Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 06.12.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснолуцького міського управління юстиції, актовий запис № 370; визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] з матір`ю [PERSON] . В обґрунтування позову позивач зазначила, що 06.12.2013 року між нею та відповідачем зареєстрований шлюб. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Позивач вказує, що протягом останніх років спільне життя з чоловіком поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між сторонами відносин. Втратили почуття любові та поваги один до одного, мають різні погляди на подружнє та сімейне життя, виховання та утримання дитини, різні інтереси. Шлюбні відносини припинені з листопада 2017 року, з того часу відповідач з позивачкою та сином не проживає та не приймає участь в сімейних справах та побуті, спільне господарство не ведуть. Крім того, зазначає, вона як мати, усвідомлюючи відповідальність за виховання та піклування про дитину, збереження психічного та фізичного здоров`я, вважає за необхідне визначити місце проживання дитини разом з позивачкою. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.02.2020 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено в підготовче судове засідання. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16.03.2020 закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду справи по суті у відкритому судовому засіданні Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.03.2020 року, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги щодо розірвання шлюбу підтримують, просили задовольнити, проти позовних вимог в частині визначення місця проживання сина [PERSON] заперечують та просили відмовити у задоволенні в цій частині. Представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про слухання справи без їх участі, просять ухвалити рішення на розсуд суду з урахуванням житлових та майнових прав дитини. Крім того, 10.08.2020 року Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради надано суду висновок від 05.08.2020 року № 398 про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з якого вбачається, що Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, діючи як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши доводи сторін, надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини. 06 грудня 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснолуцького міського управління юстиції у Луганській області [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 370. Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] » (свідоцтво про шлюб Серії [NUMBER] від 06 грудня 2013 року). Від подружнього життя [INFO] народився син - [PERSON] , батьками якого в свідоцтві про народження Серії [NUMBER] , виданому 16 травня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснолуцького міського управління юстиції у Луганській області, записано сторін по справі. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Встановлено, що з листопада 2017 року сторони припинили шлюбні відносини, мешкають окремо, спільне господарство не ведуть, майновий спір між ними відсутній. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судовим розглядом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Положеннями ст. 113 СК України закріплено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Враховуючи, що у зв`язку з реєстрацією шлюбу відповідачкою змінено прізвище та після розірвання шлюбу відповідачка не виявила бажання щодо відновлення дошлюбного прізвища. З врахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що сторони дійшли до остаточного висновку про припинення сімейних відносин, на примирення не згодні, суд вважає необхідним шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвати, так як подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Що стосується позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини, суд зазначає наступне. Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, який проживає окремо від дитини має право на спілкування з дитиною, а батько з яким проживає дитина не має право перешкоджати такому спілкуванню. Частинами 2 та 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 29.07.2020 року за адресою: [ADDRESS] проживають [PERSON] (мати дитини), [PERSON] (дитина). Квартира орендується, згідно договору оренди, та знаходиться у власності [PERSON] . Сім`я проживає в ізольованій однокімнатній квартирі на 8 поверсі 12 поверхового будинку. Для дитини виділено окреме спальне місце, стіл для занять, місце для проведення дозвілля. Дитина забезпечена всім необхідним. Стосунки в родині теплі. Для виховання та повного розвитку дитини в помешканні матір"ю створені всі умови (а.с. 98). Відповідно до психолого-педагогічної характеристики вихованця групи № 7 КЗ «ДНЗ» № 393, наданої 16 червня 2020 року № 59/01-43, [PERSON] , [INFO] приводить та забирає з дитячого садочку мама, виявляє цікавість до консультацій і рекомендацій вихователя, а також регулярно відвідує батьківські збори, дитячі свята, приймає участь у виготовленні поробок разом з дитиною. Дитина завжди має чистий, охайний зовнішній вигляд. Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 7» Харківської міської ради [PERSON] , [INFO] , спостерігається у КНП «МДП № 7» ХМР з 09.10.2014 року. На Д-обліку не знаходиться. На прийоми в поліклініку з дитиною з`являється мати [PERSON] . Призначення лікаря мати виконує у повному обсязі. З довідки про доходи від 10 червня 2020 року вбачається, що [PERSON] працює у ФОП [PERSON] на посаді продавця-консультанта. Загальна суму доходу позивача за період з 10 квітня 2020 року по 31 травня 2020 року без урахування аліментів становить 6 560,00 грн. Згідно медичної довідки від 10 червня 2020 року № 4065, [PERSON] впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП «Міський психоневрологічний диспансер № 3 не зверталась, на обліку не перебуває. Згідно медичної довідки від 15 червня 2020 року № 1001, [PERSON] на диспансерному (профілактичному) обліку у КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває з 02.08.2019 р. по теперішній час. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору найму (оренди) квартири від 12.06.2020 року. Як вбачається з договору оренди квартири, а саме п. 1.3 - орендар використовує квартиру в якості житла для себе і своєї малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 10.08.2020 року Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради надано суду висновок від 05.08.2020 року № 398 про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з якого вбачається, що Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, діючи як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] (а.с. 96-97). За ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано достатніх доказів на підтвердження визначення місця проживання сина разом з ним для найкращого забезпечення його інтересів. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про практику застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них залишаються діти, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей та турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Враховуючи викладене, суд згідно поданих документів, обстеження умов проживання, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки це відповідає інтересам дитини та вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом з позивачем. Крім того, суд зауважує, що батько дитини, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні з даною позовною заявою сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] . Крім того, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. щодо вимоги про визначення місця проживання дитини, яка задоволена судом. На підставі викладеного,

Outcome: approved