Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

В травні 2016 року [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про встановлення батьківства, в якому просить встановити, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона, з грудня 2014 року по травень 2015 року з відповідачем перебували в близьких стосунках, орієнтовно у лютому 2015 року позивач завагітніла, про що повідомила відповідача, з яким в берез ні 2015 року орендували квартиру для спільного проживання. Однак, спільне життя у сторін не склалось і в травні 2015 року їх відностини припинились. [PERSON] [INFO] народила сина [PERSON]. При реєстрації дитини у відділі державної реєстрації актів цивільного стану відповідач відмовився подати заяву про реєстрацію батьківства, тому запис про батька дитини був здійснений відповідно до п.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. З огляду на викладене позивач вважає, що є достатньо підстав для визнання відповідача батьком [PERSON], у зв"язку з чим звернулась до суду із вказаним позовом. У судове засідання позивач не з'явилася, про час і дату судового розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, однак, подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просила суд розглянути справу за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Третя особа свого представника у судове засідання не направила, однак представником подано до суду заяву про розгляд справи без його участі представника, просив винести рішення згідно вимог чинного законодавства з максимальним врахуванням інтересів дитини. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст. 169 ч. 4, 224-226 ЦПК України, оскільки позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом установлено, що [INFO] у м.Києві народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 14.11.2015 року (актовий запис 4005). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, відомості про батька дитини записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 08.11.2016 зупинено провадження у справі в зв'язку з призначенням у даній справі судово-генетичної експертизи та з подальшим направленням ухвали суду до Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи (03141, м. Київ, вул. Докучаєвська, 4) для її подальшого виконання. У лютому 2017 року ухвала суду від 08.11.2016 повернута без виконання, у зв'язку з чим, провадження по справ відновлено. Відповідач для проведення експертизи не з`явився. Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Частиною 3 ст. 128 СК України встановлено, що позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Оскільки відповідач відмовляється подати заяву до органу РАЦС в порядку встановленому ч.1 ст. 126 СК України, позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про встановлення батьківства. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Водночас відповідачем у справі не надано суду жодних доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст. 126, 128, 135 СК України, та

Outcome: approved