Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом, що був уточнений, до відповідача, у якому просить зобовязати Енергетичну компанію «Трансенерго» виплатити на користь [PERSON] суму грошових коштів у розмірі 15 883,41грн (п'ятнадцять тисяч вісімсот вісімдесят три гривні сорок одна копійка) грн., з яких 9 768,28 (девять тисяч сімсот шістдесят вісім гривень двадцять вісім копійок) грн., заборгованості заробітної плати, 2 209 (дві тисячі двісті девять гривень) грн., заробітної плати за період з 1 червня по 24 червня 2015 року та 3 906,13 (три тисячі девятсот шість гривень тринадцять копійок) грн. компенсації за затримку виплати заробітної плати. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на задоволенні у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, просив у задоволенні позову відмовити. Суд, вивчив матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] відповідно до Наказу № 16-к від 01.07.2011 року була прийнята на посаду інженера II категорії відділу проектування релейного захисту, автоматики, телемеханіки та звязку підстанцій в Енергетичну компанію «Трансенерго». Відповідно до Наказу № 28-к від 18.05.2012 року була переведена на посаду інженера І категорії відділу проектування релейного захисту та автоматики підстанцій з оплатою праці відповідно до штатного розпису. 03 червня 2015 року [PERSON] (надалі - Позивач) написала заяву про звільнення через порушення вимог трудового законодавства, а саме систематичну невиплату заробітної платні. Наказом від 24 червня 2015 року Позивача було звільнено за власним бажанням. Розрахунки щодо виплати заборгованостей в останній день теж не були проведені. У день звільнення Позивачем було подано керівництву «Трансенерго» заяву із вимогою виплати заборгованої заробітної плати у строк до 3 липня 2015 року. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадитись в день звільнення. Відповідно до статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам чярати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадитись у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходам відповідно до зазначеного закону слід розуміти, в том числі, заробітну плату (грошове забезпечення). Згідно ст. 10 Цивільного процесуального Кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно частини першої ст. 50 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування". Згідно ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої, другої ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так відповідачем були надані розрахунки, згідно яких заборгованість перед [PERSON] складала - 3681,20 грн., по періодам : грудень 2014 р.-1181,20 грн. за січень 2015 р.-1098,97 грн. за квітень 2015 р.-1401,03 грн., заборгованість по зарплаті перед [PERSON] на сьогодні погашена повністю у сумі 5611,17 грн. з урахуванням індексації за несвоєчасну виплату за 2014-2015 - 1 929,97 грн. Таким чином, на підставі наведеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON]

Outcome: dismissed