Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує наступним, що позивач [PERSON], є власником 1/2 домоволодіння [ADDRESS], що підтверджується нотаріально посвідченим Договором дарування частини житлового будинку від 10 грудня 2003 року. [PERSON] є його сином та зареєстрований в домоволодінні [ADDRESS] З 12 листопада 1998 року позивач перебував шлюбі із відповідачем - [PERSON]. Відповідачі проживали та є зареєстрованими в домоволодінні [ADDRESS]. Однак, 03 жовтня 2016 року шлюб розірваний відповідно до Рішення Соснівського районного суду м.Черкаси по справі № 712/9354/16-ц. Фактично шлюбні відносини припинені, і відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають із позивачем з 2016 року, що підтверджується Довідкою Комітету самоорганізації населення мікрорайону «Дахнівський» № 567 від 30 липня 2018 року. На даний час в будинку проживає лише позивач, який і сплачує плату за комунальні послуги, Відповідачі не проживають в даному будинку вже більше року, особисті речі відповідачів в ньому відсутні, окрім того вони не допомагають сплачувати комунальні послуги, які на них нараховуються. Просить суд визнати [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування домоволодінням [ADDRESS] . У судове засідання позивач не зявився, однак надіслав до суду письмову заяву з проханням справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з"явились, були належним чином повідомлені про час та день розгляду справи. Дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], є власником 1/2 домоволодіння [ADDRESS], що підтверджується копією нотаріально посвідченого Договора дарування частини житлового будинку від 10 грудня 2003 року, (зареєстрованого в реєстрі за № 4-2166). З 12 листопада 1998 року позивач перебував шлюбі із відповідачем - [PERSON]. Відповідачі [PERSON] та його син [PERSON] проживали та є зареєстрованими в домоволодінні [ADDRESS]. 03 жовтня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний відповідно до рішення Соснівського районного суду м.Черкаси по справі № 712/9354/16-ц. Фактично шлюбні відносини припинені, і відповідачі [PERSON] та його син [PERSON] не проживають із позивачем з 2016 року, що підтверджується Довідкою Комітету самоорганізації населення мікрорайону «Дахнівський» № 567 від 30 липня 2018 року. Згідно ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст.319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ст.391 Цивільного кодексу України, власник майна має і право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 39 постанови пленуму вищого спеціалізованого суду України № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У відповідності до ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла за законом. Таким чином встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] без поважних причин більше року не проживають за місцем своєї реєстрації, не береуть участі у витратах по утриманню будинку і прибудинкової території та між ними і позивачем [PERSON] по справі не було ніякої домовленості щодо користування будинком. За таких умов, відповідачі являються такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Таким чином,

Outcome: approved