Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до Дмитрівської сільської ради Кілійського районута просив суд встановити факт належності та визнати право власності на нерухоме майно. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач в позові вказує, що 03.09.2009 року між позивачами, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] був укладений усний договір найму житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , приблизно на один рік, відповідно до чого [PERSON] отримала гроші відповідно до договору, та уїхала. Через рік позивачі, [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] домовилися про укладення договору купівлі -продажу житлового будинку в [ADDRESS] . Також [PERSON] 03.09.2009 року надала право на реєстрацію проживання за вказаною адресою [PERSON] , та [PERSON] , які були зареєстровані за даною адресою. Таким чином вказані обставини підтверджують факт вселення позивачами [PERSON] , та [PERSON] у житловий будинок за зазначеною адресою у чужий будинок. Та з того часу позивачі почали користуватися житловим будинком проводити капітальні ремонти, у тому числі і у подвір`ї, що здійснюється ними і на сьогоднішній день, тобто з 03.09.2009 року по вересень 2020 року. Вказаний факт підтверджує безперервне володіння чужим житловим будинком за адресою: [ADDRESS] на протязі десяти років. Факт укладення усного договору найму житлового будинку за зазначеною адресою між [PERSON] , [INFO] та позивачами [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; наданні права реєстрації проживання за вказаною адресою - [PERSON] , та [PERSON] ; та безперервним володінням та користуванням позивачами, [PERSON] , та [PERSON] житловим будинком як своїм власним біля десяти років, а саме з 03.09.2020 року по 08.09.2020 рік, підтверджується Актом депутата Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області Майларева Ю.Дта довідкою виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради Кілійського району, Одеської області. Таким чином можливо, стверджувати факт, того що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , тривалий час (десять років) добросовісно відкрито та безперервно володіли нерухомим майном, житловим будинком [ADDRESS] . Житловий будинок в [ADDRESS] належав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 30.03.2001 року. Позивачі надали заяви, згідно яких просили суд розглянути справу за їх відсутності, з позовними вимогами згодні в повному обсязі. Представник відповідача, Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області, в судове засідання не з`явився, надав заяву згідно якої просив суд розглянути справу за його відсутності, з позовними вимогами згодні в повному обсязі. На підставі письмових заяв усіх учасників справи, суд за відсутності сторін ухвалює рішення про задоволення позову за наявності для того законних підстав в підготовчому судовому засіданні, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне: Відповідно до технічного паспорту, виготовленого Кілійським районним бюро технічної інвентаризації та договору продажу представництва Одеської товарної біржі, житловий будинок в [ADDRESS] , згідно до характеристики будинку, господарських будівель та споруд складається з: літ.А - житловий будинок, житловою площею 45,0 кв.м., загальною площею 67,9 кв.м., господарських будівель: літ.Б - сарай, літ.В - сарай, літ.Г - убиральня, №1-4, надвірні споруди. Житловий будинок в [ADDRESS] належав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 30.03.2001 року, за реєстровим номером 139155, який зареєстрований Кілійським районним бюро технічної інвентаризації 14 травня 2001 року в реєстр. кн. №2, стор.214, реєстр. ном.214. [PERSON] та [PERSON] , з 03.09.2009 р. зареєстровані за адресою [ADDRESS] , вказаний факт підтверджується довідкою, складаною виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Кілійського району, Одеської області за вих.№659 від 07.09.2020 року. Факт укладення усного договору найму житлового будинку за зазначеною адресою між [PERSON] , [INFO] та позивачами [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; наданні права реєстрації проживання за вказаною адресою - [PERSON] , та [PERSON] ; та безперервним володінням та користуванням позивачами, [PERSON] , та [PERSON] житловим будинком як своїм власним біля десяти років, а саме з 03.09.2020 року по 08.09.2020 рік, підтверджується Актом депутата Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області Майларева Ю.Д. від 08.09.2020 року, та довідкою виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради Кілійського району, Одеської області за вих.№660 від 08.09.2020 року. При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами: У відповідності зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. ст. 293, 315 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду. Виходячи з наведеного суд вважає доведеним факт належності житлового будинку [ADDRESS] - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України" від 11 лютого 2010 року № 1878-УІ зі змінами станом на 04.07.2013 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться на підставі правовстановлюючого документу. Та із заявою щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно може звернутися лише власник, або уповноважена ним особа. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог, встановлених законом. Статтею 344 ч.1 Цивільного Кодексу України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Згідно із ст.344 ч.4 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно п. 9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Згідно п.п. 11-12 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю. Ураховуючи положення статей 16, 344, 396 ЦК, до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Таким чином, давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог статей 387, 391 ЦК. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України,судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом також встановлено, що в зв`язку з тим, що позивачі не мають можливості отримати свідоцтво на право власності на нежитлове майно, позбавлені можливості інакше ніж у судовому порядку оформити свої спадкові права, в зв`язку з чим їх право підлягає судовому захисту шляхом його визнання на підставі ст. 16 ЦК України, а позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved