Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

Позивач, Закрите акціонерне товариство «Сатурн-Д» звернувся до суду з позовом, в якому, просить виселити відповідача з кімнати № 116 у гуртожитку за адресою м. Запоріжжя, вул. Олімпійська, будинок № 26А, без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 16.04.2016 р. з відповідачем був укладений договір на проживання в кімнаті № 116 гуртожитку за адресою вул. Олімпійська 26А в м. Запоріжжя. Подібний договір укладався з відповідачем декілька разів, однак строк на проживання останнього збіг 16.04.2017 р. Окрім закінчення терміну строкового користування житлом, відповідач не сплачує комунальні послуги, у звязку з чим утворилася заборгованість в сумі 19232,62 грн. Відповідач проживає у даному гуртожитку по даний час. Таке проживання вважає безпідставним, оскільки відповідач на даний час не перебуває у будь-яких цивільно-правових відносинах з ЗАТ «Сатурн-Д», а тому не має будь яких законних підстав для проживання, тобто ордера. Добровільно виселитись із займаного приміщення відповідач не бажає, тому позивач змушений звернутись до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності та зазначив, що позов підтримує повністю, просить його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Представник третьої особи Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь і належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи , які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився у судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином . Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність позивача та відповідача, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення, при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Судом встановлено, що 16.04.2016 року між Закритим акціонерним товариством «Сатурн-Д» (балансоутримувачем) та [PERSON] (наймачем) укладено договір на проживання в гуртожитку, відповідно до якого останньому надано в строкове платне користування кімнату № 116 в гуртожитку за адресою вул. Олімпійська 26А в м. Запоріжжя. Згідно довідки, виданої ЗАТ «Сатурн-Д», відповідач зареєстрований у гуртожитку по вул. Олімпійська 26А в м. Запоріжжя, однак правові підстави на яких останнього зареєстровано в даному гуртожитку, у довідці відсутні. Згідно довідки регіонального відділення фонду державного майна України по Запорізькій області від 25.09.2017 року за № 11-11-04945, гуртожиток за адресою: м. Запоріжжя, вул. Олімпійська 26А в м. Запоріжжя, не увійшов до статутного капіталу ЗАТ «Сатурн-Д» та залишився на його балансі. Зобовязання по забезпеченню надання комунальних послуг, відповідно до договору з [PERSON] на проживання в гуртожитку від 16.04.2016 р., несе балансоутримувач, однак наймач [PERSON] їх не сплачує, у звязку з чим, відповідно до довідки розрахунку заборгованості, станом на 01.02.2017 р. заборгованість зі сплати комунальних послуг становить 19\~232,62 грн. Відповідно до п. 3.1.3 зазначеного Договору, балансоутримувач має право в судовому порядку вимагати виселення наймача, в разі систематичної несплати за житлово-комунальні послуги більш ніж як за 3 місяці. Відповідно до п. 6.3. Договору на проживання в гуртожитку від 16.04.2016 р., однією з основних вимог для укладення нового договору найму житлового приміщення на новий строк, є відсутність у Наймача заборгованості за комунальні послуги. Як вбачається з матеріалів справи, підстав укладення нового договору найму житлового приміщення з відповідачем, у позивача відсутні. Зі змісту ст. ст. 127, 128, 129 Житлового кодексу України, п.п. 9, 10 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР 03 червня 1986 року за №208, випливає, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. У матеріалах справи відсутні дані про прийняття компетентними органами, передбаченими наведеними вище нормами матеріального права, спільного рішення про надання відповідачу житла у гуртожитку. Згідно зі ст.61 Житлового кодексу України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем і наймачем, на ім'я якого видано ордер. Судом встановлено, що договір найму на спірну кімнату на час розгляду справи у відповідача відсутній, також відсутній ордер. Отже, вселення відповідача до гуртожитку без прийняття рішення і спеціального ордеру, не породжує у нього правових гарантій на користування житлом у гуртожитку, як це передбачено Житловим кодексом України. А відтак, враховуючи, що на даний час відповідач не перебуває у трудових чи цивільно-правових відносинах із позивачем, проживання останнього у гуртожитку суперечить чинному законодавству та встановленому нормами матеріального права порядку. Згідно із ст.109 Житлового кодексу України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення, що передбачено ст.116 Житлового кодексу України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Згідно Аналізу судової практики застосування Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 01.08.2013 р., зроблено наступний висновок: Відповідно до змісту норм\~Закону № 500-VI, що спрямований на захист прав виключно законних мешканців гуртожитку, реалізація прав мешканців гуртожитків на час їх передачі у власність територіальної громади залежить від набуття ними прав на користування гуртожитком з дотриманням встановленої процедури (спільне рішення адміністрації та профкому, спеціальний ордер, фактичне проживання, реєстрація), тому вважається, що якщо іде мова про договір оренди, то застосування Закону № 500-VI до орендних правовідносин не відповідають правовій природі цього договору. Враховуючи зазначені положення, а також відсутність ордера на вселення відповідача у кімнату № 116 по вулиці Олімпійська 26А в м. Запоріжжя, суд приходить до висновку, що останній займає спірну квартиру без законних підстав, а тому підлягає виселенню. Відповідно до п. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат повязаних з розглядом справи, також належать витрати на правову допомогу. Так, право на правову допомогу гарантовано ст. ст.\~8,\~59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від\~\~30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).\~Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений\~Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».\~\~\~ Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі.\~Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.\~Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»\~затверджено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, пов'язаних з розглядом справ. Так, граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі права, тобто 640,00 грн. за одну годину роботи. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження оплати витрат на правову допомогу в розмірі 1600,00 гривень позивачем надано: договір про надання правової допомоги від 22 травня 2017 року, акт виконаних робіт від 16 листопада 2017 року та квитанція від 16.11.2017 р. про отримання оплати послуг. Відповідно\~\~ до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А відтак, з відповідача підлягає стягнення на користь позивача 1600,00 грн. судового збору сплаченого при зверненні з даним позовом до суду та 1600,00 витрат на правову допомогу.

Outcome: approved