Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду м.Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» про повернення коштів з банківського рахунку та відшкодування моральної шкоди. Вимоги мотивує тим, що ним з відповідачем 12.03.2014 року був укладений договір поточного рахунку з використанням платіжної катрки та розрахугкове обслугогвування № 007-0050865-ф/14-DEP та його обслуговування згідно з тарифів банку. Позивач протягом травня не може отримати зі свого рахунку кошти, а також здійснити будь-які купівлі. Усвідомлюючи необхідність зняття всієї суми коштів з рахунку та можливість подальшої омани з боку ПАТ «Міський комерційний банк» 23.05.2014 року вона звернувся до відповідача із заявою про повернення коштів з поточного рахунку, однак коштів банк не повернув. Внаслідок чого позивачка зазнає моральних страждань. У зв'язку з чим позивачка не має змоги в повній мірі розпоряджатись своїми коштами та вимушена звертатись за вирішенням даного питання до суду. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явиласяя, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовну заяву просила задовольнити з підстав, викладених у ній, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк», в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Судом встановлено, що 12 березня 2014 року між сторонами був укладений Договір поточного рахунку з використанням платіжної катрки та розрахугкове обслугогвування № 007-0050865-ф/14-DEP, згідно умов якого відповідач, відкрив позивачу рахунок та видав платіжну картку (а.с. 7-9). Пунктом 2.2.1. договору обумовлено, що клієнт має право самостійно розплоряджатися коштами на рахунку з використанням картки, в межах витратного ліміту на рахунку та обмежень, встановленних чиним законодавством, застосовуючи картку як засіб для безготівкової оплати за товари (послуги) на підприємствах торгівлі (послуг), для перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, для оплати за товари (послуги), купівля (одержання) яких здійснюється в системах електронної комерції, а також як засіб для одержання готівки в касі банку. Як вбачається з наданих відповідачем квитанцій про відмову у знятті коштів з рахунку (а.с. 4, 6), позивач не має можливості розпоряджання грошовими коштами, які знаходяться на рахунку позивача. 23.05.2014 року позивач надіслав відповідачу заяву про виплату всієї суми коштів на поточному рахунку за договором. (а.с. 3). Згідно ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається із міні виписки по рахунку, залишок позивача складає 28645,43 грн. (а.с.5). Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов»язковим для виконання сторонами, а відповідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов"язання або одностороння зміна його умов не допускається. За викладених обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума неповернутих коштів у розмірі 28645,43 грн. Розглядаючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд прийшов до висновку, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу дійсно була заподіяна така шкода, оскільки вона на протязі тривалого часу була позбавлена можливості користуватися власними коштами, на які розраховувала, змушена була багато часу витрачати на вирішення питань, пов'язаних з поверненням грошей, що завдавало їй моральних страждань та переживань. Враховуючи суть позовних вимог та оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що з відповідача на користь відповідача у відшкодування моральної шкоди слід стягнути 1000 грн. На підставі вищевикладеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» про повернення коштів з банківського рахунку та відшкодування моральної шкоди підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд присуджує з відповідача Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» на користь держави судовий збір за пред'явлення вимог майнового характеру в сумі 286,45 гривень, та пред'явлення вимог про відшкодування моральної шкоди 286,45 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved