Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

До Олевського районного суду Житомирської області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Олевська міська рада Житомирської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, в якому він просить суд: зобов`язати [PERSON] ліквідувати шляхом засипання споруджені на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] вигрібні ями та стягнути з [PERSON] судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп., що був сплачений при зверненні до суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю у даній справі - Винара Л.В. 26.07.2021 року на запит суду від Олевської міської ради Житомирської області надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача по справі - [PERSON] . Ухвалою суду від 07.09.2021 року у задоволенні клопотання [PERSON] про звільнення від сплати судового збору відмовлено та позовну заяву залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. 175 ЦПК України. При цьому, позивачу надано строк для усунення недоліків у позовній заяві. 23.09.2021 року на адресу суду від позивача надійшла заява на виконання ухвали судді про залишення позовної заяви без руху та уточнена позовна заява про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. В обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначає, що позивач є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину № 828832. Земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0, 10 га за вказаною адресою перебуває у користуванні [PERSON] . У 2020 році сусід позивача [PERSON] , проживаючий за адресою: [ADDRESS] копав криницю в декількох місцях, але не діставши води у 2020 році почав використовувати їх як вигрібні стічні ями, всупереч вимогам п. 2.22 розділу 11 Державних санітарних норм та Правил утримання територій, населених місць, затверджених наказом Міністерства охорони здоровЙ`я України від 17.03.2011 року № 145, без відповідних дозволів та погоджень із державними органами, які знаходяться на відстані від 5 до 15 метрів від стіни житлового будинку [PERSON] . Через вказані вигрібні ями присутній постійний неприємний запах. Тобто, відповідач створив такі умови, які завдають позивачу та його родині незручності. На вимоги [PERSON] щодо облаштування вигрібних ям у відповідність до Державних санітарних норм, тобто перенести їх на відстань не менше 20 м відповідач не реагує. У зв`язку з цим [PERSON] був змушений звернутись спочатку до Олевського районного управління Головного управління Держпродспоживслужби в Житомирській області, яка надала відповідь, що позивачу для врегулювання даного питання необхідно звернутися до органу місцевого самоврядування. В подальшому позивач звернувся до Олевської міської ради Житомирської області щодо проведення обстеження вигрібних ям сусіда позивача. За заявою [PERSON] Олевською міською радою Житомирської області було створено комісію, яка обстежила вказану територію та надала висновок, згідно якого відповідачу [PERSON] рекомендовано припинити скид каналізаційних вод і ліквідувати лише одну вигрібну яму, хоча в своїй заяві [PERSON] зазначав про наявність трьох вигрібних ям. Враховуючи зазначене, [PERSON] був змушений повторно звернутися до Олевської міської ради Житомирської області, проте уже зі скаргою на бездіяльність працівників органу місцевого самоврядування на що отримав відповідь, яка, на думку позивача, не відповідає нормам чинного законодавства. Тому, [PERSON] вважає, що його сусід, тобто відповідач по справі [PERSON] порушує його права на користування земельною ділянкою. Ухвалою суду від 24.09.2021 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. 08.10.2021 року від представника третьої особи Олевської міської ради Житомирської області Кравченка А.О. надійшли письмові пояснення щодо позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Згідно вказаних пояснень Олевська міська рада Житомирської області не в повній мірі згодна із доводами позивача, викладеними у позовній заяві. Зокрема, між позивачем та відповідачем на протязі 2020-2021 років триває вирішення спірних питань щодо розміщення каналізаційних колодязів на своїх присадибних ділянках. У поданому позові [PERSON] звертає увагу щодо порушення санітарних норм лише з боку свого сусіда [PERSON] , не надаючи повної інформації щодо причини виникнення спору, який став предметом судового розгляду. Позивач неодноразово звертався до Олевської міської ради Житомирської області з приводу комісійного обстеження присадибної ділянки [PERSON] з метою фіксування порушення останнім санітарних норм щодо розміщення каналізаційних колодязів (вигрібних ям). З метою розгляду звернень [PERSON] комісією міської ради, за згодою відповідача [PERSON] , було проведено обстеження присадибної ділянки останнього за адресою: [ADDRESS] . За результатами комісійного обстеження, що мало місце 18.02.2021 року було складено відповідний акт, згідно якого встановлено, що вигрібна яма [PERSON] влаштована на відстані до 5 м. від стіни сусіднього будинку позивача [PERSON] , що є порушенням вимог п. 2.22 наказу МОЗ України від 17.03.2011 року № 145. Висновком комісії з метою усунення порушень рекомендовано відповідачу [PERSON] припинити скид каналізаційних вод і ліквідувати влаштовану вигрібну яму. Актом повторного комісійного обстеження від 04.08.2021 року присадибної ділянки відповідача, комісією встановлено, що при вивченні питання влаштування свердловини для питної води на земельній ділянці позивача, виявлено, що каналізаційний колодязь останнього розташований на межі сусідньої земельної ділянки відповідача з виступом 15 см. за межі огорожі, що є також порушенням п.2.22 вищевказаного Наказу з боку позивача. Висновком комісії рекомендовано як позивачу, так і відповідачу розмістити каналізаційні колодязі (вигрібні ями) згідно вимог Наказу та з врахуванням правил добросусідства. А тому, органом місцевого самоврядування проведено та вжито всіх необхідних заходів щодо досудового врегулювання виниклого спору між сторонами. Не погоджуючись із вимогами позовної заяви 13.10.2021 року відповідач по справі [PERSON] надіслав до суду відзив на позовну заяву. У вказаному відзиві зазначає, що 18.02.2021 року комісією Олевської міської ради Житомирської області обстежено земельну ділянку відповідача, на якій одна вигрібна яма була розміщена біля паркану, який розмежовує земельну ділянку [PERSON] та земельну ділянку [PERSON] , а друга вигрібна яма, яка складається з двох колодязів з переливом, розташована зі сторони іншого сусіда, з протилежної сторони від [PERSON] та розташована відповідно до Державних санітарних норм, за погодженням з Олевською міською радою Житомирської області та Олевською районною СЕСІ. На виконання акту обстеження від 18.02.2021 року в квітні 2021 року відповідачем засипано вигрібну яму, яка розташована біля паркану, який розмежовує земельні ділянки між сторонами. А тому, на думку відповідача вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, шляхом засипання вигрібних ям є безпідставні та необґрунтовані. 22.10.2021 року позивачем [PERSON] у судовому засіданні заявлено клопотання про призначення експертизи у даній справі. Ухвалою суду від 22.10.2021 року у задоволенні клопотання [PERSON] про призначення експертизи відмовлено та справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Барановський І.І. у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримали та просять її задоволити з підстав наведених у ній. При цьому, [PERSON] зазначив, що дані про те, що одна вигрібна яма, яка розташована біля його паркану, засипана ґрунтом не відповідають дійсності. Яма на даний час не ліквідована, а лише присипана зіллям. Що стосується двох інших вигрібних ям, то, на думку позивача, вони розташовані від стіни будинку позивача на значно меншій відстані, ніж передбачено будівельними нормами. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Паламарчук О.В. проти вимог позовної заяви заперечують, вважають їх необґрунтованими та безпідставними. Пояснили суду, що яма, яка розташована безпосередньо біля паркану на даний час законсервована та засипана ґрунтом. Проте, погодилися, що можливо не досипали її повністю до поверхні землі. Стосовно двох інших вигрібних ям зазначили, що такі [PERSON] використовуються, проте вони знаходяться на протилежній стороні від межі з [PERSON] та їх розташування погоджене з Олевською міською радою Житомирської області та санепідемстанцією. Представник третьої особи Кравченко А.О. проти вимог позовної заяви заперечує, оскільки на даний час вигрібна яма засипана, а тому відсутній предмет спору. Суд, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності та взаємозв`язку, приходить до наступного висновку. Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Краска проти Швейцарії» від 19 квітня 1993 року визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами. Відповідно до положень ст.ст.55, 124 Конституції України, ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення, під якими розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину серії АЕК № 828832 від 09.08.2002 року позивач [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] , яке складається з жилого будинку в цілому з усіма надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 4). Відповідно до пунктів «г» та «е» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Згідно ч. 1 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Стаття 104 ЗК передбачає, що власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше. Якщо дії сусіда є неправомірними та не відповідають умові заподіяння як найменших незручностей, такі дії підлягають припиненню. Відповідно до положень ст. 152 ЗК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. За загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула право власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначене право власника майна здійснюється шляхом пред`явлення негаторного позову про захист порушеного права, при цьому, предметом негаторного позову може бути вимога власника, який володіє майном, до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. В свою чергу, підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. Власник (титульний володілець), за правилами статті 391 ЦК України, може вимагати усунення всяких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Таке право забезпечується йому за допомогою негаторного позову. Негаторний позов - це позадоговірна вимога власника, що володіє річчю, до третьої особи про усунення перешкод у здійсненні правомочностей користування і розпорядження майном. Правом на негаторний позов володіють власник, а також титульний власник, що володіють річчю, але позбавлені можливості користуватися чи розпоряджатися нею. Як відповідач виступає особа, що своїм протиправним поводженням створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності (права титульного володіння). Предметом негаторного позову є вимога позивача про усунення порушень, не з`єднаних з позбавленням володіння. Підставою негаторного позову є обставини, що обґрунтовують право позивача на користування і розпорядження майном, я також підтверджують, що поведінка третьої особи створює перешкоди у здійсненні цих правомочностей. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в п. 33 Постанови Пленуму "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 7 лютого 2014 року за № 5 роз`яснив судам, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статтей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Верховний суд України в Узагальненні судової практики "Судова практика щодо права власності при розгляді цивільних справ Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод" від 1 липня 2014 року в розділі "Захист права власності. Превентивний спосіб захисту права власності» роз`яснив судам, що відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. З матеріалів справи вбачається, що 25.08.2020 року позивач [PERSON] звернувся із заявою до начальника ГУ Держпродспоживслужби в Житомирській області з проханням вжити відповідні заходи реагування до мешканця [ADDRESS] [PERSON] щодо свідомого та зухвалого порушення вимог п. 2.22 Державних санітарних правил і норм утримання територій населених місць, затверджених наказом МОЗ України від 17.03.2021 року № 145 при будівництві трьох каналізаційних вигрібних ям на земельній ділянці, які знаходяться на відстані меншій 20 м. до будинку позивача, спричиняючи неймовірний сморід у будинку та наносячи непоправну шкоду здоров`ю [PERSON] (а.с. 35). Своїм листом Олевське районне управління Головного управління Держпродспоживслужби в Житомирській області повідомило [PERSON] , що вказане звернення розглянуто фахівцями управління та для вирішення погодження розміщення очисних споруд [PERSON] позивачу рекомендовано звернутися до органів місцевого самоврядування, де при необхідності будуть залучені фахівці Олевського районного управління Головного управління Держпродспоживслужби в Житомирській області (а.с. 36). 04.02.2021 року [PERSON] звернувся із листом на ім`я голови Олевської міської ради Житомирської області з проханням вжити заходів реагування щодо незаконного розміщення каналізаційних вигрібних ям [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та порушення п. 2.22 Державних санітарних правил і норм утримання територій населених місць, затверджених наказом МОЗ України від 17.03.2011 року № 145 (а.с. 6). Листом від 23.02.2021 року вих. № 509 Олевська міська рада Житомирської області на відповідне звернення [PERSON] надіслала акт обстеження робочої комісії Олевської міської ради Житомирської області (а.с. 7). Відповідно до акту обстеження від 18.02.2021 року робочою комісією Олевської міської ради проведено обстеження влаштування вигрібної ями гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . При огляді вигрібної ями встановлено, що вигрібна яма [PERSON] влаштована на відстані до 5 м. від стіни сусіднього житлового будинку [PERSON] , що є порушенням вимог наказу МОЗ від 17.03.2011 року № 145 «Про затвердження Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць». Висновок комісії: з метою усунення порушень власнику земельної ділянки по [ADDRESS] [PERSON] рекомендовано припинити скид каналізаційних вод і ліквідувати влаштовану вигрібну яму. Здійснювати скид каналізаційних вод тільки з дотриманням вимог Державних санітарних норм і з урахуванням правил добросусідства суміжних земельних ділянок (а.с. 8). 03.03.2021 року [PERSON] звернувся до голови Олевської міської ради Житомирської області зі скаргою щодо бездіяльності робочої комісії по факту обстеження каналізаційних вигребів. У вказаній скарзі [PERSON] просить вжити заходи реагування щодо бездіяльності робочої комісії Олевської міської ради Житомирської області, які не в повному обсязі провели обстеження облаштування всіх трьох вигрібних каналізаційних ям [PERSON] по [ADDRESS] , а тільки однієї як зазначено у Акті обстеження від 18.02.2021 року (а.с. 37). Відповідно до листа Олевської міської ради Житомирської області від 05.03.2021 року вих. № 595 звернення [PERSON] розглянуто та повідомлено, що спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб вирішуються виключно судом (а.с. 38). 31.08.2021 року [PERSON] повторно звернувся до голови Олевської міської ради Житомирської області із скаргою щодо чергового порушення Закону України «Про звернення громадян» та бездіяльності посадових осіб Олевської міської ради Житомирської області з проханням притягнути до відповідальності посадових осіб Олевської міської ради Житомирської області, які порушили Закон України «Про звернення громадян» (а.с. 44). На вказану скаргу Олевська міська рада Житомирської області в своєму листі від 06.09.2021 року вих. № 2562 повідомила, що вже надала вичерпну відповідь з піднятих в ньому питань, а також відповідний акт обстеження присадибних ділянок по [ADDRESS] щодо влаштування каналізаційних стоків (а.с. 45). З подібними скаргами [PERSON] звертався до голови Олевської міської ради Житомирської області 08.10.2020 року, 21.08.2020 року. Відповідно до Акту обстеження від 04.08.2021 року робочою комісією Олевської міської ради Житомирської області проведено обстеження влаштування вигрібної ями за адресою по [ADDRESS] . При огляді влаштування каналізаційних стоків встановлено, що дане звернення щодо порушення санітарних норм розміщення вигрібної ями власником земельної ділянки по [ADDRESS] неодноразово розглядалось в міській раді. 18.02.2021 року був складений акт обстеження щодо приведення каналізаційних стоків відповідно вимог діючих санітарних норм [PERSON] та 24.02.2021 року вказаний акт направлений на усунення виявлених недоліків. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Частиною 1 ст. 50 Конституції України передбачено, що кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди. Відповідно до п. а) ч. 1 ст. 9 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» кожний громадян України має право на безпечне для його життя і здоров`я навколишнє природне середовище. Згідно до ст. 15 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» підприємства, установи, організації та громадяни при розробленні і використанні нових технологій, проектуванні, розміщенні, будівництві, реконструкції та технічному переобладнанні підприємств, виробничих об`єктів і споруд будь-якого призначення, плануванні та забудові населених пунктів, курортів, проектуванні і будівництві каналізаційних, очисних, гідротехнічних споруд, інших об`єктів зобов`Йязані дотримувати вимог санітарного законодавства. Відповідно до ст 1 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» державні санітарні норми та правила, санітарно- гігієнічні та санітарно-протиепідемічні правила і норми, санітарно- епідеміологічні правила і норми, протиепідемічні правила і норми, гігієнічні та протиепідемічні правила і норми, державні санітарно-епідеміологічні нормативи, санітарні регламенти (далі - санітарні норми) -обов`язкові для виконання нормативно-правові акти центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, що встановлюють медичні вимоги безпеки щодо середовища життєдіяльності та окремих його факторів, недотримання яких створює загрозу здоров`ю і життю людини та майбутніх поколінь, а також загрозу виникнення і розповсюдження інфекційних хвороб та масових неінфекційних захворювань (отруєнь) серед населення. Державні санітарні норми та правила утримання територій населених місць, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, затверджені наказом МОЗ України № 145 від 17.03.2011 року. Відповідно до підпункту 2.22 Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 17.03.2011 року № 145 «Про затвердження Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць» вигреби повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстані не менше 20 м. Місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства. В умовах децентралізованого водопостачання вигреби на території присадибної ділянки повинні бути віддалені від індивідуальних колодязів і каптажів джерел на відстань не менше 20 м, при ньому відстань від вигребів до громадських колодязів і каптажів і джерел повинна бути не менше 50 м. При цьому слід враховувати напрямок схилу ділянки. Згідно з п. 2.21 СНІП №145 рідкі відходи, що утворюються у житлових та громадських будівлях і спорудах за відсутності централізованого водопостачання та водовідведення, допускається зберігати у вигрібних ямах і вигребах. У разі наявності дворових вбиралень вигрібна яма може бути спільною. Вигріб повинен бути водонепроникним та мати щільно прилягаючу кришку. Об`єм вигребу розраховується виходячи з чисельності населення, що ним користується. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується повагою інтересів іншої сторони. Таким чином, обставини, що були викладені та докази, які їх підтверджують свідчать про те, що позивач є власником земельної ділянки та житлового будинку, а тому має абсолютне право вільно володіти, користуватися і розпоряджатись цим майном на власний розсуд і вчиняти щодо нього чи з ним будь-які дії, які прямо не суперечать закону, право на яке не може бути протиправно обмежено у його здійсненні, у тому числі діями третіх осіб. Відповідно до акту обстеження від 18.02.2021 року робочою комісією Олевської міської ради проведено обстеження влаштування вигрібної ями гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . При огляді вигрібної ями встановлено, що вигрібна яма [PERSON] влаштована на відстані до 5 м. від стіни сусіднього житлового будинку [PERSON] , що є порушенням вимог наказу МОЗ від 17.03.2011 року № 145 «Про затвердження Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць». Висновок комісії: з метою усунення порушень власнику земельної ділянки по [ADDRESS] [PERSON] рекомендовано припинити скид каналізаційних вод і ліквідувати влаштовану вигрібну яму. Здійснювати скид каналізаційних вод тільки з дотриманням вимог Державних санітарних норм і з урахуванням правил добросусідства суміжних земельних ділянок. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] зазначили, про те, що на виконання вищевказаного акту робочої комісії Олевської міської ради вигрібну яму влаштовану на відстані до 5 м. від стіни сусіднього житлового будинку [PERSON] було законсервовано та засипано ґрунтом. Проте, погодилися із твердженням позивача [PERSON] про те, що дана вигрібна яма, хоч і не використовується відповідачем, проте засипана ґрунтом не повністю, а саме не засипано приблизно 10 см до поверхні землі. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вказана вигрібна яма відповідача по справі [PERSON] облаштована з порушенням п. 2.22 «Державних стандартів та правил утримання території населених місць» № 145 від 17.03.2011р., а тому у цій частині позовну заяву слід задоволити. Що стосується облаштування двох інших вигрібних ям, які розташовані на земельній ділянці відповідача [PERSON] слід зазначити наступне. Загальна формула принципу змагальності закріплена в ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої, вказується положення, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Принцип змагальності цивільного судочинства виходить з аксіоми: «доводить той, хто заінтересований». Адже саме сторони позивач і відповідач у позовному процесі несуть основний тягар доказування. Сторони є основними суб`єктами доказування, їм в силу власної зацікавленості і обізнаності про обставини справи найлегше надати докази або вказати на них. У непозовних провадженнях обов`язок доказування покладений на заявника та інших заінтересованих осіб. Суд при цьому повинен незалежно, об`єктивно і неупереджено здійснювати керівництво процесом, роз`яснювати особам, що беруть у ньому участь, процесуальні права і обов`язки, сприяти їм у реалізації їх прав. Захищене статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх. Європейський суд з прав людини розглядає реалізацію принципу змагальності крізь призму забезпечення рівності прав учасників судового розгляду, тобто за цієї позиції обвинувачення і захист діють на одному рівні, під контролем відносно пасивного суду. Принцип диспозитивності закріплений в ст.13 ЦПК України, відповідно до якої, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених Кодексом. Тобто, учасник справи самостійно розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Основу принципу диспозитивності становлять можливість всіх заінтересованих осіб (позивача, відповідача, третіх осіб, представників сторін та інших учасників процесу) вільно, за своїм розсудом упорядковувати свої відносини. На стадії підготовчого судового засідання позивачем заявлялося клопотання з проханням призначити судову будівельно-технічну експертизу щодо обстеження трьох вигрібних ям. Проте, ухвалою суду від 22.10.2021 року у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено, оскільки подане клопотання не відповідало вимогам ЦПК України. При цьому, під час судового розгляду вказаної справи [PERSON] повідомив суд, що у нього відсутні кошти для оплати вказаної експертизи. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується повагою інтересів іншої сторони. В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що розташування вигрібних ям, якими користується відповідач [PERSON] суперечить вимогам ДБН «Планування і забудова територій», Державним санітарним нормам та правилам утримання територій населених місць та Закону України «Про благоустрій населених пунктів». Також, за порушення норм санітарного законодавства передбачена адміністративна відповідальність - даних про те, що [PERSON] притягався до такої відповідальності за не відповідність розташування вигрібних ям, якими користується [PERSON] , судом не встановлено. Окрім того, відсутні й будь-які докази (наприклад, реагування санітарних служб тощо) щодо наявності стороннього запаху (нестерпного смороду), який би розповсюджувався із вказаних вигрібних ям та порушував права позивача. Натомість в матеріалах справи наявна копія викопіювання із схематичним зображенням розташування вигрібних ям [PERSON] , якими він фактично користується, та яке погоджено із заступником міського голови, начальником відділу архітектури і будівництва, а також в.о. ГДСЛ ДЗ «Олевська райСЕС» (а.с. 74). Вищевикладене свідчить про те, що розташування вказаних вигрібних ям погоджено у встановленому законодавством порядку із уповноваженими на те посадовими особами. Слід зазначити, що діючими Державними санітарними нормами та правилами ( п.2.24) взагалі заборонено користування житловими будинками без влаштування відведення стічних вод, наявність каналізування об`єктів житлової забудови є обов`язковою. Отже засипання вигрібних ям [PERSON] , якими він фактично користується, призведе до порушення його права власності, адже неможливо буде проживати у будинку та належним чином користуватися житловим будинком для проживання. Натомість можливість перенесення спірних вигрібних ям на іншу відстань від будівель чи приведення їху відповідність до діючих санітарних, будівельних норм та правил не було предметом дослідження судом, адже такі вимоги заявлені не були. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновками експертів. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Таким чином, суд зазначає, що, звертаючись з даним позовом, [PERSON] не надав доказів того, що спірні вигрібні ями, якими користується відповідач [PERSON] облаштовані відповідачем без дотримання санітарних та будівельних норм та правил, а також того, що безпосередньо ці вигребні ями створюють перешкоди у користуванні належною позивачу земельною ділянкою за адресою:[ADDRESS] , адже позовні вимоги заявлені саме щодо усунення перешкод у користування земельною ділянкою, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Більш того, позивач не надав також доказів кількості знаходження таких вигрібних ям на земельній ділянці відповідача. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAIN; № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно абзацу другого п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Враховуючи, що позов [PERSON] задоволено частково, а також те, що при зверненні до суду з даним позовом, позивач сплатив судовий збір у розмірі 908 грн. 00, який сплачений останнім згідно квитанції (а.с.1), стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 454 грн. 00 коп. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved