Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва із позовом до ТОВ «Ліко-Житлосервіс» про захист ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що вона є власницею квартири [ADDRESS] . 21.03.2019 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №3-А/75 . Зазначає, що у зв`язку з переплануванням квартири та збільшенням її площі 20.11.2019 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №3-А/75 . Позивач стверджує, що 09.12.2019 року отримала від ТОВ «Ліко-Житлосервіс» лист від 25.11.2019 року, про те, що позивач має надати ТОВ «Ліко-Житлосервіс» дозвіл інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві та про те, що позивач порушує та обмежує права співвласників будинку та створює перешкоди у користуванні майном, що перебуває в спільній сумісній власності. Даний лист був доведений Відповідачем до невизначеного кола осіб, шлях його опублікування в мережі Facebook. Позивач посилається на те, що вказана відповідачем у листі інформація є недостовірною, а також ганьбить її честь, гідність та завдає шкоди її діловій репутації. З огляду на викладене, позивач просить визнати недостовірною інформацію та такою, що порушує права позивача, що поширено відповідачем у листі-попередженні та повідомленнях, зобов`язати ТОВ «Ліко-Житлосервіс» спростувати поширену недостовірну інформацію, шляхом озвучення в засобах масової інформації тексту зі спростуванням , стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 125000 гривень та судові витрати. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.06.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено здійснювати в порядку загального позовного провадження. 29.01.2021 року на адресу суду надійшов відзив ТОВ «Ліко-Житлосервіс», відповідно до якого представник відповідача зазначає, що ані позовна заява, ані додані матеріали не містять жодних належних та достовірних доказів ствердження позивача про сам факт опублікування листа від 25.11.2019 в мережі Facebook та доведення такою публікацією відповідачем або навіть будь-якою особою до невизначеного кола осіб. Відповідач також зазначає, що матеріали справи не містять відомостей як саме поширення інформації про проведення комплексу ремонтно-будівельних робіт в квартирі вплинуло на виконання трудових обов`язків позивача як вчителя, а тому ствердження позивача про шкоду її діловій репутації вчителя не підтверджено жодним доказом. В тексті листа немає жодної згадки імені Позивача - [PERSON] . Також в листі відсутні й інші ідентифікуючі [PERSON] відомості: РНОКПП, зареєстроване місце проживання, її телефон, електронна адреса, тощо. З огляду на викладене відповідач просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку з його необгрунтованістю та недоведеністю. 18.05.2021 року на адресу суду надійшла відповідь [PERSON] та відзив ТОВ «Ліко-Житлосервіс». 18.05.2021 року ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду. Представник позивача в ході судового розгляду підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, зазначаючи, що здійснена відповідачем публікація негативно вплинула на ділову репутацію позивача та завдало їй моральної шкоди. Представник відповідача заперечив проти задоволення позову, посилаючись на його необгрунтованість та відсутність будь-яких доказів порушення прав позивача з вини відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] , яка була придбана відповідно до Договору купівлі-продажу від 26.02.2019 року, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.03.2019 року. 22.03.2019 між позивачем та відповідачем було укладено Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №3-А/75, предметом якого є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку [ADDRESS] . Відповідно до вступної частини договору позивач є власницею квартири загальною площею 224 кв.м. Відповідно до Договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №3-А/75 від 20.11.2019 предметом договору є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку [ADDRESS] . Відповідно до вступної частини договору позивач є власницею квартири загальною площею 406,4 кв.м. Позивачем до позовної заяви додано припис-попередження №3248 від 25.11.2019 року ТОВ «Ліко-Житлосервіс» направлений за адресою позивача а саме: [ADDRESS] , відповідно до якого ТОВ «Ліко-Житлосервіс» просить позивача припинити комплекс ремонтно-будівельних робіт, оскільки позивач, як стверджує директор ТОВ «Ліко-Житлосервіс», чинить перешкоди у здійсненні належної експлуатації та утримання покрівлі будинку, обмежує права співвласників будинку у користуванні спільним майном співвласників. Відповідно до вказаного припису ТОВ «Ліко-Житлосервіс» також просить позивача надати відповідний дозвіл на виконання таких робіт. Конституцією України гарантовано кожному право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим, відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та Законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію, що честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Гідність - визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності. Честь - це сукупність вищих моральних принципів, якими людина керується у своїй громадській та особистій поведінці. Честь пов`язується з позитивною соціальною оцінкою особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Репутація фізичної особи - набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Законодавчо закріплено, що кожен має право на повагу до честі, гідності та ділової репутації, їх недоторканість. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Статтею 299 ЦК України закріплено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Згідно з ст.277 Цивільного кодексу України, фізична особа, честь, гідність чи ділова репутація якої порушені внаслідок поширення про неї та членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Вважається, що негативна інформація, поширена про особу, є недостовірною. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). З огляду на положення ст.277 ЦК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. У частині четвертій статті 277 ЦК України передбачено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Обов`язковим елементом доказування у справах зазначеної категорії, що є підставою для задоволення позову є доведення факту поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, тобто наявність порушеного права. Відповідно до ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України . Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 80 ЦПК України) Позивач, звертаючись до суду, посилається на те, що Відповідачем до невизначеного кола осіб, шляхом його опублікування в мережі Facebook, доведено лист-попередження про обов`язок надати Товариству дозвіл інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м.Києві на проведення будівельно-ремонтних робіт та порушення прав співвласників будинку. Позивач посилається, що вказана відповідачем у листі інформація є недостовірною, та завдає шкоди її діловій репутації. Однак, всупереч вимогам ст.81 ЦПК України позивачем не надано жодного доказу на підтвердження зазначених обставин, а саме, що публікацію в мережі Facebook, було поширено відповідачем і даний паблік належить ТОВ «Ліко-Житлосервіс». Крім того, матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що інформація, яка була надіслана на адресу позивача, завдало шкоди діловій репутації відповідача, вплинуло на її трудові відносини, відношення оточуючих, як фахівця в галузі освіти. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про недоведеність в ході судового розгляду прав позивача з боку відповідача за обставин, викладених в позовній заяві. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Крім випадків, встановлених законом. Згідно з роз`ясненнями викладеними в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Частинами 1-3 ст. 23 ЦК України, передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Крім того, згідно з ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала, зокрема, у зв"язку з душевними стражданнями, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. В ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження наявність неправомірних дій відповідача, а отже за відсутності вини відповідача закон виключає можливість відшкодування будь-якої шкоди. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed