Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] у жовтні 2013 року звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилався на те, що з відповідачкою вони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 05 березня 1994 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції. Від вказаного шлюбу у них [INFO] народилася дочка [PERSON] та [INFO] син [PERSON]. Разом з тим, подружнє життя не склалося через відсутність між ними взаєморозуміння та різні погляди на сімейне життя. Протягом останніх двох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Крім того зазначає, що внаслідок постійних суперечок з відповідачкою погіршився стан його здоров'я. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачкою і збереження шлюбу неможливе і суперечить його інтересам. У зв'язку із тим, що їх шлюб носить тільки формальний характер, просив його розірвати. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов та підтвердив викладені у ньому обставини. Просив його задовольнити. Вважає, що примирення з відповідачкою неможливе. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 05 березня 1994 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис за №326 (а.с.6). Від вказаного шлюбу у сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] та [INFO] син [PERSON] (а.с.7-8). Як роз'яснив Пленум ВСУ у своїй постанові №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі Постанова), проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом було встановлено, що спільне життя сторін склалось невдало через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейне життя. На даний час сторони не підтримують фактичних шлюбних відносин, проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Більше того, позивач [PERSON] на даний час перебуває у фактичних відносинах з іншою жінкою. Судом надавався сторонам термін для примирення, однак сторони так і не помирилися. З цього приводу Постанова пленуму ВСУ роз'яснює, якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справи по суті. Таким чином, суд вважає, що збереження сімї неможливе, оскільки сім"я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сімя у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, спільне небажання сторін зберігати сім'ю, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Outcome: approved