Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить : визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі договору довічного утримання від 21.03.2017 року позивач є власником квартири [ADDRESS] . Крім неї, у квартирі зареєстрований її брат - [PERSON] . Відповідач на даний час прописаний за вказаною адресою, проте фактично більше двох років не проживає та не з"являється там. Місце проживання відповідача їй не відомо. Оскільки відповідач за вказаною адресою не проживає, у позивача виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які нараховуються на зареєстрованих осіб, чим порушуються права позивача, тому вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02.04.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, 03.07.2019 року позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України. 03.07.2019 року постановлена ухвала про проведення заочного розгляду справи відповідно до положень статтями 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що відповідно до договору довічного утримання (догляду) від 21.03.2017 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.03.2017 року [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.6-8). У квартирі [ADDRESS] , крім позивача, зареєстрований [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою виданою Обєднанням житлово-будівельних кооперативів № 1209 від 18.03.2019 року (а.с.4). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Підстави втрати права на користування житловим приміщенням регулюються ст. 71, 72 ЖК України в разі користування житловим приміщенням в будинках державного і громадського фонду та ст. 405 ЦК України в разі користування майном (житлом) власника. Як встановлено судом, квартира [ADDRESS] є майном (житлом) позивача, тому правовідносини між сторонами мають регулюватися відповідними нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності в житлі понад один рік без поважних причин, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В позові [PERSON] стверджувала, що відповідач, який доводиться їй братом, більше двох років, не проживає у квартирі, належній позивачу, не сплачує комунальні платежі. 18.03.2019 року сусідами було складено акт, затверджений керуючим Обєднанням житлово-будівельних кооперативів, в якому зазначено, що [PERSON] у квартирі [ADDRESS] зареєстрований, але фактично не проживає за вказаною адресою з 22 лютого 2017 року (а.с.5). На думку суду позивачка довела той факт, що відповідач понад один рік не проживає за місцем реєстрації, отже на підставі вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням. V. Розподіл судових витрат У відповідності до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved