Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з відповідним позовом, в якому просить визнати спільним майном подружжя та здійснити поділ такого майна. Зазначає, що 12 липня 1986 року був зареєстрований шлюб між ним та [PERSON] Від подружнього життя є син- [PERSON] 1987р.н. З жовтня 2014р. шлюб було розірвано Залізничним судом м. Львова. [PERSON] позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.12.1990р. рішенням виконкому Залізничної районної ради м. Львова відповідачці на сім"ю для будівництва житлового будинку була виділена земельна ділянка для будівництва власного будинку в селі Білогорща площею 600 кв.м. На вказаній земельній ділянці вони за спільні кошти спорудили фундамент будинку та технічний поверх. Крім того за спільні кошти 03.07.2004р. купили житловий будинок [ADDRESS], оформивши його на відповідачку. Між ними не склалися нормальні сімейні відносини, відповідачка не визнає його співвласником житлового будинку в с. Стоділки Городоцького району Львівської області та незавершеного житлового будинку в с. Білогорща м. Львова, тому він змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить визнати за ним право власності на : -? частину житлового будинку, [ADDRESS] -? частину будівельних матеріалів в незавершеному будівництвом житловому будинку в с.Білогорща м. Львова. А також позивач просив з підстав передбачених ст. 183 ЦПК України враховуючи неподільність речей, приналежну йому ? ідеальну частку будівельних матеріалів залишити відповідачці та в порядку компенсації стягнути з [PERSON] її вартість в сумі 118747 грн. В судовому засіданні позивач зменшив позовні вимоги та просив визнати спільним подружнім майном будинок [ADDRESS] та будівельні матеріали в незавершеному будівництвом житловому будинку в с.Білогорща м. Львова і виділити йому по ? частці з вказаного майна. Представник відповідача [PERSON]просив в позові відмовити, мотивуючи тим, що будинок придбано відповідачкою за її особисті кошти, в с.Білогорща м. Львова земельна ділянка виділялась під забудову особисто відповідачці. Вважає, що спірне майно не може бути спільним подружнім майном. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши подані ними документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Частиною першою статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що 12 липня 1986 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб. Під час шлюбу подружжя згідно договору купівлі-продажу житлового будинку (а.с. 48) 23.07.2004 р. придбали будинок в [ADDRESS]. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.44) [PERSON] є власницею житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Згідно рішення виконавчого комітету Залізничної районної ради народних депутатів м. Львова від 27.12.1990р. № 504 (а.с.42) виділено [PERSON] земельну ділянку під індивідуальне житлове будівництво площею 600 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Такі ж положення щодо визначення статусу майна, набутого подружжям за час шлюбу, передбачені й частиною 1 ст. 60 Сімейного кодексу України (далі СК України), на підставі якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до статті 70 цього ж Кодексу, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно статті 71 цього ж Кодексу, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Із огляду на вказані вище норми закону при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною власністю, зясуванню підлягають підстави й час набуття такого майна. За розясненнями Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. п. 23,24 постанови від 21.12.2007 р. №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов"язаннями, що виникли в інтересах сім"ї. Заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначив, що дійсно будинок в с.Стоділки придбаний під час шлюбу сторін, але кошти на будинок були надані відповідачкою, будинок придбаний з метою передачі сину. Як на підставу та єдиний доказ щодо будівлі в с.Білогорща м. Львів посилався на те, що земельна ділянка була виділена особисто відповідачці. Такі доводи представника відповідача не заслуговують на увагу, оскільки позивач питання щодо земельної ділянки не ставить, щодо вимог компенсації за будівельні матеріали відмовився, відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог. За таких обставин, суд вважає доведеним наявність правових підстав для розподілу спільного майна подружжя між сторонами по ? належного майна. Позивач просить визнати право власності на ? ідеальну часку житлового будинку в с. Стоділки, Городоцького району Львівської області, проте поняття ідеальної частки не існує, тому у частині щодо ідеальної частки суд відмовляє. Згідно ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати понесені ним при зверненні до суду.

Outcome: partial