Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки виселення з службового приміщення без надання іншого жилого приміщення. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що [PERSON] проходив службу в службі безпеки України з 1995 року по 2012 рік. 29.05.2003 року Шевченківська районна у м. Києві державна адміністрація видала йому ордер на окреме службове жиле приміщення - квартиру [ADDRESS] на сім'ю з трьох осіб: його [PERSON], його дружину [PERSON] та їх спільного сина [PERSON]. Дана квартира була включена до складу службових розпорядженням Харківської районної державної адміністрації м. Києва від 5.02.1998 року №47 і зі складу службових не виключалась. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20.11.2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. В подальшому 10.11.2010 року [PERSON] одружився вдруге і має від вказаного шлюбу доньку [PERSON], [INFO], з якою був зарахований на квартирний облік у Центральному управлінні СБУ зі складом сім'ї у 2 особи. 12.02.2016 року Шевченківська районна у м. Києві державна адміністрація видала йому ордер на жиле приміщення - квартиру [ADDRESS] на сім'ю з двох осіб для постійного проживання. В свою чергу до СБУ [PERSON] подав нотаріально посвідчену заяву про зняття його та доньки з квартирного обліку, звільнення службової квартири [ADDRESS] та здачі її до СБУ. На даний час [PERSON] не є працівником СБУ, не зареєстрований у спірній квартирі і не є її наймачем, одночасно не є членом сім'ї відповідача, а зареєстрований та проживає з іншою родиною в іншому помешканні. За таких обставин [PERSON] разом з її неповнолітнім сином [PERSON] підлягають виселенню зі службового приміщення вказаної квартири без надання іншого житла, оскільки не мають права на його користування. Відповідачка [PERSON], її представник [PERSON] і вона ж законний представник неповнолітнього сина [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, пояснивши, що [PERSON] є колишнім членом сім'ї [PERSON], тому згідно ч.3, ст.64 ЖК України має право на продовження користування спірним житлом і не підлягає виселенню з сином. Крім того, відповідач проживає в даній квартирі одна разом з неповнолітнім сином і за правилами ст.125 ЖК України не підлягає виселенню як одинока особа, з якою проживає неповнолітня дитина. Також аналогічний позов між тими ж самими сторонами, про той же самий предмет спору і з тих же самих підстав уже був розглянутий судом і було винесено рішення про відмову у задоволенні позову про виселення відповідача з сином з вказаного службового житла. 3-я особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак у направлених своїх заявах до суду просив розглянути справу у його відсутність та задовольнити позов (а.с.57; 62). 3-я особа служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, представник якої також до суду не з'явився, у своїх поясненняхпросила винести рішення згідно закону, максимально врахувавши інтереси неповнолітньої дитини, та розглянути справу у відсутність свого представника (а.с.38). 3-я особа Головне управління Державної міграційної служби у м. Києві, представник якої також до суду не з'явився, у своєму клопотанніпросило розглянути справу у відсутність свого представника (а.с.49). Заслухавши представників сторін, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Згідно ч.1, ст.121 ЖК України порядок надання службових жилих приміщень установлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Частина 2 цієї ж статті передбачає, що службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації. Як наголошує ч.1, ст.122 ЖК України на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] проходив службу в службі безпеки України з 20.07.1995 року по 08.06.2012 року (а.с.82). 29.05.2003 року Шевченківська районна у м. Києві державна адміністрація видала [PERSON] ордер №04454 на право зайняття службового жилого приміщення - квартиру [ADDRESS] на сім'ю з трьох осіб: його [PERSON], його дружину [PERSON] та їх спільного сина [PERSON] (а.с.12). Дана квартира була включена до складу службових розпорядженням Харківської районної державної адміністрації м. Києва від 5.02.1998 року №47 і зі складу службових не виключалась. У відповідності до ч.1, ст.118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Як зазначено у п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12.04.1985 року №2 зі змінами, внесеними постановами від 10.03.1989 року №2, від 25.12.1992 року №13 та від 25.05.1998 року №15, у справах про виселення зі службових жилих приміщень необхідно встановлювати, чи віднесено спірне жиле приміщення до службових. При цьому слід виходити з того, що приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду вважаються службовими з часу винесення рішення виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради про включення їх до числа службових, а в будинках колгоспів - з часу затвердження виконавчим комітетом відповідної Ради рішення загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20.11.2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.9). 10.11.2010 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] (а.с.11), від якого мають доньку [PERSON], [INFO], з якою був зарахований на квартирний облік у Центральному управлінні СБУ зі складом сім'ї у 2 особи. За змістом витягу з протоколу №17 засідання житлово-побутової комісії Центрального управління СБ України було вирішено надати [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS] за умови здачі СБУ службової двокімнатної квартири [ADDRESS] (а.с.13). 12.02.2016 року Шевченківська районна у м. Києві державна адміністрація видала йому ордер на жиле приміщення - квартиру [ADDRESS] на сім'ю з двох осіб для постійного проживання (а.с.15). В свою чергу до СБУ [PERSON] подав нотаріально посвідчену заяву про зняття його та доньки з квартирного обліку, звільнення службової квартири [ADDRESS] та здачі її до СБУ (а.с.16). На час розгляду справи [PERSON] зареєстрований та проживає разом зі своєю донькою в квартирі [ADDRESS] (а.с.23). Згідно ч.1 та ч.2, ст.64 ЖК Україничлени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. У відповідності до ч.3, ст.64 ЖК України якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. За правилами ч.1, ст.124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Аналізуючи диспозиції ч.3, ст.64 ЖК України та ч.1, ст.124 ЖК України, суд приходить до висновку, що єдиною умовою виселення з службового жилого приміщення службовця з усіма особами, які з ним проживають, без надання іншого жилого приміщення, є припинення трудових відносин службовця з організацією або установою, яка надавала йому це службове житло. А особи, які перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї, тобто за умови, що наймач продовжує також проживати в ньому. За змістом довідки СБУ №12/56-86 від 28.12.2016 року [PERSON] відповідно до Положення про проходження військової служби військовослужбовцями СБ України, наказом СБУ від 25.05.2012 року №720-ос звільнений з військової служби за п.п. „а", п.61 та п.п. „б", п.63 (за станом здоров'я непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час) у запас СБУ, із списків особового складу виключений 8.06.2012 року (а.с.82). Як вбачається з довідки Ф-3 ЖЕД-106 №2403 від 20.04.2016 року [PERSON] зареєстрований та проживає разом зі своєю донькою [PERSON] в квартирі [ADDRESS] (а.с.23), тобто він не є наймачем спірної квартири. Вказані обставини він повідомив керівництву СБУ і у нотаріально посвідченій заяві (а.с.16). Таким чином, вказані обставини повністю регулюються положеннями ч.3, ст.64 ЖК України та ч.1, ст.124 ЖК України і є підставами для виселення відповідачки з її неповнолітнім сином зі спірної службової квартири без надання іншого жилого приміщення. Згідно ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Ствердження відповідача [PERSON] та її представника [PERSON] про те, що за правилами ст.125 ЖК України відповідач не підлягає виселенню як одинока особа, з якою проживає неповнолітня дитина, суд не може покласти в основу рішення, оскільки п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.1992 року „Про практику розгляду судами трудових спорів" визначено поняття „одинокої матері", якою є жінка, що не перебуває у шлюбі або у свідоцтві про народження дитини відсутній запис про батька дитини чи запис про батька внесено за заявою матері. Враховуючи такі рекомендації, [PERSON] не є одинокою матір'ю, оскільки у свідоцтві про народження батьком записано [PERSON], при цьому відповідач отримує від відповідача навіть аліменти на утримання їх спільного сина. У відповідності до ст.79; 88 ЦПК України оскільки суд задовольняє позов у повному обсязі, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1378 грн. судового збору, які були сплачені при звернення до суду.

Outcome: approved