Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом, уточнивши в судовому засіданні позовні вимоги, та просить стягнути з відповідача Державного підприємства Міністерства оборони України „Монтажник - Львів" середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 травня 2018р. по 13 серпня 2019р. в розмірі 56091,39 грн. та компенсацію втрати частини грошових доходів за період 01 травня 2018р. по 30 квітня 2019р. в розмірі 2351,11 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 01.03.2002 року він працював в ДП Міністерства оборони України «Монтажник-Львів» на посаді головного інженера і був звільнений 22.05.2015 року на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. При звільненні йому було видано трудову книжку, проте не було проведено, всупереч вимог ст.116 КЗпП України, розрахунку по заробітній платі у розмірі 39480,24 грн. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 18.11.2015 року стягнуто з Державного підприємства Міністерства оборони України „Монтажник - Львів" на його користь 39480,24 грн. заборгованості по заробітній платі, 19457,19 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.05.2015 року по 31.10.2015 року, 16734,17 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати і 724,28 грн. заборгованості по рахунку 372 «Розрахунки з підзвітними особами», а всього - 76395,88 грн. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 26.06.2018 року стягнуто з Державного підприємства Міністерства оборони України „Монтажник - Львів" на його користь 109553, 42 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.11.2015 року по 30.04.2018 року, 12586 грн. компенсації втрати частини заробітної плати за період з 01.11.2015 року по 30.04.2018 року. Однак відповідач не виплатив йому заборгованість по вказаних рішеннях по даний час, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. На підставі ст.ст.116, 117 КЗпП України, Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» просить позов задовольнити. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, надав пояснення аналогічні доводам, наведеним у позовній заяві, додатково пояснив, що станом на день розгляду справи, відповідач не виконав даних рішень та не сплатив йому вищевказану заборгованість. З врахуванням уточнень, просить стягнути з відповідача Державного підприємства Міністерства оборони України „Монтажник - Львів" середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 травня 2018р. по 13 серпня 2019р. в розмірі 56091,39 грн. та компенсацію втрати частини грошових доходів за період 01 травня 2018р. по 30 квітня 2019р. в розмірі 2351,11 грн. Суд ухвалив проводити розгляд справи без участі представника відповідача, який будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзиву до суду не подав, так як наявних у справі доказів достатньо для ухвалення рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд виходив з наступного. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 18 листопада 2015 року стягнуто із Державного підприємства Міністерства оборони України «Монтажник-Львів» на користь [PERSON] 39480,24 грн. заборгованості по заробітній платі, 19457,19 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.05.2015 року по 31.10.2015 року, 16734,17 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати і 724,28 грн. заборгованості по рахунку 372 «Розрахунки з підзвітними особами», а всього - 76395,88 грн./а.с. 14-18/. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 26.06.2018 року стягнуто з Державного підприємства Міністерства оборони України „Монтажник - Львів" на користь [PERSON] 109553, 42 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.11.2015 року по 30.04.2018 року, 12586 грн. компенсації втрати частини заробітної плати за період з 01.11.2015 року по 30.04.2018 року, а всього 122139,77 грн. /а.с.19-22/. Як встановлено даними рішеннями, позивач [PERSON] з 01.03.2002 року працював у ДП Міністерства оборони України «Монтажник-Львів», в тому числі з 21.01.2014 року на посаді головного інженера, та був звільнений 22.05.2015 року за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України. Заборгованість підприємства перед позивачем по заробітній платі з травня 2012 року по день звільнення 22.05.2015 року складає 40780,24 грн. На час розгляду справи заборгованість ДП МОУ «Монтажник-Львів» перед [PERSON] по заробітній платі складає 39480,24 грн. Згідно довідки ДП Міністерства оборони України «Монтажник-Львів» № 19 від 04.06.2015 року заробітна плата позивача за останні два повні відпрацьовані календарні місяці, що передували звільненню, становить: за березень 2015 року - 3585,99 грн. і за квітень 2015 року - 3776 грн. (а.с.6), а відтак середньоденна заробітна плата позивача складає 175,29 грн. (з/п за березень - 3585,99 грн. + з/п за квітень - 3776 грн.) ділимо на 42 робочих дні). На виконання рішення Залізничного районного суду м.Львова від 18 листопада 2015 року судом 12.04.2016р. видано [PERSON] виконавчий лист №462/5199/15-ц, який ним було подано в Залізничний ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області на примусове виконання. Також судом встановлено, що заборгованість по заробітній платі [PERSON] не виплачена по даний час, що підтверджується постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 19.03.2018 року, згідно якої державним виконавцем стягнуто частину заборгованості в межах виконавчого провадження №51905424 у розмірі 8747,22 грн. Крім цього, з пояснень позивача, наданих в судовому засіданні, судом встановлено, що даний час ДП Міністерства оборони України «Монтажник-Львів» не виконало рішень Залізничного районного суду м. Львова від 18.11.2015 року та 26.06.2018 року, та відповідно не провело з відповідачем розрахунку. Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. У відповідності до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Як вбачається із роз`яснень, даних в пункті 20, частині 5 пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності передбаченої ст.117 КЗпП України. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таке ж роз`яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу. Аналіз наведених положень ст.117 КЗпП України свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Згідно довідки ДП Міністерства оборони України «Монтажник-Львів» № 19 від 04.06.2015 року заробітна плата позивача за останні два повні відпрацьовані календарні місяці, що передували звільненню, становить: за березень 2015 року - 3585,99 грн. і за квітень 2015 року - 3776 грн., відтак середньоденна заробітна плата позивача складає 175,29 грн. (з/п за березень - 3585,99 грн. + з/п за квітень - 3776 грн.) ділимо на 42 робочих дні) /а.с.4/. Для обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.05.2018 року по 13.08.2019 року (день винесення рішення) беремо середньоденний заробіток і множимо на кількість робочих днів за вказаний період затримки - 320. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 01.05.2018 року по 13.08.2019 року становить 56091, 39 грн. (175,29 грн. х 320 р.д. = 56091, 39 грн. ). Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню в межах заявлених позовних вимог 56091, 39 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.05.2018 року по 13.08.2019 року. Відповідно до ст.ст. 1, 34 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтями 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Постановою КМ України, від 21.02.2001р., № 159 затверджено «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», зокрема визначено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, в тому числі і заробітна плата (грошове забезпечення) (п.п. 2, 3 Порядку). Таким чином, сума у розмірі 56091, 39 грн. вчасно не виплачена [PERSON] з вини відповідача, а тому підлягає компенсації на підставі вищевказаних положень законодавства. Відповідно до п.4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Позивачем представлено суду розрахунок суми компенсації, згідно якого сума компенсації за період з 01.05.2018 року по 30.04.2019 року складає 2351,11 грн. Перевіривши правильність розрахунку, суд погоджується з вказаною сумою, оскільки така розрахована відповідно до вказаного Порядку, а тому компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку. Згідно ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1921 грн. судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved