Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON], з участю третьої особи- Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради про скасування державної реєстрації права власності за [PERSON] нежитлового приміщення по [ADDRESS], витребування з чужого незаконного володіння будівлю, що знаходиться у [ADDRESS], інвентаризаційною вартістю 170 394 гривень та передачу її Львівській міській раді. В ході судового розгляду позивач уточнив позовні вимоги та просить визнати право власності на нежитлове приміщення по [ADDRESS] площею 766,0 кв.м. за територіальною громадою міста Львова та витребувати з незаконного володіння [PERSON] нежитлове приміщення по [ADDRESS] площею 766,0 кв.м. вартістю 170 394 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач покликається на те що, згідно з витягом про реєстрацію права власності №18419985 від 08.04.2008 року будинок за адресою [ADDRESS] зареєстрований на праві комунальної власності за територіальною громадою міста Львова. Право власності територіальної громади м.Львова в особі Львівської міської ради на вказаний будинок зареєстровано на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №1108 від 7.12.2007 року, про що видано відповідне свідоцтво про право власності на будівлю від 7.12.2007 року серії САВ №546000. Як встановлено в ході перевірки, від жовтня 1998 року - часу утворення управління комунальної власності по даний час договори купівлі-продажу об'єктів нерухомого майна вказаного об'єкту за адресою:[ADDRESS] не укладалися. Згідно рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №288 від 11.04.2008 р. нежитлові будівлі площею 766,0 кв.м. на [ADDRESS] взяті на баланс Львівським комунальним підприємством „Агенція ресурсів Львівської міської ради" . В ході перевірки, проведеної прокуратурою міста Львова встановлено, що ухвалою Дрогобицького районного суду Львівської області 2.04.2012 року визнано право власності на нежитлові приміщення на [ADDRESS] за гр. [PERSON]. 25 квітня 2013 ухвалою апеляційного суду Львівської області ухвала задоволено апеляційну скаргу Дрогобицького міжрайонного прокурора, ухвала скасована, а справа направлена на новий розгляд. 29.12.2012 року прийнято рішення про державну реєстрацію та внесено запис до реєстру прав власності на нерухоме майно щодо належності гр.[PERSON] на праві приватної власності нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS] Із змісту ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області вбачається, що при її винесенні питання про припинення права комунальної власності на відповідний об'єкт нерухомості судом не вирішувалось, представники законного власника приміщень - Львівської міської ради до участі у справі залучені не були, у зв'язку з чим вищевказана ухвала оскаржена в апеляційному порядку Дрогобицьким міжрайонним прокурором. В ході проведеної прокуратурою міста Львова перевірки встановлено, що будівля по [ADDRESS] в порядку, визначеному законодавством про приватизацію комунального майна (норми «Програми приватизації майна комунальної власності м.Львова на 2012-2014 року», Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» не відчужувалась та, відповідно, кошти від реалізації такого майна до міського бюджету не надходили. Тому, майно - приміщення по [ADDRESS] вибуло з комунальної власності територіальної громади міста Львова без відповідної правової підстави - за відсутності ухвали Львівської міської ради про продаж чи інше відчуження такого об'єкта. Вартість приміщення згідно оцінювального акту ОКП ЛО «БТІ та ЕО» становить 170 394 грн. На підставі наведеного представник позивача просить суд задоволити позов. У судовому засіданні прокурор-Панькевич Р.В. позовні вимоги, заявлені у позовній заяві підтримав, просить суд позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача-Шевченко М.І. позовні вимоги підтримала. Просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник третьої особи- Івасюк Н.В. позовні вимоги підтримала. Просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції суду. Заперечень на позовну заяву відповідачем суду подано не було. На підставі ст.ст.169, 224 суд вважає, що слід проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, проти чого сторони не заперечили. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦК України, обставини, встановлені судовим рішенням по цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені обставини. Виходячи з положень ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. При цьому, п. 2 ч. 3 даної статті поширює приписи даної глави на вимоги щодо витребування майна власником із чужого незаконного володіння. Згідно ч.1 ст.1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Визнання недійсним договору купівлі-продажу не призведе до відновлення порушених прав позивача та повернення об'єкту нерухомості (майнових комплексів) у його власність. Отже, права позивача в даному випадку підлягають захисту саме шляхом задоволення віндикаційного позову. Згадана правова позиція відображена Верховним судом України у п. 10 Постанови Пленуму від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В ході розгляду справи встановлено, що ухвалою Дрогобицького районного суду Львівської області 2.04.2012 року визнано право власності на нежитлові приміщення на [ADDRESS] за гр. [PERSON]. Вказана ухвала оскаржена в апеляційному порядку Дрогобицьким міжрайонним прокурором . 25 квітня 2013 ухвалою апеляційного суду Львівської області ухвала задоволено апеляційну, ухвала скасована, а справа направлена на новий розгляд. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суд вищевказаний позов залишено без розгляду. Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ч.1 ст.1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не набув права власності на не житлові приміщення по [ADDRESS], а тому вимога позивача про витребування майна з чужого незаконного володіння є підставною та підлягає до задоволення . Судом встановлено, що нежитлові приміщення по [ADDRESS] належать до комунальної власності, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №1108 від 7.12.2007 та відповідним свідоцтвом про реєстрацію права власності від 7.12.2007 серії САВ №546000. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення.

Outcome: approved