Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із даним позовом про зобов`язання відповідача вчинити процесуальну дію - повернення в натурі пристрою для відстрілу гумових куль (пістолет травматичної дії) ВІЙ к.9 мм та лазерного вказівника цілі «АМБА ПМ», аналогічні втраченим, стягнути із Державного бюджету України в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що службовими особами Ленінського районного відділу Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області 08.08.2012 року вилучений пристрій для відстрілу гумових куль (пістолет травматичної дії) ВІЙ к.9 мм та лазерного вказівника цілі «АМБА ПМ», після закінчення встановлення обставин він попрохав повернути його власність, але йому було відмовлено. Вказує на те, що службова особа СВ Кіровоградського МВ УМВС України у Кіровоградській області [PERSON] втратив його пістолет травматичної дії, а також матеріали кримінальної справи №27-0356, по матеріалам якої була вилучена його власність. Замість втраченої кримінальної справи 28.07.2014 року розпочате кримінальне провадження №1201420020005779. B.о. обов`язків прокурора Кіровоградської області листом №17-3466-14 від 15.09.2015 року повідомив, що у провадженні слідчого відділу прокуратури Кіровоградської області перебували матеріали досудового розслідування №42014120000000023 від 06.03.2014 року, щодо неналежного виконання службовими особами Ленінського РВ Кіровоградсьжого МВ УМВС України в Кіровоградській області своїх службових обов`язків, що призвело до втрати матеріалів кримінальної справи №27-0356 від 08.08.2012 року та вилученого у ній пістолету травматичної дії ВІЙ № [NUMBER] , калібр 9 мм., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України. Слідчим прокуратури 31.07.2014 року прийнято рішення про закриття кримінального провадження № 42014120000000023 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Також повідомлено, що наказом начальника УМВС України в Кіровоградській області від 19.06.2013 року, слідчий СВ Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області Савченко О.В., звільнений з органів внутрішніх справ. Вважає, що відповідач зобов`язаний повернути йому його власність, аналогічну втраченій, також вважає, що йому завдана моральна шкода, у зв`язку із неповерненням належного йому майна, яку просить стягнути на підставі розрахунку за формулою А.М. Ерделевського, оскільки він зазнав значних душевних страждань внаслідок позбавлення його належного йому майна. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просить його задовольнити, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник позивача в поясненнях просив суд звернути особливу увагу на порушення прав позивача, пов`язаних з неповерненням йому зброї, за відсутності якої позивач відчуває постійно невпевненість та страх. Представники відповідачів - Національної поліції України та Міністерства внутрішніх справ України, у надісланих суду відзивах позов заперечили, вважаючи його безпідставним та таким, який не підтверджений належними та допустимими доказами. Представник Міністерства внутрішніх справ України вкзазав у відзиві про безпідставно заявлені вимоги до Міністерства, яке прав і інтересів позивача не порушувало вказавши, що відповідно до загалтних підстав цивільно-правової відповідачльності шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв`язок та є вина зазначеної особи у заподіянні шкоди. Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши письмові докази, суд встановив наступне. В позовній заяві позивач зазначив про наявність двох кримінальних проваджень №42014120000000023 та №12014120020005779, одне з яких нібито було втрачено, а інше закрито постановою слідчого. Також вказує, що позові, що в межах кримінального провадження в нього було вилучено, як речовий доказ, пристрій для відстрілу гумових куль (пістолет травматичної дії) ВІЙ к.9 мм та лазерного вказівника цілі «АМБА ПМ", однак до матеріалів справи не надає жодного письмового доказу на підтвердження даних обставин. Вказав на наявність в позивача, ряду відповідей на його адресу від Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, Державної казначейської служби України, Прокуратури Кіровоградської області, якими підтверджуються обставини справи, однак жодної із них до матеріалів справи, як доказ не надав, що викликає сумнів в суду про їх фактичну наявність. Як пояснив сам представник позивача на всі скарги з якими звертався позивач до органів прокуратури та поліції він отримав відмову, однак до матеріалів справи їх не долучив. У позовній заяві позивач заявляв про необхідність витребування матеріалів кримінального провадження, у разі необхідності, проте саме такого клопотання під час підготовчого судового провадження не заявляв, а заявив під час судового, в судовому засіданні суд протокольно ухвалив на місці та відмовив у поновленнні стороку та залишив всі подані клопотання від 23.07.2019 року у відповідності до норм п.7 ч. 2, ч.7 ст. 197 ЦПК України, якими передбачено, що саме в підготовчому судовому засіданні суд з`ясовує чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання, при цьому суд, зберігаючи неупередженість та забезпечуючи принцип змагальності, не вправі із власної ініціативи витребовувати у відповідачів будь-які докази, оскільки це є обов`язком кожної із сторін. Крім того, як вкзазав сам позивач та його представник, що матеріали кримінального провадження за №1201412002005779 перебувають на стадії досудового розслідування, процесуальне рішення в даній справі не прийнято, тому у відповідності норм КПК України, позивач має процесуальне право звернутися із скаргою на дії слідчого а також про зняття арештута повернення вилученого майна до слідчого судді а не ставити питання про повернення аналогічні втраченим, тобто в межах вказаного кримінального провадження і лише після закриття кримінального провадження в порядку цивільного судочинства. Позивач [PERSON] просить відповідача зобов`язати вчинити певні дії, не вказуючи при цьому, кого саме із трьох відповідачів слід зобов`язати вчинити такі дії, що свідчить про неконкретизованість заявленої позовної вимоги. За таких обставин, позивач не довів цю позовну вимогу, а тому у її задоволенні слід відмовити. Підстави відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу державної влади, врегульовані наступними нормами чинного законодавства. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами, діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173,1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.4 Постанови ПВСУ №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до положень ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01. §62, ЄСПЛ. 12 липня 2007 року). Даючи оцінку доводам сторін та дослідженим письмовим доказам, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, у зв`язку із наступним. Вирішення судами цивільних спорів здійснюється на основі змагальності та рівності сторін, й згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, й ці обставини повинні бути доведені належними та допустимими доказами, на основі яких суд матиме можливість встановити факт наявності чи відсутності цих обставин. ЄСПЛ встановлює презумпцію заподіяння державною моральної шкоди стягувачу при надмірно тривалому невиконанні рішення суду без обов`язкового встановлення складу цивільного правопорушення (ВГСУ у справі №903/486/16 від 15 лютого 2017 р.). Отже, презумпція заподіяння моральної шкоди визнається лише при надмірно тривалому невиконанні судового рішення, а не за будь-яких інших обставин. Суд вважає, що позивач навів лише нічим непідтверджені доводи про заподіяння йому моральної шкоди внаслідок бездіяльності відповідачів, не довівши ні самого факту такого заподіяння моральної шкоди, ні довівши причино-наслідкового зв`язку із діями відповідачів та заподіянням моральної шкоди. Крім того, як вкзазав сам позивач та його представник, що матеріали кримінального провадження за №1201412002005779 перебувають на стадії досудового розслідування, процесуальне рішення в даній справі не прийнято, тому у відповідності норм КПК України, позивач має процесуальне право заявити вимогу про поверенння вилученого майна, тобто в межах вказаного кримінального провадження. За правилами ч.6, 7 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом. У частині 1 ст. 1176 ЦК міститься виключний перелік органів державної влади, а також виключний перелік їх незаконних рішень, дій чи бездіяльності, що спричинили завдання шкоди. Так до таких органів влади відносяться: а) органи дізнання; б) попереднього (досудового) слідства; в) прокуратура; г) суд. Підлягає відшкодуванню тільки шкода, завдана фізичній особі внаслідок: незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Отже,

Outcome: dismissed