Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на підставі рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 12 вересня 2011 року на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], з 1/4 частки до 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) позивача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що позивач 09 листопада 2011 року зареєстрував шлюб з [PERSON]. В період шлюбу у позивача народилась дитина донька [PERSON], [INFO]. Після винесення 12 вересня 2011 року Щорським районним судом Чернігівської області рішення про стягнення з позивача аліментів, змінився його сімейний стан, оскільки народилась донька, яка знаходиться на його утриманні, матеріальний стан змінився (погіршився) порівняно з тим періодом, коли позивач отримував відповідні доходи, які давали б можливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. У судовому засіданні позивач відсутній, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. У судовому засіданні відповідач відсутня, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Заперечень проти позову не надійшло. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, повно та всебічно з?ясувавши обставини, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити. Так, судом встановлено, що рішенням Щорського районного суду Чернігівської області з позивача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 липня 2011 року і до його повноліття (а.с.5-6). Зазначене рішення не набрало законної сили. 09 листопада 2011 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюбу, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] Від даного шлюбу останні мають спільну дитину доньку [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.7). Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Аналіз статті 192 Сімейного кодексу свідчить про те, що за позовом платника аліментів суд може зменшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення його здоров'я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Обов'язок доказування наявності наведених обставин покладається на позивача. Крім того, враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В порушення вищенаведеної норми Закону, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів значного погіршення матеріального становища. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї. Під зміною сімейного стану розуміється з'явлення у сім'ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов'язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я. Як вбачається з матеріалів справи посилання позивача, як на підставу для зменшення розміру стягуваних аліментів це створення сім"ї та народження дитини, але позивач не вказав обставин, що мають істотне значення для зменшення розміру аліментів, доказів про те, що його матеріальний стан погіршився, суду надано не було. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання. У виконання вимог статей 10, 60 ЦПК України позивач не довів суду, що його матеріальний або сімейний стан, змінилися настільки, що унеможливлює виплату ним аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] на користь відповідача в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, що могло б бути підставою для зменшення розміру аліментів, визначеного рішенням суду.

Outcome: dismissed