Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, у позовній заяві вказавши, що одружився з нею 14.06.2014р. Від шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON], 27.01.2015р.н.. Зазначає, що спільне життя у них із відповідачкою не склалося та фактично з липня 2015р. вони проживають окремо. Сторони не підтримують подружніх стосунків, а тому позивач вважає, що шлюб зберігати недоцільно. Крім цього вказує на те, що має намір утримувати доньку, брати участь в її вихованні і не заперечує якщо суд залишить проживати доньку із ним. Просить суд їх із відповідачкою шлюб розірвати, визначити місце проживання їх малолітньої доньки, а також стягнути із відповідачки судові витрати. Ухвалою від 25.04.2016р. позовну заяву в частині вимог щодо стягнення із відповідачки судових витрат згідно заяви позивача залишено без розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибув, надав суду заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі. Позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підтримує та просить задовольнити. Просить визначити місце проживання їх малолітньої доньки із відповідачкою та вимоги в частині стягнення в його користь судового збору просив залишити без розгляду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, надала суду заяву в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги визнає, не заперечує щодо їх задоволення. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачкою, оскільки таке визнання відповідає вимогам Сімейного кодексу України, відповідає інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб. Зокрема, відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. В судовому засіданні встановлено, що сторони примирюватись не бажають, втратили взаємні подружні почуття, між ними виникли відносини які не сприяють збереженню їх сім"ї, обоє не бажають зберігати шлюб. Таким чином позовна вимога про розірвання шлюбу сторін підлягає до задоволення в повному обсязі. Разом з тим, згідно із ч.1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно із ч.2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Із наданих сторонами суду заяв встановлено, що вони дійшли спільної згоди щодо визначення місця проживання малолітньої дочки із матір»ю [PERSON]. Враховуючи малолітній вік дитини сторін, а також згоду батька на визначення місцем проживання дочки разом із матір»ю, суд приходить до висновку, що доцільно визначити місце проживання малолітньої [PERSON], 27.01.2015р.н. разом із матір»ю [PERSON].

Outcome: approved