Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 14.01.2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням подружнього життя і неможливістю збереження сім'ї, необхідності участі відповідача у матеріальному утриманні дітей з метою забезпечення їх достатнього рівня. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 09.07.2010 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] , які на теперішній час проживають з ним. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки виявилось, що у кожного з них різні, не співпадаючи погляди на питання поведінки та взаємовідносин у сім'ї, у зв'язку з чим між ними постійно виникали суперечки. Крім того, відповідач постійно вживає наркотичні речовини, ухиляється від виховання дітей. Відповідач не приділяє належної уваги і вихованню дітей, матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Посилаючись на наведене, позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частки її заробітку (доходу) щомісячно, але не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач [PERSON] позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частки її заробітку (доходу) щомісячно, але не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визнала повністю, просила суд розглядати справу у її відсутності, про що надала судові письмову заяву. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Сторони одружені з 09.07.2010 року. Шлюб було зареєстровано виконавчим комітетом Криничанської селищної ради Совєтського району м. Макіївки Донецької області , актовий запис № 16 , про що свідчить свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 09.07.2010 року, що є в матеріалах справи. Для сторін шлюб перший. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження [NUMBER] від 25.06.2010 року , сина [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження [NUMBER]. В свідоцтвах в графі „батьки" матір*ю зазначена відповідач. Нормою статті 112 Сімейного кодексу України визначено, що рішення про розірвання шлюбу суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. За правилами статей 10 і 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки злочину, щодо другого з подружжя або дитини. Наявними в матеріалах справи доказами встановлено, що шлюбні відносини сторін припинені у зв'язку з тим, що між ними відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на життя, у зв'язку з чим між ними постійно виникали суперечки. Відповідач вживає наркотичні речовини. Крім того, згідно копії витягу з кримінальної справи Совєтського РВ ММУ УМВС України в Донецькій області відносно відповідача порушено кримінальне провадження. За приписами статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини фактичного припинення шлюбних взаємовідносин, категоричне небажання позивача продовжувати жити з відповідачем однією сім'єю, дійшов висновку, що подальше подружнє життя сторін, збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить їх інтересам, негативно впливає на розвиток та виховання неповнолітніх дітей. За таких обставин заява позивача визнається судом обґрунтованою, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в частині 2 статті 51 Конституції України і статті 180 Сімейного кодексу України. Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»роз'яснив, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачується щомісячно. За правилами статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Представленими в матеріалах справи доказами встановлено, що позивач, на утримання якого знаходяться неповнолітні діти , не працює, інших доходів не має, займається вихованням дітей, проживає за адресою: 86183, м. Макіївка, с.Кринична, вул. Степна б. 2 кв. 1 Донецької області разом зі своїми дітьми, про що свідчить надана довідка з місця проживання. Відповідач не працює, але фізично в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання своїх неповнолітніх дітей. Враховуючи, що відповідач позов визнала у повному обсязі, згодна сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 частини з усіх видів доходів щомісяця, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків і обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів у відповідача немає, суд приходить до висновку , що частка заробітку відповідача, що буде стягуватися як аліменти повинна скласти 1/2 частини з усіх видів доходу, але не менш 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття або до зміни матеріального положення сторін. Відповідно до положень частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць, згідно вимогам статті 367 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. У відповідності зі статтею 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн. на користь позивача. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved