Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до територіальної громади в особі Бієвецької сільської ради про визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування. В позові вказувала, що [INFO] в м. Макіївка Донецької області померла її мати, [PERSON]. За свого життя, 07.10.1999 року мати склала заповіт на її користь, яким заповідала їй все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося і взагалі, все те, що їй буде належати за законом на день смерті і на що вона за законом матиме право. Після смерті матері вона 01.12.2011 року, в установленому законом порядку звернулась до приватного нотаріуса Макіївського міського нотаріального округу, Карпенко О.М. з відповідною заявою про прийняття спадщини за заповітом, у зв'язку з чим було заведено спадкову справу за [NUMBER], у спадковому реєстрі №41. Інших спадкоємців на майно [PERSON] немає. 08.08.2013 року постановою приватного нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку через відсутність у неї правовстановлюючого документа на вищевказану земельну ділянку. Також було рекомендовано встановити свої спадкові права на дане майно в судовому порядку. Прохала суд визнати за нею право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO], розташовану на території Бієвецької сільської ради Лубенського району, площею 2,55 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала останній на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 10.07.2002 року, реєстраційний номер 99, виданого на підставі розпорядження Лубенської райдержадміністрації №217 від 25 червня 2002 року. Позивач та її представник [PERSON] звернулись до суду з заявами в яких прохали справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник Бієвецької сільської ради у судове засідання не з'явився, в направленому на адресу суду листі проти задоволення позову не заперечував. Треті особи по справі приватний нотаріус Карпенко О.М. та управління Держгеокадастру в Лубенському районі в судове засідання не з'явились, звернулись до суду з заявами в яких прохали справу розглядати без їх участі, при вирішенні позову покладаються на думку суду. У зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З'ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] в м. Макіївка Донецької області померла мати позивача, [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть(а.с.13). 07.10.1999 року, за життя, [PERSON] склала заповіт на користь позивача, яким заповідала їй все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося і взагалі , все те, що їй буде належати за законом на день смерті і на що вона за законом матиме право (а.с.11). Після смерті [PERSON] позивач [PERSON] 01.12.2011 року, в установленому законом порядку звернулась до приватного нотаріуса Макіївського міського нотаріального округу, Карпенко О.М. з відповідною заявою про прийняття спадщини за заповітом, у зв'язку з чим було заведено спадкову справу за [NUMBER], у спадковому реєстрі №41 (а.с.14). Інших спадкоємців на майно [PERSON] немає. 08.08.2013 року постановою приватного нотаріуса позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку в зв'язку з тим, що відповідно до п. 4.15 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстрованого в МЮ України 22.02.2012 року за № 282/20595 «видача свідоцтва про право на спадщину на майно право власності на яке підлягає Державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів, щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. У позивача відсутній правовстановлюючий документ на вищевказану земельну ділянку. І у зв'язку з цим їй було рекомендовано встановити свої спадкові права на дане майно в судовому порядку(а.с.16). Відповідно до п.4.21 Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку, витягу з Поземельної книги, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Відповідно до Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції від 01.01.2013 року) державна реєстрація прав власності, інших речових прав на земельні ділянки (їх обтяжень) здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі, яка проводиться територіальними органами Державного агентства земельних ресурсів України. Так як у разі, якщо право власності на земельну ділянку не зареєстровано в Державному земельному кадастрі, та у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і не можливо зареєструвати дане нерухоме майно, то встановити своє право власності можливо в судовому порядку. Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеного законом. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок смерті. Відповідно до ст.1267 ч.1 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. У відповідності ст.125 ч.1 Земельного Кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи права постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до ст.126 Земельного кодексу України, документом, який посвідчує право власності на земельну ділянку, є державний акт. Згідно ч. 5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який посвідчує право власності. Оцінивши наявні докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, а також враховуючи той факт, що визнання за позивачами права власності на земельну ділянку в порядку спадкування не порушає нічиїх інтересів та прав, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є доведеними та вважає за необхідне їх задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved