Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що на підставі ордеру на право зайняття житлового приміщення площею 42,86 кв.м, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], виданого 12.06.1989 року її матері [PERSON], яка померла [INFO], останній було виділено житлове приміщення на сім'ю з шести осіб. На даний час у вказаному житлі, крім позивачки та двох її дітей, зареєстрований і відповідач. Однак він не проживає в помешканні більше трьох років, добровільно визначив собі інше місце проживання, житлом не користується, не сплачує житлово-комунальні послуги. Позивачка одноособово несе витрати, пов'язані зі сплатою комунальних платежів та підтриманням житла в належному стані. Покликаючись на положення ЦК України, ЖК України позивачка просить суд задовольнити заявлений позов про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позивачка позов підтримала та пояснила суду про обставини, що описані вище. В подальшому подала заяву, згідно до якої просить справу розглядати без її участі, позов підтримує. В разі неявки відповідача не заперечує щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Відповідач повторно не з'явився в судове засідання. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без його участі. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості постановлення заочного рішення. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON], яка померла [INFO], на підставі ордеру на право зайняття житлового приміщення №7 серія КЖ від 12.07.1989 року, було виділено житлове приміщення на сім'ю з шести осіб [ADDRESS]. [PERSON] є матір'ю сторін у справі. На даний час у вказаній квартирі зареєстровані позивачка, її діти - [PERSON], 2009 р.н., [PERSON], 2011 р.н. та відповідач [PERSON], 1977 р.н., який згідно довідки, виданої виконавчий комітетом Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області №1434 від 05.06.2014 року, там не проживає. На підтвердження факту відсутності відповідача [PERSON] за адресою місця реєстрації також свідчать показання свідків [PERSON], [PERSON]; та письмові докази: акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї №173 від 05.06.2014 р., акт №425 від 08.12.2014 р., що були складені комісією на чолі з депутатом Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили дані обставини. Додали, що відповідач не проживає у квартирі на протязі десяти років, не користується нею. Виїхав з квартири після одруження. Позивачка не чинила йому перешкоди в користуванні майном. Таким чином, відповідач за вказаною адресою не проживає на протязі тривалого часу, місце проживання його позивачці не відоме. Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до частини 1 статті 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Стаття 3 Сімейного кодексу України визнає сім'ю, як спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Оскільки позивачка спільно з відповідачем не проживає, спільного побуту та господарства не веде, шлюбні відносини між ними припинено за рішенням суду, тому вони не мають по відношенню один до одного жодних прав та обов'язків. Частина 2 статті 405 Цивільного кодексу України встановлює те, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, оскільки відповідач у спірному житлі та не проживає більше одного року, не сплачує за користування жилим приміщенням і не несе оплату за комунальні послуги; не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участь у спільному побуті, і втратив інтерес до спірного житла, є підстави визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Правовий зміст права користування жилим приміщенням не є тотожним змісту поняття реєстрації місця проживання особи. Частина 2 статті 2 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлює, що реєстрація місця проживання особи не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Розглянувши справу в межах заявлених позивачкою вимог та зазначених і доведених нею обставин суд вважає, що позов про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved