Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 37 424,59 грн. та судового збору, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.10.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №5490925190, відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредит у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в розмірі 30043,78 грн. із сплатою 39,9 % річних строком до 13.10.2019 року. Відповідно до п.4 договору позичальник зобовязується у разі повного або часткового прострочення повернення кредиту та або сплати процентів за користування ним та або комісії, якщо сплата комісії передбачена Розділом №1 цього договору та або інших платежів за договором, сплата яких передбачена цим договором сплатити банку штраф у розмірі 50 грн. за кожне допущене позичальником прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів (включно) з моменту виникнення прострочення платежу. При цьому у випадку, якщо прострочення платежу триває 5 і більше календарних днів, додатково до штрафу, визначеному попереднім абзацом цього пункту, позичальник зобовязаний сплатити кредитору штраф у розмірі 150 грн. за кожний випадок допущеного прострочення платежу. Всі інші умови сплати штрафних санкцій за цим договором, визначені сторонами у розділі №2 цього договору. В звязку з тим, що позичальник належним чином свої обовязки не виконує, станом на 23.07.2015 року виникла прострочена заборгованість по поверненню кредиту на загальну суму 37424,59 грн., яка складається з: - заборгованості за кредитом 28964,70 грн., - заборгованості по відсоткам за користування кредитом 7059,89 грн., - штрафу 1400 грн. Позичальник належним чином свої зобовязання не виконує, що є порушенням Закону України «Про банки та банківську діяльність» та умов кредитного договору. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує, просить розглядати справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки до суду невідомі, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 10.10.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №5490925190, відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредит у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в розмірі 30043,78 грн. із сплатою 39,9 % річних строком до 13.10.2019 року. Відповідно до п.4 договору позичальник зобовязується у разі повного або часткового прострочення повернення кредиту та або сплати процентів за користування ним та або комісії, якщо сплата комісії передбачена Розділом №1 цього договору та або інших платежів за договором, сплата яких передбачена цим договором сплатити банку штраф у розмірі 50 грн. за кожне допущене позичальником прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів (включно) з моменту виникнення прострочення платежу. При цьому у випадку, якщо прострочення платежу триває 5 і більше календарних днів, додатково до штрафу, визначеному попереднім абзацом цього пункту, позичальник зобовязаний сплатити кредитору штраф у розмірі 150 грн. за кожний випадок допущеного прострочення платежу. Всі інші умови сплати штрафних санкцій за цим договором, визначені сторонами у розділі №2 цього договору. В звязку з тим, що позичальник належним чином свої обовязки не виконує, станом на 23.07.2015 року виникла прострочена заборгованість по поверненню кредиту на загальну суму 36024,59 грн., яка складається з: - заборгованості за кредитом 28964,70 грн., - заборгованості по відсоткам за користування кредитом 7059,89 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу, який складається з 1400 грн., то суд приходить до висновку, що ці позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.4 договору позичальник зобовязується у разі повного або часткового прострочення повернення кредиту та або сплати процентів за користування ним та або комісії, якщо сплата комісії передбачена Розділом №1 цього договору та або інших платежів за договором, сплата яких передбачена цим договором сплатити банку штраф у розмірі 50 грн. за кожне допущене позичальником прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів (включно) з моменту виникнення прострочення платежу. Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Ч.ч.1, 2 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Таким чином, зазначені позивачем підстави для стягнення штрафу не передбачені ст. 549 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що зазначені у п. 4 умови договору є нікчемними. Згідно ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої укладено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтвердженні судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 37 424,59 грн. необхідно задовольнити частково, стягнувши з відповідача заборгованість за кредитом в розмірі 28964,70 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 7059,89 грн., а всього 36024,59 грн. та судовий збір в розмірі 360,24 грн.

Outcome: partial