Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала і просить суд розірвати її шлюб з [PERSON], зареєстрований 07 червня 1997 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 584, дітей, [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO] залишити на проживанні з нею. В обґрунтування своїх вимог у позовній заяві посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося. Зазначає, що у них різні погляди на життя, несумісні характери та вони ведуть окремий побут, у них немає взаєморозуміння. В судовому засіданні [PERSON] додатково пояснила, що не підтримує з чоловіком подружні стосунки близько двох років. Після народження другої дитини вона втратила до нього почуття любові і вважає, що збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та вважає факти, які позивач виклала у позовній заяві та у своїх поясненнях у судовому засіданні, неправдивими. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що сторони з 07 червня 1997 року перебувають у шлюбі, від якого мають двох синів, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На теперішній час між сторонами склалися конфліктні та неприязнені стосунки, які роблять неможливим перебування їх у шлюбі. Сторони фактично припинили шлюбно-сімейні стосунки, не повязані спільним побутом, не ведуть спільного господарства та втратили взаємні права та обовязки. Відповідно до частини другої статті 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. За визначенням поняття шлюбу, наведеним у частині першій статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України закріплено один із головних принципів шлюбу його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як слідує з положень статті 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до вимог статті 112 СК України, якою визначено підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подальше спiльне життя подpужжя i збеpеження шлюбу супеpечило б iнтеpесам позивача, що мають для неї iстотне значення, а тому шлюб мiж стоpонами необхiдно pозipвати. Що стосується позовних вимог в частині визначення місця проживання дітей, то позовні вимоги підлягають до задоволення частково, з огляду на таке. Відповідно до ст. 160 СК УКраїни місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. В судовому засіданні відповідач не заперечив щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO] з матір"ю [PERSON] Згідно ст.6 СК України Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. З огляду на те, що [PERSON], 10 березня 1998 року, є повнолітнім, він не має правового статусу дитини, а отже, позовні вимоги [PERSON]щодо визначення місця проживання [PERSON] є безпідставними. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed