Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 04 листопада 1998 року. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що причиною для звернення до суду послужило те, що спільне життя між ними припинено з 2015 року, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Вважає, що шлюб не може бути збережений і підлягає розірванню, через відсутність взаємопорозуміння та довіри між ними, створення нових сімей. Позивач [PERSON] у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вказав, що з 2015 року і в нього, і у відповідача - нові родини, тому збереження шлюбу є неможливим. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що має матеріальні вимого до позивача. Вказала, що у разі розірвання шлюбу з позивачем будуть порушені її особисті та майнові права, а саме право на розподіл майна. На її думку, у разі задоволення позову про розірвання шлюбу, вона втратить право на майно, придбане у період спільного проживання. Не заперечувала, що мешкає разом з іншим чоловіком, однак пояснила, що не збирається з ним реєструвати шлюб, а тому розлучення з позивачем їй не потрібне. Вислухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 04 листопада 1998 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, зареєстрований Старовірівською сільською радою Нововодолазького району Харківської області, актовий запис № 15 та видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Неповнолітніх дітей подружжя не має. Мешкають окремо з 2015 року, не пов"язані спільним побутом, шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть. І позивач, і відповідач фактично мають інші родини. Враховуючи викладене суд доходить висновку, що причинами припинення шлюбних відносин між сторонами є відсутність взаємопорозуміння та довіри між ними, створення нових сімей. Згідно зі ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде протирічити інтересам чоловіка та дружини. Згідно зі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких підстав суд доходить висновку, що позовні вимоги є обгрунтованиями, отже такими, що підлягають задоволенню. Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо порушення її особистих та майнових прав, та доходить висновку, що вони є безпідставними та надуманими виходячи з такого. Відповідно до ст. 1 СК України побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Судом встановлено, що тривалий термін сторони не проживають однією родиною, не пов`язані спільним побутом, не мають взаємні права та обов`язки. Примирення між позивачем та відповідачем не сталося. Сторони фактично утворили нові родини. На вказані обставини посилався позивач, а також не заперечував відповідач. Стосовно майнових прав суд вважає за потрібне вказати наступне. Приписами ст. 68 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Тобто, розірвання шлюбу ніяким чином не заважає відповідачеві вирішувати питання про розподіл майна подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу передбачених ст. 110 Сімейного кодексу України та небажання сторін відновити сімейні відносини, суд вважає за необхідне позов задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved