Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі державних органів: Головного управління Національної поліції України в Чернігівській області, Чернігівської обласної прокуратури про відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 22.07.2014 його було затримано слідчим СВ Бахмацького РВ УМВС відповідно до ст.208 КПК України і 23.07.2014 йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині. Ухвалою Бахмацького районного суду від 24.07.2014 до [PERSON] застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 22.09.2014, який в подальшому неодноразово продовжувався. Вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 06.04.2015 [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк дев`ять років. Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 10 червня 2015 року, вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 06 квітня 2015 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.03.2016 вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 06.04.2015 та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 10.06.2015 відносно [PERSON] скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції, [PERSON] з-під варти звільнено у залі суду. Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02.03.2017 [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та за даним обвинуваченням виправдано. Ухвалою апеляційного суду від 03.04.2018 вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02.03.2017 відносно [PERSON] залишено без змін, виправдувальний вирок відносно [PERSON] набрав законної сили 03.04.2018. Оскільки, протягом досить тривалого часу, а саме близько чотирьох років, позивач перебував під слідством та судом, до нього було застосовано винятковий та найтяжчий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та у період з 22.07.2014 по 10.03.2016 позивач перебував під вартою а у період з 12.10.2015 по 29.01.2016 відбував покарання у Державній установі «Шосткінська виправна колонія №66», у відношенні позивача здійснювались слідчі дії, в тому числі негласні слідчі розшукові дії - обшук за місцем проживання позивача та його сім"ї, в ході якого вилучено та в подальшому накладено арешт на особисті речі позивача так і на речі які належали його рідним та близьким людям; після чого батьки позивача отримали великий стрес і згодом, і після винесення обвинувального вироку відносно позивача, його батько помер, також стосунки позивача з цивільною дружиною були зіпсовані і згодом припинені, його родина змушена була витрачати значні кошти на оплату правової допомоги адвоката, а існування в біографії [PERSON] кримінального провадження і на даний час впливає негативним чином на побудову нормальної комунікації та спілкування з рідними, знайомими, сусідами, односельцями, позивач змушений докладати значних зусиль для відновлення нормальних життєвих та робочих зв`язків, а серед найбільш негативних наслідків кримінального провадження є страх позивача та гірке усвідомлення абсолютної незахищеності пересічного українця, тому позивачем і подано до суду позов про відшкодування моральної та матеріальної шкоди завданої органами досудового слідства, прокуратури та суду, а саме стягнення за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України в установленому законом порядку на відшкодування моральної шкоди 580000,00 грн., відшкодування витрат у зв`язку з наданням правової допомоги під час кримінального провадження в розмірі 10000,00 грн. та судових витрат з оплати професійної правничої допомоги у даній справі в сумі 8500,00грн.. Представник позивача адвокат Гиляка О.М. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача Головного управління Національної поліції України в Чернігівській області в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Згідно їх письмової заяви від 16.11.2021 просять проводити судове засідання без участі їх представника. Згідно письмового відзиву на позовну заяву, заявлені позовні вимоги не визнають, просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у ньому(а.с.97-102). Представник Чернігівської обласної прокуратури в судових засіданнях заявлені позовні вимоги не визнала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Представник третьої особи Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, проте згідно відзиву на позовну заяву просить відмовити в задоволенні позовних вимог(а.с.92-94) Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: У відповідності до ст.55 Конституції України та ч. 1ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Судом встановлено, що 22.07.2014 року слідчим СВ Бахмацького РВ УМВС було затримано [PERSON] в порядку ст.208 КПК України(а.с.11) 23 липня 2014 року слідчим СВ Бахмацького РВ УМВС Горкавим В.А. в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №120142700070000474 від 16.07.2014 повідомлено про підозру [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України (а.с.24). Ухвалою Бахмацького районного суду від 24.07.2014 задоволено клопотання слідчого СВ Бахмацького РВ УМВС України в Чернігівській області та застосовано до [PERSON] запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 22.09.2014, який в подальшому неодноразово продовжувався(а.с.25-30). Прокуратурою Бахмацького району направлено до Бахмацького районного суду Чернігівської області в порядку ст.291 КПК України, обвинувальний акт в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №120142700070000474 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, у відношенні [PERSON] (а.с.31). 06 квітня 2015 року Бахмацьким районним судом Чернігівської області у справі №728/97/15-к (пров. №1-кп/728/19/15) ухвалено вирок, згідно якого [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, призначено покарання дев`ять років позбавлення волі. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишити у вигляді тримання під вартою в СІЗО м.Чернігів, строк відбування покарання рахувати з часу його затримання з 22 липня 2014 року (а.с.32-37). Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 10 червня 2015 року, вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 06 квітня 2015 року щодо [PERSON] залишено без змін(а.с.45) Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 10 березня 2016 року, вирок Бахмацького районного суду від 06 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 10 червня 2015 року відносно [PERSON] скасовано, [PERSON] з-під варти звільнено негайно у залі суду і призначено новий розгляд у суді першої інстанції (а.с.46-49). Вищий спеціалізований суд України вказав, що формулювання обвинувачення, яке визнане доведеним, суд обґрунтував своїм висновком щодо винуватості [PERSON] , проте конкретних доказів, на яких ґрунтуються ці висновки щодо обставин, які, відповідно до вимог ст. 91 КПК, підлягають доказуванню, у тому числі і щодо мотиву вчинення кримінального правопорушення, суд у вироку не навів, тобто висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо доведеності винуватості [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, є передчасними. Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02.03.2017 [PERSON] визнано невинуватим в зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та за даним обвинуваченням виправдано(а.с.50-53). Зокрема, Прилуцький міськрайонний суд зазначив, що зібрані у справі та досліджені в суді докази не можуть бути визнані достатніми для підтвердження винуватості [PERSON] .. Оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що фактичні дані, оцінюючи їх сукупність за правилами ст.94 КПК України з точки зору достатності та взаємозв`язку суд встановив, що, що вони не підтверджують прямої участі [PERSON] у інкримінованому йому злочину. Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 03.04.2018 вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02.03.2017 відносно [PERSON] залишено без змін, (а.с.54-57). При цьому, суд апеляційної інстанції зазначив, що «…висновок суду щодо невинуватості [PERSON] за ч.1 ст.115 КК України відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджується доказами в справі. Аналізуючи наявні матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що вони самі по собі не є достатнім доказом, за яким можна було б достовірно стверджувати про наявність складу злочину в діях [PERSON] за інкримінованих обставин по ч. 1 ст. 115 КК України. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що наявні в матеріалах кримінального провадження докази не дають підстави стверджувати, що інкриміноване [PERSON] кримінальне правопорушення вчинив саме він. Виправдувальний вирок відносно [PERSON] набрав законної сили 03.04.2018 У відповідності до ч.1,2 ст.1176 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом (ч.7 ст.1176 ЦК України). Зокрема, шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження..та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року за №266/94-ВР (далі за текстом Закон). Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (п.2 ч.1 ст.2 Закону). Крім того, п.4,5 ст.3 цього Закону передбачено, що громадянинові відшкодовуються в тому числі суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги та моральна шкода. При цьому, відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету (ст.4 Закону). Частиною 5,6 ст.4 Закону передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Крім того, ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4)у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOM v.BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року та від 03 травня 2018 року. За таких обставин, суд оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, встановив, що в результаті вчинення органами досудового розслідування, прокуратури та суду незаконних дій [PERSON] був незаконно засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків, та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, підтвердження своєї невинуватості у вчиненні злочину та відновленню репутації, враховуючи характер правопорушення та глибину моральних страждань, які позивач зазнав, з урахуванням принципу розумності та справедливості, дійшов висновку, що розмір моральної шкоди потрібно визначити в розмірі 400000,00 грн.. Тому, позовні вимоги щодо стягнення на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду, підлягають частковому задоволенню саме в розмірі 400000 грн. Крім того, щодо позовної вимоги про відшкодування сплачених сум у зв`язку з наданням юридичної допомоги в кримінальній справі, суд враховує, що у відповідності до ст.59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Судом встановлено, що 26 липня 2014 року між [PERSON] , яка діяла в інтересах свого сина [PERSON] та адвокатом Ковалюх В.М. був укладений Договір про надання правової допомоги щодо надання правової допомоги в кримінальному провадженні №120142700070000474 щодо обвинувачення [PERSON] на досудовому слідстві та в суді. За домовленістю сторін правова допомога адвокатом за даною угодою надавалася: побачення з підозрюваним [PERSON] в Бахмацькому ІТТ та Чернігівському СІЗО, участь в слідчих діях під час досудового розслідування, ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, участь в судових засіданнях Бахмацького районного суду, підготовка апеляційної скарги на вирок Бахмацького районного суду від 06.04.2015, підготовка заперечення на апеляційну скаргу прокурора, участь в судових засіданнях апеляційного суду Чернігівської області. Відповідно до детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Ковалюх В.М. від 10.06.2015 та квитанцій до прибуткового касового ордеру №15 від 29.12.2014 та №8 від 04.05.2015 загальна вартість послуг складає 10000,00рн. (а.с.60-62). Крім того, з досліджених судом доказів, а саме копій ухвал, вироків суду, вбачається, що в ході як досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №120142700070000474, так і вході розгляду справи в судових інстанціях, переглядах рішень судів, адвокат Ковалюх В.М. надавав позивачу юридичну допомогу. У відповідності до п.3.2 рішення Конституційного суду України від 30 вересня 2019 року за №23-рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. При цьому у передбачених законом випадках, зокрема для захисту прав і свобод дітей, неповнолітніх батьків та для захисту від обвинувачення, відповідні державні органи, їх посадові та службові особи під час здійснення своїх повноважень зобов`язані забезпечити надання зазначеним особам необхідної правової допомоги. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. За таких обставин, оскільки судом встановлено, що в ході досудового розслідування та судового розгляду в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №120142700070000474 щодо обвинувачення [PERSON] за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, правову допомогу надавав адвокат Ковалюх В.М., що вбачається з досліджених судом договору про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, які оформлені у встановленому законом порядку, тому позовні вимоги в частині стягнення накористь позивача 10000,00 грн. в рахунок відшкодування сплачених сум у зв`язку з наданням юридичної допомоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Крім того, ч.2 ст.137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3, 4, 5 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. Оскільки, позивачем на підтвердження позовної вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу надано копію Договору про надання правової допомоги №32/20 від 16 липня 2020 року, розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу за договором про надання правової допомоги №32/20 та оригіналу прибуткового касового ордера, адвокату сплачено в якості гонорару кошти в розмірі: 8500,00 грн., враховуючи співмірність наданих адвокатом послуг зі складністю справи, обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для позивача, а саме впливом вирішення справи на репутацію позивача, суд вважає, що стягненню на користь позивача підлягає 8500,00 грн. в рахунок відшкодування судових витрат з оплати професійної правничої допомоги у даній справі.

Outcome: partial