Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просили стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 28 023 грн. 26 коп. та судові витрати, посилаючись на те, що відповідно до укладеного 03.08.2010 між сторонами кредитного договору № б/н [PERSON] отримала кредит у розмірі 12000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписана відповідачем заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, викладеними на сайті, складає між ним та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує. Станом на 26.09.2018 має заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 28023 грн. 26 коп. 01.11.2018 у справі було відкрите спрощене позовне провадження. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з"явився, у позові просив, у разі неявки у судове засідання, розглядати справу за відсутності позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи, додали до позову аналогічне клопотання. Відповідач [PERSON] у судові засідання, призначені на 28.11.2018, 13.12.2018 та 17.01.2019 не з'явилася. Про день, час та місце розгляду справи повідомлена вчасно, належним чином. З огляду на викладене, суд зі згоди позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази: копії анкети - заяви позичальника від 03.08.2010, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витягу з Умов і правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості [PERSON] станом на 26.09.2018 та інші письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] кредитного договору № б/н від 03.08.2010 відповідач отримала у позивача (ПАТ КБ «ПриватБанк») кредит у розмірі 12000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Договір складається із анкети - заяви клієнта, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку. Підписана відповідачем заява, разом з вказаними документами, становлять між банком та клієнтом договір, про що зазначено у заяві з підписом [PERSON] При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, підтвердив факт отримання загальної інформації про умови кредитування в ПАТ КБ «ПриватБанк». З наданого банком розрахунку вбачається, що відповідач [PERSON] порушила умови договору, не сплачувала нараховані банком відсотки, не погашала взяту суму кредиту, унаслідок чого у неї, станом на 26.09.2018, утворилась заборгованість у розмірі 28023,26 грн., яка складається з: - 10339,67 грн. - тіло кредиту; - 2571,32 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; -13301,64 грн. заборгованість за пенею; -500 грн. штраф (фіксована частина); -1310,63 грн. штраф (процентна складова), які позивач просив стягнути з відповідача. Наданий позивачем розрахунок наявної заборгованості за договором відповідачем не оспорювався, жодних доказів, які б спростовували суму заборгованості відповідачем суду не надано, свій розрахунок не наведений, судово-економічна експертиза у справі за клопотанням відповідача не призначалась. Тобто, відповідач не спростувала докази, надані банком щодо цього факту. Проте, суд вважає, що вказана сума пені не підлягає стягненню з таких підстав. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника заснованих на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або у заміні невиконаного обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Відповідно до статті 61 Конституції України «ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення». Умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той же час, згідно Умов та правил надання банківських послуг, передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Враховуючи вищевикладене, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором -свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. А тому, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги про стягнення пені в сумі 13 301 грн. 64 коп. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15 та 11 жовтня 2017 року № 6-1374 цс17. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У ч.1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки відповідач належним чином не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, укладеним 03.08.2010 між сторонами, то з неї на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути заборгованість в розмірі 14721,62 грн., (за виключенням суми пені), а також сплачений позивачем судовий збір (мінімальний, який передбачений законом).

Outcome: partial