Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Першої вінницької державної нотаріальної контори про усунення від права на спадкування, визнання права на спадщину та просив встановити факт того, що він проживав разом із померлою [INFO] [PERSON] однією сім'єю не менш 5-ти років до часу відкриття спадщини; усунути відповідача [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті його матері [PERSON], яка померла [INFO], визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом від 24 липня 2013 року виданого [PERSON] державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори Скутельник І.А.; скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] проведену на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 липня 2013 року; визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме на квартиру [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, яка через тяжкі хвороби була у безпорадному стані та померла. Допомога потрібна була не стільки матеріальна (грошова), скільки фізична (догляд) та моральна (підтримка). Позов обґрунтовує тим, що померла [PERSON] була його бабусею і володіла квартирою [ADDRESS]. Поскільки її син, відповідач по справі [PERSON] на протязі 20 років перебував за кордоном, за хворою бабусею [PERSON] протягом 6 років до смерті, починаючи з 2006 року доглядав він [PERSON], якого усиновив відповідач [PERSON] [PERSON] з кінця 2011 року до самої смерті була в безпорадному стані, перенесла складну операцію, після якої без сторонньої допомоги не могла обходитись і таку допомогу надавав хворій саме він, а не її син [PERSON] [PERSON] не склала жодного заповіту щодо свого майна і після її смерті її майно успадкував її син [PERSON] якому видано Свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.07.2013 року. Поскільки [PERSON] протягом тривалого періоду перебування його матері [PERSON] в безпорадному стані ухилявся від надання їй допомоги, хоча таку можливість мав, але свідомо від цього ухилявся, чим спричинив хворій матері душевні страждання, просить задовольнити вимоги позову. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти їх задоволення. Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Першої вінницької державної нотаріальної контори - Міляновська Ю.М. заперечувала проти задоволення позовних вимог. Відповідно до положень ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та третьої особи, показання свідка [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали спадкової справи № 117/2013 р., матеріали медичної карти [NUMBER] стаціонарного хворого [PERSON], оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.12.2012 року, [INFO] у м. Вінниці у віці 73 років померла [PERSON] (1939 року народження). Згідно Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 22.05.1961 року відповідач [PERSON] є сином [PERSON]. Відповідно до рішення Печерського районного суду м. Києва від 12.11.2002 року [PERSON] усиновив [PERSON], [INFO], та відповідно внесено зміни в актовий запис щодо народження №1378 від 17.10.1987 року, записано батьком дитини [PERSON], змінено по - батькові дитини «[PERSON]» на «[PERSON]», прізвище, ім'я, дату та місце народження залишено без змін. Отже, [PERSON] є бабусею позивача [PERSON]. Таким чином, відповідач у справі є спадкоємцем першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України, після смерті [INFO] матері [PERSON]. Позивач стверджує, що має право на спадкування майна померлої бабусі [PERSON], оскільки протягом останніх шести років проживав разом з нею однією сім'єю, здійснював догляд за нею, допомагав фізично та матеріально. Дані обставини не заперечувалися відповідачем, та знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому в силу ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до положень ч.1 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Отже, з огляду на викладене, суд вважає, що позивачем доведений той факт, що він проживав тривалий час однією сім"єю із [PERSON], а тому відповідно до ч.1 ст. 1264 ЦК України відноситься до спадкоємців четвертої черги. За життя [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 26.08.1993 року, виданого виконкомом Вінницької міської ради народних депутатів на підставі рішення від 26.08.1993 року №582. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №117/2013р. до майна померлої [INFO] [PERSON], [PERSON] була подана заява про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] як спадкоємця першої черги. На підставі даної заяви та інших правовстановлюючих документів державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Скутельник І.А. видано [PERSON] 24.07.2013 року Свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлої [PERSON], яке складається з квартири [ADDRESS]. Як вбачається з медичної карти стаціонарного хворого [NUMBER] [PERSON] за життя хворіла, а саме у неї була гангрена правої ступні, у 2012 році їй було ампутовано праву нижню кінцівку, а тому у зв'язку з тяжкістю хвороби, каліцтвом та похилим віком (1939 року народження) була у безпорадному стані. Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві (своїй матері [PERSON].), яка через тяжку хворобу (гангрена правої ступні) була у безпорадному стані та померла. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив той факт, що позивач проживав однією сім'єю із померлою [PERSON], яка після перенесеної операції перебувала у безпорадному стані та потребувала стороннього доглялу. Догляд за нею здійснював позивач [PERSON], відповідача [PERSON] він ніколи не бачив. Крім того, як пояснив в судовому засіданні позивач, саме він займався похованням [PERSON], що не заперечувалося відповідачем. Відповідно до ч. ч. 3, 5 ст. 1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом; за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування; правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: approved