Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 1976 року по 20.05.2013 року він працював на ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» на посаді начальника технічного відділу. На день звільнення з позивачем не розрахувалися. На теперішній час заборгованість по заробітній платі складає 16644,63 грн., яка не виплачена до теперішнього часу. Позивач вважає, що дії відповідача незаконними, оскільки відповідно до ст.116 КЗпП України відповідач повинен виплати йому середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку. На підставі викладеного, просить суд стягнути з ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.06.2017 року по 30.09.2018 року в сумі 35028,72 грн. та судові витрати покласти на відповідача. Позивач в\~судове засідання\~не зявився,\~надав до\~суду заяву\~про розгляд\~справи у\~його відсутність,\~позовні вимоги\~підтримав та\~просив їх\~задовольнити. Надав згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки за адресою місця реєстрації відповідача. Відповідно до ч.1, 3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин." За таких обставин, враховуючи згоду позивача на слухання справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» суд на підставіст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. [PERSON] з 1976 року по 20.05.2013 року перебував у трудових відносинах з Відкритим акціонерним товариством «Херсонський бавовняний комбінат» на посаді начальника технічного відділу, що підтверджується записом у трудовій книжки. 20.05.2013 року [PERSON] звільнено з посади, про що зроблений відповідний запис в трудовій книжці. Відповідно довідки №4/34/25-14-699 від 20.05.2013 року, виданої ВАТ «ХБК» - на день звільнення [PERSON] 20.05.2013 року сума, яка підлягає видачі на руки складає 16644,63 грн. Відповідно довідки №4/34/25-14-438, виданої ВАТ «ХБК» заробіток [PERSON] за два місяці перед звільненням складає: 2154,77+2250,04=4404,81 грн. На теперішній час позивачу не виплачено заборгованість по заробітній платі. Відповідач повинен сплатити середній заробіток за 334 днів з 01.06.2017 по 30.09.2018 року. Середній заробіток за час затримки розрахунку складає: 4404,81:42*334=35028,72 грн. Заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 27.01.2014 року стягнуто з ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» на користь [PERSON],63 грн. в рахунок відшкодування заборгованості по заробітній платі на час звільнення 21.05.2013 року та 15625,63 грн. в рахунок відшкодування середнього заробітку за час затримки з 21.05.2013 року по 23.12.2013 року. 06.02.2014 року на підставі вищевказаного рішення видано виконавчий лист. Заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 23.07.2014 року стягнуто з ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» на користь [PERSON] 13633,94 грн. в рахунок відшкодування середнього заробітку за час затримки з 24.12.2013 року по 04.07.2014 р. та судовий збір на користь держави в сумі 243,60 грн. 03.08.2014 року на підставі вищевказаного рішення видано виконавчий лист. Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 08.08.2017 року стягнуто з ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 05.07.2014 року по 31.05.2017 року в сумі 76559,79 грн. та судовий збір на користь держави в сумі 640,00 грн. 19.08.2017 року на підставі вищевказаного рішення видано виконавчий лист. Відповідно до вимог ч.ч.2, 3 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Таким чином, оскільки позивачу при звільненні не були виплачені належні йому суми від підприємства в день звільнення з вини відповідача та погашення заборгованості по заробітній платі на час розгляду справи відповідачем не здійснено, порушене право позивача на отримання належних йому сум при звільненні у встановлені законом строки - підлягає судовому захисту. Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, що відповідає вимогам ст.117 КЗпП України, відповідно позов підлягає задоволенню. Також, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 гривень.

Outcome: approved