Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 105 від 03.11.2011 в розмірі 27609, 25 грн. Мотивує позов тим, що 03 листопада 2011 року між позивачем та відповідачем укладено Кредитний договір № 105, згідно з п. п. 1.1, 1.2, позивач зобовязувався, надати відповідачу кредит на придбання, будівництво, ремонт та реконструкцію житла в сумі 10 000 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобовязувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених Договором. Згідно підпункту 2.1 Кредитного договору кредит був наданий строком на 18 фактичних місяців від дати отримання позичальником кредиту. Позивач перед відповідачем свої зобовязання за Кредитним договором виконав належним чином, надавши останньому в користування на строк згідно підпункту Кредитного договору кредитні кошти в розмірі 10 000 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером. Відповідач свої зобовязання перед позивачем за Кредитним договором не виконав, позивач змушений звернутися в суд за захистом свого особистого майнового права та інтересу. Відповідно Сихівським районним судом м.Львова ухвалено рішення по справі № 464/1048/14-ц, яким стягнуто з [PERSON] заборгованість у розмірі 23 724,38 грн., з яких: 9600 грн. - тіло кредиту, 14 124,38 грн. - відсотки за користування кредитом станом на 30.12.2013. Незважаючи на винесене судове рішення, відповідачем не погашено заборгованість, станом на поточну дату сума заборгованості складає 27 609,25 грн. Так, відповідач заборгував борг в сумі 27609,25 грн., з них: залишок нарахованих та несплачених відсотків за період з 01.01.2014 по 23.09.2016 - 16626,16 грн.; інфляційні збитки, 3% річних за період часу з 03.11.2011 до 31.12.2015 - 10983,09 грн. З огляду на такі факти, позивач просить постановити рішення про стягнення з відповідача решти заборгованості за кредитним договором № 105 від 03 листопада 2011 року в судовому порядку. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності. Позов підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Просить позов задоволити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, хоча належно повідомлявся про час та місце розгляду справи, поважні причини неявки не повідомив, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі наявних у справі матеріалів та постановити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав. У відповідності до частини 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до частини 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до пункту 5 частини 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права є примусове виконання обов'язку в натурі. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання мас виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін; його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України). У відповідності до частини 4 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Частиною 1 ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як встановлено судом, 03 листопада 2011 року між КС "Орізон" та [PERSON] укладено Кредитний договір № 105, згідно з п. п. 1.1, 1.2, позивач зобовязувався, надати відповідачу кредит на придбання, будівництво ремонт та реконструкцію житла в сумі 10 000 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобовязувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених Договором. Згідно підпункту 2.1 кредитного договору кредит був наданий строком на 18 фактичних місяців від дати отримання позичальником кредиту. Згідно підпункту 2.3 кредитного договору позичальник зобов"язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку, визначеного п.2.1 кредитного договору. Згідно підпункту 3.1 кредитного договору плата за користування кредитом (проценти) становлять 72 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня надання кредиту. Встановлено, що позивач перед [PERSON] свої зобовязання за Кредитним договором виконав належним чином, надавши відповідачу в користування на строк згідно підпункту Кредитного договору кредитні кошти в розмірі 10 000 грн, що підтверджується видатковим касовим ордером. Згідно підпункту 3. 6 Кредитного договору прострочення сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом (згідно графіка розрахунків) не зупиняє нарахування процентів, як протягом строку надання кредиту визначеного п. 2.1 цього Договору, так й після закінчення цього строку протягом подальшого користування Позичальником наданими грошовими коштами, крім випадку прийняття окремого рішення про це Кредитодавцем. Згідно підпункту 5.1.7 Кредитного договору [PERSON] зобовязаний у випадку прострочення сплати частинами або всієї суми кредиту сплатити нараховані проценти за користування кредитом виходячи з фактичного строку користування кредитом, включаючи день погашення. З копії рішення Сихівського районного суду м.Львова від 05.03.2014 вбачається, що з [PERSON] стягнуто на користь КС "Орізон" заборгованість за кредитним договором № 105 від 03.11.2011 в сумі 23724,38 грн. (а.с.10-11) . Відповідно до вказаного судового рішення з відповідача через державного виконавця у примусовому порядку стягувалась заборгованість, яка була фактично погашена лише 23.09.2016. Отже, наявність рішення суду про задоволення вимог кредитора, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином. Тому незалежно від стягнення заборгованості за рішенням, відсотки за користування кредитом за період з 01.01.2014 до 23.09.2016 відповідно до п.п. 3.9 Кредитного договору в розмірі 16 626,16 грн. слід стягнути з відповідача примусово. Проценти, передбачені ст.ст. 536, 1054, 1056-1, 1048 ЦК України, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобов'язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку, нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтями 536, 1048, 1056-1 ЦК України, і процентів, що стягуються у відповідності до ст. 625 ЦК України, а також відсутність в чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст. 536 ЦК України та іншими статтями, та відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК України, є правомірним (за умов, що такі вимоги заявлені кредитором). Вказане підтверджується і Постановою Верховного Суду України від 29.05.2013 у справі №6-39цс13, що в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою до застосування. Отже, виходячи із наведеного, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховують незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобовязання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобовязання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання і не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним - чином відповідно до ст.ст. 526, 599 ЦК України. Враховуючи наведене відповідач, як такий, що виконав грошове зобовязання несвоєчасно, повинен сплачувати проценти, передбачені договором за весь період користування чужими грошовими коштами (16626,16 грн.), а також інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми за період з 03.11.2011 по 31.12.2015 в розмірі - 10983,09 грн. Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з [PERSON] в користь Кредитної спілки «Орізон» заборгованість за кредитним договором № 105 від 03.11.2011 в розмірі 27609,25 грн. На підставі ст.ст.11, 15-16, 22, 509, 526, 611, 623, 625, 631, 1049-1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved