Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Бережанський районний суд Тернопільської області до відповідача [PERSON] про стягнення на його користь 20 000,00 грн., боргу за договором позики, укладеним 24 листопада 2011 року та понесені ним судові витрати. Так, відповідач [PERSON] 24 листопада 2011 року взяв у нього в позику гроші в сумі 20 000,00 (двадцять тисяч) гривень, про що власноручно написав розписку, якою зобов'язався до 24 грудня 2011 року повернути йому зазначену суму коштів. Однак у вказаний термін відповідач в добровільному порядку відмовився згадані кошти йому повернути і до теперішнього часу гроші йому так і не повернуті. Той факт що між ними існував договір позики підтверджується власноручною розпискою відповідача, яку він написав при отриманні вищевказаних коштів.. За таких обставин він (позивач) і змушений звернутися до суду із вищезгаданими вимогами. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, подав заяву в якій просить справу розглядати у його відсутності, прибути на суд не може у зв'язку із сімейними обставинами, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі. Всі витрати по справі просить покласти на відповідача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, згідний сплатити позивачу 18 000,00 грн. Також визнав, що між ним та позивачем дійсно 24 листопада 2011 року відбувся договір позики, де він позичив у позивача 20 000, 00 грн. як це визначено у розписці поданій позивачем, яка написана ним (відповідачем) власноручно. Однак заперечив визначення терміну повернення грошей в один місяць. Запевнив суд, що термін повернення позичених коштів не визначався. Також пояснив, що при згаданому договорі позики вони обумовили з позивачем ще й сплату відсотків за користування позиченою сумою коштів в розмірі 600,00 гривень щомісячно. Починаючи з листопада 2011 року по грудень 2014 року він сплачував позивачу щомісячно по 600,00 гривень відсотків за користування позикою, а також повернув йому 2 000,00 гривень основного боргу згаданої позики. В підтвердження своїх заперечень зазначив, що у нього жодних доказів немає. Суд, розглянувши матеріали справи, взявши до уваги заяву позивача, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Виходячи з положень ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що [PERSON] 24 листопада 2011 року позичив у [PERSON] 20 000,00 (двадцять тисяч) гривень і зобов'язався повернути цю суму до 24 грудня 2011 року, однак, взятого на себе зобов'язання відповідач не виконав, боргу позивачу у домовлений строк не повернув, що підтверджується його письмовою розпискою, дослідженою в судовому засіданні. Отже, в судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі 24 листопада 2011 року укладено договір позики, де відповідач позичив у позивача 20 000,00 гривень із терміном їх повернення через місяць. А тому відповідач [PERSON] як позичальник несе відповідальність за повне виконання зобов'язань за згаданим договором позики. Однак, відповідач належним чином взяті на себе зобов"язання не виконав, своєчасно, у встановлений договором строк коштів не повернув. А тому, у позивача виникло законне право вимоги до відповідача про стягнення з нього заборгованості за згаданим договором позики. Посилання відповідача щодо часткової сплати боргу позивачу, заперечені позивачем в попередньому судовому засіданні, не підтверджені в судовому засіданні при розгляді справи по суті жодним доказом, що й визнано самим відповідачем. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного,

Outcome: approved