в Київській області задоволено, а в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Дії державного виконавця здійснені відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень. Позовні вимоги [PERSON] ДВС не підтримують. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає до задоволення. Судом встановлено, що відповідно до вироку Баришівського районного суду Київської області від 14 грудня 2011 року, засуджено за ч.2 ст.15, ч.2 ст.190, ч.1 ст.190, ч.1 ст.364, ч.1 ст.366, ч.2 ст.364, ч.2 ст.366, ч.3 ст.368 КК України [PERSON] до 10 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов,язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на три роки та з конфіскацією всього належного майна. Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 серпня 2013 року, вирок Баришівського районного суду Київської області від 14 грудня 2011 року та ухвала Апеляційного суду Київської області від 19 березня 2012 року щодо засудженої [PERSON] змінено, пом,якшена міра покарання до 8 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов,язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на три роки з конфіскацією майна. Суд також звертає увагу на те, що інших яких-небудь документів щодо оскарження рішення Вищого спеціалізованого суду України, [PERSON] суду не надала і з того часу минуло більше трьох років. Посилання [PERSON] на те, що вона не знала про конфіскацію майна, не відповідає дійсності, так як зразу після постановлення судом вироку їй була вручена копія вироку суду з зазначенням у вироку конфіскації майна засудженої особи. Окрім того вона не могла не знати про обставини щодо ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 серпня 2013 року, де вирок Баришівського районного суду Київської області від 14 грудня 2011 року та ухвала Апеляційного суду Київської області від 19 березня 2012 року щодо її засудження змінено, зменшена міра покарання та залишена конфіскація майна. 05 жовтня 2016 року Апеляційний суд Київської області в задоволенні позову [PERSON] до відділу державної виконавчої служби Баришівського районного управління юстиції Київської області про виключення майна з акту опису та звільнення його з-під арешту відмовив, звернувши увагу на вимоги ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції на час пред,явлення позову) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Встановлені судом обставини також стверджуються: -ксерокопією паспорта позивача [PERSON] серія СК №183030 від 10.07.1996 року; -ксерокопією довідки про звільнення [PERSON] від 29.03.2016 року з Качанівської ВК №54; -ксерокопією постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 14.05.2012 року про конфіскацію у [PERSON] всього належного йому майна; -ксерокопією постанови державного виконавця про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження від 14.05.2012 року; -ксерокопією акту опису й арешту майна від 22.10.2012 року; -ксерокопією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.02.2009 року, де власником будинку №70 в селі Селичівка, Баришівського району є [PERSON]; -ксерокопією державного акту серія КВ № 085128, виданого [PERSON] на право власності на земельну ділянку площею 0.227 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд; -ксерокопією державного акту серія КВ № 086129, виданого [PERSON] на право власності на земельну ділянку площею 0.129 га для ведення особистого селянського господарства; -ксерокопією вироку Баришівського районного суду Київської області від 14 грудня 2011 року, яким засуджено [PERSON] до 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна.; -ксерокопією ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 серпня 2013 року, з якої вбачається, що вирок Баришівського районного суду Київської області від 14 грудня 2011 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 19 березня 2012 року щодо засудженої [PERSON] змінено, конфіскацію майна залишено; -ксерокопією рішення Апеляційного суду Київської області від 05 жовтня 2016 року, яким апеляційну скаргу Баришівського районного відділу державної виконавчої служби [PERSON] територіального управління юстиції в Київській області задоволено. Рішення Баришівського районного суду Київської області від 21 липня 2016 року в даній справі скасовано і ухвалено нове рішення. В задоволенні позову [PERSON] до відділу державної виконавчої служби Баришівського районного управління юстиції Київської області про виключення майна з акту опису та звільнення його з-під арешту відмовлено; -довідкою №355 від 25 жовтня 2016 року, виданою виконавчим комітетом Селичівської сільської ради Баришівського району Київської області, про те, що [PERSON] зареєстрована та проживає в [INFO] (бувша Комсомольська) з 20.09.1977 р. і по даний час. Разом з нею зареєстровані та проживають: чоловік [PERSON], [INFO] з 10.06.1978 р.; батько [PERSON], [INFO] з 29.01.2002 р.; -іншими матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 129 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожен має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. За приписами п. 4 ч. І. ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до п. 4 Пленуму ВСУ №6 від 27 серпня 1976 р. «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що грунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідно до ч. І ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 114 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцем знаходженням майна або основної його частики. Позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Крім того суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. І ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Таким чином заявлений до суду позов не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed