Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про збільшення розміру аліментів та компенсацію додаткових витрат на дітей. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що від шлюбу з відповідачем та спільного проживання вона має двох дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Під час спільного проживання відповідач надавав недостатньо коштів для утримання дітей, внаслідок чого вона опинилась в скрутному матеріальному становищі та була змушена звернутись до суду. Судовим наказом Деснянського районного суду м.Києва від 11.06.2019 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення з 10.06.2019 року і до досягнення дітьми повноліття. Як зазначає позивач, на даний час вона повністю самостійно утримує дітей, зокрема, придбання продуктів харчування, одягу, плата за навчання, лікування, розвиток особливих здібностей того, а також самостійна оплата комунальних платежів (оскільки відповідач виїхав з квартири, то їх розмір збільшився, так як раніше він сплачував свою частку), а інших доходів, окрім заробітної плати, вона не має. Коштів, які стягуються з відповідача на підставі судового наказу, не вистачає на утримання двох дітей. За підрахунками позивача, щомісячні витрати на харчування дітей, засоби гігієни та миючі засоби становить близько 8000,00 грн., а також додаткові витрати на придбання сезонних овочів, фруктів та ягід на базарі, що становить приблизно 1500,00 грн. Витрати на комунальні послуги у неопалювальний період становили приблизно 1500,00 грн., а в опалювальний близько 4500,00 грн., на дітей з таких витрат припадає близько 2000,00 грн. на місяць. Також, здійснюються витрати на школу для доньки приблизно 500,00 грн. на півріччя, а також для дитсадка для сина в розмірі 100,00 грн. на місяць. Щодня вона дає доньці 50 грн. кишенькових грошей, а також оплачує сину харчування в садочку, що загалом становить відповідно 1050,00 грн. та 735,00 грн. щомісячно. Крім того, вона несе витрати на розваги для дітей, а також надає доньці кошти для зустрічей з друзями та відвідування кінотеатру та інших розважальних закладів, що становить близько 250,00 грн. за один раз. Є витрати на подарунки друзям, а також витрати на святкування днів народження дітей. Крім того, вона купує предмети та одяг щоденного вжитку, оплачує перукарські послуги, поповнює мобільні рахунки, купує необхідні іграшки та інші предмети, необхідні для розвитку дітей. Періодично вона користується послугами няні, вартість яких становить 50 грн./год. Крім того, у неї та доньки є спортивне хобі - гірські лижі, а тому раз на рік вони їздять у м.Буковель в оксамитовий сезон на 3 дні. Вартість такої поїздки у 2019 року становила 4000,00 грн. Відтак, за підрахунками позивача, сума першочергових найнеобхідніших витрат на утримання дітей складає приблизно 25300,00 грн. Такі витрати вона самостійно не має можливості нести, а тому вона вважає, що батько, який є фізично здоровим та працездатним, може сплачувати щомісячно 10 000,00 грн. на утримання дітей. Вона неодноразово зверталась до відповідача з пропозицією про здійснення ним додаткових витрат на дітей, проте відповідач посилається на судовий наказ і категорично відмовляється надавати гроші на додаткові витрати на дітей. З урахуванням викладеного, посилаючись на ст.192 СК України, позивач вважає, що у неї є підстави для зміни розміру аліментів, оскільки на її утриманні знаходяться двоє дітей, вона самостійно сплачує комунальні послуги, а також погіршився стан здоров`я у дітей, зросли витрати на їх лікування, оздоровлення, а також навчання, а отже її матеріальний стан погіршився. Відтак, позивач просить збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на її користь, та стягнути з нього аліменти на утримання дітей в розмірі 10 000,00 грн. Крім того, позивач вказала на те, що їх малолітній син хворіє цілий рік, має серйозні захворювання опорно-рухового апарату, а тому потребує постійного лікування, оздоровлення на морському узбережжі, спеціального ортопедичного взуття, масажу, а також йому рекомендовано заняття плаванням в спеціальному дитячому басейні. Крім того, дитина потребує регулярного медичного обстеження, витрат на аналізи, УЗД тощо, а також внаслідок сварок між батьками у дитини погіршився нервовий стан, є рекомендації невролога щодо лікування та рекомендовано консультацію дитячого психолога для відповідного віку. Щомісячні витрати на лікування та оздоровлення сина складають щомісячно 5000,00 грн. Також, донька потребує постійної корекції зору, а також страждає на кіфо-сколіоз, в результаті чого вона потребує витрат на лікування, плавання, що тягне супутні витрати. У доньки є здібності до танців, вона відвідує танцювальний гурток, що також потребує витрат. Крім того, оскільки донька готується до вступу до ВНЗ, то вона (позивач) несе витрати на трьох репетиторів, купує додаткову літературу для вивчення предметів. Також, дочці необхідний ще один репетитор з французької мови та спеціальні мовні курси, а також курси комп`ютерного програмування. Позивач вказала і на те, що донька носила брекет-систему на зубах 1,5 років, видалено 4 зуби, на даний час дитині встановили не зйомний рітейнер, а тому потрібен огляд раз на півроку з його фіксацією протягом п`яти років. Крім того, внаслідок постійних сварок між батьками та залишення відповідачем родини, у доньки почалась депресія, нервові та психічні розлади, багато комплексів, відтак, виникли витрати на психолога. За розрахунками позивача, щомісячні витрати на лікування доньки та додаткове навчання (розвиток здібностей) складають щонайменше 9500,00 грн. Позивач також просить стягнути з відповідача додаткові витрати на дітей за період з 17.05.2019 року по 04.09.2019 року, вказуючи на те, що відповідач самоусунувся від фінансового утримання дітей з 17.05.2019 року, а аліменти було призначено тільки з 10.06.2019 року. За цей період кошти в добровільному порядку відповідач категорично відмовився надати. За цей час нею були понесені витрати на відпочинок з дітьми з 26.07.2019 року по 06.08.2019 року у навчально-оздоровчому таборі «Політехнік-3» у м.Коблево, загальні витрати склали 6883,33 грн. 23.05.2019 року нею було витрачено 510,00 грн. на придбання для доньки підручників з англійської мови, 31.05.2019 року було витрачено 2600,00 грн. на поїздку доньки у Карпати (м.Верховина) - тур «Карпатська магія», а також 350,00 грн. на кишенькові витрати. З 22.06.2019 року по 02.07.2019 року її донька перебувала у Християнському таборі Української греко-католицької церкви в с.Орявчик, на що було витрачено 4400,00 грн., а також 300,00 грн. на кишенькові витрати та 328,86 грн. і 396,39 грн. на квитки. Крім того, у травні 2019 року було витрачено 1000,00 грн. на організацію обов`язкових випускних екзаменів у 9 класів та урочистої частини випускного, квіти вчителям, канцтовари того, а також нею оплачувались послуги репетитора з математики протягом квітня-травня 2019 року до 04.06.2019 року. Також, до урочистого свята - вручення атестатів було витрачено 720,00 грн. на придбання взуття, з яких 600 грн. відповідач компенсував під розписку, а також витрачено 150,00 грн. на манікюр. Також, позивач вказала, що в липні 2019 року сину було призначено дорогий для неї курс лікування, вартість медик антів склала 360,65 гр. 13.07.2019 року лікар-ортодонт зняла доньці брекети, зробила професійне чищення та встановила не зйомний рітейнер, вартість послуг склала 2300,00 грн. У червні 2019 року нею було придбано дві пари ортопедичного взуття для сина на суму 2140,00 грн., 20.05.2019 року та 18.06.2019 року сплачено за навчання доньки у танцювальному гуртку в розмірі 1000,00 грн., в червні 2019 року за рекомендацією лікаря для сина придбано ліки на суму 184,42 грн., 06.07.2019 року придбано для доньки футболку на суму 99,00 грн., 19.07.2019 року сплачено 2500,00 грн. за курс масажу для сина, у липні-серпні 2019 року за рекомендацією невролога придбано ліки для дітей на загальну суму 895,85 грн., 08.08.2019 року та 04.09.2019 року придбано для доньки місячні контактні лінзи та рідину для лінз на загальну суму 1450,00 грн., у серпні 2019 року за рекомендацією офтальмолога придбано дієтичні добавки для доньки для підтримання зору на суму 458,85 грн., 21.08.2019 року нею придбано для сина ортопедичну подушку за рекомендацією ортопеда на суму 475,00 грн., 28.08.2019 року для забезпечення навчального процесу доньки було придбано атласи та контурні карти з географії та історії на суму 124,00 грн., зошити в клітинку та лінійку на суму 128,20 грн., 08.09.2019 року рюкзак на суму 699,00 грн. Відтак, за підрахунками позивача загалом нею було витрачено за вказаний період 28 583,55 грн., а тому відповідач має компенсувати їй 14 051,78 грн. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що відповідач працює, має заробітну плату в розмірі 23 000,00 грн. на місяць, має достатній фінансовий стан, залишив їй борги за сплату комунальних послуг за квартиру та пропонує їй самостійно сплачувати кредит за квартиру, інших дітей та утриманців не має, позивач просить задовольнити її вимоги. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 11.09.2019 року відкрито провадження даній цивільній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 04.11.2019 року витребувано від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію, чи перетинав державний кордон України громадянин України [PERSON] у період з 01.01.2019 року по день отримання запиту, а також витребувано від Державної фіскальної служби України відомості щодо розміру доходів [PERSON] за період з 01.01.2019 року по день отримання запиту. 13.03.2020 року до суду надійшли письмові пояснення відповідача по суті справи. У даних пояснення відповідач зазначає про нестабільність рівня доходу, який виплачується йому у якості заробітної плати. Крім того, відповідач зазначає про неправдивість повідомленої позивачем інформації та вказує на те, що більшість витрат є непідтвердженими належними доказами. Також, відповідач зауважив про те, що стан його здоров`я потребує регулярного лікування дорогими препаратами, він потребує операції, має поганий зір. З урахування наведеного, відповідач просить залишити стягнення аліментів в розмірі 33 % від отриманого доходу за місяць. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 13.03.2020 року витребувано від Державної податкової служби України відомості щодо розміру доходів [PERSON] за період з 01.01.2018 до 31.12.2019 року, витребувано від Державної прикордонної служби України відомості стосовно того, чи перетинала кордон України [PERSON] за період з 01.01.2018 до 31.12.2019 року, а також витребувано від Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації відомості щодо розміру призначеної субсидії на оплату комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] [PERSON] за період з 01.09.2019 до 01.05.2020 року. 01.04.2020 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача. У даній відповіді позивач заперечує проти тверджень відповідача, стверджуючи, що з 17.05.2019 року відповідач перестав купувати продукти дітям та сказав, щоб вона повністю утримувала дітей та подавала на аліменти. З цього часу і до моменту винесення судового наказу відповідач категорично відмовлявся надати будь-які кошти на утримання дітей. Позивач зазначила і про неправдивість інших тверджень відповідача щодо спільного проживання, звернень до Служби у справа дітей, нарахування субсидії тощо. Надані нею докази щодо витрат на дітей позивач вважає належними, а також зауважила, що сума аліментів, яку вона отримує від відповідача, складає в середньому 5300,00 грн., що є недостатнім для утримання двох дітей. 16.05.2020 року до суду надійшли письмові пояснення від позивача щодо деталізації витрат на дітей та розміру доходів її та відповідача. 15.07.2020 року до суду надійшли письмові пояснення відповідача щодо наданої позивачем таблиці додаткових витрат на дітей за період з 17.05.2019 року по 08.09.2019 року. При цьому відповідач зазначив про відсутність доказів щодо більшості таких витрат, а також зауважив, що путівка у м.Коблево була оплачена під час їх спільного проживання однією сім`єю і ним була передана половина вартості путівки особисто позивачу. Це ж стосується і частини інших витрат на дітей, в тому числі і на придбання взуття тощо. Ортопедична подушка була придбана не для сина, а особисто для позивача і саме вона нею користується. З урахування наведеного та посилаючись на неналежність і інших доказів, відповідач просить відмовити в задоволенні вимог в повному обсязі. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 15.07.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в загальному порядку. В судовому засіданні позивач та її представника [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили про їх задоволення. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення відповідача, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] від спільного шлюбу та проживання мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] (а.с.13, 14 т.1). Судовим наказом Деснянського районного суду м.Києва від 11.06.2019 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення з 10 червня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.20 т.1). Аліменти стягуються з заробітної плати відповідача, що підтверджується довідками про доходи з місця роботи - Українського інституту національної пам`яті, в тому числі довідкою від 11.03.2020 року (а.с.222 т.1), а також відомостями згідно з інформаційним фондом Державного реєстру фізичних осіб - платників податків станом на 06.05.2020 року (а.с.26 т.2). Позивач просить задовольнити її вимоги та збільшити розмір аліментів на утримання дітей до 10 000,00 грн. щомісячно, вказуючи на те, що розміру стягнутих аліментів недостатньо для утримання дітей, а її матеріальний стан погіршився. Відповідач проти вказаних тверджень заперечував, посилаючись на відсутність належних доказів. Суд вважає, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, установленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом статей 150, 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з положеннями статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з частиною першої статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Так, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст.192 СК України. Так, суд не приймає до уваги твердження позивача в обґрунтування вимог на те, що розміру стягнутих аліментів недостатньо для утримання дітей, а її матеріальний стан погіршився, оскільки вказані твердження не доведені належними доказами по справі. Натомість, довідки про доходи як позивача, так і відповідача свідчать про відсутність суттєвих змін в розмірах їх доходів на момент зверення позивача до суду з даним позовом. При цьому, суд зауважує і на те, що судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів було видано судом 10.06.2019 року, а з даним позовом позивач звернулась вже 10.09.2019 року. Надана позивачем довідка про розмір її доходу свідчить про те, що станом на момент звернення до суду істотного погіршення її майнового стану не відбувалось. Не надано доказів такого погіршення і на момент постановлення рішення (а.с.41 т.2). Так само, відсутні і докази погіршення стану здоров`я позивача, оскільки надані нею медичні документи стосуються лише 2009 року (а.с.43а, 44). Надана відповідачем довідка про доходи за 2020 рік від 09.12.2020 року № 04/81 також свідчить про відсутність значного покращення матеріального стану відповідача на момент постановлення рішення. Відтак, доказів того, що після ухвалення рішення про стягнення аліментів у відповідача покращилося матеріальне становище або змінились обставини, визначені ст.192 СК України, що дають підстави для збільшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни її матеріального чи сімейного стану, стану її здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у збільшенні розміру аліментів. Інші доводи позивача (витрати на школу, консультації лікарів, подарунки друзям, хобі тощо) не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для збільшення розміру аліментів, встановлених ст.192 СК України. Те ж саме стосується і посилань позивача на недостатність субсидії, на збільшення розміру комунальних витрат, наявності боргу відповідача по ним, а також наявності кредитної заборгованості, оскільки дослідження цих питань виходить за межі предмету спору і жодним чином не стосуються аліментних зобов`язань. Виїзд же відповідача за кордон у травні-червні 2019 року та серпні 2019 року також жодним чином не свідчить про значне покращення його матеріального стану. Що ж стосується тверджень позивача про те, що майнових стан сторін та інші обставини не враховувались судом при стягненні аліментів, то суд звертає увагу на те, що позивачем самостійно було обрано такий спосіб стягнення аліментів, як звернення до суду в наказному порядку, а визначення аліментів у частці від заробітку автоматично призведе до збільшення розміру аліментів в разі збільшення доходів відповідача. Таким чином, враховуючи вищевикладене та те, що належних доказів в обґрунтування позову не надано, суд не вбачає підстав для задоволення вимог [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Що стосується вимог позивача про стягнення додаткових витрат, то суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Предметом доказування в справах даної категорії є наявність особливих обставин для понесення додаткових витрат, інших істотних обставин. Спір між батьками щодо розміру додаткових витрат може бути вирішено судом. Так, позивач зазначає про те, що за період з 17.05.2019 року по 08.09.2019 року нею понесені витрати на утримання дітей. Так, за її твердженнями, за цей час нею були понесені витрати на відпочинок з дітьми з 26.07.2019 року по 06.08.2019 року у навчально-оздоровчому таборі «Політехнік-3» у м.Коблево, загальні витрати склали 6883,33 грн. 23.05.2019 року нею було витрачено 510,00 грн. на придбання для доньки підручників з англійської мови, 31.05.2019 року було витрачено 2600,00 грн. на поїздку доньки у Карпати (м.Верховина) - тур «Карпатська магія», а також 350,00 грн. на кишенькові витрати. З 22.06.2019 року по 02.07.2019 року її донька перебувала у Християнському таборі Української греко-католицької церкви в с.Орявчик, на що було витрачено 4400,00 грн., а також 300,00 грн. на кишенькові витрати та 328,86 грн. і 396,39 грн. на квитки. Крім того, у травні 2019 року було витрачено 1000,00 грн. на організацію обов`язкових випускних екзаменів у 9 класів та урочистої частини випускного, квіти вчителям, канцтовари того, а також нею оплачувались послуги репетитора з математики протягом квітня-травня 2019 року до 04.06.2019 року. Також, до урочистого свята - вручення атестатів було витрачено 720,00 грн. на придбання взуття, з яких 600 грн. відповідач компенсував під розписку. Також, позивач вказала, що в липні 2019 року сину було призначено дорогий для неї курс лікування, вартість медик антів склала 360,65 гр. 13.07.2019 року лікар-ортодонт зняла доньці брекети, зробила професійне чищення та встановила не зйомник рітейнер, вартість послуг склала 2300,00 грн. У червні 2019 року нею було придбано дві пари ортопедичного взуття для сина на суму 2140,00 грн., 20.05.2019 року та 18.06.2019 року сплачено за навчання доньки у танцювальному гуртку в розмірі 1000,00 грн., в червні 2019 року за рекомендацією лікарі для сина придбано ліки на суму 184,42 грн., 06.07.2019 року придбано для доньки футболку на суму 99,00 грн., 19.07.2019 року сплачено 2500,00 грн. за курс масажу для сина, у липні-серпні 2019 року за рекомендацією невролога придбано ліки для дітей на загальну суму 895,85 грн., 08.08.2019 року та 04.09.2019 року придбано для доньки місячні контактні лінзи та рідину для лінз на загальну суму 1450,00 грн., у серпні 2019 року за рекомендацією офтальмолога придбано дієтичні добавки для доньки для підтримання зору на суму 458,85 грн., 21.08.2019 року нею придбано для сина ортопедичну подушку за рекомендацією ортопеда на суму 475,00 грн., 28.08.2019 року для забезпечення навчального процесу доньки було придбано атласи та контурні карти з географії та історії на суму 124,00 грн., зошити в клітинку та лінійку на суму 128,20 грн., 08.09.2019 року рюкзак на суму 699,00 грн. Відтак, за підрахунками позивача загалом нею було витрачено за вказаний період 28 583,55 грн., а тому відповідач має компенсувати їй 14 051,78 грн. (позовна заява та таблиця на а.с.30 т.2). Відповідно до ч.1 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. В судовому засіданні відповідач пояснив суду, що більшість витрат є недоведеними, а на відпочинок доньки у м.Коблево у травні 2019 року ним було надано половину вартості путівки особисто позивачу, так як на той час вони ще спільно проживали однією сім"єю та вели спільне господарство. Суд вважає, що батьки дитини мають дотримуватись положень ч.1 ст.157 СК України щодо спільності прийняття рішень у всіх питаннях, що стосуються дитини. При цьому, наявність матеріальної можливості одного з батьків забезпечити оплатне навчання чи придбання коштовних речей для дитини не вказує на те, що його половину зобов`язаний сплачувати інший з батьків, з яким не було погоджено такий розмір оплати і який такої матеріальної можливості не має. Суд не може вважати понесення позивачем витрат на оплату танцювального гуртка, як витрати, викликані особливими обставинами, понесення яких одним з батьків зумовлювало б стягнення їх половини з іншого. Суд також звертає і увагу на те, що більшість квитанцій, наданих позивачем, не містять прізвища платника, що не дозволяє провести однозначну ідентифікацію та стверджувати, що ці витрати понесено саме позивачем та саме на потреби дітей (витрати на одяг, подушку, канцтовари, рюкзак). Неналежними доказами є і копії розписок щодо масажу та репетиторських послуг, оскільки вони складені від руки фізичними особами без зазначення прізвищ, підписи цих осіб не засвідчені, відсутні квитанції про сплату за ці послуги, з клопотанням про допит свідків позивач не зверталась. Також, відсутні і квитанції щодо витрат на поїздку в Карпати, витрати на урочисті події, придбання підручників з англійської мови для 10-го класу, оскільки розписка класного керівника, яка також ніким не засвідчена, також не є належним доказом, що підтверджує такі витрати. Відтак, неналежність доказів є підставою для відмови позивачу у задоволенні позову в цій частині (а.с.45, 46, 50, 51 т.1 ). Щодо витрат на відпочинок доньки у Християнському таборі, то суд також вважає вказані вимоги необґрунтованими, виходячи з вищенаведених положень ст.157 СК України, оскільки вказані витрати не відносяться до таких, що зумовлені особливими обставинами, а також не узгоджувались з відповідачем. Крім того відсутні належні докази того, що позивачем було понесено будь-які витрати на цю поїздку, оскільки надані нею докази свідчать про внесення пожертви, а не сплати за відпочинок дитини. Крім того, така пожертва була здійснена іншою особою, а не позивачем. Надана ж розписка є неналежним доказом, оскільки підпис особи, що її склала є незасвідченим, а клопотання про допит свідка позивачем не заявлялось (а.с.47, 48, 70, 71, т.1). В той же час, суд приходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація за поїздку дітей у м.Коблево, оскільки відповідачем не доведено його твердження в цій частині, медичні препарати (глисти, ЛОР-інфекція), дві пари ортопедичного взуття для сина, медичні препарати для сина (ЛОР-інфекція), медичні препарати дітям (неврологічні захворювання), дочці місячні контактні лінзи та рідина для лінз, дочці медичні препарати для зору, на які позивачем було витрачено 10 769,77 грн., а всього з відповідача належить стягнути половину вартості цих витрат в розмірі 5384,89 грн. Вказані витрати підтверджуються належними та допустимими доказами, узгоджуються між собою. Зокрема, придбання медичних ліків узгоджується з медичними документами та відповідними чеками (а.с.27, 28-31, 33, 34-36, 37-40, 41, 42, 43, 44, 72-73 ). Надані позивачем чеки та квитанції на а.с.110-217 т.1 підстав для задоволення позову не дають, оскільки вони не містять прізвища платника, а частина їх стосується періоду після 08.09.2019 року, до якого позивач просить стягнути додаткові витрати. Відтак, зазначені квитанції відхиляються судом. Інші доводи сторін на висновки суду не впливають та підстав для повного задоволення вимог чи повної відмови у їх задоволенні не дають. За правилами статей 2, 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту. Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог позивача про стягнення додаткових витрат та стягує з відповідача на користь позивача додаткові витрати на дітей в розмірі 5384,89 грн. та відмовляє в задоволенні інших вимог через їх недоведеність. Оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги, то відповідно до ст.141 ЦПК України, стягує з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial