Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

Позивач в жовтні 2010 р. звернувся до суду із вказаним позовом. В його обґрунтування зіслався на те, що 20.05.2003 р. між ним та [PERSON] було укладено письмовий договір завдатку, згідно умов якого остання зобов'язалась продати будинок [ADDRESS] та оформити договір купівлі-продажу, а він повинен був сплатити 7250 Євро. Цього ж дня він передав відповідачці 5000 Євро, а решту він мав сплатити частинами, а саме: 1000 Євро до 30.08.2003 р. та 1250 Євро до 30.12.2003 р.. Після цього його дочка з дітьми одразу пішли проживати у ньому. Окрім цього ними, зі згоди відповідачки було проведено значні ремонтні роботи у будинок. На час оплати наступної частини коштів за будинок, відповідачка була за межами України. Остання з'явилась у вересні 2003 р. та вимагала сплати 5000 Євро замість 2250 Євро. Отримавши відмову, відповідачкою було подано позов до суду про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та виселення. Вважає, що [PERSON] порушила умови договору завдатку, тому зобов'язана повернути подвійну суму завдатку у розмірі 10000 Євро. У судовому засіданні позивач позов підтримав, уточнив позовні вимоги, просив стягнути подвійний розмір внесеного завдатку у сумі 10000 Євро, а також зазначив, що внаслідок не укладення із ним договору купівлі продажу будинку, він втратив можливість придбати аналогічне житло. Вважає, що такими діями відповідачки йому завдано 256729,0 грн. збитків. Також вказав, що ним було здійснено ремонт у будинку [ADDRESS], вартість якого складає 65712 грн.. Окрім цього зазначив, що неправомірними діями [PERSON] йому завдано моральної шкоди, оскільки він отримав психологічний стрес, загострилась хвороба серця. Він вимушений був лікуватись. Відповідачка погрожувала йому та чинила тиск. Просить стягнути моральну шкоду у розмірі 50000 грн.. Представник позивача позов підтримав, в його обґрунтування зіслався на обставини викладені у позовній заяві та уточненнях до неї. У судовому засіданні представник відповідачки - [PERSON] позов заперечив. Щодо безпідставності позовних вимог позивача зазначив, що 20.05.2003 р. між його мамою - [PERSON] та [PERSON] було укладено договір завдатку, згідно якого останній мав передати 7250 Євро за будинок [ADDRESS] Львівської області. Передавши [PERSON] 5000 Євро завдатку, останній отримав ключі до будинку, та зобов'язався до вересня 2003 року повернути 1000 Євро, та до 30.12.2003 р. решту - 1250 Євро. Після укладення договору завдатку, [PERSON] поїхала в Італію на заробітки. Приїхавши у вересні 2003 року для отримання частини грошей за будинок, [PERSON] повідомив що у нього відсутні гроші. З вимогою про повернення решти вартості будинку звертались декілька разів. Однак гроші повернуті не були. Вважає, що позивачем порушено умови договору завдатку, щодо черговості повернення коштів за будинок. Щодо вимог про відшкодування вартості проведеного ремонту, вказав, що дозволу на проведення ремонтних робіт [PERSON] не надавала, окрім цього з жовтня 2003 р. настоювала на виселенні сім'ї позивача із будинку. Окрім цього проведені ремонтно-будівельні роботи є видом поточного ремонту, який позивач був зобов'язаний проводити за свої кошти, так як експлуатував житлову площу на протязі тривалого часу. Також, на даний час ремонт вичерпав свій ресурс і його слід проводити наново. Щодо відшкодування моральної шкоди вказав, що остання позивачем не доведена і відсутні підстави для її відшкодування. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] позов заперечив, вважає що відсутні підстави для його задоволення. В обґрунтування своїх доводів зіслався на заперечення наявні в матеріалах справи. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши докази суд встановив слідуюче: 20.05.2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено письмовий договір про завдаток, який завірений ПП «ЛІД». Згідно умов даного договору, [PERSON] продає належний їй на праві власності будинок [ADDRESS], [PERSON] купляє його за 7250 Євро, яку він повинен сплатити до 30.12.2003 р.. З метою забезпечення зобов'язання [PERSON] передав [PERSON] 5000 Євро завдатку,решту суми він зобов'язався сплатити частинами, а саме 1000 Євро до 30.08.2003 р. та 1250 Євро до 30.12.2003 р.. Факт передачі коштів був підтверджений розписками обох сторін, що були долучені до договору про завдаток та не заперечується самими сторонами. На час даних правових відносин діяли правила ч.1 ст.195 ЦК УРСР 1963 року, згідно яких, завдатком визнається грошова сума, що видається однією з договірних сторін в рахунок належних з неї за договором платежів другій стороні в підтвердження укладення договору і в забезпечення його виконання. В судовому засіданні встановлено, що як під час укладення простої форми письмового договору завдатку так і в подальшому між сторонами договору купівлі-продажу будинку не укладалось, тому на думку суду між сторонами не було укладено попередній договір, а кошти що були передані є авансом а не завдатком. Дана позиція висвітлена в ухвалі Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 серпня 2004 р., з якої вбачається, що за змістом ч.1 ст.195 ЦК УРСР, завдатком може забезпечуватися тільки дійсне зобов'язання, тому правила ч. 2 ст. 195 цього Кодексу про залишення завдатку особі, яка його одержала, застосовується у випадках, коли договір було укладено, але сторона ухиляється від його виконання". Якщо ж сторони домовились укласти договір, але відповідним чином його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавались. Беручи до уваги наведене, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення завдатку на загальну суму 10000 Євро - не підлягають до задоволення, а позивачу слід повернути 5000 Євро авансу, що згідно курсу НБУ станом на 10.04.2014 р. еквівалентно 87000 (вісімдесят сім тисяч) грн.. Що стосується вимог про стягнення коштів за проведені ремонтні роботи то суд дійшов до наступного. У судовому засіданні встановлено, що після сплати позивачем авансу у розмірі 5000 Євро, відповідачка передала [PERSON] ключі від будинку де останнім було проведені ремонтні роботи. Одразу після цього дочка позивача - [PERSON] разом із неповнолітніми дітьми вселились та проживали у даному будинку. Як вбачається з пояснень представника відповідачки [PERSON] - [PERSON], дозволу на проведення ремонтних робіт відповідачка не надавала, останній був здійсненний [PERSON] без її згоди на власний ризик. Жодних доказів того, що позивач здійснив ремонт зі згоди власника будинковолодіння суду не надано. Окрім цього, суд звертає увагу на те, що дочка позивача - [PERSON] зі своєю сім'єю проживала у даному будинку тривалий час і згідно до Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, затверджених КМУ, були зобов'язані здійснювати ремонт приміщень, утеплення вікон, балконних і вхідних дверей, тощо. Тому в цій частині позовні вимоги не можуть бути задоволені. Щодо вимог про стягнення 256729,00 грн. збитків, які позивач зазнав внаслідок того, що з вини відповідачки не було укладено договору купівлі продажу будинку [ADDRESS] і на даний час він втратив можливість за таку ціну придбати житло, суд прийшов до наступного. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В обґрунтування даних вимог позивач зіслався на ч. 2 ст.203 ЦК УРСР 1963 р., згідно якої під збитками розуміються витрати, зроблені кредитором, втрата чи пошкодження його майна, а також не одержані кредитором доходи, які б він одержав, яки зобов'язання було виконане боржником. Як встановлено судом, належним чином оформленого договору-купівлі продажу будинку сторони не укладали, що в силу вимог ч.1 ст.227 ЦК УКРСР 1963 р. тягне його недійсність. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих що пов'язані з його недійсністю. З огляду на це суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для відшкодування позивачу збитків, які він зазнав, внаслідок не укладення договору купівлі-продажу будинку. Що ж стосується вимог про стягнення моральної шкоди, то такі до задоволення не підлягають, з огляду на таке. При вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням моральної шкоди, слід мати на увазі, що винна у заподіянні цієї шкоди особа може бути звільнена від обов'язку відшкодування тільки за умови, якщо вона доведе відсутність своєї вини (умислу або необережності). Таким чином, позивач повинен довести лише факт заподіяння йому моральної шкоди відповідачем, а не наявність у цьому вини останнього. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджено. У судовому засіданні позивачем належним чином вимоги про стягнення моральної шкоди не обґрунтовані, останні на думку позивача полягають у тому, що відповідачкою чинився на нього тиск, внаслідок чого він отримав психологічний стрес, загострилась проблема із захворюванням серця. Однак, враховуючи вищезазначені положення, судом не встановлено факту доведеності заподіяння моральної шкоди позивачеві, відсутній причино-наслідковий зв'язок між відносинами які виникли у сторін та отриманими позивачем моральними стражданнями. Крім того, суд звертає увагу на тих обставинах, що позивач просить стягнути моральну шкоду за порушення зобов'язань, які виникли з договірних відносин, що в даному випадку унеможливлює задоволення позовних вимог в цій частині.

Outcome: partial