Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

Позивач 25 травня 2016 року звернувся в суд з позовом, яким просить розірвати шлюб, укладений із відповідачем та зареєстрований 08 листопада 2008 року Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис №1005. Зазначає, що подружнє життя не склалось через несумісність характерів, втрати поваги один до одного . Відповідач 30 червня 2016 року подала зустрічний позов до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.07.2016 року обєднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В судове засідання 22.07.2016 року позивач не зявився, через канцелярію суду, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги підтримав, примирятись не бажає та визнав частково вимоги за зустрічним позовом. Вказав, що він самостійно утримує сина, забезпечує повністю дозвілля дитини . Він погоджується сплачувати аліменти згідно рішення суду, проте вважає, що має бути визначена частка від заробітку, так як він офіційно працює та отримує стабільно заробітну платню. Крім того, ним на утримання сина у червні 2016 року сплачено аліменти в розмірі 500 грн., про що [PERSON] складено 25 червня 2016 року розписку. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнала, при цьому , просила після розірвання шлюбу їй відновити дошлюбне прізвище, Гелевера. Вимоги про стягнення аліментів підтримала, просила задовольнити повністю. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Встановлено, що сторонами у листопаді 2008 року було укладено шлюб, який зареєстровано Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис №1005 (а.с. 4 ). Шлюбні стосунки між сторонами припинені, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Спір про місце його проживання відсутній. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.\~\~ За таких обставин, враховуючи, що сімейні стосунки між подружжям не склалися, як зазначено в позові, через несумісність характерів, втрати поваги один до одного , намірів зберегти сім'ю у сторін немає, суд вважає встановленим, що збереження сім'ї буде суперечити інтересам сторін у справі. Шлюб сторін існує формально і може бути розірваний. Згідно ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв"язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому, вирішуючи питання про розірвання шлюбу, суд також вважає за необхідне [PERSON], за її заявою, відновити дошлюбне прізвище "Гелевера". Разом з цим, з"ясовано, що неповнолітній [PERSON], [INFO] після припинення шлюбних стосунків проживає із матірю та знаходиться на її утриманні та вихованні. Домовленість щодо утримання сина між сторонами відсутня. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.\~ Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.\~\~Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3\~ст. 51 Конституції України).\~\~\~\~\~ Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від\~\~20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно із ч. 1\~ст. 189 цього Кодексу батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3\~„Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України\~при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину\~той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід,частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону ( ст.184 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Зазначені норми права свідчать про те, що правовою підставою для стягнення аліментів в твердій грошовій сумі є нерегулярний, мінливий дохід відповідача, отримання ним доходу в натурі, а також для визначення розміру аліментів суд зобов'язаний встановити матеріальне становище платника аліментів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права і обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом (ч.1 і ч.4 ст.10 ЦПК України).\~ Матеріальне становище платника аліментів має суттєве значення при визначенні розміру аліментів згідно зі ст.182 СК України. Судом встановлено, що відповідач офіційно працює в ТОВ «Протеїн-Продакшн на посаді інженера-технолога та отримує стабільно заробітну плату, що підтверджено довідкою підприємства про його доходи. [PERSON]С.в суді зазначала, що аліменти необхідно стягнути у твердій грошовій сумі, оскільки [PERSON] має намір звільнитись з роботи та виїхати на заробітки за кордон, проте суд вважає такі твердження безпідставними , та приходить до висновку, що вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі не відповідають вимогам чинного законодавства. За таких обставин суд вважає, що аліменти на утримання дитини необхідно присудити у частці від заробітку (доходу) відповідача. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення, а також те, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України), а тому з відповідача необхідно стягнути аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. При цьому , зясовано , що [PERSON] за червень 2016 року сплачено [PERSON], та нею не заперечувалось в судовому засіданні, на утримання сина аліменти в розмірі- 500 грн., із зустрічним позовом вона звернулась 30.06.2016 року , а відтак суд вважає за необхідне провести стягнення аліментів - з 01.07.2016 року. У відповідності до ст.ст. 88, 367 ЦПК України, суд стягує із [PERSON] 551,20 грн. судового збору на користь держави ( щодо вимог про стягнення аліментів) , та рішення суду , в частині стягнення аліментів підлягає виконанню негайно, але у межах платежу за один місяць.

Outcome: partial