Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

В листопаді 2017 року позивач [PERSON] звернулась із вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб, що зареєстрований 20 вересня 2014 року між нею та [PERSON], а також стягувати з відповідача на її користь аліментів на їх малолітню доньку [PERSON], в розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно. Позов обґрунтовувався тим, що сторони подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, збереження шлюбу неможливе, у зв"язку з чим позивач просить розірвати шлюб. Також вказується, що відповідач матеріально дитині не допомагає, участі у її вихованні не приймає, хоча працює та отримує заробітну плату. Посилаючись на те, що самостійно не має можливості забезпечити дитину, вважає за доцільне стягувати аліменти з відповідача. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про визнання позовних вимог про стягнення з нього аліментів, розгляд справи просив проводити за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає, що рішення по справі можливо постановити за відсутності учасників справи. Розглянувши надані документи і матеріали, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 20 вересня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області було зареєстровано шлюб, актовий запис №2041. Сторони є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ТП №243776 від 01.07.2015 р. (а.с.8). Згідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зі змісту позову вбачається, що спільне життя у сторін не склалося, подальше існування їхньої сім'ї неможливе, шлюбні стосунки між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться. Вказані обставини відповідачем у заяві про визнання позову не заперечувались. Враховуючи вказане, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], підлягають до задоволення на підставі ст. 112 СК України. Згідно частини другої статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 ЦПК України. Статтею 206 ЦПК України передбачено: позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнання позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.82 ЦПК України: обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В підготовчому засіданні встановлено наявність законних підстав для стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 24.11.2017 року до досягнення дитиною повноліття, оскільки 8 липня 2017 року вступив в дію Закон України №2037-VIII від 17.05.2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесено зміни до ст. 182 СК України та збільшено мінімальний розмір аліментів на одну дитину який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З'ясовані у підготовчому засіданні обставини дають підстави для ухвалення судового рішення про задоволення позову на підставі ч. ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України та в порядку, передбаченому ч.4 ст. 206 ЦПК України. Підстав для відмови у прийнятті заяви відповідача про визнання позову суд не вбачає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. за вимогу про стягнення аліментів до Державного бюджету України, оскільки позивач в силу ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від його сплати та на користь позивача в розмірі 640 грн. 00 коп. за вимогу про розірвання шлюбу.

Outcome: approved