Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому просила: визнати п. 2 генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 25.07.2013 року та додаткову угоду №1 від 25.07.2013 року недійсними; визнати п. 1 генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 25.07.2013 року дійсним в частині стягнення з позивача боргу за договором 1 в розмірі 2763,03 грн. та в частині стягнення боргу за договором 2 розмірі 6022,71 грн..; стягнути кошти внесені позивачем на рахунок банку у розмірі 1615,00 грн. як неправомірне збагачення . В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що між сторонами 13.01.2008 року укладені кредитні договори №SAMDN50OTC000514628 та № HAXRR518360413 на побутові потреби. У зв,язку з погіршенням майнового стану позивача, остання звернулася до банку з проханням про реструктуризацію заборгованості за кредитними договорами .25 липня 2013 року між сторонами укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 25.07.2013 року та додаткову угоду №1 від 25.07.2013 року. Відповідно до угод позивачу зменшено та реструктуризовано заборгованість за кредитними договорами та надано негайний кредит в сумі 19034,03 грн. на строк 6 місяців , шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на побутові потреби . Позивач вважає, що банк ввів її в оману , не лише здійснив реструктуризацію заборгованості , а й надав їй новий терміновий кредит на побутові цілі у розмірі 19034,03 грн. строком на шість місяців. Таким чином позивач під впливом помилки підписала угоди , тобто банк не надав їй , як споживачу ніякої інформації ні про умови кредитування , ні про сукупну вартість кредиту . Позивач в судове засідання не з,явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача у судове засідання не з"явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено , що 13.01.2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та позивачем був укладені кредитні договори №SAMDN50OTC000514628 та HAXRR518360413 , за яким банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі. Відповідно до повідомлень Управління парці та соціального захисту населення Адміністрації Комінтернівського району Харківської міської ради [PERSON] з 01 березня 2010 року перебувала у декретній відпустці та отримувала соціальну допомогу по догляду за дитиною , до досягнення [PERSON], [INFO] , трьох років . [PERSON] неналежно виконувала взяті на себе зобов'язання за умовами вищевказаних кредитних договорів, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитними договорами . 25 липня 2013 року позивач уклала з відповідачем Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт (надалі за текстом - Генеральна угода), чим визнала наявність у неї заборгованості за кредитом. В п. 1.1.1 Генеральної угоди сторони домовились про зменшення заборгованості по кредитному договору № SAMDN50OTC00051462, яка виникла з дати надання позивачеві кредиту, а саме процентів - 1124,85 грн. штрафу -507,99 грн. , у зв'язку з чим заборгованість по кредитному договору з дати підписання Генеральної угоди склала 2763,03 грн. (п. 1.1.2 Генеральної угоди). В п. 1.2.2 Генеральної угоди сторони домовились про зменшення заборгованості по кредитному договору № HAXRR518360413, яка виникла з дати надання позивачеві кредиту, а саме пені- 9973,14 грн. , у зв'язку з чим заборгованість по кредитному договору з дати підписання Генеральної угоди склала 6022,71 грн. (п. 1.2.2 Генеральної угоди). Датою остаточного погашення заборгованості встановлено 31 січня 2014 року (п. 1.1.3 та 1.2.3. Генеральної угоди). Відповідно п. 2.1 Генеральної угоди, відповідач надав позивачеві строковий кредит у сумі 19034,03 грн. на строк 06 місяців з 25 травня 2013 року по 31 січня 2014 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі, а позивач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки. Погашення заборгованості здійснюється з 1 по 25 число кожного місяці у сумі 3172,34 грн. 25.07.2013 року між сторонами укладена додаткова угода №1 , в якій відповідно до п. 1.1.1 Генеральної угоди сторони домовились про зменшення заборгованості по кредитному договору № SAMDN50OTC00051462 (договору 1) , яка виникла з дати надання позивачеві кредиту, а саме процентів - 0,0 грн. , пеню - 0,0 грн., штрафу -0,0грн. , у зв'язку з чим заборгованість по кредитному договору з дати підписання додаткової угоди №1 склала 11863,29 грн. (п. 1.1.2додаткової угоди №1). Відповідно до ст.. 651 ЦК України , зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін . Згідно з положеннями ч. 1 ст. 626, ст. 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитор має право проводити за погодженням з споживачем реструктуризацію заборгованості по договору про надання кредиту. Банк має право за реструктуризованими згідно із цією частиною договорами звільнити позичальників від сплати будь-яких штрафних санкцій за несвоєчасне виконання умов кредитних договорів, що виникли до дати такої реструктуризації. Згідно з правилами ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Судом встановлено, що з метою створення сприятливих умов для виконання позивачем зобов'язань за кредитними договорами №SAMDN50OTC000514628 та HAXRR518360413 від 13.01.2008 року сторони уклали Генеральну угоду, за якою позивач приєдналася до Умов і правил надання продукту кредитних карток, попередньо ознайомившись з ними, що підтвердила своїм підписом в оспорюваному правочині. При цьому, відповідач звільнив позивача від штрафних санкцій за несвоєчасне виконання умов кредитного договору, що виникли до дати такої реструктуризації, та надав кредит для погашення обумовленої в Генеральній угоді заборгованості. Дану заборгованість позивач частково погасила на суму 1 615 грн. Отже, вимоги, встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, в момент укладення оспорюваного договору сторонами порушено не було, а тому в задоволенні позову належить відмовити в повному обсязі, в т.ч. і в частині стягнення грошових коштів, оскільки дана вимога є похідною від вимоги про визнання правочину недійсним.

Outcome: dismissed