Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

В липні 2019 р. позивач звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки всіх видів доходів, його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог вказала, що з відповідачем [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з 10.01.2018. Від шлюбу мають дитину: [PERSON] , [INFO] Протягом останнього року шлюбне життя між сторонами не склалось, відповідач участі у вихованні дитини та її матеріальному забезпеченні не бере, усі обов`язки щодо утримання та виховання дитини несе самостійно позивач. В добровільному порядку домовитись з відповідачем про розмір та періодичність стягнення аліментів на утримання дитини не вдалось, відповідач не бажає сплачувати грошові кошти на утримання дитини. На даний час позивач не має змоги повністю забезпечити та задовольнити потреби дитини, а тому вимушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 16 липня 2019 року відкрито провадження у даній справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. На адресу суду від відповідача відзив на позовну заяву не надійшов, відповідно до матеріалів справи відповідачем отримано позовну заяву та ухвалу про відкриття провадження у справі. Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов такого висновку. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано Коростишівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління територіального управління юстиції у Житомирської області 12.01.2018, про що складено актовий запис № 1 (а.с.3). Сторони мають дитину- [PERSON] , [INFO] що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.4). З довідки виконавчого комітету Коростишівської міської ради від 09.07.2019 № 843 вбачається, що дитина: [PERSON] , [INFO] проживає разом з позивачем [PERSON] (а.с.5). Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно частин 8, 9 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 2, 3 ст. 181 СК України). Відповідно до роз`яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно вимог ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Ч.2 вищевказаної статті передбачено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За вимогами ч.3 ст.181 СК України оскільки дитина проживає з позивачем, остання має право на стягнення аліментів та просить їх стягувати у частці від доходу відповідача. Добровільно сторони не вирішили питання сплати аліментів, тому позивач бажає отримувати аліменти за рішенням суду. Відповідно до частин 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Системний аналіз норм права, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини. Таким чином, враховуючи, що дитина позивача знаходиться на її утриманні, чого відповідачем спростовано не було, відповідач на думку суду у повній мірі належної матеріальної допомоги на утримання своєї дитини не надає. Оскільки право вибору способу стягнення аліментів законодавцем визначено як безумовне та беззастережне право як того з одного з батьків, з яким дитина проживає, що передбачене частиною третьої статті 181 СК України, позивач скористалась цим правом та на власний розсуд визначила спосіб стягнення аліментів у частці від доходу відповідача. Визначаючи розмір частки, яка буде стягуватись з відповідача, судом враховується матеріальне становище позивача [PERSON] , стан її здоров`я, матеріальне становище відповідача [PERSON] , наявність у відповідача дочки, яку він повинен забезпечувати та надавати матеріальну допомогу матері дитини (позивачу), на утриманні якої вона знаходиться, є особою працездатного віку, а також інші обставини, що мають істотне значення для вирішення спору та дійшов до висновку, що з урахуванням положень статті 182 СК України щодо встановлення мінімального гарантованого розміру аліментів відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», ст.7 Закону України «Про державний бюджет Українина 2019рік», з врахуванням того, що на утриманні позивача знаходиться одна дитина, з відповідача слід стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачем не доведено здатність відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини у заявленому нею розмірі ( 1/3 частина всіх видів доходу відповідача), а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Такий визначений судом розмір аліментів, з урахуванням встановлених обставин справи, буде відповідати принципам справедливості і розумності відповідно до загальних засад регулювання сімейних відносин, закріплених у ст.7 СК України. Відповідно до частини 1 пункту 3 статті 5 Закону України від 08.07.2011 року „Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч.6 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, вони стягуються з відповідача в дохід держави . В зв`язку з вищенаведеним підлягають стягненню з відповідача на користь держави 768 гривень 40 коп. судового збору, від сплати якого був звільнений позивач при зверненні до суду. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду підлягає до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. Згідно ч.1 ст.191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову - з 09.07.2019 р. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав малолітньої дитини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з вищевикладених мотивів. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial