Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

Позивач\~\~[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] селищної ради Воловецького району провизнання\~ права власності на житловий будинок в порядку спадкування. Позов мотивовано тим, що вона є спадкоємицею за рідною сестрою [PERSON],яка померла 09 листопада 2016 року,на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями за № 48, за адресою с. Збини Воловецького району, Закарпатської області, що належав чоловікові сестри [PERSON], який помер 24 жовтня 2014 року. Спадщину після його смерті, згідно з довідкою [PERSON] селищної ради № 475 від 10 липня 2017 року, прийняла дружина спадкодавця [PERSON]Однак, прийнявши спадщину,вона не оформила право власності на нерухоме майно. Зазначена обставина унеможливлює\~ виготовлення витягу з Реєстру прав власності, необхідного для подальшого отримання свідоцтва про право на спадщину у Воловецькій державній нотаріальній конторі, а тому позивач звернутися до суду з цим позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з"явилася, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити.\~ Представник відповідача [PERSON] селищний голова в судове засідання не зявився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі та просив позов задовольнити. Позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності до того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. За матеріалами справи встановлено, що 30 листопада 1963 року спадкодавець [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії ІІ-ЖЦ № 072031 від 30.11.1963 року 14 червня 1977 року [PERSON], чоловік рідної сестри позивачки [PERSON], за договором купівлі-продажу придбав у [PERSON] житловий будинок № 17 в с.Збини Воловецького району, який належав продавцеві згідно з записом в по господарській книзі виконавчого комітету сільської ради депутатів трудящих с.Жденієво за № 15. Згідно довідки [PERSON] селищної ради № 477 від 10.07.2017 року колишній номер 17 житлового будинку в с.Збини змінено, в якому проживав померлий [PERSON], змінено на № 48, Стаття 100 ЦК УРСР (1963 р.) передбачала, що громадяни могли мати в особистій власності житловий будинок. Норми цього кодексу не передбачали обовязкової державної реєстрації нерухомого майна. Згідно ст. 224 ЦК УРСР (1963 р.) за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певні грошову суму. Також встановлено, що завірені витяги з погосподарських книг с.Збини Жденієвської селищної ради за 1977-1979 рр., 2011-2015 рр., та 2016 рік, підтверджують що житловий будинок № 48 в с. Збини Воловецького району перебував в приватній власності [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Довідка [PERSON] селищної ради №475 від 10.07.2017 року свідчить про те, що на час смерті гр. [PERSON], який помер 24.10.2014 року в спадковому будинку №48 в с.Збини була зареєстрована тільки [PERSON], [INFO]. Так, з довідки [PERSON] селищної ради № 933 від 25.11.2016 року вбачається , що на час смерті [PERSON], яка померла 09.11.2016 року, в будинку № 48 с.Збини Воловецького району вона проживала та була зареєстрована за вказаною адресою одна. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємиць який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] відносно житлового будинку №48 в с.Збини з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, так як вони постійно проживали з спадкодавцем на час відкриття спадщини і фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. Згідно ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Позивач [PERSON] є рідною сестрою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯК № 447267 від 03.06.1953 року та свідоцтвом серії ЯК №447173 від 22.05.1953 року, в яких батьком записаний [PERSON], а мамою [PERSON] та є спадкоємцем другої черги за законом, а тому має право на спадкування в порядку другої черги. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як це зазначено у ст.1217 ЦК України. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки. Що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З матеріалів справи вбачається, що після смерті спадкодавця позивач зверталася до Воловецької державної контори із заявою про прийняття спадщини, однак постановою державного нотаріуса від 05 січня 2018 року їй було відмовлено з тих підстав, що житловий будинок не був зареєстрований в органах БТІ. Оцінюючи постанову державного нотаріуса Воловецької державної нотаріальної контори від 05 січня 2018 року про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину суд виходить з того, що державний нотаріус вирішив питання про видачу свідоцтва про право на спадщину формально, не врахувавши норм чинного законодавства на час придбання спадкодавцями житлового будинку, зокрема тих, що були чинними станом на 1977 рік, наведених вище. Завданням цивільного судочинства, згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. З врахуванням викладеного суд дійшов висновку, що право позивачки на спадщину за рідною сестрою підлягає захисту шляхом визнання права, оскільки позовні вимоги ґрунтуються на законі, і не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. \~

Outcome: approved