Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

В травні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю Манівео швидка фінансова допомога» про захист прав споживачів та визнання договору позики недійсним, мотивуючи тим, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Проте, звертає увагу суду, що ним не було підписано даний договір. Факт надання інформації відповідно до вимог частини другої ЗУ «Про захист прав споживачів» повинен бути підтверджений письмово або за допомогою електронного повідомлення. Споживач має бути письмово проінформований про те, що вартість послуг третіх осіб установлюється виключно такими особами, відповідно кредитодавець не здійснює інформування про розмір відповідних витрат та/або їх зміну протягом строку дії договору про споживчий кредит і не включає їх до розрахунку реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача. Відповідачем було проігноровано зазначену вимогу та не повідомлено письмово йому всю необхідну інформацію щодо умов договору. Відповідач скористався тим, що йому, як позичальнику об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а Відповідач, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав йому відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. Крім того, п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором є несправедливими умовами, можуть бути визнані недійсними. Відповідно до ЗУ «Про електронні довірчі послуги»: Електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. Кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису. Таким чином, оскільки порядок акцептування пропозиції Відповідачем не відповідає положенням абзацу третього частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», Договір про надання позики, укладений між ним та Відповідачем є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Звертає увагу суду, що Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту, укладений ним та Відповідачем містить ознаки Кредитного договору. Зазначає, що в оспорюваному договорі не була вказана ціна та сукупна вартість кредиту. Для розуміння визначення поняття сукупної вартості кредиту слід звернутися до Постанови Правління Національного банку України № 168 від 08.06.2017 року «Про затвердження Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит». У разі відсутності інформації про вартість додаткових та супутнім послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання споживчого кредиту, для надання такої інформації враховуються вимоги законодавства про споживче кредитування щодо визначення вартості цих послуг відповідно до їх орієнтовної вартості». Однак працівниками ТОВ Відповідача було проігноровано дані вимоги законодавства та не було надано йому розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрат, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням за поверненням кредиту. У зв`язку з цим реально нарахований йому відсоток за користуванні кредитними коштами став значно більшим, за зазначений працівниками фінансової установи у розрахунку платежів. Також, Відповідачем було введено його в оману на рахунок істотних умов договору, а зокрема на рахунок відсоткової ставки за користування кредитом та йому не будь зазначено нічого на рахунок непомірно великої відсоткової станки у випадку порушений зобов`язання. Йому було повідомлено значно меншу ціну кредиту (відсотків) через що він погодився на укладання зазначених договорів. Також при укладенні договору було порушено принцип рівності сторін, так як йому запропонували укласти договір на фактично відомих лише відповідачу умовах. Звертає увагу, що розмір нарахованих відсотків, за кредитним договором, укладеним між ним та Відповідачем значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. Тому просив суд визнати Договір позики, укладений між ним, [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» недійсним ( а. с. 1-8 ). Ухвалою судді від 14 травня 2021 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження ( а. с. 24-25 ). 22 червня 2021 року за вх. 28834 судом отримано відзив на позовну заяву в якій ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» просили суд позовну заяву [PERSON] залишити без задоволення, посилаючись на наступне. В позовній заяві Позивач стверджує, що його нібито не ознайомлювали з умовами Договору, однак це твердження є хибним та не відповідає дійсності, так як Позивач вже попередньо оформлював з Фінансовою установою 3 (три) кредитних договори, виконавши усі їх умови, та був чудово ознайомлений з умовами кредитування. Договір містить в собі паспорт споживчого кредиту з зазначенням усієї необхідної інформацією. В оспорюваному Договорі містяться усі істотні умови зокрема: предмет Договору (п. 1.1. Договору); строк Договору (п. 1.2. Договору); інформація про відсотки за користування кредитом (п. п. 1.3. -1.11. Договору, Додаток № 1 до Договору); права та обов`язки сторін (п. п. 2.1. - 2.2.); розрахунок сукупної вартості та терміни платежів за кредитом (Додаток № 1 до Договору). Відповідно до п. 4.1. Договору невід`ємною частиною цього Договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано Позичальнику до укладення Договору. Уклавши цей Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на Сайті Кредитодавця: www.moneyveo.ua. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону У країни «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправления (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправления (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправления (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Отже, Правила є у відкритому доступі на Сайті Фінансової установи за посиланням: https://moneweo.ua/ru/confidentialitv/creditrules/ та Позивач погодився, що ознайомився з ними (п. 4.1. Договору). Позивач особисто обрав для себе суму кредиту, строк кредитування та мав змогу ознайомитись з умовами Договору перед його підписання. Факт отримання та користування грошовими коштами відповідно до умов Договору - Позивачем визнається та не заперечується. Станом на сьогоднішній день, зобов`язання за Договором належним чином не виконано з боку Позивача. Виходячи з вищевикладеного, уклавши Договір, Позичальник підтвердне, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись умов Договору та Правил, які є невід`ємною частиною до нього. Позивач отримав екземпляр Договору на власну електронну пошту, а також має вільний доступ до умов Договору на Сайті Фінансової установи. Інформація була надана Фінансовою установою з дотриманням всіх вимог законодавства, виклавши їх в чіткій, зрозумілій та доступній формі, при цьому саме Позивач ініціював укладення такого договору, оформивши заявку на сайті Фінансової установи. Отже, договір було укладено в електронній формі та підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а відтак, посилання Позивача щодо неналежності форми правочину є нікчемними. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором накладено на Договір та інформація про підпис міститься в кінці Договору у вигляді QR-коду (ідентифікатор: МNV2Q4F2). Таким чином, договір правомірно укладається шляхом приєднання клієнта до договору, який наданий йому для ознайомлення в електронному вигляді на офіційному веб-сайті (веб- сторінці) Товариства з урахуванням особливостей визначений індивідуальною частиною. Зазначають, що договір укладено в належній формі та з дотриманням вимог чинного законодавства. Договір був підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Додатково додають Загальний порядок дій споживача в інформаційно- телекомунікаційній системі Фінансової установи з метою акцепту оферти та укладення електронного договору (Додаток № 1). Окрім цього зазначають, було вчинено певну сукупність дій, спрямовану на отримання кредиту від Фінансової установи, тобто Позивач самостійно для себе визначив необхідний для себе обсяг часу для ознайомлення з умовами Договору, після чого проявив намір вступити з Відповідачем в договірні відносини на умовах визначених Правилами. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», є оригіналом такого документа. Сам Договір у зрозумілій формі містить у собі усю інформацію щодо сукупної вартості кредиту. Зазначають, що ініціатором щодо укладення Договору був Позивач, маючи вже достатній досвід щодо укладення договорів та необмежену кількість часу для ознайомлення з умовами та порядком співпраці з Фінансовою установою самостійно визначив підходящу дату укладення Договору, а шляхом отримання від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» коштів, які були надані у кредит та внесення грошових коштів в рахунок погашення заборгованості, повністю погодився з умовами Договору, сам Договір містить в собі усі істотні умови, відповідно до вимог чинного законодавства. В той же час, звертають увагу суду, що Позивач не зазначає який саме договір позики намагається визнати недійсним, враховуючи що ним вже було оформлено сукупно 3 (три) договорів. Напевно, мова йде про Договір за яким Позивач не виконав зобов`язання та про який йшла мова вище. Враховуючи викладене, зі змісту позовної заяви неможливо встановити який саме договір є оспорюваним. Зазначають, що Верховним Судом вже сформовано правозастосовну практику щодо правомірності укладення кредитних договорів в електронній формі відповідно до Закону України "Про електронну комерцію». Такі договори, відповідно до приписів законодавства прирівнюються як до таких, що укладені в письмовій формі. [PERSON] було вчинено певну сукупність дій, спрямовану на отримання кредиту від Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», тобто Позивач самостійно для себе визначив необхідний для себе обсяг часу для ознайомлення з умовами Договору, після чого проявив намір вступити з Фінансовою установою в договірні відносини на умовах визначених Правилами. Сторони узгодили розмір кредитів, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Позивача для укладення таких Договорів, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позивач протягом тривалого періоду часу користувалася послугами та кредитними грошовими коштами Фінансової установи. Факт отримання грошових коштів - не заперечує. На Сайті Фінансової установи є всі відповідні дозвільні документи та ліцензії від регулятора, що підтверджують факт здійснення діяльності з дотриманням вимог чинного законодавства. Посилаючись на вищевикладені факти, враховуючи повну цивільну дієздатність Позивача, відповідність кредитного Договору законодавчим актам та відсутність жодних підтверджень доводам Позивача, позиція останньої щодо визнання Договору недійсними та є неаргументованою та невмотивованою ( а. с. 41-46 ). Ухвалою суду від 07 липня 2021 року постановлено закрити підготовче засідання та призначити справу до судового розгляду по суті на 15 годину 00 хвилин 03 серпня 2021 року ( а. с. 114-115 ). 03 серпня 2021 року судове засідання було відкладено на 04 жовтня 2021 року. Ухвалою суду від 03.08.2021 року визнано обов`язковою явку в судове засідання позивача по справі. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи міститься наявне поштове повідомлення про вручення. Однак, позивач в судове засідання не з`явився, жодних заяв стосовно неможливості прибуття в судове засідання в призначений час судом не надав. Звертаючись до суду з позовною заявою, до неї було долучено заяву, в якій просив справу розглядати без участі позивача та його представника за наявними в справі матеріалами ( а. с. 10 ). Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення. 27 вересня 2021 року за вх. № 45245 судом отримано заяву, підписана представником відповідача, в якій просили розглянути справу 04.10.2021 року без участі представників на підставі матеріалів справи. У позові просили відмови повністю. Оскільки учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, позивач надав до суду позов разом з доказами на які посилався та просив проводити розгляд справи у його відсутність, відповідач також надав заяву про розгляд справи без участі представників, суд вважає за можливим розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів наданих сторонами по справі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. Судом встановлено, що на офіційному сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» в мережі Інтернет розміщено «Правила надання грошових коштів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», які є публічною пропозицією (офертою) на укладення кредитного договору на умовах і в порядку, що визначені ними. 17 грудня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та останнім було укладено договір № 124897041, відповідно до якого фінансова установа зобов`язалася надати позичальникові кредит на суму 13600 гривень 00 копійок на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, зазначені у п. 1.4 цього договору. Строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором ( а. с. 48-50). Відповідно до п.1.4.1. Кредитного договору виключно на період строку визначеного в п. 1.2 Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 84,18 процентів річних, що становить 0,23 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним. Доданий Графік розрахунків, який є додатком №1 до кредитного договору № 124897041 від 17.12.2020 року (а. с. 50 зворотний лист). Крім того, [PERSON] звернувся до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та останнім було укладено договір № 339919955 від 25.09.2020 року, відповідно до якого фінансова установа зобов`язалася надати позичальникові кредит на суму 14155 гривень 00 копійок на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно п. 1.3., п. 1.4. або п. 1.5 цього договору. Строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором ( а. с. 65-66). Доданий Графік розрахунків, який є додатком №1 до кредитного договору № 339919955 від 25.09.2020 року (а. с. 66 зворотний лист). Також, [PERSON] звернувся до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та останнім було укладено договір № 459692296 від 08.12.2020 року, відповідно до якого фінансова установа зобов`язалася надати позичальникові кредит на суму 3600 гривень 00 копійок на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Строк дії договору 8 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором ( а. с. 69-71). Доданий Графік розрахунків, який є додатком №1 до кредитного договору № 459692296 від 08.12.2020 року (а. с. 71 зворотний лист). З наявною в матеріалах справи довідки від 16.12.2020 року, виданої ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» заборгованість за кредитним договором № 459692296 від 08.12.2020 року у [PERSON] перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відсутня ( а. с. 72 ). Згідно з роз`ясненнями, що викладені в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що згідно зі статтями 4,10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України та іншим нормативно-правовим актам. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Також, відповідно до роз`яснень, які містяться в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом та оспорювані якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом. Положення ч. 2 ст. 215 ЦК України щодо підстав нікчемності правочинів є імперативними. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 202 ЦК України ). По своїй суті правочин це вольовий акт і цим відрізняється від подій, що відбуваються незалежно від волі людини. Як встановлено в ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно положень ст. 204 ЦК України (презумпція правомірності правочину), правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Так, стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію). Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановила, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Зі змісту наявних в матеріалах справах кредитних договорів вбачається, що в них визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник [PERSON] погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить його заявки до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та підписання договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Стаття 19 Закону встановлює, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Оскільки в ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов вищевказаних кредитних договорів вимогам законодавства та про несправедливість їх умов, так як доводи позивача про ненадання повної інформації щодо умов та настання ризиків при укладенні договору та нечесну підприємницьку практику ґрунтуються виключно на його поясненнях і спростовуються самим змістом договору. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] не вперше звернувся до відповідача ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з метою отримання кредитних коштів. Зазначене підтверджується матеріалами справи. До того ж, не заслуговують на увагу посилання позивача про те, що невідповідність умов вищевказаних кредитних договорів вимогам законодавства та про несправедливість їх умов, так як доводи позивача про ненадання повної інформації щодо умов та настання ризиків при укладенні договору та нечесну підприємницьку практику з боку відповідача, так як позивач виконував взяті на себе зобов`язання та заборгованість за кредитним договором № 459692296 від 08.12.2020 року у [PERSON] перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відсутня. З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що перед укладенням договору він не був ознайомлений з усією інформацією про умови кредитування, як того вимагає ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, звернувшись до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з заявкою на отримання кредиту та, підписавши договір, позивач засвідчив той факт, що він обізнаний з Правилами, які включають в себе і умови кредитування. Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору, проте реалізація вказаного права споживача і припинення дії кредитного договору можлива при дотриманні споживачем трьох умов, передбачених законом, а саме: подача письмового повідомлення кредитодавцю про відмову від кредитного договору в строки, встановлені законом; одночасного/разом з відкликанням згоди/ повернення виданого кредиту або отриманого товару по договору; сплати нарахованих процентів, які були нараховані банком за весь час користування грошовими коштами. Проте, позивач правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом чотирнадцяти днів з моменту отримання копії примірника договору не скористався, жодних заперечень щодо його змісту не висловлював, що свідчить про його згоду з умовами укладеного договору. Аналогічний правовий висновок зроблено в постанові КЦС ВС від 01.04.2020 № 583/3343/19 (61-22778св19). До того ж, як вбачається з матеріалів справи заборгованості за кредитним договором позивач не має, тобто позивач належним чином виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, що свою чергу свідчить про обізнаність позивача про умови кредитування. Інших переконливих та істотних доводів щодо несправедливості умов кредитного договору № 459692296 від 08.12.2020 року існування суттєвого дисбалансу між договірними правами і обов`язками сторін на шкоду споживачеві, позивачем не наведено. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, суд не вбачає підстав для визнання недійсним спірного кредитного договору. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З урахуванням викладених обставин, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору. Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. У разі відмови в позові - на позивача. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог, а останнього було звільнено від сплати судового збору, не підлягають стягненню такі витрати з відповідача на користь держави.

Outcome: dismissed