Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

Державне територіально-галузеве об'єднання ''Львівська залізниця" (далі - ДТГО «Львівська залізниця») звернулося до суду із вищевказаним позовом обґрунтовуючи свої вимоги тим, що під час проведення інвентаризації земель приватним підприємством «Ріга», яке знаходяться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця», в адміністративних межах Йорданештської сільської ради було виявлено, що частина земельної ділянки площею 0,0010га смуги відведення залізниці на 9км+309м до 12 км+235м перебуває у власності [PERSON], яка передана йому рішенням Йорданештської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, для ведення особистого селянського господарства. Позивач просить визнати незаконним та скасувати рішення ХХХ сесії ІІ скликання Йорданештської сільської ради від 23.10.2009 року №156-30/2009 про передачу земельної ділянки гр. [PERSON] у приватну власність площею 0,5860 га, в тому числі 0,1128 га для обслуговування житлового будинку, господарський будівель та споруд та 0,4678 га для ведення особистого селянського господарства, що в селі Йорданешти, Глибоцького району Чернівецької області. Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий гр. [PERSON] на підставі рішення Йорданештської сільської ради від 23.10.2009 року №156-30/2009. Скасувати запис у Поземельній книзі щодо земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER], шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування та скасувати Державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим номером [NUMBER] у державному реєстрі прав. 03.11.2015 року представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог, в яких уточнив позовні вимоги в частинні визнання недійсним саме державного акта на землю серії [NUMBER] від 09.09.2010 року. Представник позивача ДТГО «Львівська залізниця» в судове засідання не з'явився, проте від нього надійшла заяву, якою позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, а справу розглянути у її відсутності. Представник відповідача Йорданештської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області в судове засідання не з'явився, проте сільська рада подала до суду заяву відповідно якої позовні вимоги визнає частково, не заперечує проти скасування рішення сільської ради та державного акту про права власності на земельну ділянку у випадку наявності обґрунтованих підстав, а саме в частині накладання земельної ділянки [PERSON] на земельну ділянку ДТГО «Лівіська залізниця», та просив розглянути справу у відсутності їхнього представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився хоча своєчасно та в належному порядку був повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник співвідповідача відділ Держгеокадастру у Глибоцькому районі Чернівецької області в судове засідання не з'явився, однак від них до суду надійшла заява, відповідно до якої вони просять розглянути справу у відсутності їхнього представника. Представник співвідповідача реєстраційної служби Глибоцького районного управління юстиції Чернівецької області в судове засідання не з'явився, хоча своєчасно та в належному порядку був повідомлений про час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Судом встановлено, що рішенням ХХХ сесії ІІ скликання Йорданештської сільської ради від 23.10.2009 року №156-30/2009 було передано у приватну власність відповідачу [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,5860га, в тому числі 0,1128га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,4678га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Йорданешти, Глибоцького району, Чернівецької області. Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], [PERSON] на підставі рішення від 23.10.2009 року №156-30/2009 30 сесії 2 скликання Йорданештської сільської ради, є власником земельної ділянки площею 0,1656га, яка розташована в с. Йорданешти, Глибоцького району, Чернівецької області, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства. При проведенні робіт ПП «Ріга» з інвентаризації земель ДТГО «Львівська залізниця», в адміністративних межах Йорданештської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області було виявлено, що частина земельної ділянки площею 0,0010га смуги відведення залізниці на 9км+309м до 12 км+235 м перебуває у власності [PERSON], яка передана йому у власність Йорданештською сільською радою Глибоцького району Чернівецької області для ведення особистого господарства. Згідно «Плана полосы отвода линии Адынката-Берхомет Львовской железной дороги», 1959 року, ширина смуги відведення на ділянці з 9км+309м до 12км+235м перегону становить від 30м до 15м від осі колії. Таким чином, площа перетину земельної ділянки відповідача [PERSON] в смузі відведення залізниці становить 0,0010га. Відповідно до ст.68 Земельного Кодексу України, ст.11 Закону України «Про транспорт», ст.6 Закону України «Про залізничний транспорт»,до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Такі землі призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення, забезпечення безпеки руху і розвитку об'єктів залізничного транспорту. Позивач мав право на частину земельної ділянки в межах Йорданештської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, яка була виділена [PERSON], до реєстрації останнім права власності, та не було жодним чином припинене. Так, відповідно до норм законодавства, яке існувало при облаштуванні залізничного полотна та смуги відведення («Инструкция о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода», затв. Міністерством шляхів сполучення СРСР 30.01.1963 року; «Положение о землях предоставленных транспорту», затв. Постановою СНК СССР 07.02.1933 року; «Об упорядочении отвода земель для железных дорог», затв. Постановою Ради Міністрів СРСР 27.01.1962 №83, інші нормативні акти та будівельні норми), вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі, відповідно до п.п.54,55 «Общих начал землепользования и землеустройства»(Постанова ЦИК СССР 15.12.1928). Оформлення прав органів шляхів сполучення на землі, що закріплювалися за ними, проводилося шляхом відведення за схемою згідно вищезазначених нормативних актів. Дані обставини підтверджуються також і п.2 «Положення про землі транспорту», затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР від 08 січня 1981 року за №24, де зазначено, що «размеры земельных участков, предоставляемых для указанных целей, определяются в соответствии с утвержденными в установленном порядке нормами или проектно-технической документацией». В подальшому, при зміні законодавства та введення інституту державних актів в Земельних Кодексах,вимоги щодо їх оформлення поширювалися тільки на нові земельні ділянки при їх відведенні та не вимагалося отримання актів на існуючі та наявні у користуванні землі. Перебування у залізниці земельної ділянки також підтверджується Інформацією щодо наявності площ Відділу Держземагенста у Глибоцькому районі від 24.10.2014р. №601,відповідно до якої під об'єктами залізничного транспорту в с. Йорданешти Глибоцького району знаходиться площа 103816га. Крім того, залізницею, як землекористувачем, сплачується земельний податок за дану земельну ділянку, що підтверджується довідкою державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» Чернівецька дистанція колії №ПИ-11-10/73 від 13.11.2014 року за період з січень-вересень 2014 року в розмірі 3222,90 гривень за земельну ділянку в межах смуги відведення ДТГО «Львівська залізниця», площею 6,9га., на території Йорданештської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, по ВП «Чернівецька дистанція колії». Право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених ст.141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним. Відповідно до ч.2 ст.149 Земельного кодексу України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Однак, вилучення ділянки у встановленому порядку у залізниці не проводилося. Крім того, залізниця, як суміжний користувач, не погоджувала ні проект відведення земельної ділянки, ні акт встановлення і узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі, погодження на вилучення земельної ділянки не надавала. Відповідно до п.б ч.4 ст.84 Земельного кодексу України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать, зокрема, землі під державними залізницями, а отже, відповідач Йорданештська сільська рада Глибоцького району Чернівецької області не мала правових підстав виносити згадане рішення про передачу у власність земельної ділянки, яка накладається з смугою відведення залізниці. Згідно п.5 Постанови Верховної Ради України №562 від 18.12.1990 року «Про порядок введення в дію Земельного кодексу України» громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку права власності на землю чи землекористування. Пунктом 6 Постанови Верховної Ради Української PCP «Про земельну реформу»(зі змінами та доповненнями) визначено, що землекористувачі повинні до 01.01.2008 року оформити право власності або право користування землею. Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року у справі №5-рп/2005 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу X «Перехідні положення»Земельного кодексу України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право користування, визнані неконституційними. Таким чином, оформлення права постійного користування відповідно до норм Земельного кодексу України, на землі, які фактично перебувають у користуванні залізниці, не є обмеженими у часі. Згідно п.3 ст.152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Частина 1 ст.155 Земельного кодексу України передбачає, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В даному випадку підставою звернення до суду є порушення права користування земельною ділянкою в результаті протиправних дій відповідачів. Згідно ч. 1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а відповідно до ч.2 п.10 цієї статті способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Крім цього, відомості про землі, їх власників та користувачів вносяться до Державного земельного кадастру відповідно до підпунктів 1-16 п.24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрі; України від 17.10.2012 № 1051, ведення якого згідно п.4 Порядку здійснює Держгеокадастр України та його територіальні органи, до складу яких відповідно до п.5 Порядку входять державні кадастрові реєстратори. До набрання чинності вищевказаним Порядком, такі відомості вносились до Поземельної книги-згідно із Порядком ведення Поземельної книги, затвердженим постановою Кабінет-Міністрів України від 09.09.2009 № 1021. Відповідно до п.п. 60-61 Порядку ведення Державного земельного кадастру запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Скасування запису в Поземельній книзі здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей пре його скасування. Відповідно до ст.8 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації, забезпечує ведення Державного реєстру прав. Відповідно до ст. 26 вказаного Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до п.41 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. №1141 Державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду державної реєстрації прав, проведеної до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент такої реєстрації, записів про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 р., за відсутності державної реєстрації таких прав у Державному реєстрі прав державний реєстратор переносить до Державного реєстру прав записи про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, та вносить запис про скасування державної реєстрації прав. Враховуючи викладене, беручи до уваги, що спірна земельна ділянка відповідача, частково накладається на землі позивача, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково. На підставі наведеного, ст. ст. 68 ЗК України, ст. 11 Закону України "Про транспорт", ст.. 23 Закону України "Про залізничний транспорт", п.п. 54, 55 Загальних засад землекористування і землеустрою, затверджені ЦВК СРСР від 15 грудня 1928 року,

Outcome: partial