Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ „Банк „Фінанси та кредит" про захист прав споживачів, стягнення банківського вкладу, відсотків за банківським вкладом, в якому зазначила наступне. 10.07.2013 року між позивачем, як споживачем фінансових банківських послуг та банком був укладений Договір № 8314/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) Пенсійний па 370 днів в іноземній валюті, згідно до умов якого розмістив банківський вклад у сумі 22 500 Євро, процентна ставка за вкладом становить 9,10 %. У зв'язку з невиконанням банком своїх зобов'язань, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.05.2015 року, з відповідача на користь позивача [PERSON] стягнуто банківський вклад у розмірі 22 500 Євро. Зазначеним рішенням суду від 07.05.2015 року судом встановлено, що позивач уклавши договір банківського вкладу, звернулася до банку 17 лютого 2015 року з письмовою вимогою про його отримання, однак вона не була виконана, та з урахуванням встановлених обставин суд задовольнив заявлені позовні вимоги, однак банківський вклад на теперішній час позивачем не отримано. Крім того, 19.08.2013 року між позивачем та банком був укладений Договір-заява № 9646/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті, згідно до умов якого позивач розмістила банківський вклад у розмірі 20 000 Євро, процентна ставка за вкладом становить 9,10 %. 25.08.2015 року позивач звернулася до банку з письмовою вимогою про повернення банківського вкладу у розмірі 20 000 Євро, однак його не отримала. Посилаючись на те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму несплачених відсотків за договором № 9646/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті від 19 серпня 2013 року у розмірі 94,73 EUR; суму 3 відсотків річних за неналежне виконання договору № 9646/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті від 19 серпня 2013 року у розмірі 31,23 EUR, суму несплачених відсотків за договором № 8314/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) Пенсійний на 370 днів в іноземній валюті від 10 липня 2013 року у розмірі 1211,44 EUR; суму 3 відсотків річних за неналежне виконання договору № 8314/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) Пенсійний на 370 днів в іноземній валюті від 10 липня 2013 року у розмірі 393,90 EUR. В судове засідання позивач не з'явилася, представник позивача надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності без проведення фіксації судового процесу, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити їх в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та день слухання справи був завчасно сповіщений, надав суду письмові заперечення, в яких просить відмовити в задоволенні позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. За змістом ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.05.2015 року позовні вимоги [PERSON] до ПАТ „Банк „Фінанси та кредит" про захист прав споживачів, про стягнення банківського вкладу задоволено, стягнути з ПАТ „Банк „Фінанси та кредит" на користь [PERSON] банківський вклад у розмірі 22500,00 Євро. Зазначеним рішенням суду від 07.05.2015 року судом встановлено, що позивач уклавши договір банківського вкладу, звернулася до банку 17.02.2015 року з письмовою вимогою про його отримання, однак вона не була виконана, та з урахуванням встановлених обставин суд задовольнив заявлені позовні вимоги, однак банківський вклад на теперішній час позивачем не отримано. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. 17 вересня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 171, яким з 18 вересня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію в ПАТ „Банк „Фінанси та кредит". Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками. Після введення тимчасової адміністрації позивачем отримано відшкодування у розмірі 200 000 гривень від Фонду гарантування вкладів, таким чином, зобов'язання банку перед позивачем зменшено на 200 000 гривень, тобто частково погашено вже стягнутий судом вказаний вище банківський вклад. Крім того, 19.08.2013 року між позивачем та банком був укладений Договір-заява № 9646/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті, згідно до умов якого позивач розмістила банківський вклад у розмірі 20 000 Євро, процентна ставка за вкладом становить 9,10 %. 25.08.2015 року позивач звернулася до банку з письмовою вимогою про повернення банківського вкладу у розмірі 20 000 Євро, однак його не отримала. За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Згідно із п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Водночас главою 50 ЦК України встановлені підстави припинення зобов'язання, зокрема: виконанням, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, поєднанням боржника і кредитора в одній особі, неможливістю його виконання, смертю фізичної особи та ліквідацією юридичної особи, а також на інших підставах, встановлених договором або законом. Разом із тим, вказаний Закон не передбачає наслідком запровадження тимчасової адміністрації безпосереднє та в повному обсязі звільнення банку від виконання своїх зобов'язань у договірних відносинах із вкладниками, а ст. 52 цього Закону визначає лише черговість та порядок задоволення вимог до банку (спрямування уповноваженою особою Фонду коштів). Таким чином, під час тимчасової адміністрації вищевказані положення законодавства встановлюють особливий порядок задоволення вимог вкладників банку, який послідовно передбачає: 1) відшкодування вкладникам Фондом коштів у розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого у розмірі 200 тис. грн (ч. 1 ст. 26 Закону); 2) залишкове задоволення вимог вкладників за кошти, які одержить уповноважена особа в результаті ліквідації та реалізації майна банку (ст. 52 Закону). Отже, на основі спеціальних норм Закону з часу введення тимчасової адміністрації виключається негайне задоволення банком вимог вкладників і інших кредиторів банку відповідно до умов визначених законом і договором, на що вказує ст. 1074 ЦК України, яка допускає обмеження права клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку та ст. 36 Закону. Однак Закон не встановлює підстав припинення майнових прав вкладників на зазначені кошти, що могло б тлумачитися як порушення державою гарантій мирного володіння майном передбачених статтею 1 Протоколу 1 Конвенції. Зазначене порушення права на мирне володіння майном, встановлене статтею 1 Протоколу 1 Конвенції, матиме місце у разі відмови суду у задоволенні позовних вимог про стягнення коштів за договором банківського вкладу, на наявність і дійсність яких (вимог) не впливає спеціальний порядок, встановлений Законом щодо їх задоволення. Тому за наявності неприпиненого зобов'язання між сторонами, порушення зобов'язаною стороною майнових прав вкладника щодо користування та розпорядження грошима, які були передані банку на виконання умов договору банківського вкладу, відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Протоколу 1 Конвенції, ст. 3 ЦПК України і ст. 15 ЦК України, виключається відмова судом у захисті порушених прав вкладників. Поряд із цим, норми вказаного Закону застосовуються при примусовому виконанні рішення про задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку під час тимчасової адміністрації, з урахуванням того, що банк з моменту запровадження тимчасової адміністрації та під час ліквідаційної процедури припиняє виконання своїх зобов'язань як окрема юридична особа - суб'єкт банківської діяльності, а Фонд в окремому порядку відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого у розмірі 200 тис. грн. (ч. 1 ст. 26 Закону), а вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, яка перевищує суму, виплачену Фондом, віднесені до четвертої черги кредиторів та можуть бути задоволені за кошти, які одержить уповноважена особа в результаті ліквідації та реалізації майна банку (ст. 52 Закону), однак в жодному випадку не унеможливлюють ухвалення законного і обгрунтованого судового рішення, яке забезпечує реалізацію та здійснення захисту такого права особи відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 ЦПК України. Таким чином, враховуючи факти порушення права вкладника на безперешкодне розпорядження грошима і причетності до такого порушення банку, який своєчасно не видав йому залишок коштів на рахунку, тобто випадок прострочення виконання грошового зобов'язання з боку боржника, а також за відсутності такого закону, який би передбачав наслідком запровадження тимчасової адміністрації безпосереднє та в повному обсязі звільнення банку від виконання своїх зобов'язань у договірних відносинах із вкладниками та позадоговірних відносинах з іншими фізичними та юридичними особами, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню в рамках договору № 8314/370-13 від 10.07.2013 року, відсотки у розмірі 1211,44 Євро, із розрахунку: 9,1%(розмір відсотків)/100*213 (прострочений строк з 17.02.2015 року по 17.09.2015 року)/360 (факт п. 3.1. договору)*22500 (сума вкладу)= 1211,44 Євро, а також 3% річних у розмірі 393,90 Євро відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України із розрахунку: 3%/100 *213/365 *22500= 393,90 Євро. Також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в рамках договору № 9646/370-13 від 19.08.2013 року, відсотки у розмірі 94,73 Євро, із розрахунку: 9,1%(розмір відсотків)/100*19 (прострочений строк з 30.08.2015 року по 17.09.2015 року)/365*20 000 (сума вкладу)= 94,73 Євро, а також 3% річних у розмірі 31,23 Євро відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України із розрахунку: 3%/100 *19/365 *20 000= 31,23 Євро. Позивач, як сторона на користь якої виноситься рішення суду, також має право в порядку ч. 1 ст. 88 ЦПК України на стягнення з відповідача понесених документально підтверджених витрат, зокрема витрат на сплату судового збору у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved