Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~В липні 2018 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 03 червня 1993 року в Чортківському райвідділі ЗАГС Тернопільської області, актовий запис №113. В шлюбі народилися сини [PERSON], [INFO], який є повнолітнім, та [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею. Вони разом не проживають кілька років, спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують. Фактично їх сімя розпалася, існує лише формально, тому позивачка просить шлюб розірвати, дитину залишити проживати з нею, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. \~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] позов підтримує, просить задовольнити, шлюб розірвати, дитину залишити проживати з нею.Прізвище залишити їй [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, повідомив суд письмово,позов визнає, на примирення не згідний, просить справу слухати без нього. Вислухавши позивачку, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Замрикіт) [PERSON] уклали шлюб 03 червня 1993 року, який зареєстрували у Чортківському райвідділі ЗАГС Тернопільської області, актовий запис №113, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу. В шлюбі народився син [PERSON], [INFO], який є повнолітнім, і син [PERSON], [INFO], який проживає з матірю. Протягом кількох років відносини між сторонами погіршали. З будь-якого питання сімейного життя в них почали виникати різні непорозуміння, сварки, взаємні образи. Подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільно не проживають. Вони втратили почуття любові та довіри один до одного. Сім`я фактично розпалася та існує лише формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між сторонами носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам сторін, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved