Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

До Талалаївського районного суду Чернігівської області із заявою звернулася [PERSON] , в якій просить встановити факт народження на тимчасово окупованій території України дитини жіночої статі [PERSON] , дата народження [INFO] , місце народження м. Сімферополь, АР Крим, мати - [PERSON] , громадянка України, [INFO] , запис про батька зробити на підставі ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України - [PERSON] . В обґрунтування доводів заяви [PERSON] вказала, що [INFO] у м. Сімферополь АР Крим вона народила дівчинку, про що медичним закладом видано медичне свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Оскільки дане свідоцтво видано на тимчасово окупованій території України, заявниця не має можливості отримати свідоцтво про народження дитини в органі ДРАЦС України. Ухвалою судді від 07 липня 2021 року відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи призначено на 15 год. 30 хв. 07 липня 2021 року. [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена. У заяві [PERSON] просила розглянути справу без її участі, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи - Талалаївського відділу реєстрації актів цивільного стану у Прилуцькому районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Суми), в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. До суду подано клопотання щодо розгляду справи без представника відділу РАЦС (а.с 19). Неявка у судове засідання заявниці та представника заінтересованої особи не перешкоджає розгляду справи, оскільки згідно положень ч.3 ст.211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом з`ясовано усі обставини на які посилається заявниця та досліджено докази, якими вона їх обґрунтовує. Відповідно до вимог ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. З досліджених у судовому засіданні документів встановлено, що заявниця [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Севастополь, зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серія [NUMBER] , виданого 05 серпня 2008 року ( а.с. 3) . 30 листопада 2020 року ДБУОЗРК РЛК ім. Семашко, м. Сімферополь, вул. Київська, 60, заявниці видано медичне свідоцтво про народження серії [NUMBER] , згідно якого [INFO] о 22 год. 10 хв у стаціонарі народилася дитина дівчинка, вагою 3010 г, довжина 50 см, мати [PERSON] , [INFO] , місце постійного проживання: [ADDRESS] , у зареєстрованому шлюбі не перебуває, пологи приймала лікар акушер гінеколог Журова ( а.с 4). Наведене свідчить, що заявниця є матір"ю дівчинки народженої [INFO] . Відповідно до ст. 3 ч. 1 п.1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупованою територією визначено сухопутну територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. Відповідно до ст. 9 ч. 1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частина 2 статті 9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Згідно частини 3 статті 9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другої статті 9 цього закону, є недійсним і не створює правових наслідків. Зважаючи на вимоги вказаного Закону, видане медичне свідоцтво (а.с.4 ) не вважається документом, що має юридичну силу на території України і не може створювати правових наслідків, зокрема для реєстрації народження дитини органами державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження проводиться органами державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту народження особи в певний час. Згідно ст. 7 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Вирішуючи питання оцінки доказів у даній справі суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відповідно до національного законодавства України має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Зокрема суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду ООН у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду ООН у справі Намібії так званого «Намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «Намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника та дитини, суд ухвалює рішення про задоволення вимог [PERSON] , з урахуванням як доказів на підтвердження факту народження дитини, документів виданих медичною установою, що знаходиться на тимчасово окупованій території. Відповідно до ч.4 ст.317, п.8 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. На підставі викладеного,

Outcome: approved