Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, про визнання заповіту недійсним, посилаючись на те, що 14.09.2006 року її двоюрідна сестра [PERSON] склала заповіт згідно якого належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] заповіла сину позивачки [PERSON]. В подальшому позивачці стало відомо, що 12.12.2011 року [PERSON] склала новий заповіт, згідно якого все належне їй майно заповіла невідомій особі [PERSON] Зазначає, [PERSON] на момент складення та посвідчення заповіту 12 грудня 2011 року не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати внаслідок стійкого хронічного психічного захворювання у формі судинної деменції. У зв'язку з чим волевиявлення не було вільним і не відповідало її волі, а тому заповіт є недійсним. Просить визнати заповіт, складений в користь [PERSON] недійсним. Позивачка у судове засідання не з'явилась. У судовому засіданні представники позивачки позов підтримали, зазначили, що згідно акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи №492 від 01.06.2012р. [PERSON] страждає стійким хронічним психічним захворюванням - судинною деменцією і не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує опіки. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 21 березня 2013р. [PERSON] призначено опікуном [PERSON] 26 квітня 2013р. проведена додаткова амбулаторна судово-психіатрична експертиза, відповідно до якої встановлено, що [PERSON] страждає стійким хронічним психічним захворюванням у формі судинної деменцієї приблизно з 2010 року та з цього часу не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Таким чином, вилевиявлення [PERSON] 12.12.2011р. під час складання заповіту в користь відповідачки [PERSON] не відповідало її справжній волі. Просить позов задоволити. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, не повідомила про причини неявки, хоч належно повідомлена про час та місце слухання справи, наслідки неявки. Тому суд вважає за можливе справу слухати у її відсутності, згідно ст. 224 ЦПК України, з постановленням заочного рішення. Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що вбачається зі свідоцтва про смерть від 10.01.2014 року серії [NUMBER]. Відповідно до заповіту складеного 14.09.2006 року, [PERSON] належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] заповіла [PERSON] (а.с. 5). 12.12.2011 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 3782 заповіт складений [PERSON] на все належне їй майно на ім"я [PERSON] (а.с.26). З витягу ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про державну реєстрацію прав від 05.12.2011р. вбачається, що квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON]. В даній квартирі зареєстрований [PERSON], [INFO] та була постійно зареєстрована власник [PERSON], [INFO] з 22.02.1991р. по день смерті. [PERSON] знята з реєстрації як померла, що стверджується довідкою з місця проживання про склад сім'ї і прописки виданої ЛКП «Затишне» 14.01.2014р. за №44. Відповідно до ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок смерті. Ч.3 ст. 203 передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вбачається з акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи №492 від 01 червня 2012р. [PERSON] страждає стійким хронічним психічним захворюванням - судинною деменцією і не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує опіки. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 12 листопада 2012 року [PERSON] визнано недієздатною. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 21 березня 2013р. [PERSON] призначено опікуном [PERSON] 26 квітня 2013р. КЗ «ЛОКПЛ» проведена додаткова амбулаторна судово-психіатрична експертиза, відповідно до якої встановлено, що [PERSON] страждає стійким хронічним психічним захворюванням у формі судинної деменцієї приблизно з 2010 року, що було констатовано психіатрами 08.02.2011 року та з цього часу не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Право на заповіт, в силу ст.1234 ЦК України, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Частиною 1 та 2 ст.215 Цивільного кодексу встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною, сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу, зокрема особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2 ст. 203 ЦК України). Судом встановлено, що заповіт [PERSON] на користь відповідача складено 12 грудня 2011 року, а визнано недієздатною рішенням Франківського районного суду м.Львова від 12 листопада 2012 року. Враховуючи те, що заповіт від 12 грудня 2011 року був складений в період, коли згідно акту додаткової амбулаторної судово-психіатричної експертизи №266 [PERSON] страждала стійким хронічним психічним захворюванням у формі судинної деменцієї приблизно з 2010 року та з цього часу не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а також те, що на момент складення заповіту [PERSON] не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, покликання позивача є підставними, спірний заповіт слід визнати недійсним. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідачки слід стягнути сплачений позивачкою судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved