Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФПГ МЕТАЛПРОМРЕСУРС», Державного реєстратора Виконавчого комітету Сартанської селищної ради м. Маріуполь Рогозної Аліни Миколаївни про припинення іпотеки та скасування рішення про державну реєстрацію прав. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] було надано кредит у сумі 1 200 000 доларів США на умовах визначених кредитним договором від 04 серпня 2006 року № 39. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №39 від 04.08.2006 року, було укладено договір іпотеки №39/1 від 04.08.2006 року, за яким в іпотеку банку було передано нежитлове приміщення літ.А-3 загальною площею 909,0 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS] . Внаслідок порушення зі сторони [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 лютого 2016 року стягнуто з нього на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» суму боргу, яка складається із: заборгованості за кредитом - 576 525,06 доларів США; заборгованості за відсотками - 28 314,29 доларів США, яка виникла станом на 15 серпня 2015 року. 18 листопада 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АлькорІнвест» (далі - ТОВ «ФК «АлькорІнвест») та ПАТ «ПУМБ» укладений договір про відступлення права вимоги № 39/2016, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором від 04 серпня 2006 року № 39 та іпотечним договором № 39/1 перейшло до ТОВ «ФК «АлькорІнвест». Цього ж дня ТОВ «ФК «АлькорІнвест» уступило право вимоги за цим договором ТОВ «ФПГ Металпромресурс», у подальшому ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 10 лютого 2017 року замінено стягувача у виконавчому провадженні з виконання указаного рішення суду, зокрема ПАТ «ПУМБ» на ТОВ «ФПГ Металпромресурс», тому останнє законно набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним та іпотечним договорами від 04 серпня 2006 року № № 39, 39/1. 04 жовтня 2019 року [PERSON] перевів на рахунок виконавчої служби 604 839,35 доларів США відповідно до виконавчого листа № 263/10469/15-ц, який виданий 22 червня 2016 року на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 лютого 2016 року, у зв`язку із чим у нього відсутня будь-яка заборгованість за зобов`язанням, забезпеченим іпотечним договором. З підстав наведеного, вважає, що зобов`язання за кредитним договором припинилося з 04.10.2019 року у зв`язку з повним виконанням позичальником обов`язків за кредитним договором №39 від 04.08.2006 року. Внаслідок повного виконання основного зобов`язання припиняється забезпечення його іпотекою, а також припиняється обтяження нежитлового приміщення, заборона на його відчуження. Незважаючи на це, після отримання повного виконання та закриття виконавчого провадження, 16.12.2019 року, о 09:54:17, державним реєстратором Виконавчого комітету Сартанської селищної ради м.Маріуполь Рогозною А.М. внесено запис про реєстрацію права власності на предмет іпотеки - нежитлову будівлю загальною площею 909 кв.м, розташовану за адресом: [ADDRESS] , за Товариством з обмеженою відповідальністю «ФПГ МЕТАЛПРОМРЕСУРС», та прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер : 50289085 від 18.12.2019. Державним реєстратором Виконавчого комітету Сартанської селищної ради м.Маріуполь під час проведення зазначеної дії порушено вимоги ч.3 ст.10, ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Для проведення державної реєстрації права власності на іпотечне майно ТОВ «ФПГ МЕТАЛПРОМРЕСУРС» надало державному реєстратору іпотечне повідомлення вих.№1 від 08.11.2019 року, в якому абстрактно, без зазначення конкретних порушень, посилаючись на невиконання належним чином умов кредитного договору №39 від 04.08.2006 року та п.3.1.4, 3.1.5 вказаного договору, було зазначено про нараховану нібито станом на 08.11.2019 року заборгованість за кредитом. Дане іпотечне повідомлення містило посилання на умови договору іпотеки №39/1 від 04.08.2006 року, який також був наданий державному реєстратору, а тому у державного реєстратора не було жодних перешкод для ознайомлення із текстом даного договору та він мав реальну можливість дійти висновку про те, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно. Ніякого позасудового врегулювання не відбувалось та іпотекодержатель отримав право власності на предмет іпотеки в порушення вимог ст.33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» та положень розділу 4 Договору іпотеки №39/1 від 04.08.2006 року. Крім того, за умовами п.4.5.1-4.5.3 Договору іпотеки №39/1 від 04.08.2006 року підписання акту прийому-передачі предмета іпотеки є обов`язковою умовою при переході права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. Однак, акт прийому-передачі предмета іпотеки не складався, та й, відповідно, не надавався державному реєстратору, що є істотним порушенням порядку задоволення вимог іпотекодержателя, визначеного в договорі іпотеки №39/1 від 04.08.2006 року. Договір іпотеки передбачає три примусових процедури: за рішенням суду, виконавчого напису нотаріуса, продажу предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Перехід права власності до набувача передбачений виключно як добровільний (на підставі двостороннього акту) та не передбачений у договорі шляхом примусового відчуження на підставі іпотечного застереження. При цьому, недотримання умов п.п.4.5.1-4.5.3 Договору іпотеки №39/1 від 04.08.2006 року було очевидним, а тому й підстав для здійснення державної реєстрації права власності за ТОВ «ФПГ МЕТАЛПРОМРЕСУРС» не було. Крім того, у іпотечному повідомленні, яке було направлено боржнику, зазначалось, що процедура примусового відчуження іпотечного майна буде проводитися відповідно до умов договору іпотеки. Іпотекодавцю не пропонувалося підписати акт прийому-передачі, іпотечне повідомлення не містило посилань на ст.37 ЗУ «Про іпотеку», а містило посилання виключно на ст.38 ЗУ «Про іпотеку» . Однак, при зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом перереєстрації права власності на предмет іпотеки за кредитором, у іпотечному повідомленні повинен бути зазначений саме даний спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, а не будь-який інший. Такі порушення є підставою для скасування рішення про реєстрацію права власності на іпотечне майно. Крім того, державний реєстратор Виконавчого комітету Сартанської селищної ради Рогозна А.М. не мала права здійснювати реєстрацію права власності на нерухоме майно та мала прийняти рішення про відмову у державній реєстрації на підставі п.6 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у зв`язку із наявністю зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно. Отже, прийнявши рішення про державну реєстрацію права власності індексний номер 50289085 від 18.12.2019 09:56:31 на вказаний об`єкт нерухомого майна, державний реєстратор Рогозна А.М. порушила права [PERSON] , оскільки фактично безпідставно позбавила його належного йому майна, що є підставою для скасування зазначеного рішення, з визнанням за позивачем права власності на нерухоме майно. 06.08.2020 р. ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 25.09.2020 р. ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представником відповідача ТОВ «ФПГ МЕТАЛПРОМРЕСУРС» подано відзив до суду, відповідно до якого представник у задоволені позовних вимог просив відмовити, посилаючись на наступне. Вважає, що припинення договору, з якого виникає забезпечене іпотекою зобов`язання, пов`язують з належним виконанням основного зобов`язання. Відповідно до умов п.2.1 іпотечного договору, за рахунок предмета іпотеки задовольняються вимоги іпотекодержателя за кредитним договором № 39 від 04.08.2006 року у повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу, а також будь-яке збільшення цієї суми та/або процентів за основним зобов`язанням. З підстав наведеного вважає, що сплата позивачем заборгованості визначеної рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 26 лютого 2016 року по справі №263/10469/15-ц, яка включає лише суму основного боргу та відсотки за користування кредитом, не може вважатися належним виконанням основного зобов`язання. Виконання такого зобов`язання було здійснено неналежним шляхом з простроченням строків і не сплатою штрафних санкцій, рішення щодо стягнення боргу було постановлено 26 лютого 2016 року, а позивач погасив заборгованість лише 04 жовтня 2019 року. Дані обставини свідчать про невиконання основного зобов`язання належним чином, що в свою чергу підтверджує факт дії іпотеки до виконання зобов`язання, яке виникло через прострочення виконання грошового зобов`язання на підставі ст.625 ЦК України. В обґрунтування зазначеної позиції посилається на висновки викладені у Постанові ВС у справі №539/3306/17 від 06 травня 2020 року, відповідно до якого порука та застава (іпотека) не припиняються за зобов`язаннями позичальника щодо заборгованості за кредитом, процентів і неустойки, які існували на момент розірвання кредитного договору. В частині своїх заперечень щодо задоволення позовних вимог щодо скасування рішення про державну реєстрацію права на предмет іпотеки, зазначив, що Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженої постановою КМУ за № 127, визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотеко держателя. В діях державного реєстратора відсутні будь-які порушення, оскільки всі документи були надані йому відповідно до п.61 Порядку, а наявність обтяжень у виді арешту не перешкоджає державній реєстрації права власності на майно іпотеко держателем, що визначено абз.2 ч.4 ст.24 ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Колегією Міністерства Юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів міністерства юстиції було визнано, що рішення про держану реєстрацію прав та їх обтяжень від 18 грудня 2019 року № 50289085 прийнято державним реєстратором відповідно до законодавства. Відповідачем, державним реєстратором Виконавчого комітету Сартанської селищної ради м.Маріуполь Рогозною Аліною Миколаївною, до суду подано відзив, відповідно до якого зазначене про наступне.16 грудня 2019 року до неї було подано заяву ТОВ «ФПГ МЕТАЛПРОМРЕСУРС» про державну реєстрацію права власності №37536093 на нежитлову будівлю, що розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки та документів, передбачених пунктом 61 Порядку. Державний реєстратор вважає, що діяла відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема п.12 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМ України від 25 грудня 2015 року № 1127 та ч.3 ст.10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При проведені реєстраційних дій встановила відповідність заявлених прав і доданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав. Вважає, що мала право на проведення реєстраційних дій за наявності зареєстрованого обтяження на предмет іпотеки з огляду на наступне. Відповідно до пункту 6 частини 1 ст.24 Закону, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. Водночас, нормою частини 2 цієї ж статті встановлено, що відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі державної реєстрації права власності на нерухоме майно з відкриттям розділу у державному реєстрі прав за особою, щодо якої або щодо майна якої наявні обтяження у спеціальному розділі Державного реєстру прав, чи в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав. Отже, на виконання норми даної статі, державним реєстратором, було перенесено до розділу запис про арешт та заборону на нерухоме майно, а також запис про іпотеку, які на момент реєстрації були наявні в реєстрі та не припинені жодною зі сторін зобов`язання. Звертає увагу суду, що Наказом міністерства юстиції України від 18 березня 2020 року за № 689/7 було відмовлено у задоволені скарги [PERSON] у зв`язку із тим, що державним реєстратором було прийнято оскаржуване рішення у відповідності до чинного законодавства. Просила суд відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі. Фіксування судового процесу здійснювалося у відповідності до ч. 1 ст.\~247\~ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Позивач [PERSON] , у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутністю. Представник позивача, адвокат Коровіна Н.Г., у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, наполягала на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача ТОВ «Металпромресурс», адвокат Куцобін Г.А. у судовому засіданні заперечував проти уточнених позовних вимог. Відповідач державний реєстратор Виконавчого комітету Сартанської селищної ради м.Маріуполь Рогозна Аліна Миколаївна до судового засідання не з`явилася, у поданому до суду відзиву просила суд розглянути справу за її відсутністю та відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги піддягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до умов кредитного договору від 04 серпня 2006 року № 39, укладеного між Закритим акціонерним товариством «Донгорбанк», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та [PERSON] , банк зобов`язався видати позичальнику кредит у розмірі 1 200 000 доларів США з цільовим використанням кредиту для будівництва торгового комплексу та інші поточні потреби, зі строком повернення кредиту згідно з графіком, викладеним у Додатку № 1 до цього договору, з кінцевою датою повернення кредиту - 30 липня 2021 року . Згідно з п. 3.1.5 кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту та сплати відсотків у випадку невиконання позичальником обов`язків, передбачених цим договором. ПАТ «ПУМБ», використовуючи своє право, передбачене п. 3.1.5 кредитного договору, направило [PERSON] вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та процентів за користування кредитом у тридцяти денний строк, що підтверджено копією відповідної вимоги. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №39/1 від 04.08.2006 року, між [PERSON] та ЗАТ «ДОНГОРБАНК» було укладено договір іпотеки №39/1 від 04.08.2006 року, за яким в іпотеку банку було передано нежитлове приміщення літ. А-3 загальною площею 909,0 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 лютого 2016 року позов ПАТ «ПУМБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволений частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором від 04 серпня 2006 року № 39 у розмірі 604 839,4 доларів США. Як вбачається з зазначеного рішення, судом стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 576 525,06 доларів США та заборгованість за відсотками у розмірі 28 314,29 доларів США. В частині стягнення пені у розмірі 1 498,31 доларів США, то судом зазначено про відсутність підстав для її стягнення з підстав, передбачених Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Відповідно до договору про відступлення вимоги за договором іпотеки № 39/2016 від 18 листопада 2016 року ПАТ «ПУМБ» відступило ТОВ «Фінансова компанія «АлькорІнвест» право вимоги за договором іпотеки від 04 серпня 2006 року № 39/1. Цього ж дня, 18 листопада 2016 року, ТОВ «Фінансова компанія «АлькорІнвест» відступило право вимоги за указаними договором іпотеки ТОВ «ФПГ Металпромресурс», що підтверджується копією договору про відступлення вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В., зареєстрованого в реєстрі № 2184. Відповідно до пункту 2.2 зазначеного договору, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора у зобов`язаннях, що виникли із кредитного договору та договору забезпечення в обсязі і на умовах, що існують на момент переходу цих прав, в т.ч., але не обмежуючись, право на отримання основної суми кредиту, процентів за користування кредитом, пені, штрафних санкцій відповідно до умов Кредитного договору. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 10 лютого 2017 року замінено стягувача у виконавчому провадженні з виконання виконавчих листів у справі №263/10469/15-ц (провадження № 2/263/76/2016), виданих Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області 22 червня 2016 року, у справі за позовом ПАТ «ПУМБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, з ПАТ «ПУМБ» на правонаступника - ТОВ «ФПГ МЕТАЛПРОМРЕСУРС». Відповідно до листа Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби у Донецькій області від 08 жовтня 2019 року та постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби у Донецькій області від 10 січня 2020 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 53243894, з [PERSON] 04 жовтня 2019 року борг у розмірі 604 839,35 доларів США стягнутий у повному обсязі. Як вбачається, з договору іпотеки від 04 серпня 2006 року нежитлове приміщення, розташоване у будинку [ADDRESS] , на час укладання відповідної угоди, належало іпотекодавцю на праві власності на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 17 квітня 2006 року, зареєстровано в реєстрі прав власності за № 14630138, згідно з витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованого 29 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Маріупольського нотаріального округу Лупіновой Н.Є., відносно нерухомого майна літ.А-3 площею 909,0 кв.м., розташованого за адресом: [ADDRESS] , в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, наявні наступні відомості: - в розділі «актуальна інформація про державну реєстрацію іпотеки» запис про іпотеку № 34707265 від 04.08.2006 року (номер запису в спеціальному розділі про іпотеку № 17505647); -в розділі «актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень» запис про обтяження № 34707576 від 04.08.2006 року (номер запису 3558396 від 04.08.2006 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна). Підставою для державної реєстрації зазначених обтяжень є договір іпотеки, серія та номер:ВЕА 438014-438017, виданий 04 серпня 2006 року Приватним нотаріусом Колесник А.І., реєстровий номер 1407. Крім того, відповідно до зазначеної інформаційної довідки в розділі «актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень» наявний запис про обтяження №34707414 від 30.10.2019 року, підстава для державної реєстрації: ухвала суду, серія та номер 263/15619/19, виданий 25 жовтня 2019 року Жовтневим районним судом міста Маріуполя, вид обтяження арешт нерухомого майна, характер обтяження: з метою забезпечення позову про стягнення боргу. Запис перенесено із запису № 34706123 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 50289085 від 18 грудня 2019 року, [PERSON] , Виконавчий комітет Сартанської селищної ради м. Маріуполя Донецької області. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18 грудня 2019 року щодо об`єкта нерухомого майна літ.А-3, загальною площею 909 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , наявна наступна інформація: - власником об`єкта нерухомого майна є Товариство з обмеженою відповідальністю «ФПГ МЕТАЛПРОМРЕСУРС»; - розмір частки: 1/1; - номер запису про право власності: 34707076; - дата, час державної реєстрації: 16.12.2019 09:54:17; - державний реєстратор: Рогозна Аліна Миколаївна, Виконавчий комітет Сартанської селищної ради м.Маріуполь, Донецька область; - підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 50289085 від 18.12.2019 09:56:31, [PERSON] , Виконавчий комітет Сартанської селищної ради м.Маріуполь, Донецька область. Відповідно до рішення про держану реєстрацію прав та їх обтяжень за № 50289085 від 18 грудня 2019 року, держаний реєстратор Виконавчого комітету Сартанської селищної ради м.Маріуполь Донецької області Рогозна А.М., розглянувши заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 16 грудня 2019 року, яку подала директор ТОВ «ФПГ МЕТАЛПРОМРЕСУРС» Панченко С.П. для проведення державної реєстрації права власності на нежитлову будівлю, вирішила провести державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю, що розташована: [ADDRESS] за суб`єктом ТОВ «ФПГ МЕТАЛПРОМРЕСУРС. При прийнятті зазначеного рішення державний реєстратор керувалася ст.10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктами 18,61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою КМ України від 25 грудня 2015 року № 1127, а також документами, поданими для проведення державної реєстрації прав. Як встановлено матеріалами справи, підставою для реєстрації права власності за товариством ТОВ «ФПГ МЕТАЛПРОМРЕСУРС на предмет іпотеки - нежитлову будівлю, стали наступні документи: - копія письмової вимоги про усунення порушень від 08 листопада 2019 року; - копія повідомлення про вручення поштового відправлення; - копія договору про відступлення права вимоги № 39/2016/1, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В. № 2184; - копія договору про відступлення права вимоги № 39/2016, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В. № 2182; - копія іпотечного договору № 39/1, посвідченого Приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Колесник А.І.; - копія листа відділення ПУМБ «РЦ в м.Маріуполя» від 11 грудня 2019 року. Відповідно до іпотечного повідомлення вих. №1 від 08.11.2019 року, ТОВ «ФПГ «МЕТАЛПРОМРЕСУРС» повідомило [PERSON] про те, що ним не виконані належним чином умови Кредитного договору № 39 від 04 серпня 2006 року та п.3.1.4, 3.1.5 вказаного договору, було зазначено про нараховану станом на 08.11.2019 року заборгованість за кредитом, а саме: за непогашеними процентами 292\~031,08 доларів США; штраф за порушення п.п.3.4.4 3.4.7 у розмірі 1\~482\~060,00 гривень, пеня за прострочення повернення кредиту 10\~837\~207,31 гривень. Зазначено, що в випадку непогашення вказаних сум боргу в 35 денний строк, ТОВ «ФПГ «МЕТАЛПРОМРЕСУРС» має право розпочати здійснювати заходи щодо примусового звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно умов іпотечного договору та законодавства, зокрема ст.ст.11,12,33,36,38 ЗУ «Про іпотеку». Відповідно до копії повідомлення про вручення поштового відправлення, зазначену вимогу вручено адресату [PERSON] 15 листопада 2019 року. Наказом Міністерства Юстиції України за № 689/7 від 18 березня 2020 року відмовлено у задоволені скарги [PERSON] на рішення державного реєстратора від 14 січня 2020 року у зв`язку з тим, що державним реєстратором прийнято оскаржуване рішення відповідно до законодавства. Підставою для прийняття зазначеного наказу, став висновок Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 27 лютого 2020 року. Відповідно до мотивувальної частини зазначеного висновку, рекомендовано відмовити у задоволені скарги [PERSON] у зв`язку з тим, що державним реєстратором прийнято оскаржуване рішення відповідно до законодавства. Як вбачається з тексту зазначеного висновку, комісія не досліджувала фактичні правовідносини, що виникли між сторонами, та не надавала юридичній оцінки обставинам, на які посилається у позові [PERSON] . Висновок містить виключно перелік документів поданих державному реєстратору та норми закону, який регулює діяльність державного реєстратора. Зазначений висновок має рекомендаційний характер. Частиною першою ст.15\~ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Щодо правових підстав задоволення позовних вимог в частині визнання припиненим зобов`язання за іпотечним договором від 04 серпня 2006 року №39/1, суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 1054\~ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Виходячи зі змісту ст.ст. 526, 599 ЦК України, зобов`язання вважається виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться. Поняття іпотеки деталізує абзац третій статті 1 Закону України «Про іпотеку», який визначає, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За приписами статей 3, 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Виходячи із системного аналізу зазначених норм права іпотека припиняється, зокрема, в разі припинення основного зобов`язання у зв`язку з його повним виконанням. При цьому, законодавець не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки, оскільки іпотека за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконання основного зобов`язання. За положеннями ч. 1 ст. 593 ЦК України, припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання презюмується. Належне виконання зобов`язання [PERSON] на користь кредитора підтверджено постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним і повним виконанням судового рішення, що фактично не оспорюється відповідачем по справі. Пред`явивши позов про стягнення заборгованості, банк змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому нарахування процентів та неустойки після пред`явлення такого позову не відповідає вимогам закону. У разі односторонньої зміни банком умов кредитного договору, право кредитодавця нараховувати проценти за користування кредитом, а також обумовлену кредитним договором неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування або у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Нарахування відсотків та пені поза межами дії договору є безпідставним. Такі висновки висловлені у постанові Великої Палати Верхового Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, які і стосуються заявлених вимог. Аналогічний правовий висновок наведено і Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), а саме, зазначено, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З підстав наведеного суд вважає, що право відповідача нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося після пред`явлення до позичальника вимог щодо стягнення в судовому порядку заборгованості та ухвалення рішення з даного приводу, тому припинилося і кредитне зобов`язання, що зумовлює припинення іпотеки з огляду на її похідний характер, а відповідач залишив за собою лише право пред`явити вимогу до позивача з метою захисту прав та інтересів згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, що не обтяжено іпотекою. Отже, враховуючи приписи чинного законодавства та встановлені фактичні обставини у справі, зокрема, припинення зобов`язань [PERSON] за кредитним договором, суд вважає, що похідне зобов`язання у вигляді зобов`язання за іпотечним договором у позивача перед відповідачем також припинилось. До такого висновку суд приходить з урахуванням правових висновків Верховного суду у подібних правовідносинах. За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (аналогічний висновок сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16; пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц). Як вбачається зі змісту Постанови Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 500/4127/16-ц (провадження №61-22142св18), правильним є висновок про те, що основне зобов`язання за кредитним договором виконано у зв`язку з повним виконанням судового рішення про дострокове стягнення з боржників всієї суми заборгованості за цим договором, отже, таке зобов`язання припинилось на підставі ст. 559 ЦК України, внаслідок чого припинилось право застави (іпотеки). Відповідно до ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно із частиною четвертою статті 17\~Закону України\~«Про судоустрій\~і статус\~суддів» єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема єдністю судової практики. Єдність судової практики є фундаментальною засадою здійснення судочинства і визначається тим, що має гарантувати стабільність правопорядку, об`єктивність і прогнозованість правосуддя. Застосування ж судами різних підходів до тлумачення законодавства, навпаки, призводить до невизначеності закону, його суперечливого та довільного застосування. Також єдність судової практики є складовою вимогою принципу правової визначеності. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача щодо застосування до спірних правовідносин висновків, викладених у Постанові Верховного Суду у справі № 539/3306/17 від 06 травня 2020 року, відповідно до якого порука та застава (іпотека) не припиняються за обов`язками позичальника щодо заборгованості за кредитом, процентів і неустойки, які існували на момент розірвання кредитного договору, з огляду на наступне. Предметом спору (зміст спірних правовідносин) у справі № 539/3306/17 є наявність факту розірвання кредитної угоди як підстави для припинення іпотечного договору, без її фактичної сплати боржником. У зазначеній справі позивач вважав, що основне зобов`язання припинилося у зв`язку з пропуском строку позовної давності банком, а оскільки іпотека належного йому нерухомого майна є похідною від основного зобов`язання, то договір іпотеки також необхідно припинити. Предметом же спору у справі, яка знаходиться на розгляді суду, є наявність факту виконаного зобов`язання за кредитним договором [PERSON] у повному обсязі, та як наслідок припинення зобов`язання за іпотечним договором, тому зазначені правовідносини не є тотожними із справою № 539/3306/17, а відповідні правові висновки не можуть бути застосовані судом. Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання за договором, таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом його визнання на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, щодо обґрунтованості позовних вимог про визнання припиненими зобов`язань за іпотечним договором, оскільки наданими позивачем доказами підтверджено виконання ним зобов`язань за кредитним договором, а відповідач не спростував у спосіб подання відповідних доказів доводи позивача та не підтвердив наявність невиконаних зобов`язань за кредитним договором. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання припиненим зобов`язання за договором іпотеки є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо позовної вимоги про застосування наслідків припинення іпотечного договору та зняття заборон відчуження нерухомого майна, накладених на підставі іпотечного договору, суд виходить з наступного. Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» у редакції, чинній на момент укладення іпотечного договору). Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (частина друга статті 593 ЦК України, частина третя статті 17 Закону України «Про іпотеку»). Згідно ст.\~43\~Закону України\~"Про\~забезпечення вимог\~кредиторів та\~реєстрацію обтяжень" відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Заяви про виникнення, зміну, припинення обтяжень та про звернення стягнення на предмет обтяження підписуються обтяжувачем. Відповідно до п. 57 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 25.12.2015\~р.\~№1127 (далі - Порядок) для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Тобто разом з припиненням зобов`язань за іпотечним договором фактично припиняється обтяження нерухомого майна іпотекою, так як всі\~\~правові підстави для його утримання під обтяженням відсутні. Отже, з державною реєстрацією відомостей про припинення іпотеки (припинення обтяження нерухомого майна іпотекою) підлягають державній реєстрації і відомості про зняття заборони відчуження, накладеної під час посвідчення такого нотаріального договору та вилучення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача (ч. 5 ст. 43 Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень"). Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами у реалізації власником права розпорядження відповідним майном. Отже, у зв`язку із відсутністю заборгованості у позивача за основним зобов`язанням, яке забезпечене іпотекою, іпотекодержатель (обтяжувач) повинен був вчинити дії щодо зняття іпотеки (повідомити про погашення позики), однак таких дій не вчинив, чим порушив вимоги чинного законодавства і права позивача, як власника цього майна. Таким чином, оскільки припинено зобов`язання за іпотечним договором його повним виконанням, це є підставою для задоволення вимоги позивача про зняття заборони відчуження нерухомого майна та виключення відповідного запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек. З підстав наведеного, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині застосування наслідків припинення іпотечного договору шляхом зобов`язання державного реєстратора зняти заборону відчуження нерухомого майна нежитлового приміщення, площею 909,0 кв.м., розташованого за адресом: [ADDRESS] , шляхом виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку № 34707265 від 04.08.2006 року (номер запису в спеціальному розділі про іпотеку № 17505647 від 04.08.2006 року) та запис про обтяження № 34707576 від 04.08.2006 року (номер запису обтяження 3558396 від 04.08.2006 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна до 2013 року). Щодо вимог про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності. В обґрунтування зазначених позовних вимог, позивач посилається на одночасно декілька правових підстав: - отримання ТОВ «ФПГ МЕТАЛПРОМРЕСУРС» від [PERSON] повного виконання зобов`язання за кредитним договором, забезпеченого договором іпотеки на час перереєстрації державним реєстратором права власності; - державним реєстратором Виконавчого комітету Сартанської селищної ради м.Маріуполь не дотримано вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме не встановлено відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; \~ \~ \~ \~- іпотекодержатель отримав право власності на предмет іпотеки в порушення вимог ст.33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» та положень розділу 4 Договору іпотеки №39/1 від 04.08.2006 року; - наявність зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно на час проведення реєстраційних дій. На думку суду, наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації, є безумовною підставою для скасування рішення про державну реєстрацію права власності індексний номер 50289085 від 18.12.2019 року. ТОВ «ФПГ МЕТАЛПРОМРЕСУРС» не добросовісно використало процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, не повідомивши державного реєстратора про наявність судового рішення у спірних правовідносинах та його повного виконання. Відповідно до ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; Статтею 41\~Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст.316\~ЦК України правом власності є право особи на річ(майно),яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно частини першої ст.182\~ЦК України право власності та інші речові права на нерухому речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»(№ 1952-IV),Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127. Відповідно до ч.3 ст.10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», надалі Закон № 1952-IV, державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: - відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; - відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; - відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; - наявність обтяжень прав на нерухоме майно; - наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Згідно з частиною першої статті 11\~Закону №\~1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. За змістом статті 18 Закону № 1952-IV, перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам-ч.8 ст.18 Закону №1952-IV У відповідності до ст.\~22\~Закону№1952-IV документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Статтею 24\~Закону №1952-IV затверджено перелік підстав для відмови у проведенні державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, який є вичерпним. Так, у відповідності до ч. 1 ст. 24 Закону №1952-IV\~\~у державній реєстрації прав та їх обтяжень серед іншого\~\~може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, а також в разі, якщо\~\~подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження та наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 33 Закону № 898-IV) Згідно з положеннями частин першої та третьої статті 36 Закону № 898-IV сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. Частиною 4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Положеннями ст.\~36\~цього ж\~Закону встановлений\~порядок позасудового\~врегулювання,\~а саме: сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. У договорі\~про задоволення\~вимог іпотекодержателя\~або у\~відповідному застереженні\~в іпотечному\~договорі зазначаються: умови,\~у разі\~настання яких\~іпотекодержатель може\~використати своє\~право на\~позасудове стягнення; порядок визначення вартості, за якою іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки; прийнятні та належні способи обміну повідомленнями між сторонами договору. Завершенням позасудового врегулювання є державна реєстрація прав власності на всі предмети іпотеки, що виступають забезпеченням за основним зобов`язанням. Відповідно до ч.1-3 ст.37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. У наведених вище правових нормах визначено перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень`та статті 37 ЗУ «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавств. Якщо у законі і договорі по різному урегульовано питання звернення стягнення на предмет іпотеки, то застосовуються вимоги договору, якщо такі не протирічать закону чи не заборонені законом. Аналогічний правовий висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного суду від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц. З наведеного вбачається, шо державний реєстратор повинен перевірити не тільки документи встановлені переліком у законі, но і документи, які визначені договором іпотеки, як підстава для реєстрації права власності. Крім того, п. 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127, який зазначений державний реєстратором як підстава реєстрації права власності, визначено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотеко держателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). З аналізу наведеного порядку, вбачається що визначені пунктами 1-3 документи подаються також, а не замість тих, які передбачені умовами укладеного договоруіпотеки №39/1 від 04.08.2006 року, зазначений порядок не має вичерпного переліку документів, необхідних для реєстрації права власності на предмет іпотеки. Як вбачається з матеріалів справи, державним реєстратором такі документи для проведення державної реєстрації отримані не були. Так, відповідно до ст.4.5 договору іпотеки, звернення стягнення на Предмет іпотеки може бути здійснено шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, у порядку, передбаченому пунктами 4.5.1-4.5.3 цього договору. Згідно п.4.3 Договору іпотеки №39/1 від 04.08.2006 року, у разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) Основного зобов`язання та/або умов цього договору, Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, він вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства та на підставі цього договору. З наведеного вбачається, що направлення письмової вимоги є підставою для початку звернення стягнення на предмет іпотеки, а не підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем без дотримання інших умов закону та договору. Так, пунктом 4.4 Договору іпотеки №39/1 від 04.08.2006 року визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснене: на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з умовами цього договору. Іпотекодержатель самостійно обирає способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктами 4.5.1 4.5.3 цього договору і встановлений цей порядок, а саме: 4.5.1. Право власності на Предмет іпотеки переходить до Іпотекодержателя з моменту підписання сторонами Акту прийому-передачі Предмета іпотеки 4.5.2. У разі підписання сторонами Акту прийому-передачі Предмета іпотеки цей договір є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, що є Предметом іпотеки. 4.5.3. Предмет іпотеки переходить у власність Іпотекодержателя за ціною, яка дорівнює основній сумі боргу та нарахованим на неї процентам, що залишилися неповернутими Іпотекодержателю за основним зобов`язанням. Таким чином, за умовами п.4.5.1-4.5.3 Договору іпотеки №39/1 від 04.08.2006 року підписання Акту прийому-передачі предмета іпотеки є обов`язковою умовою при переході права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. Досліджений судом договір іпотеки передбачає три примусових процедури: за рішенням суду, виконавчого напису нотаріуса, продажу предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Перехід права власності до набувача передбачений виключно як добровільний (на підставі акту прийому-передачі предмета іпотеки) та не передбачений у договорі шляхом примусового відчуження на підставі іпотечного застереження без підписання іпотекодавцем відповідного акту. Як встановлено матеріалами справи, акт прийому-передачі предмета іпотеки не складався, та й, відповідно, не надавався державному реєстратору, що є істотним порушенням порядку задоволення вимог іпотекодержателя, визначеного в договорі іпотеки №39/1 від 04.08.2006 року. Крім того, у іпотечному повідомленні вих.№1 від 08.11.2019 року, зазначено, що в випадку непогашення визначеної суми боргу в 35 денний строк, ТОВ «ФПГ «МЕТАЛПРОМРЕСУРС» має право розпочати здійснювати заходи щодо примусового звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно умов іпотечного договору та законодавства, зокрема ст.ст.11,12,33,36,38 ЗУ «Про іпотеку». З наведеного вбачається, що у іпотечному повідомленні, яке було направлено боржнику, зазначалось, що процедура примусового відчуження іпотечного майна буде проводитися відповідно до умов договору іпотеки. Іпотекодавцю не пропонувалося підписати акт прийому-передачі, іпотечне повідомлення не містило посилань на ст.37 ЗУ «Про іпотеку» (передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки), а містило посилання виключно на ст.38 ЗУ «Про іпотеку» (право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки). Таким чином, у направленому [PERSON] іпотечному повідомленні не було зазначено про застосування іпотекодержателем способу звернення стягнення на предмет іпотеки - передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, шляхом перереєстрації права власності на предмет іпотеки за кредитором, що також є підставою для скасування рішення про реєстрацію права власності на іпотечне майно. Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 року № 520/17304/15-ц. Так, у постанові визначено, що, процедура звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку вимагає від кредитора направлення повідомлення про порушення умов основного договору та договору іпотеки. Конкретні вимоги до інформації, яка повинна бути там зазначена, визначена Законом України Про іпотеку та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Аналізуючи зазначені акти, Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що при зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом перереєстрації права власності на предмет іпотеки за кредитором, у іпотечному повідомленні повинен бути зазначений саме даний спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, а не будь-який інший. Такі порушення, є підставою для скасування рішення про реєстрацію права власності на іпотечне майно. З підстав наведеного, суд погоджується із доводами позивача, що приймаючи рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ТОВ «ФПГ «МЕТАЛПРОМРЕСУРС», державний реєстратор Рогозна А.М., в порушення ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не встановила відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а саме наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. Однак, суд не може погодитися з доводами позивача щодо незаконності прийнятого державним реєстратором рішення з підстав наявності зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно. Так, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо нерухомого майна літ.А-3 загальною площею 909 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , було зареєстровано заяву з реєстраційним номером: 36702248 від 30.10.2019 про державну реєстрацію обтяження (арешт нерухомого майна) на підставі ухвали Жовтневого районного суду м.Маріуполя №263/15619/19 від 25.10.2019 року. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна. Водночас частиною 4статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції що була чинна на час проведення реєстраційних дій 18 грудня 2019 року), відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі:2) державної реєстрації права власності на нерухоме майно з відкриттям розділу в Державному реєстрі прав та перенесенням щодо такого права власності обтяження, державну реєстрацію якого проведено у спеціальному розділі Державного реєстру прав, чи в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав; 7) державної реєстрації права власності на нерухоме майно іпотекодержателем - фінансовою установою в порядку, передбаченому статтями 33-38 Закону України "Про іпотеку". Наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень, інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотеко держателем. З аналізу наведеної вище норми матеріального права, суд приходить до висновку, що наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень, на передане в іпотеку майно, не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. За наведених вище підстав, судом встановлено, що прийнявши рішення про державну реєстрацію права власності індексний номер 50289085 від 18.12.2019 09:56:31 на об`єкт нерухомого майна нежитлове приміщення площею 909,0 кв.м., розташованого за адресом: [ADDRESS] , державний реєстратор [PERSON] порушила права [PERSON] , оскільки фактично без достатньої правової підстави позбавила його належного йому майна, що є підставою для скасування зазначеного рішення. Відповідно до частини 3 статті 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). З підстав наведених вимог закону, вирішуючи питання про законність прийнятого державним реєстратором рішення, суд вважає за доцільним для відновлення за [PERSON] речового права на спірне майно, яке було зареєстровано за ним на праві власності відповідно до вимог законодавства до прийняття державним реєстратором незаконного рішення, одночасно визнати за останнім право власності на нежитлове приміщення площею 909,0 кв.м., розташованого за адресом: [ADDRESS] , що відповідає вимогам ч.3 ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно». Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним при зверненні до суду з позовом судовий збір в розмірі 13\~870,40 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved