Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить захистити його права споживача та визнати незаконними дії відповідача щодо здійснення агресивної підприємницької практики, яка фактично містить елементи примусу, докучання та неналежного впливу у відношенні до нього та полягає у безпідставному нарахуванні йому заборгованості, процентів комісії та штрафних санкцій; визнати виконавчий напис, вчинений 20.10.2017 року Бондар Іриною Михайлівною приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 10002, таким, що не підлягає виконанню. Зазначає, що відповідач, звертаючись до приватного нотаріуса, намагається стягнути з нього грошові кошти за зобов`язаннями, які фактично вже є виконаними за рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05.07.2012 року, у зв`язку з цим дії відповідача щодо нарахування заборгованості, процентів, комісії та пені є незаконними та такими, що порушують його права споживача. У приватного нотаріуса не було підстав вважати, що розмір його заборгованості перед відповідачем є безспірним. Позивач у судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно, причину неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 07.06.2007 року між [PERSON] та відповідачем було укладено кредитний договір № РVН0GА00000116, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 100000 гривень на споживчі цілі, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,88 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 07.06.2017 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами 07.06.2007 року було укладено договір іпотеки № РVН0GА00000116. Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05.07.2012 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» було задоволено частково та стягнено з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № РVН0GА00000116 у розмірі 104110,31 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 83700,86 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 20127,91 грн., пені - 281,54 грн. На підставі зазначеного рішення Лозівським міськрайонним судом Харківської області 13.02.2013 року було видано виконавчий лист та 27.04.2016 року державним виконавцем органу державної виконавчої служби Лозівського МРУЮ управління юстиції відкрито виконавче провадження № 50981875. 16.06.2020 року старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) відповідно до вимог п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 50981875. Зазначено, що на підставі протоколу про проведені електронні торги від 01.06.2020 року ДП «СЕТАМ» проведено електронні торги з реалізації майна, а саме трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . Борг по виконавчому документу сплачено у повному обсязі. Відповідачем 12.10.2017 року направлено позивачу письмову вимогу від 10.10.2017 року про усунення порушень за кредитним договором № РVН0GА00000116від 07.06.2007 року та сплати суми боргу в розмірі 691370,69 грн. 18.10.2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» подано заявуприватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про вчинення виконавчого напису за кредитним договором № РVН0GА00000116від 07.06.2007 року. 20.10.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 10002, яким стягнуто з позивача [PERSON] на користьПАТ КБ «Приватбанк»: заборгованість за кредитним договором № РVН0GА00000116від 07.06.2007 року в розмірі 691370,69 грн., з яких залишок заборгованості за кредитом - 84839,21 грн., залишок заборгованості за відсотками - 221611,25 грн., комісія - 13800 гривень, пеня - 371120,23 грн.; витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 3000 гривень. Стягнення заборгованості проводилось за період з 07.06.2007 року по 02.10.2017 року. На виконання зазначеного виконавчого напису старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова ГТУЮ у Харківській області 22.01.2018 року відкрито виконавче провадження № 55562114. Суд зазначає, що за загальними правилами ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених у ч.1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) та від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557 цс 19), зазначають на те, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Так, відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" від 2 вересня 1993 року № 3425-XII та іншими актами законодавства України, зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595(далі - Порядок № 296/5). Пунктом 19 ст. 34 Закону № 3425-XII визначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія. Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів передбачена Главою 14 Закону № 3425-XII та Главою 16 розділу ІІ Порядку. За статтею 87 Закону № 3425-XII для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Так, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (далі - Перелік №1172). У статті 88 Закону № 3425-XII визначені умови вчинення виконавчих написів, за якими нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Зазначені умови вчинення виконавчого напису також містяться і в пунктах 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку № 1172. При цьому цей Перелік № 1172 не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі № 3425-XII та Порядку № 296/5. В подальшому, Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 26.11.2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Цією постановою були внесені зміни в розділ "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами" Переліку № 1172 та доповнено його новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". Дана постанова надала право нотаріусу вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з тим, вказану постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін, а Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Крім того, відповідно до п.п. 2.3. Порядку вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Письмову вимогу від 10.10.2017 року про усунення порушень за кредитним договором № РVН0GА00000116від 07.06.2007 року та сплати суми боргу направлено позивачу 12.10.2017р., виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом 20.10.2017 року. Враховуючи викладене, суд вважає, що між сторонами існує спір щодо наявної заборгованості, в зв`язку з чим приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Щодо вимог про визнання незаконними дії відповідача щодо здійснення агресивної підприємницької практики, яка фактично містить елементи примусу, докучання та неналежного впливу у відношенні до позивача та полягає у безпідставному нарахуванні заборгованості, процентів та штрафних санкцій, суд відмовляє в цій частині, враховуючи наступне. Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції. При встановленні того, чи містить підприємницька практика елементи примусу, докучання або неналежного впливу, до уваги береться: 1) час, характер та повторюваність пропозицій щодо придбання продукції; 2) вживання образливих або загрозливих висловів; 3) використання тяжкої для споживача обставини, про яку продавцю або виконавцю було відомо, для впливу на рішення споживача; 4) встановлення обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за договором, включаючи положення про право споживача розірвати договір або замінити продукцію чи укласти договір з іншим суб`єктом господарювання; 5) загроза здійснити незаконні або неправомірні дії. Як агресивні забороняються такі форми підприємницької практики: 1) створення враження, що споживач не може залишити приміщення продавця (виконавця) без укладення договору або здійснення оплати; 2) здійснення тривалих та/або періодичних візитів до житла споживача, незважаючи на вимогу споживача про припинення таких дій або залишення житла; 3) здійснення постійних телефонних, факсимільних, електронних або інших повідомлень без згоди на це споживача; 4) вимога оплати продукції, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання. Перелік форм агресивної підприємницької практики не є вичерпним. Позивачем у відповідності до положень ст.ст. 76-81 ЦПК України не доведена вимога щодо визнання незаконними дії відповідачів щодо здійснення агресивної підприємницької практики, яка фактично містить елементи примусу, докучання та неналежного впливу у відношенні до позивача та полягає у безпідставному нарахуванні заборгованості, процентів та штрафних санкцій. Доказів, які фактично містять елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку позивача споживача стосовно придбання продукції, останнім не надано. Факт звернення відповідача до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису не свідчить про здійснення у відношенні позивача агресивної підприємницької практики в розумінні вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Суд вважає, що в даній справі визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є достатнім для сприяння відновлення порушених прав позивача. Судові витрати по справі підлягають розподілу у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial