Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], який було уточнено в процесі судового розгляду (а.с.20-22, 66-67) щодо зміни встановленого порядку участі у вихованні малолітньої дитини шляхом заборони [PERSON] зустрічі з малолітньою онукою [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що у відповідності до ст. 154 СК України батьки мають право на самозахист своїх дитини. 26 лютого 2008 року між нею та третьою особою [PERSON] укладено шлюб, який 11 липня 2013 року розірвано. 16 грудня 2013 року Деснянським районним судом м. Києва винесено рішення, на підставі дозволено [PERSON], яка є відповідачем, зустрічатися з онукою щосуботи з 10:00 год. до 18:00 год. та зобов»язано [PERSON] не перешкоджати [PERSON] у спілкуванні з онукою. Однак постійна агресивна поведінка відповідача в присутності дитини негативно впливає на психічний стан дитини та її здоров»я, яка не бажає бачитися з бабусею. Виходячи з наведеного, просить вирішити питання зміни способу участі баби у вихованні та спілкуванні з онукою шляхом заборони спілкування та виховання. В судовому засіданні позивач позовні вимоги позову підтримала у повному обсязі, посилаючись викладене. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що позивач є матір»ю [PERSON], а відповідач - бабусею. Спір щодо визначення порядку зустрічей між бабусею та онукою вже вирішений, судове рішення набрало законної сили, однак мати дитини не дорзволяє бачитися з онукою. Приїжджала щосуботи, направляла повідомлення з приводу зустрічей з онукою, тобто вчиняла дії спрямовані на виконання рішення, проте позивач чинить перешкоди. Будь-яких доказів на підтвердження негативного впливу на дитину, суду не надано. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні позов не підтримав, посилаючись на те, що основною метою позивача є нерухомість, тому і маніпулює дитиною. Представник третьої особи - Служба в справах дітей Деснянської районної у м Києві державної адміністрації в судове засідання не з»явилася, просили розглядати за їх відсутності. Заслухавши пояснення сторін та представника третьої особи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвиток дитини. Статтею 257 СК України встановлено, що баба, дід мають право спілкуватися зі своїми внуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Згідно зі ст. 263 СК України спори щодо участі баби, діда, прабаби, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до ст. 159 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров"я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Як встановлено в судовому засіданні, 26 лютого 2008 року між позивачем [PERSON] та третьою особою [PERSON] укладено шлюб, який було розірвано 11 липня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження та рішенням про розірвання шлюбу. Як вбачається з досліджених матеріалів цивільної справи № 2-6119\\13, [PERSON] зверталася до суду з вимогою до [PERSON] щодо усунення перешкод у спілкуванні з онукою. 16 грудня 2013 року Деснянським районним судом м. Києва винесено рішення, на підставі якого усунуто [PERSON] перешкоди у спілкуванні з онукою - [PERSON]. Дозволено [PERSON] зустрічі з онукою щосуботи з 10:00 год. до 18:00 год. Зобов»язано [PERSON] не перешкоджати [PERSON] у спілкуванні з онукою. (а.с.8-9) Зі слів позивача [PERSON], після набрання рішенням законної сили, відповідач [PERSON] неодноразово приходила за місцем проживання у невстановлений рішенням суду час, при цьому влітку 2014 року прийшла до будинку з незнайомими чоловіками і без дозволу увірвалася до будинку, при цьому [PERSON] відмовилася від спілкування, оскільки була налякана такими діями. Таким чином, відповідач, починаючи з дня винесення рішення судом щодо уснення перешкод у спілкуванні з онукою, по день винесення рішення, ігнорує виконання рішення суду, не надає можливість дитині спілкуватися з бабусею, про що особисто не заперечувала в судовому засданні. Станом на день розгляду справ, [PERSON] є малолітньою дитиною, якій виповнилося 6 років. Докази, надані в судовому засіданні стосуються періоду припинення фактичних відносин між подружжям, а саме з травня 2013 по вересень 2013 року (а.с.10-16), які були предметом розгляду справи № 2-6119\\13 за позовом [PERSON] до [PERSON] щодо усунення перешкод у спілкуванні з онукою, рішення по якій винесено 16 грудня 2013 року. Тобто, докази були надані при розгляді справи, рішення по якій винесено 16 грудня 20-13 року. Зокрема, рішення не оскаржувалося та набрало чинності. Суду не надано належних доказів за період після винесення рішення на підтвердження вимог позивача щодо негативного впливу відповідача на дитину, що постійна агресивна поведінка відповідача в присутності дитини негативно впливає на психічний стан дитини та її здоров»я. Звернення позивача до Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві щодо неправомірних дій відповідача свідчить про неприязні стосунки з колишнім чоловіком та свекрухою. Крім того, як свідчать матеріали справи, у судах розглядається низка справ з приводу вселення та поділу майна. 18 березня 2014 року та 29 травня 2014 року Деснянським районним судом м. Києва винесено рішення про виселення [PERSON], вселення [PERSON] та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні будинком. Зокрема, з моменту винесення рішення Деснянським районним судом м. Києва від 16 грудня 2013 року мати дитини (позивач по справі), не виконувала рішення суду про усунення перешкод у спілкуванні бабусі з онукою, не надавала можливість бачитися з останньою. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], який є фахівцем Центру соціальних служб, пояснив, що [PERSON] звернулася до Центру щодо насильства її чоловіка. Зі слів останньої знає, що були конфліктні ситуації в сім»ї, викликалися працівники міліції, при цьому він, як фахівець, пропонував налагодити стосунки в сім»ї, що негативно впливає на дитину. З дитиною проводився тест «моя сім»я», з якого можливо зробити висновок, що дитина вбачає в сім»ї і маму, і батька, і бабусю, при цьому спілкування з бабусею обмежує. Прояви деякого страху із-за конфліктів, які відбуваються в родині. Пояснень з приводу причин не бажання [PERSON] бачитися з бабусею, не надав. Суд критично ставиться до пояснень даного свідка, оскільки не зрозуміло чому задукоментоване звернення позивача до Центру лише 24 грудня 2014 року, тобто лише через 5 місяців після звернення до суду з позовом, якщо зі слів свідка відомо, що спілкувалися близько 10 - ти разів. Зокрема, як зазначено свідком, спілкування з матір»ю було у присутності дитини. Свідок [PERSON] пояснив, що є батьком дитини, при цьому мати маніпулює відносинами, оскільки розглядається низка позовів у суді щодо вселення, поділу майна. Відповідач [PERSON] є його матір»ю і завжди намагається побачитися з онукою, однак позивач перешкоджає. Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Наведені докази свідчать про те, що спосіб участі баби у вихованні дитини є доцільним, обгрунтованим та визначнений в інтересах дитини. У суду відсутні дані про те, що спілкування з відповідачеам, яка є бабусею, може негативно вплинути на дитину та перешкоджатиме її нормальному розвитку. З урахуванням викладеного, суд не вважає за доцільне зміну встановленого порядку участі у вихованні малолітньої дитини шляхом заборони зустрічей з дитиною. Дитина повинна розвиватися фізично, морально та духовно, а не перетворюватися на предмет маніпуляції між батьками. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed