Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, але у направленій заяві до суду позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та розглянути справу у його відсутність, пояснивши, що спільне життя у сторін не склалось, з травня 2015 року вони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин, мають окремий бюджет для кожного, стосунки між сторонами стали напружені, у сторін виявились різні погляди на життя, на сімейні відносини, тому вважає, що сім'я даного подружжя розпалась остаточно, термін для примирення призначати не потрібно. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, надавши суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1, ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. За правилами ч.2, ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. 17.05.2008 року був укладений шлюб між сторонами, який був зареєстрований у Лівобережному відділі державної реєстрації шлюбів у м. Києві з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис №407 (а.с.4). Від спільного шлюбу сторони мають малолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO] (а.с.5), який проживає разом з матір'ю. Вказані обставини не заперечувались сторонами по справі, тому вони не підлягають доказуванню на підставі ч.1, ст.61 ЦПК України. Як встановлено у судовому засіданні, спільне життя у сторін не склалось, з травня 2015 року вони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин, мають окремий бюджет для кожного, стосунки між сторонами стали напружені, у сторін виявились різні погляди на життя, на сімейні відносини. Згідно ч.2, ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд вважає, що сім'я даного подружжя розпалась остаточно, терміну на примирення призначати не потрібно, так як судом встановлено, що будь-які відносини між ними припинені. Суд не вважає за доцільне призначати строк на примирення в порядку ст.111 СК України, поскільки законодавець передбачив такі заходи для зміцнення сім'ї, пошуку підстав спільного бажання сторін у поновленні шлюбно-сімейних відносин, тощо, а сторони при цьому заявили, що всі відносини між ними припинені і відновленню не підлягають.

Outcome: approved