Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

В червні 2009 року прокурор м. Ялта АР Крим звернувся до суду в інтересах держави до відповідачів в якій просив визнати недійсним рішення Масандрівської селищної ради №11 від 28.10.2008 року "Про затвердження [PERSON] проекту землеустрою з відведення земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS] та наданні безоплатно у власність, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибної ділянки); визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 540267 реєстровий №010901700057, виданий [PERSON]. В подальшому прокурор уточнив свої вимоги в частині особи, в інтересах якої подано позов, зазначивши такою особою Державну інспекцію сільського господарства в АР Крим. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішення Масандрівської селищної ради, яким [PERSON] був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га з передачі її безоплатно у власність для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS], прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, так як спірна земельна ділянка розташована у межах земельної ділянки, що знаходиться у постійному користуванні ВАТ «Алуштинський ефіроолійний радгосп-завод». У зв'язку з чим, оскаржуване рішення підлягає визнанню недійсним. Оскільки прийнятим з порушенням норм чинного законодавство України є рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого передана відповідачу у власність земельна ділянка, то незаконно виданим є і свідоцтво про право власності на земельну ділянку, який також підлягає визнанню недійсним. Прокурор у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з викладених у позовній заяві підстав. Представник Масандрівської селищної ради в судовому засіданні пояснила, що рішення Масандрівської селищної ради про виділення [PERSON] спірної земельної ділянки є законним та обґрунтованим. В адоволенні позову прокурора просила відмовити. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Був повідомлений про дату розгляду справи належним чином судовими повістками, про що в матеріалах справи наявні поштові повідомлення. Представник третьої особи: ВАТ «Алуштинський ефіроолійний радгосп-завод» позовні вимоги прокурора підтримав в повному обсязі з викладених у позовній заяві підстав. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав: Так, відповідно до вимог ч. 3 ст. 142 Земельного кодексу України, припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 142 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації. Згідно до вимог ч.1 ст. 149 Земельного кодексу України, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч.2 ст. 149 Земельного кодексу України, вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Згідно до вимог ч.3 ст. 149 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу. Судом встановлено, що у 1980 році виконавчим комітетом Ялтинської міської ради депутатів і трудящих Кримської області Державному підприємству «Алуштинський ефіроолійний радгосп-завод» був виданий державний акт на право користування землею №014125, відповідно до якого за Державним підприємством «Алуштинський ефіроолійний радгосп-завод» закріплюється у безстрокове і безоплатне користування 175,4 га землі в межах згідно плану землекористування для сільськогосподарського призначення (а.с.11-13, том№1). Рішенням 19-ї сесії 21-го скликання Ялтинської міської ради народних депутатів Республіки Крим від 29 грудня 1992 року було вирішено затвердити рішення 2-ої сесії від 23 вересня 1992 року (п.4) «Про вилучення земельної ділянки загальною площею 7,3 га з землекористування Алуштинського ефіроолійного радгосп-заводу «Наташино». Відповідно до п.4.1 зазначеного рішення було вирішено припинити право користування Алуштинського ефіроолійного радгосп-заводу «Наташино» земельною ділянкою площею 7,3 га у т.ч. 1,52 га - рілля/розмарин, конвалія/, 5,49 га - ліс, 0,27 га - пасовище та перевести її до земель запасу з подальшим наданням під житлове будівництво, включити до меж смт. Восход. Відповідно до п.4.2 вказаного рішення було вирішено земельну ділянку - 5,49 га лісу передати на баланс РСУ «Зеленстроя» (а.с.43, том №1). Відповідно до довідки архівного відділу Ялтинської міської ради АР Крим №340 від 17.11.2009 року, повідомлено що, рішення 19-ї сесії 21-го скликання Ялтинської міської ради народних депутатів Республіки Крим від 29 грудня 1992 року було передано на державне зберігання без будь яких додатків (а.с.28, том № 2). Рішенням Масандрівської селищної ради 23-ї сесії 05-го скликання від 28 жовтня 2008 року №11 [PERSON] затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га з передачі її безоплатно у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] на землях Масандрівської селищної ради та передано відповідачу у власність зазначену земельну ділянку (а.с. 10, том №1). На підставі вказаного рішення 04.03.2009 року [PERSON] отримано свідоцтво про право власності серії ЯЖ №540267 від 04.03.2009 року на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер: 010900700057 (а.с.15, том №1). Відповідно до п.2 ст.20 Земельного кодексу України, зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і об'єктів природоохоронного та історико - культурного призначення. Відповідно до п.4 ст. 20 Земельного кодексу України, зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства. Відповідно до п. а,в ч.1 ст. 21 Земельного кодексу України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам та відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною. Згідно до вимог ч.1,3 ст. 23 Земельного кодексу України, землі, придатні для потреб сільського господарства, повинні надаватися насамперед для сільськогосподарського використання. Для будівництва промислових підприємств, об'єктів житлово-комунального господарства, залізниць і автомобільних шляхів, ліній електропередачі та зв'язку, магістральних трубопроводів, а також для інших потреб, не пов'язаних з веденням сільськогосподарського виробництва, надаються переважно несільськогосподарські угіддя або сільськогосподарські угіддя гіршої якості. В порушення вимог діючого законодавства, на момент прийняття Масандрівською селищною радою рішення № 11 від 28.10.2008 року, не було виконано Рішення 19-ї сесії 21-го скликання Ялтинської міської ради народних депутатів Республіки Крим від 29 грудня 1992 року. Згідно зі ст. 12 ЗК України, п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування", рада здійснює передачу у власність або надання у користування земельних ділянок виключно відповідно та в порядку, передбаченому Земельним кодексом України. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України. Відповідно до п. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. За змістом ст. 152 ЗК України, визнання недійсним державного акта на право власності на землю як самого по собі правовстановлюючого документа, не передбачено зазначеною нормою. Проте, за умови визнання недійсним рішення, що стало підставою набуття прав на землю, державний акт може бути визнаний недійсним, оскільки державним актом посвідчується право власності на земельну ділянку (ст.126 ЗК України), яке виникає з моменту державної реєстрації цього права. Право посвідчене державним актом є похідним від відповідного рішення органу місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки. Крім того, враховуючи положення ст. ст. 116, 126, 152 ЗК України, а також правову позицію Верховного Суду України, висловлену при розгляді справи № 6-57цс13 щодо визначення належного способу захисту у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, в тому числі шляхом визнання недійсними державних актів, державний акт на право власності [PERSON] серії ЯЖ №540267 реєстраційний №010901700057, відповідно до ч.1 ст.21, ст. 393 ЦК України має бути визнаний недійсним. В порядку розподілу судових витрат, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню судові витрати на користь держави в сумі 243,60 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: approved