Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Паста і Баста» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 01.04.2014р. вона працювала в ТОВ «Паста і Баста» на посаді менеджера-касира в піцерії «Іль Моліно». Наказом №40 від 16 липня 2014р. вона була звільнена з займаної посади на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України, у зв'язку із виявленою недостачею матеріальних цінностей - грошових коштів та у зв'язку із втратою довіри. Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки вона не вчиняла будь-яких умисних дій по заволодінню коштами підприємства і зазначена обставина є недоведеною. Крім того, на момент звільнення вона перебувала в стані вагітності і керівництво закладу знало про цю обставину. В зв'язку з наведеним, позивач просила поновити її на роботі на посаді менеджера-касира, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 12053 грн. 61 коп. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити. Представник відповідача та одночасно представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що 10 липня 2014р. інвентаризаційною комісією було проведено інвентаризацію каси закладу громадського харчування «Іль Моліно» та виявлено нестачу грошових коштів в розмірі 285 грн. [PERSON] були надані пояснення та фактично визнано факт нестачі грошових коштів. Отже, звільнення позивача відбулось відповідно до вимог закону і тому відсутні підстави для її поновлення на роботі. Що стосується посилання позивача на стан вагітності під час звільнення, то зазначена обставина не була відома керівництву, оскільки відповідна довідка [PERSON] надана не була. Суд, вислухавши пояснення позивача, представників сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні, наказом № 19 від 01.04.2014р. позивач була прийнята на посаду менеджера-касира в Товариство з обмеженою відповідальністю «Паста і Баста». Наказом №7 від 09.07.2014р. була створена інвентаризаційна комісія для проведення раптових інвентаризацій наявності грошових коштів в касі підприємства. Актом №1 від 10.07.2014р. було зафіксовано нестачу грошових коштів підприємства в розмірі 285 грн. та зазначено, що причиною нестачі коштів є крадіжка з боку менеджера-касира [PERSON] Зазначені обставини підтвердили допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] Наказом №40 від 16 липня 2014р. [PERSON] була звільнена з роботи на підставі п.2 ст.41 КЗпП України у зв'язку із виявленою недостачею матеріальних цінностей - грошових коштів та у зв'язку із втратою довіри. Обґрунтовуючи позов [PERSON] посилалась не те, що вона не вчиняла будь-яких умисних дій по заволодінню коштами підприємства і зазначена обставина є недоведеною. Крім того, на момент звільнення вона перебувала в стані вагітності і керівництво закладу знало про цю обставину. Відповідно до довідки №165 від 10 липня 2014р. жіночої консультації ТМО Печерського району м.Києва [PERSON] знаходиться на обліку по вагітності і строк вагітності складає 10 тижнів (а.с.10). Згідно ст.184 КЗпП України звільнення вагітних жінок з ініциативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, коли допускається звільнення з обов"язковим працевлаштуванням. Оскільки позивач була звільнена з роботи з ініціативи власника в особі директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Паста і Баста», на момент звільнення перебувала у стані вагітності, зазначене свідчить про порушення відповідачем передбачених законом гарантій для зазначеної категорії жінок. Отже, позивач була звільнена з роботи з порушенням вимог закону, що є підставою для її поновлення на роботі. Посилання представника відповідача на те, що позивач не повідомила адміністрацію про вагітність і на момент звільнення ця обставина відома не була, не має правового значення для вирішення даного спору, оскільки визначені законом гарантії для вагітних жінок поширюються на всі випадки звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу незалежно від обізнаності власника або уповноваженого ним органу про зазначену обставину. Крім того, допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] - директор піцерії «Іль Моліно», в якій безпосередньо працювала [PERSON], підтвердила суду, що до звільнення позивач повідомляла її про свою вагітність. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Отже, за період вимушеного прогулу з 17 липня 2014р. по 09 грудня 2014р., який становить 78 робочих днів, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача середній заробіток в розмірі 12053 грн. 61 коп., виходячи з визначеного середньоденного заробітку - 148 грн. 81 коп. (а.с. 49). Що стосується вимоги позивача про відшкодування відповідачем спричиненої їй моральної шкоди, то вона підлягає частковому задоволенню. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Обґрунтовуючи вимоги по відшкодуванню моральної шкоди, позивач посилалась на те, що відповідачем були порушені її трудові права, вона перенесла нервовий стрес, пов'язаний з її звільненням, стан здоров'я у неї погіршився. Оскільки звільнення позивача було здійснено з порушенням вимог закону, вимога про відшкодування моральної шкоди є законною та обґрунтованою. Разом з тим, суд вважає за можливе зменшити визначений позивачем розмір до 1000 грн., з урахуванням характеру правопорушення, обставин справи та враховуючи вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на роботі та стягнення на її користь заробітної плати за один місяць в розмірі 2380 грн. 96 коп. Згідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial