Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на те, що він є власником квартири [ADDRESS]. На даний час за вищевказаною адресою в квартирі зареєстрована відповідач [PERSON], яка у вересні 2010 року виїхала з даного житла та не повертається більше чотирьох років, чим порушує його право власності на квартиру та перешкоджає користуванню його житлом. Крім того, позивач змушений протягом тривалого часу платити за відповідача комунальні платежі. У зв'язку з наведеним, посилаючись на ст. 405 ЦК України, позивач просить суд усунути йому перешкоди в користуванні житлом шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартирою № 81 по вул. Панаса Мирного,33 м. Хмельницького. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог, оскільки [PERSON] є власником ? частини квартири [ADDRESS], а тому підстави для виселення відсутні. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, внаслідок наступного. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.08.1982 року по 27.09.2011 р., який було розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 27.09.2011 р. 06.12.1998 року міське виробниче управління житлово-комунального господарства посвідчило, що квартира [ADDRESS] належить гр. [PERSON] на праві особистої власності, що вбачається із копії свідоцтва про право особистої власності на квартиру. При цьому, відповідно до рішення Хмельницького міськрайонного суду від 14.07.2016 р., яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 31.08.2016 р., за [PERSON] визнано право власності на ? частину квартири [ADDRESS], залишивши за [PERSON] право власності на іншу ? частину зазначеної квартири. Вказаними судовими рішеннями встановлено, що сторони з 14 серпня 1982 року по 27 вересня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі. За договором про дольову участь у будівництві житла від 27 травня 1998 року за спільні кошти подружжя придбали квартиру [ADDRESS], а 06.12.1998 року на неї було видано свідоцтво про право власності на імя [PERSON] Означена квартира є їх спільною сумісною власністю і ця обставина, як і те, що [PERSON] є її співвласником, встановлено заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 28.11.2011 року та ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 9.12.2015 року. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, відповідно до якої обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до довідки про склад сімї від 30.10.2014 р., у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] Як вбачається із актів обстеження житлово побутових умов ЖЕД № 3 ТОВ ЖЕО від 03.06.2011 р., 05.10.2012 р., 27.08.2013, 03.11.2014 р., [PERSON], яка зареєстрована в [INFO], не проживає за даною адресою з вересня 2010 року. Також встановлено, що [PERSON] на теперішній час проживає в зазначеній квартирі, що вказав в судовому засіданні сам позивач [PERSON] Відповідно\~до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у \~разі відсутності члена сімї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю\~між ними, власником житла або законом. При цьому, відповідно до\~ст. 41 Конституції України,\~ст. 321 ЦК України\~- кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1ст. 316 ЦК України\~-правом власності є право особи, на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно дост. 319 ЦК України- власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Відповідно до ч.1\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. \~Всім власникам забезпечуються рівні умови захисту і здійснення своїх прав володіння, користування і розпорядження своїм майном (частини 1, 3, 7ст. 319\~ЦК України). Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства і від вирішення таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою. Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (ст. 41 Конституції України,\~ст. 316-319 ЦК), то власник на підставі\~ст. 391 ЦК\~не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений з нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин (п. 34 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»). В звязку з наведеними обставинами до даних правовідносин не підлягає застосуванню\~ст. 405 ЦК України. Твердження позивача про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житлом також в звязку з оформленням субсидії суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до\~ст. 360 ЦК України\~співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed