Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Український Бізнес Банк» (далі - ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК») про захист прав споживачів та визнання частково недійсним кредитного договору. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 11.12.2012 року між ним та ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК» було укладено кредитний договір № КИПНФ47/1007448.1, за умовами якого банк надав позивачу кредит у сумі 350 000 грн. на придбання житлової нерухомості, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18,2% річних. Відповідно до п.4.3 договору позивач зобов'язаний сплачувати банку щомісячно не пізніше останнього числа поточного місяця - комісію за супровід кредитного договору у розмірі 0,3% від суми кредиту, яка складає 1050 грн. Позивач вважає, що умова кредитного договору, за якими він повинен сплатити банку крім відсотків за користування кредитом, ще й додаткову щомісячну комісію, є несправедливими умовами договору відповідно до ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", а тому ці умови є недійсними з моменту укладання договору. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути іншій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Тому позивач просить також застосувати правові наслідки визнання недійсною умови договору №КИПНФ47/1007448.1 від 11.12.2012 року, укладеного між ним та відповідачем, щодо його обов'язку сплачувати щомісячну комісію в розмірі 1050 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. На задоволенні позовних вимог наполягав. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність та відмовити у задоволенні позову на підставі поданих письмових заперечень. В обгрунтування заперечень представник банку зазначив, що за положеннями частини п'ятої статті 11, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Проте в п. 4.3 спірного договору комісія за супровід кредитного договору у розмірі 0,3 % від суми кредиту, вказаної у п. 1.2 Договору без ПДВ, яка складає 1050 грн., і є незмінними величинами, то такі умови не суперечать як положенням частини п'ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», так і затвердженому сторонами графіку платежів, згідно з яким боржник повинен сплачувати щомісяця фіксовану суму. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. З урахуванням вищезазначеного, до переліку супутніх послуг, які можуть бути надані споживачеві при наданні банком споживчого кредиту, зокрема можуть відноситися: відкриття поточного (карткового) рахунку, здійснення розрахунково-касового обслуговування, забезпечення обслуговування кредитної заборгованості, тощо. Таким чином, можна зробити висновок, що розрахункове обслуговування чи обслуговування кредитної заборгованості - є супутньою послугою, за надання якої можливо встановлення комісії. Пунктом 3.1. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженого Постановою правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 передбачено, що банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача зазначивши таке: перелік, розмір всіх комісій банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, в тому числі комісії з обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення, тощо. Аналіз вищезазначеної правової норми свідчить про правомірність включення комісії до умов кредитного договору. За умовами пункту 4.3. кредитного договору сторони передбачили обов'язок позичальника сплатити банку: у день видачі грошових коштів через касу банку - комісію за касове обслуговування в розмірі 1 % від суми кредиту, що надається без ПДВ та складає 3500 гривень та комісію за супровід кредитного договору у розмірі 0,3 % від суми кредиту, вказаної у п. 1.2. Договору без ПДВ, яка складає 1050,00 гривень. У Додатку до кредитного договору № КИПНФ/1007448.1 від 11.12.2012 року також детально визначені суми комісії до сплати за час користування кредитом. При укладанні кредитного договору позичальник - [PERSON] знав про вищезазначені договірні умови і свідомо погоджувався з ними, про що свідчить підпис на договорі без будь-яких зауважень чи застережень щодо його умов. Крім того, в разі незгоди з умовами кредитного договору [PERSON] мав можливість скористатись своїм правом, визначеним ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого, споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Проте таким правом [PERSON] не скористався, що свідчить про його згоду з усіма умовами договору, про що також свідчить часткове виконання договору. Вислухав пояснення сторін, оцінивши у сукупності надані сторонами докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ БІЗНЕС БАНК» та [PERSON] 11.12.2012 року було укладено кредитний договір №КИПНФ/1007448.1 на придбання житлової нерухомості, за умовами якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 350 000 грн. на строк з 11.12.2012 року до 11.12.2027 року під 18,2% річних. Пунктом 4.3 кредитного договору передбачений обов'язок позичальника сплачувати банку щомісячно, не пізніше останнього числа поточного місяця - комісію за супровід кредитного договору у розмірі 0,3% від суми кредиту, вказаної у п.1.2 договору без ПДВ, яка складає 1050 грн. (а.с.10-16). Позивач вважає зазначену умову кредитного договору несправедливою, а представник банку посилається на те, що детальний опис комісії зазначений у додатку №2 до кредитного договору, тому вказана умова договору не є несправедливою. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Цей договір відповідно до ст.1055 ЦК України укладається в письмовій формі. До відносин за кредитним договором застосовуються положення статей 1046-1052 ЦК України. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 11.12.2012 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями ч. 5 ст. 11, ч. ч. 1, 2 , 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачяться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Відповідно до п.2.1-2.3 спірного кредитного договору, банк зобов'язується відкрити позичальнику кредитний рахунок, видати кредит готівкою через касу банку та відкрити позичальнику рахунок для зарахування коштів, направлених у погашення заборгованості за даним договором. У додатку №2 до кредитного договору, на який посилається представник відповідача, як на підставу правомірності нарахування комісії, зазначені супутні витрати позичальника: комісія за супровід кредитного договору у сумі 1050 грн., касове обслуговування у сумі 3500 грн., страхування у сумі 4735 грн на рік, послуги нотаріусів у сумі 3000 грн. При цьому у додатку до кредитного договору не зазначено, що комісія за супровід кредитного договору у сумі 1050 грн. є щомісячною та не вказано, за які саме послуги банку позичальник повинен сплачувати комісію. Не зазначено це також і у самому кредитному договорі. Таким чином, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за супровід кредитного договору, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України є обов'язком банку, відповідно, виконання такого обов'язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Також, слід зазначити, що оскільки надання кредиту є виконання зобов'язання банка за кредитним правочином, то така дія не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Крім того, оскільки відкриття та введення позичкового рахунку у зв'язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам і публічно - правовим обов'язком самої кредитної установи (банку), то такі дії жодним чином не можуть розглядатися як послуги, що надаються клієнту -позичальнику. Суд вважає, що комісію банку за супроводження кредиту не можна вважати витратами позивача за оформлення кредиту, оскільки такі витрати передбачені кредитним договором. У відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1 ст.203 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За таких обставин суд вважає, що умови кредитного договору, за якими позивач повинен сплатити відповідачу крім відсотків за користування кредитом, ще й додаткову щомісячну комісію, є несправедливими умовами договору та відповідно до ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" ці умови договору є недійсними. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. За таких обставин, суд вважає обґрунтованою вимогу [PERSON] щодо застосування правових наслідків визнання недійсним умову договору споживчого кредиту №КИПНФ47/1007448.1 від 11.12.2012 року, укладеного між ним та відповідачем ПАТ "УКРАЇНСЬКИЙ БІЗНЕС БАНК» щодо обов'язку позичальника сплачувати щомісячну комісію в розмірі 1050 грн. Приписами ч. 3 ст.88 ЦПК України встановлено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином з відповідача підлягає стягненню у дохід держави у розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved