Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернувся [PERSON], посилаючись на те, що 26 квітня 2007 року в с. Розкішна Ставищенського району Київської області померла його мати [PERSON], спадщину після смерті якої прийняли діти спадкодавці [PERSON], Гейко (після одруження - [PERSON]) М.В. та він. Інші діти спадкодавці: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] заяви про прийняття спадщини до [PERSON] районної державної нотаріальної контори не подавали і спадщину не прийняли. До спадкового майна померлої належить право власності на земельну ділянку, кадастровий номер кадастровий номер 3224285600:05:001:0006, розташовану на території Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області, площею 2,949 га, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право на яку посвідчувалося державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №526699 виданим на підставі розпорядження [PERSON] райдержадміністрації від 6 грудня 2005 року №576, що був зареєстрований 4 січня 2006 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010634903275, який був втрачений, про що 10 вересня 2013 року в газеті „Сільські обрії" було опубліковане відповідне оголошення. Вказана земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі, її межі встановлені в натурі, присвоєно кадастровий номер,\~відомості про\~неї внесені\~до Державного\~реєстру земель,\~тому дана\~земельна ділянка\~є сформованою\~і може\~бути об'єктом\~цивільних прав. Ставищенським районним судом Київської області за [PERSON] визнано право власності на 2/3 частини вказаного спадкового майна. Спадщина на 1/3 частину вказаного спадкового майна залишилася відкритою. 22 грудня 2017 року Державний нотаріус [PERSON] районної нотаріальної контори [PERSON] постановою за №1022/02-31 відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючого документа на земельну ділянку. [PERSON] РДА відмовила йому у видачі дубліката державного акта на право власності на земельну ділянку. Позивач просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті 26 квітня 2007 року матері [PERSON] на 1/3 частину вищевказаної земельної ділянки. Позивач та його представник в підготовче судове засідання не прибули, подали до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали, просять справу розглядати без їх участі. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації в підготовче судове засідання не прибув. [PERSON] районна державна адміністрація направила до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, просить справу розглядати без участі їх представника (а.с. 62). Третя особа в підготовче судове засідання не прибула, направила до суду заяву, в якій не заперечила проти задоволення позову, просить справу розглядати без її участі. Суд, розглянувши письмову заяву про визнання позову відповідачем, та перевіривши матеріали справи, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що 26 квітня 2017 року померла [PERSON] (а.с. 6). До спадкового майна померлої належить земельна ділянка, площею 2,949 га кадастровий номер 3224285600:05:001:0006, розташована на території Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлій на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку ЯБ №526699 виданого 4 січня 2006 року на підставі розпорядження [PERSON] РДА від 06.12. 2005 року №576 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010634903275 (а.с. 9) Право власності на вказану земельну ділянку в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстроване (а.с.63-64). Вартість вищевказаної земельної ділянки становить 87034,60 гривень (а.с. 22). Вказаний державний акт на право власності на земельну ділянку на бланку серія ЯБ №526699 був втрачений, про що зроблене оголошення в газеті „Сільські обрії від 10 вересня 2013 року (а.с. 12). З копії матеріалів спадкової справи (а.с. 17-20) встановлено, що після смерті [PERSON] спадщину прийняли [PERSON] та [PERSON], які звернулися до [PERSON]\~районної державної\~нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за місцем відкриття спадщини у встановлений шестимісячний строк, та позивач, який постійно разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини. Інші діти спадкодавці: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] заяви про прийняття спадщини до [PERSON] районної державної нотаріальної контори не подавали і спадщину не прийняли. Ставищенським районним\~судом Київської\~області за\~[PERSON]\~визнано право\~власності на\~2/3\~частини вказаного\~спадкового майна (а.с. 7-8). 22 грудня 2017 року державний нотаріус [PERSON] районної державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючого документу (а.с. 13). [PERSON] РДА листом № Г-33 від 1 березня 2018 року (а.с. 11) у відповідь на звернення позивача повідомила, що отримати новий державний акт на право власності на дану земельну ділянку неможливо, так як такий вид правовстановлюючих документів на даний час не видається. Як вбачається із статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 1220 ч. 1, 1223 ч. 3 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як встановлено ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.\~1\~ст.\~1270\~ ЦК\~України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно \~ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно статті 79 ЗК України земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Законодавством також встановлено, що межі земельних ділянок визначаються в технічній документації із землеустрою та в натурі (на місцевості). У відповідності до вимог ч.ч.1, 3, 4, 9, 10 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Згідно частини 1 статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно п. „а ч. 1 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання прав. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки державний акт на право власності на вищевказану земельну ділянку, виданий на підставі розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації, яке є дійсним, межі земельної ділянки встановлені в натурі, даній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер, відомості про земельну ділянку внесені до Державного реєстру земель, земельна ділянка є сформованою і може бути об'єктом цивільних прав та належить до спадкового майна померлої 26 квітня 2007 року [PERSON], позивач набув право власності в порядку спадкування за законом після смерті останньої на 1/3 частину даної земельної ділянки, і оскільки відповідачем [PERSON] РДА позов визнається, то він підлягає задоволенню. Оскільки, [PERSON] РДА до предявлення позову про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку і в судовому засіданні не оспорювала цього права, відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України на неї не може бути покладений обовязок по відшкодуванню судових витрат.

Outcome: approved