Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

Позивач в особі голови правління Кредитної спілки «Азовська кредитна компанія» [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] з 18 квітня 2016 року є членом Кредитної спілки «Азовська кредитна компанія». 09 вересня 2016 року відповідач подала заяву про надання їй кредиту, на підставі якої у той же день між нею та Філією № 2 Кредитної спілки був укладений кредитний договір № 3234/16-Ф2. За умовами договору остання отримала кредит в сумі 6000 гривень строком на 12 місяців зі сплатою за користування коштами 0,17% від суми залишку кредиту за кожен день користування грішми. За весь час користування кредитними коштами відповідач здійснила один платіж: 08 листопада 2016 року в сумі 700 гривень, більше платежів здійснено не було. Станом на 23 жовтня 2017 року заборгованість відповідача за договором кредиту становить 9 419,59 гривень, з яких 5 912,00 гривень - залишок по кредиту, 3 507,59 гривень проценти за користування грішми за період з 09 листопада 2016 року по 23 жовтня 2017 року. На підставі викладеного, посилаючись на діюче законодавство, позивач звертається до суду та просить стягнути вказану заборгованість з відповідача, а також витрати з оплати судового збору в сумі 1600 гривень. Заявою від 11 грудня 2017 року позивач в особі представника за довіреністю [PERSON] позовні вимоги збільшила, зазначивши, що станом на 28 грудня 2017 року заборгованість відповідача становить: 10 082,92 гривні, з яких 5 912,00 гривень заборгованість за кредитом, 4 170,92 гривень - заборгованісь по процентам за користування кредитними коштами за період з 09 листопада 2016 року по 28 грудня 2017 року. До зали судових засідань представник позивача [PERSON] (яка діє на підставі довіреності) не прибула, через канцелярію суду надала заяву, якою просить розглядати справу за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідача не заперечує. Відповідач до суду не прибула за невідомих причин, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином та своєчасно. Відповідно до ст. 280 ЦПК України (від 15 грудня 2017 року) однією з умов ухвалення заочного рішення є не подання відповідачем відзиву. Нормами ЦПК України, які діяли на момент відкриття провадження по справи не передбачено подання відзиву відповідачами, у звязку з чим суд не пропонував відповідачу надати відзив. На даний час відповідач неодноразово в судові засідання не зявився, у звязку з чим розгляд справи неодноразово відкладався. Тому суд вважає що наступне відкладання справи з пропозицією надання відповіді чи строку для надання відзиву, порушить права позивача, щодо розгляду справи в межах розумних строків. При цьому суд звертає увагу, що в матеріалах справи міститься заява представника позивача, за якою вона не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. На підставі викладеного суд приходить до висновку про можливість розглянути справу в порядку заочного розгляду на підставі письмових доказів, що містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що 09 вересня 2016 року між Кредитною спілкою «Азовська кредитна компанія» (далі Кредитодавець), з одного боку, та членом кредитної спілки [PERSON] (далі - Позичальник), з іншого, був укладений договір споживчого кредиту № 3234/16-Ф2, за умовами якого Кредитодавець надав Позичальникові грошові кошти у кредит у сумі 6000 (шість тисяч) гривень, строком на 12 місяців та сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 0,17 % від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Планові платежі позичальник зобов?язався вносити щомісяця не пізніше 15 числа кожного місяця. При цьому [PERSON] була ознайомлена із умовами зазначеного договору, а також із графіком та строками погашення отриманого кредиту і сплати відсотків за користування грішми, що підтверджується його особистим підписом у договорі та графіку погашення заборгованості. Згідно з положеннями ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, при цьому боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання зобовязання. У відповідності до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] згідно графіку платежів (додаток № 1 до кредитного договору) сплатив за кредитом 2800 гривень, останій платіж 22 грудня 2016 року, після вказаної дати платежів від нього не надходило. Заборгованість [PERSON] за договором кредиту станом на 28 грудня 2017 року становить 10 082,92 гривні, з яких 5 912,00 гривень заборгованість за кредитом, 4 170,92 гривень - заборгованісь по процентам за користування кредитними коштами за період з 09 листопада 2016 року по 28 грудня 2017 року. Відповідач, не бажаючи приймати участь в судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання нею обов"язків за кредитним договором, тим самим не оспорює наявних підстав для стягнення з неї відшукуваних позивачем грошових сум та їх розміру. На підставі наведеного, суд вважає встановленим факт порушення [PERSON] умов договору кредиту, заборгованість в сумі 10 082,92 гривень є доведеною, та такою, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Статею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1600,00 грн. (а.с.1). Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, а саме: витрат по сплаті судового збору в сумі 1600,00 грн.

Outcome: approved