Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання трудового договору посилаючись на те, що 11.02.2015 року він звернувся до Монастирищенського РЦЗ Черкаської області з питання реєстрації безробітним. Йому було відмовлено в реєстрації його безробітним у зв»язку з тим, що за даними Єдиної інформаційно-аналітичної системи державної служби зайнятості він вважається зайнятою особою, оскільки перебуває в трудових правовідносинах з фізичною особою-підприємцем [PERSON]. За даними вказаної системи 24.05.2002 року Печерським РЦЗ міста Києва зареєстрований трудовий договір за № 02820200349, який до цього часу не знятий з реєстрації. Починаючи з 01.04.2002 року він працював на посаді охоронця в суб»єкта підприємницької діяльності фізичної особи [PERSON]. З 31.05.2002 року він звільнився з роботи в СПД [PERSON] за власним бажанням, що підтверджується відповідними записами в його трудовій книжці. Трудового договору в письмовому вигляді він від відповідача не отримував. В Печерський РЦЗ міста Києва в 2002 році він не звертався. СПД [PERSON] про реєстрацію трудового договору в центрі зайнятості йому нічого не повідомляв. Після звільнення роботодавець вчинив запис в його трудовій книжці, а тому він вважав, що будь-яких зобов»язань щодо працевлаштування в подальшому не повинно виникати. Він звертався з Печерський РЦЗ м. Києва з питанням зняття з реєстрації трудового договору. Центр зайнятості відмовив йому у вирішенні даного питання з вказівкою на те, що зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливе за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. Разом з відповіддю йому було надіслано засвідчену копію екземпляра спірного трудового договору, який зберігається в Печерському РЦЗ м. Києва. У зв»язку із відмовою центру зайнятості він звертався з листами до відповідача з питанням про необхідність з»явитися до відповідного центру зайнятості для зняття з реєстрації трудового договору, але відповіді до цього часу не отримав. В обгрунтування позову посилається на КЗпП України, Порядок реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08.06.2001 року в чинній редакції. Просить суд визнати трудовий договір № 940, укладений 29 березня 2002 року між фізичною особою- підприємцем [PERSON], РНОКПП [NUMBER] та [PERSON], зареєстрований 24 травня 2002 року Печерським районним центром зайнятості м. Києва № 02820200349 - розірваним з 31 травня 2002 року за ст. 38 КЗпП України у зв"язку із звільненням за власним бажанням, Печерському районному центру зайнятості м. Києва зняти з реєстрації трудовий договір № 940, укладений 29 березня 2002 року між фізичною особою- підприємцем [PERSON], РНОКПП [NUMBER] та [PERSON], зареєстрований 24 травня 2002 року Печерським районним центром зайнятості м. Києва № 02820200349. В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю, просить його задоволити та пояснив, що він працював в [PERSON] Після звільнення йому не було відомо, що трудовий договір не знято з реєстрації в центрі зайнятості. Трудовий договір він з відповідачем підписував, але на даний час не має можливості зняти його з реєстрації, оскільки місцеперебування відповідача йому не відоме. В даний час він не може стати на облік в центр зайнятості, оскільки рахується зайнятою особою. Просить позов задоволити повністю. Представники третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Печерського районного центру зайнятості м. Києва в судове засідання не з»явилися. На адресу суду надали лист відповідно до якого просять розглядати справу у відсутності їх представника. У разі їх зобов»язання судом зняти з реєстрації трудовий договір між позивачем та відповідачем зобов»язуються виконати рішення суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку шляхом оголошення про виклик до суду в пресі ( а.с. 35, 52). Клопотання про відкладення розгляду справи від відповідача до суду не надходило. Суд вважає, що оскільки, відповідно до ст. 10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і \~ повторною неявкою до суду без поважних причин, відповідач фактично відмовився від захисту своїх прав в суді, а ст. 169 ЦПК України дає право суду \~ у разі повторної неявки відповідача, повідомленого належним чином про розгляд справи, \~ вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляти заочне рішення), суд вважає можливим розгляд справи за наявними матеріалами, в звязку з чим відповідно до ст. 169 ч. 4 ЦПК України постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю та виходить з наступного. Відповідно до\~ст. 10 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.\~ Відповідно до\~ст. 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Відповідно до\~ст. 24-1 Кодексу законів про працю України,\~в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин (29.03.2002 року) у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному Міністерством праці та соціальної політики України. Відповідно до ч. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин (29.03.2002 року) працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Відповідно до п.6 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08.06.2001 року № 260, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин (29.03.2002 року) ( далі Наказ) у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпП України, про що сторони сповіщають державну службу зайнятості, яка зареєструвала трудовий договір. Відповідно до п. 7 Наказу в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин (29.03.2002 року) відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох днів повинна зняти трудовий договір з реєстрації, про що робиться відмітка у книзі реєстрації трудових договорів. На підставі цього запису відповідальна особа центру зайнятості робить на трьох примірниках трудового договору запис. В даному випадку судом встановлено, що 29.03.2002 року позивач уклав з відповідачем [PERSON] безстроковий трудовий договір, який 24.05.2002 року був зареєстрований Печерським районним центром зайнятості м. Києва під № 940, але відміток про реєстрацію його розірвання він не містить (а.с. № 15). В той же час, 11.06.2002 року позивач був прийнятий на роботу в ВАТ «Лізингова компанія «Украгропромінвест», про що є відповідний запис у його трудовій книжці (а.с. 8).\~Починаючи з 31.05.2002р. позивач не отримував від відповідача [PERSON] жодних грошових коштів у якості заробітної плати за виконану роботу і роботодавець [PERSON] не сплачував страхові внески за працівника позивача [PERSON], що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу [PERSON] даними персоніфікованого обліку реєстру застрахованих осіб Пенсійного фонду України (а.с. № 78). Відповідно до п.п. 8, 9 Наказу записи про реєстрацію та зняття з реєстрації трудового договору дають право фізичній особі внести записи до трудової книжки працівника про прийняття та звільнення його з роботи. Посадова особа центру зайнятості підтверджує особистим підписом записи, унесені фізичною особою до трудової книжки працівника, і засвідчує їх печаткою. Крім іншого, судом також встановлено, що згідно трудової книжки позивача серії БТ-І № 1860940 від 12.09.1995 року, міститься запис за № 12, зроблений директором СПД «Григорук» - [PERSON] відповідно до якого позивач 31.05.2002 року звільнений по ст. 38 КЗпП України по особистому бажанню ( наказ № 2 від 30.05.2002 року) Запис засвідчено печаткою суб»єкта підприємницької діяльності [PERSON] ( а.с.8). Доказів продовження трудових відносин між позивачем та відповідачем після 31.05.2002 року суду не надано, зокрема, - не надано доказів того, що починаючи з дати 31.05.2002 року і до моменту звернення з позовом до суду, відповідач [PERSON] звертався б до позивача з вимогою виконання обов'язків згідно укладеної раніше трудової угоди, а позивач би виконував взяті на себе за цією угодою зобов'язання. Навпаки, позивач стверджує, що з цієї дати він вже не працював за вказаною трудовою угодою. Водночас, документально підтверджено, що заробітна плата за цей період позивачу не нараховувалася, страхові внески не сплачувалися. Зважаючи на те, що позивач від позову не відмовився, а відповідач проти задоволення позову в цій частині\~\~заперечень не надав, відповідач на виклики суду не з»являвся, хоча повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи шляхом оголошення в пресі, суд дійшов висновку про те, що починаючи з 31.05.2002 року трудові відносини згідно трудового договору, укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON], оформлені 29.03.2002 року, були припинені. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.\~\~ Судові витрати на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного ст. ст.\~3,\~24-1,\~38 Кодексу законів про працю України, Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого Наказом Міністерства праці\~та соціальної політики України від 08.06.2001 № 260 ( в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин)\~ та

Outcome: approved