Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

До суду звернувся позивач, публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» у м. Полтава з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому зазначив, що між ним та відповідачем 04.07.2013 р. було укладено договір № [NUMBER] про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту. 04.07.2013 між ними було укладено договір № 8152139864БН/2013-07 про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту, та відповідачу було надано кредит з лімітом не більше 13600 грн для проведення операцій із застосуванням картки. Відповідач проводив операції з використанням платіжної картки по оплаті товарів та зняттю готівкових коштів в банкоматах, в результаті чого утворилася заборгованість в сумі 13367,13 грн. Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області з відповідача стягнуто на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 8152139864БН/2013-07 в сумі 23434,03 грн. На даний час триває примусове виконання вказаного судового рішення. Відповідно до умов кредитного договору договір діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань. Протягом примусового виконання рішення суду станом на 30.11.2018 р. позивачу надійшли кошти в сумі 5328,93 грн. Однак основна заборгованість не погашалася, тому станом на вказану дату непогашена заборгованість відповідача складає 47606,74 грн, що складається з суми заборгованості за процентами - 12377,77 грн, пені на суму прострочених процентів 17365,57 грн, пені на суму простроченого основного боргу - 17863,40 грн. прохає стягнути з відповідача на свою користь вищевказану суму заборгованості та судові витрати. В судовому засіданні, представник позивача Величко В.О. позов підтримав, прохав задовольнити. Посилався на те, що оскільки рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 04.06.2015 відповідачем в повному обсязі не виконано, кредитна заборгованість не погашена, кредитні правовідносини між ними не припинені, тому з відповідача підлягають стягненню відсотки за користування коштами та пеня за ставками, передбаченими договором. Відповідач [PERSON] фактично позов не визнав. В судовому засіданні пояснив, що визнає позов в частині стягнення з нього боргу за рішення суду від 04.06.2015, згідно якого з нього проводять відрахування на погашення заборгованості. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Судом встановлено, що 04.07.2013 між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк» та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту №8152139864БН/2013-07, згідно якого відповідачу надано кредит з лімітом не більше 13600 грн, зі сплатою 36% річних за користування кредитом із терміном повернення кредиту 30.06.2015 р. (а.с.6-9) В зв'язку з тим, що відповідач неналежно виконував умови кредитного договору, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 04.06.2015 з [PERSON] на користь ПАТ «державний експортно-імпортний банк України» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 8152139864БН/2013-07 від 04.07.2013 в сумі 23434,03 грн та судові витрати (а.с.22). З даного рішення вбачається, що позивач надіслав відповідачу письмову вимогу про дострокове погашення заборгованості по кредиту в зв'язку з порушенням термінів виплати. Таким чином, позивач в зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, змінив строк виконання зобов'язання за кредитним договором. Таким чином, після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію та позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором, оскільки, нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки поза строком дії кредитного договору не передбачено. З моменту ухвалення вказаного рішення, яким вирішено спір сторін щодо боргових зобов'язань відповідача, правовідносини сторін перейшли в іншу площину - площину виконання судового рішення. Ці правовідносини врегульовані спеціальним законом - Законом України «Про виконавче провадження». Станом на 30.11.2018 боржником частково погашено заборгованість в розмірі 6328,66 грн (а.с.13-14, 18-21). Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з дати, зазначеної в повідомленні з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням суду про стягнення заборгованості за кредитом заборгованість указана у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року в справі № 14-154цс18. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по відсотках та пені не підлягають до задоволення Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача судового збору , суд відзначає, що відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов"язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові, таким чином позовні вимоги в частині стягнення судового збору не підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed