Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем 19.06.2018 року було укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно до умов якого він передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 9 600.00 грн., які відповідач отримав для виготовлення душової кабіни та зобов»язався повернути в строк до 22.06.2018 року. В зв»язку з тим, що в добровільному порядку відповідач відмовився повернути позичені кошти за договором позики, він вимушений звернутися до суду з даним позовом, просив суд про стягнення з відповідача на його користь 9 600.00 грн. а також судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 736.40 грн., 15 грн. комісія банку, 40 грн. послуги поштової служби. Ухвалою суду від 23.07.2018 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді від 20.09.2018 року відкрито провадження у даній цивільній справі, призначено підготовчий розгляд. Протокольною ухвалою суду від 18.02.2019 року закрито підготовчий розгляд справи, призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання позивач не з»явився, заявивши в підготовчому засіданні усну заяву, підтримав вимоги позову та просив суд про його задоволення, а також розгляд справи без його участі. Не заперечував проти заочного розгляду справи і постановлення судом заочного рішення. Відповідач повідомлявся в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила. Судові повістки відповідачу направлялись за її зареєстрованим у встановленому порядку місцем знаходження, але повернулись до суду за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Згідно ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Тобто, закон покладає обов'язок доказування на сторони у справі. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем 19.06.2018 року було укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно до умов якого він передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 9 600.00 грн., які відповідач отримав для виготовлення душової кабіни та зобов»язався повернути в строк до 22.06.2018 року. В зв»язку з тим, що в добровільному порядку відповідач відмовився повернути позичені кошти за договором позики, він вимушений звернутися до суду з даним позовом, просив суд про стягнення з відповідача на його користь 9 600.00 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов"язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає другій стороні ( позичальникові) у власність грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості . Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Вищевказаний договір позики від 19.06.2018 року був укладений сторонами відповідно до вимог діючого законодавства, підписаний відповідачем, не визнаний недійсним і є чинним на момент розгляду справи. Як вбачається з умов договору позики, відповідач у справі отримав в користування від позивача суму в розмірі 9 600.00 грн., які і підлягають стягненню з нього на користь позивача. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved