Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

Позивач 21.08.2013 року звернулася до суду з позовом, у якому просила постановити судове рішення, яким стягнути з КП «Люксторг» Жовтоводської міської ради на її користь 58 831 грн. 98 коп. Свої вимоги мотивувала тим, що на підприємстві вона працює з квітня 2009 року. У зв'язку з виробничої необхідністю, 11 травня 2009 року між нею та підприємством був укладений договір доручення, відповідно до якого підприємство доручало їй від імені та в інтересах підприємства при виникненні виробничої необхідності здійснювати за власні кошти поточні розрахунки з постачальниками товарів з послуг та оплату податків і зборів. За умовами цього договору /п.2.1/ вона надає відповідні документи, які підтверджують здійснення фінансової операції в інтересах підприємства для оприбуткування товарів і послуг і здійснення відповідного бухгалтерського обліку. У свою чергу, підприємство бере на себе обов'язок відшкодувати їй фактичні витрати, що пов'язані з виконанням доручення згідно звіту про використання коштів. Однак, підприємство взятих на себе зобов'язань не виконало. Станом на 01.08.2013 року заборгованість підприємства перед нею становить 58 831,98 грн. 02.08.2013 року вона звернулася з відповідним листом до керівництва підприємства щодо погашення даної заборгованості. Але їй було відмовлено з підстав відсутності коштів на підприємстві. Тому вона була вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 24 січня 2014 року до участі у справі у якості співвідповідача залучено Жовтоводську міську раду. В судовому засіданні позивач позов підтримала та посилаючись на ст.232 КЗпП України просила його задовольнити. Представник відповідача комунального підприємства "Люксторг" Жовтоводської міської ради в судовому засіданні позов визнав. Пояснив, що підприємство не заперечує фактів сплати позивачем платежів відповідно до договору доручення. Представник відповідача Жовтоводської міської ради в судовому засіданні позов не визнав та посилаючись на те, що позивач без згоди засновника, всупереч вимогам цивільного законодавства, статуту підприємства та контракту уклала договір-доручення сама із собою, просив у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. В судовому засіданні судом встановлено, що [PERSON] призначена на посаду директора комунального підприємства роздрібної торгівлі «Едельвейс» по контракту з 08 квітня 2009 року по 08 квітня 2014 року /а.с.2-4/. В судовому засіданні позивач пояснила, що 08.04.2014 року контратк з нею продовжений. 11 травня 2009 року між Державним комунальним підприємством роздрібної торгівлі «Едельвейс», правонаступником якого є комунальне підприємство «Люксторг» Жовтоводської міської ради» та [PERSON] укладено договір доручення №1. Відповідно до цього договору, довіритель - Державне комунальне підприємство роздрібної торгівлі «Едельвейс» доручає, а повірений - [PERSON] приймає на себе зобов'язання представляти інтереси довірителя та здійснювати дії пов'язані з придбанням товарів і послуг, при необхідності здійснювати поточні розрахунки з постачальниками та оплату податків і зборів, оплату послуг на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п.3.2.1. цього Договору, довіритель Державне комунальне підприємство роздрібної торгівлі «Едельвейс» зобов'язується відшкодувати повіреному [PERSON] фактичні витрати, що пов'язані із виконанням доручення, вартість яких вказується у звіті повіреного, який надається довірителю згідно затвердженої форми Звіту про використання коштів. Позивач [PERSON], відповідно до умов цього договору, залучала на необхідні потреби підприємства власні кошти. За її підрахунками та відповідними фінансовими документами нею витрачено 58 831,98 грн. Заявляючи позовні вимоги про стягнення з КП "Люксторг" на свою користь витрачених коштів, позивач обгрунтовувала свою вимогу ст. 232 КЗпП України, яка врегульовує питаня розгляду судом трудових спорів, тобто позивач виходила з того, що стягнення сум має відбутися у зв"язку із трудовими відносинами, які виникли між нею та відповідачем КП «Люксторг». Однак, суд не погоджується з такими доводами позивача, оскільки судом фактично встановлено, що між [PERSON] та Комунальним підприємством «Люксторг» виникли цивільно-правові відносини щодо виконання умов цивільного правового договору у вигляді договору доручення. Адже за умовами договору кожна із сторін взяла на себе певні зобов'язання і мала б їх виконувати. Договірні зобов'язання, в тому числі, правовідносини, які виникають із договору доручення, регулюються нормами Цивільного кодексу України. З огляду на те, що позивач [PERSON] звернулася до суду за захистом своїх прав не з тих правових підстав, суд, розглядаючи справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні її позову. З урахуванням наведеного,

Outcome: dismissed