Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд за межі України неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька, мотивуючи вимоги тим, що відповідач - її колишній чоловік, з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 16 лютого 2001 року по 13 квітня 2007 року, чинить перешкоди у наданні офіційного дозволу на виїзд за межі України їх малолітнього сина, народженого у шлюбі - [PERSON], [INFO], без його згоди та супроводу. Малолітній [PERSON] часто хворіє, лікарями йому рекомендоване лікування, вона має можливість лікувати сина за кордоном в медичних закладах спеціалізованого профілю в Чеській Республіці. З огляду на вказану обставину вона мала намір в 2013 році разом з дитиною поїхати за кордон до Чехії для оздоровлення, відпочинку, та з метою отримання дозволу на вказаний тимчасовий виїзд дитини, вона неодноразово зверталась до відповідача, проте він згоди не надав, такої згоди він не надав й у 2014 році, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. Вважає, що таке обмеження суперечить інтересам дитини, його можливості оздоровитися, відпочити, відвідати інші країни світу, ознайомитися з європейською культурою, обмежує його розумовий, духовний, соціальний та моральний розвиток. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON], діюча на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 23 квітня 2014 року (а.с.19), позовні вимоги підтримали з тих же підстав, просила їх задовольнити у цілому: визнати відмову [PERSON] на тимчасовий виїзд дитини за кордон безпідставною; надати дозвіл позивачці оформити документи для тимчасового виїзду дитини за кордон та на в»їзд до Чеської Республіки та інших країн - учасниць Шенгенської Угоди, а також до Турецької Республіки та Арабської Республіки Єгипет; допустити негайне виконання рішення суду в частині оформлення документів на тимчасовий виїзд за межі України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - розпискою (а.с.37). За таких підстав судом відповідно до положень статті 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та заяви позивача. В судовому засіданні третя особа від Органу опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації Ольховська О.В., діюча на підставі довіреності від 10 вересня 2014 року (а.с.45), позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, надавши до суду висновок Органу опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 27 липня 2014 року про необхідність надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька (а.с.43-44). Представник третьої особи від Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений - рекомендованим листом з повідомленням про вручення, надіславши на адресу суду листа про можливий розгляд справи за їх відсутності (а.с.30-31, 32). За таких підстав суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності третьої особи на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, третьої особи, з урахуванням висновоку Органу опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 27 липня 2014 року, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є колишнім подружжям, шлюб між ними розірвано 13 квітня 2007 року. Відповідач чинить перешкоди у наданні офіційного дозволу на виїзд за межі України їх малолітнього сина, народженого у шлюбі - [PERSON], [INFO], без його згоди та супроводу (а.с.43). Малолітній [PERSON] проживає з позивачкою, перебуває на її утриманні, дитина хворіє, лікарями йому рекомендоване лікування (а.с.8, 9, 10, 11, 12), при цьому позивачка має можливість лікувати сина за кордоном в медичних закладах спеціалізованого профілю в Чеській Республіці, про що отримала дозвіл на лікування в клініці (а.с.6, 7). З огляду на вказану обставину позивачка мала намір в 2013 році разом з дитиною поїхати за кордон до Чехії для оздоровлення, відпочинку, та з метою отримання дозволу на вказаний тимчасовий виїзд дитини, вона неодноразово зверталась до відповідача, проте він такої згоди не надав. У 2014 році відповідач надав згоду на виїз дитини за кордон до Чехії з 18 березня 2014 року по 29 березня 2014 року (а.с.43-44), проте такий термін не задовольнив позивачку, оскільки за вказаний час не можливо було провести курс лікування дитини. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (п.3 ч.3 ст. 313 ЦК України). Дитина на час розгляду справи має малолітній вік, а тому згідно п.3 ч.3 ст. 313 ЦК України має право на виїзд за межі України лише за згоди батьків та в їхньому супроводі до шістнадцятирічного віку, а після досягнення шістнадцятирічного віку - вільний самостійний виїзд (п.2 ч.3 ст. 313 ЦК України). Орган опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 27 липня 2014 року надав свій висновок про необхідність надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітнього [PERSON] за кордон без згоди батька (а.с.43-44) Судом встановлено, що мета тимчасових поїздок за кордон малолітнього [PERSON] в супроводі його матері для короткострокового перебування - оздоровлення, лікування, відпочинок та розвиток. Суд вважає, що поїздки дитини за кордон на лікування й оздоровлення та з туристичною метою сприятимуть зміцненню його здоров»я, а також духовному та моральному розвитку. Таким чином, суд вважає, що відповідач необґрунтовано чинить перешкоди у офіційному наданні дозволу дитині на виїзд за кордон, діючи всупереч його правам та інтересам, можливості оздоровитися, відпочити, відвідати іншу країну, ознайомитися з її культурою, обмежує розумовий, духовний, соціальний та моральний розвиток тощо. Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Батьківські права, відповідно до ч.ч.2, 1 ст.155 СК України, не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов»язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. На підставі вищевикладеного та,

Outcome: partial