Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

Городоцька центральна районна лікарня звернулася в суд з заявою про обов'язкову госпіталізацію до протитуберкульозного диспансеру [PERSON], пояснивши суду, що останній ухиляється від лікування, має заразну форму туберкульозу та є небезпечним для оточуючих. В судовому засіданні представник заявника подану заяву підтримала, заявлені вимоги просить задовольнити у повному обсязі. Представник заінтересованої особи (матір [PERSON]) просить суд заяву задовольнити, вказує, що син ухиляється від проведення лікування, зловживає алкогольними напоями. В порядку ст.285 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд даної справи за відсутності [PERSON], оскільки згідно з витягу із висновку ЛКК ЦРЛ останній становить епідемічну загрозу населенню, потребує лікування з обмеженням права вільного пересування, а тому не може бути присутній у залі судового засідання. Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані суду докази, суд приходить до висновку, що заяву слід задовольнити з наступних підстав. Як вбачається з висновку ЛКК ЦРЛ (витяг від 19.03.2014 р. №224), [PERSON] встановлено діагноз: ЛПП (21.01.2014 р.) легень (інфільтративний) Д+МБТ+М+К, резистентність 0 категорія 2 когорта 1 (14). Хворий відноситься до групи ризику, як такий, що зловживає спиртними напоями. Лікувався в Голозубинецькій туб лікарні протягом 35 днів - по 26.02.2014 р. Виписаний за порушення лікарняного режиму - самовільно покинув лікувальний заклад, не закінчивши курсу протитуберкульозного лікування. У зв"язку із цим потребує обов'язкової госпіталізації в палати спеціального призначення (а.с.3). У відповідності до статті 22 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», особи, які хворіють на особливо небезпечні та небезпечні інфекційні хвороби, є носіями збудників цих хвороб або перебували в контакті з такими хворими чи бактеріоносіями, а також хворі на інші інфекційні хвороби у разі, якщо вони створюють реальну небезпеку зараження оточуючих, підлягають лікуванню, медичному нагляду та обстеженням у стаціонарах відповідних закладів охорони здоров'я чи наукових установ. Відповідно до статті 11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Рішення про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації хворих на заразні форми туберкульозу приймається судом за місцем виявлення зазначених хворих або за місцезнаходженням протитуберкульозного закладу та підлягає негайному виконанню. Органи внутрішніх справ за зверненням керівника протитуберкульозного закладу надають у межах своїх повноважень допомогу у забезпеченні виконання рішення суду. Невиконання рішення суду про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації тягне кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідно до ст.ст. 283-286 ЦПК України суд розглядає справи про обов`язкову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу хворого на заразну форму туберкульозу, який ухиляється від лікування. Аналіз вищезазначених норм, приводить до висновку, що заява про примусову госпіталізацію хворого, підлягає до повного задоволення, оскільки ухилення хворого від лікування створює небезпечні умови для оточуючих, несе за собою загрозу його здоров'ю та здоров'ю оточуючого суспільства.

Outcome: approved