Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача-Звягінцева [PERSON] про тлумачення заповіту. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 19.04.2010 року померла його мати-Аверіна [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,0402 га, розташовану на території Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області, яка належала [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН №192733, виданого головою Калинівської РДА 27.09.2004 року на підставі рішення Калинівської районної державної адміністрації від 19.04.2004 року №134 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №778. За життя 07.06.2001 року [PERSON] склала заповіт, в якому зазначила про те, що на випадок своєї смерті робить таке заповітне розпорядження: земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності СВК «Хлібороб» розміром 2,06 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що засвідчується сертифікатом на право на\~ земельну частку (пай) заповідає своєму синові-Аверіну [PERSON]. В передбачений законом 6-місячний термін він, як спадкоємець за заповітом прийняв спадщину, після смерті матері у відповідності до вимог ст.1269 ЦК України, звернувшись з відповідною заявою в нотаріальну контору. Однак, оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі\~ не має можливості, оскільки у заповіті предметом спадкування вказано земельну частку (пай) розміром 2,06 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), а\~ фактично предметом спадкування є земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На підставі вищевикладеного, вважає, що за своїм змістом розпорядження спадкодавиці [PERSON] було спрямоване на те, щоб заповісти йому земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За вказаних обставин, звернувся\~ в суд з даним позовом. Позивач в підготовче засідання не зявився, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує\~ у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання також не зявився, згідно\~ листа №1580 від 05.12.2018 року сільський голова Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області позовні вимоги визнає, просить справу розглянути за відсутності представника сільської ради. Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача в судове засідання не зявилась, хоча про час та день розгляду справи повідомлялась належним чином. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В звязку з неявкою сторін в судове засідання\~ фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. У відповідності до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що 19.04.2010 року померла мати позивача-Аверіна [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,0402 га, розташовану на території Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області, яка належала [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН №192733, виданого головою Калинівської РДА 27.09.2004 року на підставі рішення Калинівської районної державної адміністрації від 19.04.2004 року №134 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №778. За життя 07.06.2001 року [PERSON] склала заповіт, в якому зазначила про те, що на випадок своєї смерті робить таке заповітне розпорядження: земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності СВК «Хлібороб» розміром 2,06 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що засвідчується сертифікатом на право на земельну частку (пай) заповідає своєму синові-Аверіну [PERSON]. На день смерті заповідача заповіт не змінено, не відмінено і не скасовано. Взамін вищевказаного сертифіката [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина вже на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 2,0402 га. В передбачений законом 6-місячний термін позивач, як спадкоємець за заповітом прийняв спадщину, після смерті матері у відповідності до вимог ст.1269 ЦК України, звернувшись з відповідною заявою в нотаріальну контору. Однак, оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі не має можливості, оскільки у заповіті предметом спадкування вказано земельну частку (пай) розміром 2,06 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), а\~ фактично предметом спадкування є земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За своїм змістом розпорядження спадкодавиці [PERSON] було спрямоване на те, щоб заповісти позивачу земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Встановленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, повязані із спадкуванням, які регулюються нормами Цивільного кодексу України. Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно частини першої статті 1269 ЦК України\~ спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Частиною другою статті 1256 ЦК України передбачена можливість тлумачення заповіту судом, яке здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу. Відповідно до статті 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Відповідно до статей 77, 78, 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають\~ встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно зі статтями 13 та 89 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше\~ як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивач не може оформити спадщину по заповіту після смерті [PERSON], оскільки у заповіті предметом спадкування вказано земельна частка (пай), а фактично предметом спадкування є земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Отже, суд вважає, що з метою захисту права позивача на оформлення спадщини, слід розтлумачити зміст заповіту, складеного [PERSON] 07.06.2001 року\~ на користь позивача. При цьому, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, суд виходить із такого. Тлумачення судом змісту заповіту не повинно змінювати волі спадкодавця, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права спадкодавця щодо розпоряджання його майном. Тлумачення змісту заповіту є лише інструментом з'ясування волі спадкодавця, а отже, суд, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю спадкодавця. Як зазначалося вище, згідно зі статтями 1216 та 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно п.17 Розділу X „Перехідних положень" ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Тобто, на момент складання заповіту право [PERSON] на земельну ділянку було підтверджене сертифікатом серії ВН №9459586, однак на момент відкриття спадщини це майно їй вже не належало, оскільки на підставі даного сертифіката було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, проте спадкодавицею [PERSON] не було внесено змін до заповіту. Згідно зі статтями 125 та 126 Земельного кодексу України в редакції, чинній на час видачі [PERSON] державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ВН №192733, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Отже, право власності на земельну ділянку площею 2,0402 га, розташовану на території Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, у [PERSON] виникло після одержання нею державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН №192733, виданого головою Калинівської РДА 27.09.2004 року на підставі рішення Калинівської районної державної адміністрації від 19.04.2004 року №134 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №778. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (частини перша та друга статті 1236 ЦК України). Таким чином, оскільки на час складання заповіту на вказану вище земельну ділянку ще не було видано державний акт на право власності на земельну ділянку та на час смерті [PERSON], на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН №192733, виданого головою Калинівської РДА 27.09.2004 року на підставі рішення Калинівської районної державної адміністрації від 19.04.2004 року №134 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №778 належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,0402 га, розташована на території Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області, очевидним є те, що складаючи заповіт на користь [PERSON]\~ остання заповідала йому саме земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, власником якої вона була. Відповідач позовні вимоги визнає, тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved