Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до приватного підприємства «Агронива-Трейдинг», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача: публічне акціонерне товариство «[PERSON] кредит», про стягнення заборгованості в розмірі 1241406,79 грн. Вказав, що 05.06.2015 року між ним (по договору «новий кредитор»), [PERSON] (по договору «первісний кредитор») та ПП «Агронива-Трейдинг» (по договору «боржник") було укладено договір відступлення права вимоги, згідно умов якого громадянин [PERSON] передав йому право вимоги виконання грошового зобовязання в сумі 1241406,79 грн. При цьому зазначено, що право вимоги, яке було передано за вказаним договором належало первісному кредитору [PERSON] на підставі: - договору поруки №04-1191/1-4 від 19 травня 2014 року; - договору про надання відновлюваної кредитної лінії № 05.1-165ю/2014/2-1 від 19.05.2014 року та квитанцій, які свідчать про погашення [PERSON] кредиту та відсотків. 30.06.2015 року позивачем на адресу ПП «Агронива-Трейдінг» надіслано претензію по погашенню заборгованості за договором відступлення права вимоги від 05.06.2015 року в строк до 01.08.2015 року, чого зроблено не було, а тому звертається в суд із даним позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 1241406,79 грн. та судові витрати. Позивач в судове засідання не з'явився, його представник надав суду заяву, в якій просить справу слухати за своєї відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнає. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 4. ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Аналіз вказаної правової норми свідчить, що ухвалення судом рішення про задоволення позову у разі його визнання відповідачем можливо лише за наявності законних підстав. Судом встановлено, що 19 травня 2014 року між публічним акціонерним товариством «[PERSON] кредит» та приватним підприємством «Агронива-Трейдинг» в особі директора [PERSON] був укладений договір про надання відновлюваної кредитної лінії № 05.1-165ю/2014/2-1 відповідно до умов якого кредитор надає кредит окремими частинами (транші) в межах максимального ліміту заборгованості до 1\~200\~000,00 грн. із встановленим графіком змін максимального ліміту заборгованості та кінцевим терміном повернення заборгованості до 18 травня 2015 року (а.с. 6-10). 19 травня 2014 року між публічним акціонерним товариством «[PERSON] кредит» (кредитором), приватним підприємством «Агронива-Трейдинг» в особі директора [PERSON] (позичальником) та фізичною особою громадянином [PERSON] (поручителем) був укладений договір поруки № 04-1191/1-4, за яким поручитель забов'язується перед кредитором солідарно відповідати за виконання позичальником у повному обсязі зобовязань за генеральним договором про здійснення кредитування № 05.1-164ю/2014/2-1 від 19.05.2014 року та договором про надання відновлюваної кредитної лінії № 05.1-165ю/2014/2-1 від 19.05.2014 року, а саме: повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливої неустойки (а.с.4-5). Відповідно до п.п. 3.2.2 вищезазначеного договору поруки до поручителя, який виконав зобовязання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобовязанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. 05 червня 2015 року між [PERSON], як фізичною особою, [PERSON] та приватним підприємством «Агронива-Трейдинг» в особі директора [PERSON] був укладений договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого [PERSON] одержує право замість [PERSON] вимагати від ПП «Агронива-Трейдинг» належного виконання всіх зобовязань за договором поруки № 04-1191/1-4 від 19.05.2014 року (а.с.3). Відповідно до договору від 29.04.2015 року про внесення змін №1 до Генерального договору про здійснення кредитування № 05.1-164ю/2014/2-1 від 19.05.2014 року, укладеного між ПАТ «[PERSON] кредит» та ПП «Агронива-Трейдинг», в особі директора [PERSON], сторони розірвали Генеральний договір про здійснення кредитування № 05.1-164ю/2014/2-1 від 19.05.2014 року. Згідно частини квитанцій, а саме: № 2979984 від 19.01.2015 року, № 2988226 від 20.01.2015 року, № 3001929 від 23.01.2015 року, № 2997740 від 22.01.2015 року, № 3037695 від 04.02.2015 року, № 3104084 від 20.02.2015 року, № 3299794 від 28.04.2015 року, що містяться в матеріалах справи, вбачається, що платник: [PERSON], як фізична особа перераховував кошти отримувачу - ПП «Агронива-Трейдинг» для погашення кредитного договору № 05.1-164ю/2014/2-1 від 19.05.2014 року, а відповідно до іншої частини, а саме: № 3184581 від 19.03.2015 року, № 3145758 від 06.03.2015 року, № 3236528 від 07.04.2015 року, № 3299730 від 28.04.2015 року, № 3187388 від 20.03.2015 року, № 3206224 від 26.03.2015 року, № 3295088 від 27.04.2015 року, № 3299727 від 28.04.2015 року, № 3299742 від 28.04.2015 року, № 2940870 від 06.01.2015 року платник ПП «Агронива-Трейдінг» ч/з [PERSON] перераховував кошти ПП «Агронива-Трейдінг» із зазначенням призначення платежу: для погашення вищезазначеного кредиту та відсотків по ньому (а.с.14-18). При цьому слід зазначити, що суду не надано жодного платіжного документу, які б засвідчували повернення поручителем фізичною особою [PERSON] суми кредиту і сплату ним відсотків на рахунок кредитора - ПАТ «[PERSON] кредит». Крім того, судом встановлено, що заборгованість перед кредитором ПАТ «[PERSON] кредит» , зокрема, за договором про надання відновлюваної кредитної лінії № 05.1-165ю/2014/2-1 від 19.05.2014 року погашено позичальником ПП «Агронива-Трейдінг», а не поручителем - фізичною особою [PERSON], відповідно до повідомлення банку від 14.05.2015 року. Так, відповідно до ст.553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно зі ст.555 ЦК України у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника, а в разі пред'явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі. Якщо поручитель не повідомить боржника про вимогу кредитора і сам виконає зобов'язання, боржник має право висунути проти вимоги поручителя всі заперечення, які він мав проти вимоги кредитора. Відповідно до ст.556 ЦК України після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника. До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Правовий аналіз норм частин першої та другої статті 556 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наслідки, передбачені в цій нормі, настають лише в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов'язання. Часткове виконання поручителем зобов'язань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором. Дана правова позиція, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, викладена в постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 р. у справі № 6-466цс15. Як визначено п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Також, згідно з ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. При цьому, відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок по доказуванню покладається на позивача. Як вбачається із встановлених судом обставин справи, зобовязання за договором про надання відновлюваної кредитної лінії № 05.1-165ю/2014/2-1 від 19.05.2014 року виконане позичальником ПП «Агронива-Трейдінг», при цьому доказів того, чи одержував фізична особа [PERSON] вимогу кредитора, як поручитель, чи перейшло до нього право вимоги за забов'язанням по кредитному договору суду не надано. Крім того, суду не надано документу, врученого кредитором ПАТ «[PERSON] кредит» - поручителю [PERSON], який би підтверджував обов'язок боржника у відповідності до вимог ст.556 ЦК України. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що наслідки, передбачені\~ст.556 ЦК України й умови договору поруки щодо переходу всіх прав кредитора до поручителя внаслідок повного виконання поручителем зобовязання, забезпеченого порукою, не настали, а тому до фізичної особи [PERSON] як поручителя не перейшли усі права кредитора у кредитному зобовязанні та відповідно не виникло права відступлення права вимоги позивачу [PERSON] Крім того, слід зазначити, що суд на підставі ч.4 ст. 174 ЦПК України не приймає визнання відповідачем позову, оскільки відсутні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] слід відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ПП «Агронива-Трейдинг» заборгованості у розмірі 1241406,79 грн. за договором відступлення права вимоги. На підставі ст.ст.512, 513, 517, 555, 556 ЦК України, ст.ст. 10, 59, 60, 61, 209, 212, 213- 215 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed