Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який 12 березня 2013 р. зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві. Від даного шлюбу у них народився син: [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на життя, шлюб та сім'ю, та несумісність характерів. Між ними часто виникали сварки та суперечки, що негативно впливало на атмосферу в сім'ї та психологічний стан їхнього сина. З листопада 2015 року сторони фактично не підтримують шлюбні стосунки. Сторони окремо проживають та не ведуть спільне господарство. В ході розгляду справи позивач підтримав позовні вимоги про розірвання шлюбу в повному обсязі і просив суд шлюб між сторонами розірвати, оскільки збереження шлюбу та подальше спільне життя з відповідачем неможливе у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння та втратою між ними почуття любові. [PERSON] зазначив, що формальне перебування у шлюбі з відповідачем порушує його конституційні права, оскільки він позбавлений можливості влаштувати своє особисте життя. Відповідач після надання судом строку для примирення проти розірвання шлюбу не заперечувала, зазначивши, що сторони до примирення не прийшли. Вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 12 березня 2013 року року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві, про що складено актовий запис № 252. Від цього шлюбу подружжя має неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що з листопада 2015 р. сторони не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільне господарство, окремо проживають. Між ними часто виникають конфлікти з приводу поглядів на життя, взаємних обов»язків. Зазначені обставини були встановлені при розгляді справи в судовому засіданні. Ухвалою суду від 29 квітня 2016 року сторонам було надано строк для примирення тривалістю два місяці. Після закінчення строку для примирення шлюбні стосунки між сторонами не відновились, взаємовідносини не покращились. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обов"язки. Оскільки сторони у справі тривалий час не мешкають разом, не ведуть спільне господарство, кожен з них живе власним життям, вони не є сім»єю в розумінні ст.3 Сімейного кодексу України. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки подальше існування сім»ї є неможливим в зв»язку з відсутністю бажання сторін на відновлення шлюбних стосунків, відсутністю взаєморозуміння між сторонами. Сторони продовжують проживати окремо. Шлюб існує формально. На підставі викладеного,

Outcome: approved