Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

В провадженні Софіївського районного суду Дніпропетровської області знаходиться справа за позовом [PERSON] , представник позивача [PERSON] , до [PERSON] , про встановлення факту проживання однією сім"єю як чоловіка та жінки без шлюбу та поділ спільного майна. В обгрунтування позову позивач вказує, що на початку 2013 року по інтернету в програмі «одноклассники» познайомився з відповідачем по справі [PERSON] На той час проживав в с. Зоря Пятихатського району Дніпропетровської області а [PERSON] проживала в м. Маріуполь Донецької області. 26 квітня 2014 року [PERSON] приїхала на поминальний день в смт. Софіївка Софіївського району Дніпропетровської області де поховані її рідні. Позивач за домовленістю з [PERSON] також приїхав до смт. Софіївка де вони на живо познайомились. Після цього побачення позивач три рази їздив до [PERSON] до м. Маріуполь Донецької області на побачення а на початку липня 2014 року [PERSON] приїхала до нього на два тижня в с. Зорю Пятихатського району, а потім до кінця жовтня, початку листопада 2014 року [PERSON] приїздила до нього на два тижня через кожні два тижні тому, що працювала по два тижні в м. Маріуполь. В кінці жовтня, початку листопада 2014 року [PERSON] приїхала до позивача с. Зорю Пятихатського району на постійне місце проживання і вони стали проживати однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Проживати стали в квартирі за адресою [ADDRESS] , яка належить позивачу на праві власності. А згодом перейшли на зйомну квартиру в с. Вишневе Пятихатського району. На той час позивач працював головним бухгалтером в Лозоватській сільській раді Пятихатського району Дніпропетровської області, а [PERSON] перебувала на обліку у центрі зайнятості. Проживали вони на заробітну плату позивача. На початку березня 2015 року [PERSON] щоб покращити сімейний бюджет та заробітку коштів на покупку спільного житла поїхала до сестри в Португалію для того щоб знайти роботу але пробула до початку листопада 2015 року і повернулась додому. За весь період перебування працювала лише один місяць. В цей же період позивач також з цими цілями на заробітки коштів для покращення сімейного бюджету поїхав на заробітки до Ханти-Мансійского автономного округу - Югра, Російської Федерації де працював програмістом в приватній торговій фірмі. [INFO] померла мама позивача і він приїхав на похорони в Україну. Після похорон мами позивач уже разом з [PERSON] поїхали до Російської Федерації на заробітки де пробули до початку квітня 2016 року. Позивач працював в автомагазині системним адміністратором, а [PERSON] пропрювала продавцем лише 2,5 місяця, жили на кошти які заробляли разом а потім на заробітну платню позивача. З 20 квтіня 2016 року вони стали проживати в с. Зоря Пятихатського району та стали підшукувати житло в смт. Софіївка Софіївського району де на той час уже стала постійно проживати її донька [PERSON] . Яка підшукала їм один будинок який був в аварійному стані і вони відмовились його купити. Потім знайшли будинок по [ADDRESS] і вирішили його купити для спільного проживання. В будинок вселились 28 квітня 2016 року а договір купівлі-продажу нотаріально оформили 01 липня 2016 року. Договір купівлі продажу оформили на [PERSON] тому, що на позивача уже є оформлено право власності на квартиру, будинок. Кошти для купівлі житлового будинку в сумі 50 000 гривень вони позичили у доньки [PERSON] . На початку травня 2016 року поїхали в с. Зоря Пятихатського району де з квартири яка належить позивачу на праві власності і в якому вони також проживали до придбання житлового будинку по [ADDRESS] забрали та перевизли до будинку двохкамерний холодильник Дніпро; пральну машинку, автомат «Індезіт»; телевізор JVC;компютер. Кухонну посуду, постільні речі, тощо, які належать позивачу на праві власності. За час проживання однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу в придбаному нами житловому будинку по [ADDRESS] з 28 квітня 2016 року по серпень 2019 року вони зробили ремонт стіни в літній кухні з сараєм, яка майже завалилась. Позивач власноруч вставив чотири метало-пластикові вікна на суму 2.5 тис.гривень; власноруч зробив димар для пічного опалення, відремонтували потолок з утепленням в кухні житлового будинку, власносруч положив плитку в ванні на пол, стіни, зробив разом зі своїм сином опалення з пластикових труб та секційй опалення в житловому будинку для чого позивачем було взято споживий кредит в Ощадбанку України на суму 19 089 гривень, 36 коп., що підтверджується кредитним договором від 22 вересня 2017 року. Жили увесь час вони за заробітну плату позивача, тримали підсобне господарство: свиней, корову, курей, качок, гусей. В липні 2017 року вони продали з підсобного господарства 12 шт. поросят та кабана на суму 20 000 гривень, в березні 2018 року вони продали 19 шт. поросят; троє свиней; корову на 52 000 гривень, які забрала [PERSON] для повернення боргу доньці. Крім цього в сімейний бюджет позивач вніс віддавши кошти [PERSON] за оренду земельної частки (паю) який належить в сумі 10,400 гривень в 2016 році та 15 000 гривень за 2017 рік які також віддав [PERSON] як дружині. Також в 2018 році позивач отримав за оренду земельної ділянки кошти в сумі 35 000 гривень із яких придбав для спільного господарства вуліки з бджолосім`ями, купили зерно пшениці та ячменю для відкорму свиней. За увесь час проживання однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу вони мали спільний сімейний бюджет, який складався із зароблених коштів під час роботи позивача в різних місцях та в Софіївському районному центрі зайнятості а потім КМРЦЗ, коштів від продажі підсобного господарства, коштів які заробляла [PERSON] .. Вони були пов?язані спільним побутом, мали взаємні права та обов?язки, піклувалися один про одного. Про реєстрацію шлюбу при спільному проживанню з [PERSON] позивач не думав, так як вони жили добре і не думали про це. Спільних дітей від проживання однією сім?єю вони не мали. З кінця 2018 року по між нимистали інколи виникати сварки із-за квартири яка належить позивачу на праві власності і знаходиться в с. Зоря Пятихатського району. [PERSON] вимагала продати її але враховуючи низькі ціни на житло в с. Зоря позивач утримувався до більш спрятливих обставин. Спільне життя не склалось і з серпня 2019 року відносини поміж ними як дружини та чоловіка без реєстрації шлюбу припинилися. Під час спільного проживання ними придбано майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності та складється із: [ADDRESS] , загальною площею 59, 8 кв. м. ; житловою площею 33.6 кв.м.; та підсобних приміщень: кухня, коридор площею 26,2 кв.м. з забудовами: літня кухня, два сараї, туалет, погріб ,басейну, асфальтно-бетонного замощення, огорожі, що підтверджується Договором купівлі-продажу житлового будинку НВТ 671285, посвідченого 01 липня 2016 року приватним нотаріусом Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л.І. зареєстрованим в реєстрі за № 525 який розташований за адресою [ADDRESS] . Відповідно ст.. 182 Цивільного кодексу України право власності на житловий будинок зареєстровано Приватним нотаріусом Кот Л.І. 01 липня 2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0.1381 га, кадастровий номер земельної ділянки 1225255100:04:002:0067. Вартість будинку, згідно звіту про оцінку майна від 25 листопада 2019 року складає 101301,00 гривень. У судовому засіданні, позивач та її представник вимоги позову підтримали та просили задовольнити. Позивач дав пояснення по справі, що підтверджують вказані факти в цивільному позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти встановлення факту спільного проживання з [PERSON] , але заперечувала проти поділу майна. Так як вказує, що гроші на будинок вони позичили в дочки відповідача [PERSON] . Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного. За приписами частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. В ході судового розгляду з пояснень сторін встановлено, що вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з листопада 2014 року до серпня 2019 року. В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Щодо вимоги про визнання спірного будинку спільною сумісною власністю та його поділу. Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України та статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За частиною четвертою статті 334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження спільною сумісною власністю (стаття 63 СК України), а у разі поділу цього майна, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором ( частина перша статті 70 СК України). За правилами статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що стаття 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Згідно із частини четвертої статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Враховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують: 1) час придбання; 2) джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте); 3) мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Судом встановлено, що згідно Договору Купівлі-Продажу відповідач 01.07.2016 року придбала будинок за адресою [ADDRESS] . Вказаний будинок придбаний відповідачем за час проживання однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу. Факт придбання спірної квартири у спільну власність і для потреб сім`ї для спільного проживання підтверджується встановленими обставинами справи. Суд критично ставиться до доводів відповідача та свідків - її рідних про придбання будинку виключно за рахунок коштів дочки позивача, оскільки такі піддаються об`єктивному сумніву. Так, письмового, посвідченого нотаріально, договору дарування відповідачу його близькими грошових коштів, у сумах, що перевищують п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, не надано, а тому суд не сприймає надані відповідачем докази на підтвердження факту придбання спірного будинку за рахунок особистих коштів дочки. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов піддягає задоволенню у зв`язку з його доведеністю. Оскільки спірний будинок був набутий сторонами за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, в інтересах сім`ї, і є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд дійшов висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем та відповідачем право власності по 1/2 частині будинку. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 1152,60 коп. судового збору, сплаченого ним при подачі позову.

Outcome: approved