Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

Позивач - АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування вимог позивач вказує, що відповідно до умов кредитного договору № б/н від 05 червня 2014 року [PERSON] було надано кредит в сумі 8000 гривень у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом відповідно до умов договору. Оскільки відповідачем належним чином не виконані зобов"язання за кредитним договором, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь борг в сумі 89 328 грн. 24 коп. Представник позивача надав суду заяву про підтримання позовних вимог, про розгляд справи у його відсутність. Відповідач - [PERSON] позовні вимоги визнав частково та надав клопотання про застосування строків спеціальної позовної давності до штрафу та пені, а також вказував, що за два роки користування кредитом 35 % складає 14186 грн.03 коп. Справу просив розглянути у його відсутність (а.с.53). Суд, дослідивши письмові докази надані сторонами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність та взаємний зв'язок між собою, відповідно до ст..89 ЦПК України, приходить до наступного висновку. Виходячи із положень ст.525, ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України , інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.( ч. 1ст. 1054 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Судом встановлено, що 05 червня 2014 р. сторони уклали кредитний договір № б/н, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Так, згідно анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 05 червня 2014 року , [PERSON] звернувся до позивача щодо отримання кредиту. Відповідач ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані для ознайомлення у письвому вигляді; своїм підписом підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування; також відповідач погодився, що його заява разом з памяткою клієнта, умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами складають договір про надання банківських послуг. Наданий Банком розрахунок заборгованості (а.с.5-6 )свідчить про те, що відповідач належним чином умови договору не виконував. Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 23 жовтня 2018 року заборгованість відповідача становить 89328 грн. 24 коп., яка складається із наступного: заборгованість за кредитом - 20265 грн. 76 коп., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 39647 грн. 24 коп., заборгованість за пенею - 24685 грн. 32 коп., штраф /фіксована частина/- 500 грн., штраф (процентна складова) - 4229 грн. 92 коп. Щодо нарахування позивачем заборгованості за відсотками , суд враховує наступне. Аналізуючи наданий позивачем розрахунок, суд приходить до висновку, що позивачем завищено розмір суми боргу по відсоткам та розрахунок не відповідає умовам договору. Так, не погоджуючись із розрахунком заборгованості по відсоткам, відповідач надав свій розрахунок заборгованості відсотків, відповідно до якого він визначив суму боргу в розмірі 14186 грн. 03 коп. за два роки та при проведенні вказаного розрахунку відповідач застосував процентну ставку - 35 %. Суд погоджується із формулою по якій проведено розрахунок, проте, суд вважає, що кількість днів, за які підлягають нараховуванню відсотки, відповідачем визначено не вірно, оскільки кількість прострочених днів складає 3 роки, тобто 1080 днів. Таким чином , проценти за період з часу користування кредитними коштами становлять 21279 грн. 05 коп., розрахунок: 20265 грн.76 коп. (заборгованість за кредиту) х 35 % : 360 днів х 1080 днів (кількість днів, за яку нараховується заборгованість )= 21279 грн. 05 коп. З огляду на зазначене, із відповідача підлягає стягненню заборгованість по відсоткам в розмірі 21279 грн. 05 коп. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пені та штрафів за несвоєчасне виконання зобовязань, то суд виходить з наступного Заперечуючи проти позову, відповідач подав до суду заяву щодо застосування строків спеціальної позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Разом із цим, аналіз норм ч.2 статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховуються, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Оскільки відповідач подав заяву про застосування строку спеціальної позовної давності, пеня нарахована в межах строку позовної давності за основною вимогою, але обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням Банку до суду, тому до стягнення з відповідача на користь Банку підлягає пеня у розмірі 1200 грн., бо із розрахунку позивача вбачається, що відповідачу нараховано пеню по 100 грн. щомісячно. В той же час, пеня та штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором є порушенням положень, закріплених у статті 61 Конституції України в частині заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, на що вказав Верховний Суд України в своїй постанові від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15, тому суд вважає, що в задоволенні позовних вимог у частині стягнення з відповідача фіксованої частини штрафу в розмірі 500,00 грн. та процентної складової штрафу в розмірі 4229 грн. 92 коп. необхідно відмовити Таким чином, позов АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню на суму 42 744 грн. 80 коп., яка складається з наступного: 20265 грн. 76 коп. - заборгованість за кредитом; 21279 грн. 05 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1 200 грн. - заборгованість за пенею. Згідно з ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1762 грн. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому на користь позивача необхідно стягнути витрати, пов»язані із сплатою судового збору у розмірі 843 грн. 14 коп. Підстави для негайного виконання рішення відсутні. Заходи забезпечення позову по даній цивільній справі не застосовувалися. На підставі викладеного ,

Outcome: partial