Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Другої черкаської державної нотаріальної контори про визнання незаконною постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зобов»язання видати свідоцтво про право на спадщину, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] року помер його брат - [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді 7/100 частин будинку [ADDRESS]. У встановлений законом термін, позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, надавши всі відповідні документи. Проте, 21.06.2014 року йому було відмовлено постановою нотаріуса [PERSON] про нотаріальну відмову, в якій вказано, що він являється рідним братом померлого та є спадкоємцем другої черги відповідно до закону. Однак із заявою про прийняття спадщини, в порядку ст. 1266 ЦК України після смерті [PERSON], звернувся онук померлого - [PERSON], тому неможливо видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину, оскільки є онук померлого, який за правом представлення має право на першочергове прийняття спадщини. Позивач вважає дану постанову про нотаріальну відмову нотаріуса незаконною і тому, просить суд визнати її незаконною та зобов'язати відповідача видати йому свідоцтво про право на спадщину 7/100 частин будинку [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю - [PERSON] та представник позивача - адвокат [PERSON] позов підтримали, просили задовольнити позовні вимоги, посилаючись на безпідставність відмови державного нотаріуса Черкаської нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], позивачу [PERSON], який є рідним братом померлого і відноситься до другої черги спадкоємців по закону і має право на першочергове прийняття спадщини на відміну від онука померлого - [PERSON], у зв'язку із яким, нотаріусом було відмовлено позивачу постановою від 21.06.2014 року, який має право на прийняття спадщини в порядку ст. 1266 ЦК України. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, скерував до суду пояснення до справи та просив розгляд справи проводити без участі представника нотаріальної контори. Заслухавши думку представників позивача, покази свідка, дослідивши письмові матеріали справи, матеріали спадкової справи після померлого [PERSON], суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] року помер брат позивача - [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 516 та видано 21.02.2006 року свідоцтво Серія [NUMBER]. Факт того, що померлий та позивач [PERSON] є рідними братами, підтверджується відповідними свідоцтвами про народження, де батьками обох записано: в графі «батько» - [PERSON]», в графі «мати» - [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 7/100 частин будинку [ADDRESS], що в м. Черкаси. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.05.2008 року визнано причину пропуску строку на прийняття спадщини поважною та надано [PERSON], двохмісячний строк після вступу рішення в законну силу, тобто до 28.07.2008 року для звернення із заявою про прийняття спадщини в нотаріальну контору. В ході розгляду справи судом достеменно встановлено та підтверджено наявними доказами у спадковій справі, що із заявами про прийняття спадщини після померлого [PERSON] до Другої Черкаської державної нотаріальної контори звернулися: [PERSON], яка згідно з рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси проживала з померлим однією сім'єю без реєстрації шлюбу з березня 2003 року по лютий 2006 року; [PERSON]; [PERSON] - онук померлого (в порядку ст. 1266 ЦК України згідно з правом представлення, батько якого, тобто син померлого [PERSON] - [PERSON], який помер [INFO] року). [PERSON] надав усі необхідні оригінали документів, що підтверджують його родинний зв'язок зі своїм батьком та дідом. При цьому, з матеріалів спадкової справи вбачається, що незважаючи на наявність рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.05.2008 року про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач [PERSON] до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався. Постановою Другої Черкаської нотаріальної контори від 21.06.2014 року представнику позивача [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: м. Черкаси, [ADDRESS], що залишилася після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Крім того, зазначені факти підтверджено наявним в матеріалах справи поясненням представника Другої Черкаської державної нотаріальної контори № 2782/01-26 від 06.11.2014 року. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він, будучи онуком померлого [PERSON] звернувся у встановлений законом термін до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, при цьому, подав всі необхідні документи. Відповідно до ст. 1268 ЦК визначає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. За ч. 1 ст. 1298 ЦК свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 34 ЗУ «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють нотаріальні дії та, зокрема, видають свідоцтва про право на спадщину. Згідно з ст. 7 ЗУ «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Стаття 47 ЗУ «Про нотаріат» встановлює наступні вимоги, яким повинні відповідати документи надані для вчинення нотаріальної дії, а саме, документи, викладені на двох і більше аркушах, що подаються для вчинення нотаріальної дії, повинні бути прошиті у спосіб, що унеможливлює їх роз'єднання без порушення цілісності, а аркуші пронумеровані і скріплені печаткою юридичної особи, яка видала документ. Тексти нотаріально посвідчуваних правочинів, заяв, засвідчуваних копій (фотокопій) документів і витягів з них, тексти перекладів та заяв повинні бути написані зрозуміло і чітко, дати, що стосуються змісту посвідчуваних правочинів, повинні бути позначені хоча б один раз словами, а назви юридичних осіб та їх ідентифікаційний код за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - без скорочень із зазначенням їх місцезнаходження. Прізвища, імена та по батькові фізичних осіб, їх місце проживання та ідентифікаційний номер за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків, крім уповноважених представників юридичних осіб, повинні бути написані повністю, а у випадках, передбачених законами, - із зазначенням дати їх народження. Відповідно до ст. 49 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням; 9) в інших випадках, передбачених цим Законом. А також відповідати вимогам ст. 47 ЗУ «про нотаріат». Згідно з п. 8 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріуси зобов'язані здійснювати свої професійні обов'язки відповідно до Закону України «Про нотаріат» і складеної присяги, сприяти фізичним і юридичним особам у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз'яснювати права та обов'язки, попереджати про наслідки нотаріальних дій, що вчиняються для того, щоб юридична необізнаність не могла їм зашкодити, зберігати в таємниці відомості, одержані ними у зв'язку з вчиненням нотаріальних дій, відмовляти у вчиненні нотаріальних дій у разі їх невідповідності законодавству України або чинним міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України та інше, виконувати інші обов'язки, передбачені Законом України «Про нотаріат». Відповідно до вимог п. 31 вищезгаданої Інструкції, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; в інших випадках, передбачених Законом. Згідно з вимогами п. 32 вищезгаданої Інструкції, нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. В роз'ясненнях, що містяться в п.8 постанови №2 від 31.01.1992 року Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах за скаргами про нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні" (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України №13 від 25.12.92 року, №2 від 13.01.95 року, №12 від 01.11.96 року, №15 від 25.05.98 року), які відповідно до ст. 7 ЦК України є правовим звичаєм, при вирішенні питання про обґрунтованість скарг суди мають виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи службової особи компетенцією і порядком їх вчинення, не допускаючи при цьому як потурання відхиленням від зазначеного порядку, так і формального скасування нотаріальної дії, коли ці відхилення не вплинули на її вчинення. Державним нотаріусом [PERSON] було вказано про неможливість видачі йому свідоцтва на спадщину, оскільки він є спадкоємцем другої черги. У той же час, є спадкоємиць першої черги - [PERSON] - онук померлого (в порядку ст. 1266 ЦК України згідно з правом представлення, батько якого, тобто син померлого [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] року). [PERSON] надав усі необхідні оригінали документів, що підтверджують його родинний зв'язок зі своїм батьком та дідом. Аналізуючи наведене, суд вважає безпідставними доводи представників позивача щодо неправомірності відмови у видачі свідоцтва на право на спадщину. Наведені обставини, на думку суду, призвели до правомірних дій з боку нотаріуса щодо неможливості видачі [PERSON] свідоцтва на право на спадщину, який, в свою чергу, не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що підстав для визнання незаконною постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, немає. Щодо вимоги позивача про зобов'язання нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, суд також вважає заявлені вимоги необґрунтованими, оскільки суд може зобов'язати нотаріуса вчинити лише ті дії, що передбачені чинним законодавством, а не за вказівкою суду. Таким чином, відсутні підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed