Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 23 червня 2015 року і до досягнення донькою повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання доньки [PERSON], яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, у зв'язку з чим змушена звернутися до суду з позовом. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала письмову заяву, у якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, судові повістки, направлені на його адресу, повернені відділенням поштового зв'язку з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ч. 4 ст.169, ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та подані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 06 січня 2012 року (а.с.6). З наявної в матеріалах справи довідки ТОВ «КК «КомЕнерго-Житомир» №2026 від 07 листопада 2015 року вбачається, що донька проживає разом з матір"ю [PERSON] (а.с.7). Домовленості про утримання доньки в досудовому порядку сторонами не досягнуто. Згідно частини другої статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. З огляду на викладене, враховуючи усі обставини, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, суд вважає за можливе задовольнити позов, стягнувши з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим вимога про стягнення аліментів з 23 червня 2015 року не підлягає задоволенню, оскільки в силу ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як вбачається з штемпелю вхідної кореспонденції суду, позивач звернулася з позовом до суду 16.11.2015 року, а тому з цього моменту і підлягають стягненню аліменти з відповідача. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати в дохід держави, що складаються з судового збору розмірі 551 грн. 20 коп., оскільки позивач в силу закону звільнена від їх сплати.

Outcome: partial