Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ТОВ «ВЕНТ-ЗАВОДИ» та [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу, з урахуванням інфляції, 3 % річних, пені та процентів в сумі 11548,25 грн., послуги адвоката в розмірі 4000,00 грн. та судові витрати. В обгрунтування позову позивач посилався на те, що між позивачем та відповідачем 28 листопада 2016 року утворилася заборгованість в розмірі вартості товару по факту його повернення. 21.10.2016 року постачальником товару був виписаний рахунок-фактура №1310 від 21.10.2010 року для сплати на суму: 66095,00 грн. за серійне вентиляційне обладнання циклону марки СК-ЦР-34-400, фільтру очищення диму ГФМ-1000 та димососу ТЕРА-Д Д-3,5 м для видалення диму, а також приєднувальні фітинги та фланці. Бажання клієнта сплатити вартість товару на розрахунковий рахунок готівковими коштами, з боку постачальника (відповідача) була сприйнята негативно. Як довірено особа з боку відповідача була рекомендована [PERSON], яка виступила з боку відповідача гарантом відвантаження товару і погодилася прийняти фінансові кошти на свій особистий картковий рахунок. Після оплати у повному обсязі 15.11.2016 року на рахунок [PERSON] суми 62083,80 грн. [PERSON] та 4011,00 грн. [PERSON] постачальник відмовив позивачу та замовнику в випробовуванні обладнання, пославшись що це товар. Відповідач запропонував випробувати обладання на об»єкті замовника. Після чого відвантажив серійні зразки для випробовування на об»єкті замовників. Постачальник чи його представники на об»єкті замовлення були відсутні. Оскільки товар повністю оплачений, то він вважався придбаним. Обладнання після підключення не виконувало покладених на нього функцій, пропускало димові гази в приміщення та інше. Позивачем та іншим замовником було прийнято рішення про повернення товару низької якості. Вимоги про повернення фінансових коштів у зв»язку з поверненням товару відправлено постачальнику цінним листом з повідомленням 25.11.2016 року, в строк, що не перевищує 14 календарних днів з моменту покупки товару, та відвантаження товару виробником 15.11.2016 року. Фактичне повернення товару відбулось 28.12.2016 року, а вантаж прибув у відділення 07.12.2016 року, про що був сповіщений постачальник товару. Необхідні для повернення грошові кошти на момент відправки обладнання в розмірі 66095,00 грн. 28.11.2016 року повернуті не були. Товар в термін до 14 днів був відправлений і вже повернен, а грошові кошти з боку постачальника або довіреної особи не були повернуті, таким чином у постачальника або довіреної особи перед покупцями утворилось грошове зобов»язання в формі заборгованості в розмірі вартості товару. На момент подання позову 09.12.2016 року з моменту виникнення заборгованості 28.12.2016 року пройшло 9 банківських днів. Оскільки замовники зазнали додаткові витрати, пов»язані з транспортуванням товару та проведенням монтажних та пусконалагоджувальних робіт, а крім того моральну шкоду. Позивач вимагає стягнути 4011,00 грн. та три відсотки річних від простроченої суми 296,70 грн. 21.04.2017 року позивач подав до суду уточнену позовну заяву, в якій просив стягнути з відповідача ТОВ «ВЕНТ-ЗАВОДИ» на свою користь суму боргу в розмірі 4011,00 грн. та 3 % річних в сумі 296,70 грн. та судові витрати. Також просив стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь у відшкодування моральної шкоди 4307,70 грн. У судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій підтримав уточнені позовні вимоги, просив уточнений позов задовольнити, не заперечував проти винесення по справі заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з'явились, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши надані письмові докази приходить до наступного. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 28 листопада 2016 року утворилася заборгованість в розмірі вартості товару по факту його повернення. 21.10.2016 року постачальником товару був виписаний рахунок-фактура №1310 від 21.10.2010 року для сплати на суму: 66095,00 грн. за серійне вентиляційне обладнання циклону марки СК-ЦР-34-400, фільтру очищення диму ГФМ-1000 та димососу ТЕРА-Д Д-3,5 м для видалення диму, а також приєднувальні фітинги та фланці. Бажання клієнта сплатити вартість товару на розрахунковий рахунок готівковими коштами, з боку постачальника (відповідача) була сприйнята негативно. Як довірено особа з боку відповідача була рекомендована [PERSON], яка виступила з боку відповідача гарантом відвантаження товару і погодилася прийняти фінансові кошти на свій особистий картковий рахунок. Після оплати у повному обсязі 15.11.2016 року на рахунок [PERSON] суми 62083,80 грн. [PERSON] та 4011,00 грн. [PERSON] постачальник відмовив позивачу та замовнику в випробовуванні обладнання, пославшись що це товар. Відповідач запропонував випробувати обладання на об»єкті замовника. Після чого відвантажив серійні зразки для випробовування на об»єкті замовників. Постачальник чи його представники на об»єкті замовлення були відсутні. Оскільки товар повністю оплачений, то він вважався придбаним. Обладнання після підключення не виконувало покладених на нього функцій, пропускало димові гази в приміщення та інше. Позивачем та іншим замовником було прийнято рішення про повернення товару низької якості. Вимоги про повернення фінансових коштів у зв»язку з поверненням товару відправлено постачальнику цінним листом з повідомленням 25.11.2016 року, в строк, що не перевищує 14 календарних днів з моменту покупки товару, та відвантаження товару виробником 15.11.2016 року. Фактичне повернення товару відбулось 28.12.2016 року, а вантаж прибув у відділення 07.12.2016 року, про що був сповіщений постачальник товару. Необхідні для повернення грошові кошти на момент відправки обладнання в розмірі 66095,00 грн. 28.11.2016 року повернуті не були. Товар в термін до 14 днів був відправлений і вже повернен, а грошові кошти з боку постачальника або довіреної особи не були повернуті, таким чином у постачальника або довіреної особи перед покупцями утворилось грошове зобов»язання в формі заборгованості в розмірі вартості товару. На момент подання позову 09.12.2016 року з моменту виникнення заборгованості 28.12.2016 року пройшло 9 банківських днів. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо в зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню в цей термін. Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України, передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином стягненню підлягає сума 4011,00 грн. Також підлягає стягненню 3 % річних на суму 4011,00 грн. (4011,00*3%/365*9) 296,70 гривень. Стосовно стягнення моральної шкоди суд приходить до наступного. Суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, відшкодовується особо, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно ст. 23 ЦК України та роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від" 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Із матеріалів справи вбачається, що належних та допустимих доказів спричинення позивачу моральної шкоди, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, позивач не надав. Тому підстави для стягнення моральної шкоди відсутні. Судові витрати суд стягує на підставі частини 1 ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: partial