Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої керівником під час виконання трудових обовязків. У своєму позові позивач вказав, що [PERSON] знаходився на посаді головного бухгалтера Казенного підприємства Запорізький титано-магнієвий комбінат з 31.12.2010 року по 22.11.2013 року. Згідно наказу від 17.03.2009 р. № 200 «Про перетворення шляхом реорганізації Казенного підприємства «Запорізький титано-магнієвий комбінат» та Статуту ДП «ЗТМК», затвердженого наказом Мінпромполітики від 15.11.2010 №577, 04.01.2011р. шляхом перетворення КП «ЗТМК» реорганізовано в Державне підприємство «Запорізький титано\-магнієвий комбінат», яке є правонаступником всіх прав та обов'язків КП «ЗТМК». 16.11.2011р. за результатами проведення планової ревізії фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Запорізький титапо-магнієвий комбінат» за період з 01.07.2009р. по 30.09.2011р. Державною фінансовою інспекцією України було складено акт № 06-21/13. 30.12.11р. на адресу ДГ1 ЗТМК надійшла вимога №06-14/314 від 21.12.11р. про усунення порушень, зокрема: - відшкодувати збитки у сумі 34\~400,4 грн. за рахунок осіб, винних осіб (п. 12 вимоги). Актом ревізії встановлено, що внаслідок дій колишнього головного бухгалтера КП «ЗТМК» [PERSON], ДП ЗТМК нанесено збитки у розмірі 34\~400,4 грн. Таким чином, ДП «ЗТМК» в порушення п.2 ст.18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», п.1,5 ст.9 Закону України « Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.5 «Обов'язки орендаря» договору оренди цілісного майнового комплексу бази відпочинку «Титан» від 30.05.2006року № 2001, п.4 договору про розірвання від 20.09.2010 року, ДП «ЗТМК» понесені витрати на оплату праці працівників ДП «ЗТМК» (начальник та охоронці), що обслуговували базу відпочинку «Титан» за червень-вересень 2011 року, що призвело до покриття витрат сторонніх юридичних осіб всупереч законодавству при відсутності дебіторської заборгованості в обліку за червень-вересень 2011 року на загальну суму 34\~400,4 грн. Вказані висновки акту ревізії підтверджені Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.03.2014р. по справі №2а-913/12/2670, яка набрала законної сили. Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, спричинену підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. У відповідності зі ст. 133 КЗпП обмежену матеріальну відповідальність несуть керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами працівникам, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям. Таким чином під час неналежного виконання трудових обов'язків [PERSON] завдав підприємству матеріальні збитки в розмірі 34\~400,4 грн. У своєму позові позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ДП ЗТМК" 34\~400,4 грн. матеріальної шкоди, завданої ним під час неналежного виконання трудових обовязків та судовий збір у розмірі 344,4 грн. Позивач у судове засідання не зявився, але надав письмову заяву, в якій просить розглянути справу без участі представника ДП «ЗТМК», позов підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, але надав свої письмові заперечення, в яких просить у задоволенні позову ДП «ЗТМК» відмовити та застосувати строк позовної давності. Дослідивши докази по справі , суд вважає, що позов ДП «ЗТМК» задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] знаходився на посаді головного бухгалтера Казенного підприємства Запорізький титано-магнієвий комбінат з 31.12.2010 року по 22.11.2013 року. Із акту № 06-21/13, складеного Державною фінансовою інспекцією України встановлено, що 16.11.2011р. за результатами проведення планової ревізії фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Запорізький титапо-магнієвий комбінат» за період з 01.07.2009р. по 30.09.2011р. було складено акт. Із акту ревізії встановлено, що внаслідок дій колишнього головного бухгалтера КП «ЗТМК» [PERSON], ДП ЗТМК нанесено збитки у розмірі 34\~400,4 грн. Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, спричинену підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. У відповідності зі ст. 133 КЗпП обмежену матеріальну відповідальність несуть керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами працівникам, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям. У своїх письмових запереченнях відповідач просить застосувати строк позовної давності до вимог ДП»ЗТМК» та у задоволенні вимог дП»ЗТМК» відмовити. Відповідно до приписів ст.233 КЗпП України строк позовної давності для звернення позивача до відповідача про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 1\~349\~547,46 грн. сплив 16.11.2012 року, а на момент подачі позову до суду минуло майже 2,5 роки. За загальним правилом, встановленим ст.73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається із змісту позовної заяви та додатків до неї, позивач не звертався із заявою про поновлення строку позовної давності. Що стосується розміру матеріальної шкоди, то суд вважає, що розмір шкоди, який вимагається до стягнення, визначений позивачем невірно та з порушенням приписів ст..ст.132-134КЗпП України, а тому стягненню не підлягає виходячи з наступного. Згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України , наданими у п.6 постанови № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам , організаціям їх працівниками», згідно яких вважає за потрібне розяснити судам, що на підставі п.2 ст.133 КЗпП України за шкоду,заподіяну неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних чи грошових цінностей ,матеріальну відповідальність в межах прямої дійсної шкоди, але не більше середнього місячного заробітку, несуть винні в цьому директори, начальники і інші керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники. Згідно п.12 вищевказаної постанови зазначається, що відповідно до п.6 ст.134 КЗпП України матеріальна відповідальність в повному розмірі покладається на працівника у випадках, передбачених окремим законодавчими актами. За чинним законодавством така відповідальність може бути покладена, зокрема, за шкоду, заподіяну перевитратою пального на автомобільному транспорті; розкраданням, знищенням (зіпсуттям), недостачею або втратою дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння та валютних цінностей. Як вбачається із матеріалів справи, між [PERSON] та ДП «ЗТМК» відсутній договір про матеріальну відповідальність; відсутні протиправність та вина в діях [PERSON]; витрати позивача, не належать до переліку шкоди, згідно п.6 ст.134 КЗпП України, за якими відшкодовується шкода в повному обсязі. Тому, суд приходе до висновку, що позов ДП «ЗТМК» не знайшов своїх доказів і обґрунтування , і тому задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed