Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 30 січня 2013 року в розмірі 55436,89 гривень. В позовній заяві позивач [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" вказує про те, що між [PERSON] акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та відповідачем [PERSON] 30 січня 2013 року було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідачеві позивачем надано кредит у розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банком свої зобов'язання перед відповідачем виконано, однак відповідач [PERSON] порушила умови кредитного договору № б/н від 30 січня 2013 року щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та погашення суми заборгованості. Через невиконання відповідачем [PERSON] взятих на себе зобовязань за вказаним кредитним договором станом на 31 грудня 2017 року виникла заборгованість в розмірі 55436,89 гривень, що складається з: 1922,27 гривень заборгованості за кредитом, 46396,58 гривень заборгованості за відсотками, 4002,00 гривні заборгованості за пенею та комісією, а також штрафи 500,00 гривень штрафу (фіксована частка), 2616,04 гривень штрафу (процентна складова). Позивач [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 55436,89 гривень заборгованості за кредитним договором № б/н від 30 січня 2013 року та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, до суду подав письмову заяву в якій просить справу розглянути за його відсутності, на підставі наявних у справі доказів та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а за відсутності відповідача, повідомленого про час розгляду справи, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 39). Відповідач [PERSON] в судові засідання 21 березня 2018 року, 17 квітня 2018 року, 2 травня 2018 року не зявилась, хоч про час та місце його проведення була повідомлена у встановленому порядку. Причини неявки в судове засідання відповідач [PERSON] не повідомила, клопотань про проведення судового розгляду справи без її участі, відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подавала. За таких обставин, за наявної згоди представника позивача, суд приходить до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК України). Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності за внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами по справі. Судом по даній цивільній справі призначалися судові засідання на 21 березня 2018 року, 17 квітня 2018 року, 2 травня 2018 року. У вказані судові засіданні сторони та/чи їх представники не зявлялися. В ході розгляду справи сторони (їх представники) заяв та/чи клопотань не подавали. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надавати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Під час розгляду справи встановлено, що заява відповідача [PERSON] (а.с. 6), Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 8-31), а також [PERSON] банку (а.с. 7) складають кредитний договір між сторонами, що відповідає положенням ст. 634 ЦК України. Згідно кредитного договору № б/н від 30 січня 2013 року, укладеного між [PERSON] акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON], банк надає відповідачеві [PERSON] кредит в розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно п.2.1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який час змінити кредитний ліміт. Відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (а.с. 24 зв.). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно розрахунку позивача (а.с. 4-5) станом на 31 грудня 2017 року заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором № б/н від 30 січня 2013 року становить 55436,89 гривень, що складається з: 1922,27 гривень заборгованості за кредитом, 46396,58 гривень заборгованості за відсотками, 4002,00 гривні заборгованості за пенею та комісією. Суд погоджується з розрахунком, проведеним позивачем, оскільки доказів, що вказували б на неправильність такого розрахунку сторонами до суду не надано та судом не встановлено. Як вбачається з наявних у справі письмових доказів відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у встановлені кредитним договором № б/н від 30 січня 2013 року строки не виконано. За таких обставин, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача про стягнення з відповідача за кредитним договором №б/н від 30 січня 2013 року 1922,27 гривень заборгованості за кредитом, 46396,58 гривень заборгованості за відсотками, 4002,00 гривні заборгованості за пенею та комісією (згідно [PERSON] банку). Крім того, за порушення умов кредитного договору № б/н від 30 січня 2013 року, відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, а саме: порушення відповідачем строків сплати належних за договором платежів, позивачем нараховані штрафи - 500,00 гривень штрафу (фіксована частина), 2616,04 гривень штрафу (процентна складова). Цивільно-правова відповідальність\~- це покладення на правопорушника заснованих на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За положеннями\~ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, відповідно до\~ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення\~строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~ст. 61 Конституції України,\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року в справі №6-2003цс15. Враховуючи вищевикладене,\~суд вважає, що вимога позивача в частині стягнення фіксованої частини штрафу в розмірі 500,00 гривень та процентної частини штрафу в розмірі 2616,04 гривень не ґрунтується на законі, а тому в цій частині вимог, позивачеві необхідно відмовити. Беручи до уваги встановлені обставини справи та вказані правові норми, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №б/н від 30 січня 2013 року в розмірі 52320,85 гривень, з яких: 1922,27 гривень заборгованості за кредитом, 46396,58 гривень заборгованості за відсотками, 4002,00 гривні заборгованості за пенею та комісією. В решті вимог позивача слід відмовити. Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 14) кредитний договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Позивачем понесено судові витрати, що становлять 1762,00 гривні (а.с. 1) судового збору, сплаченого на час подання до суду позовної заяви. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд покладає на відповідача [PERSON] витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 1663,00 гривень. Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору не встановлено. У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилався на положення ст.ст. 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 634, 1050, 1054 ЦК України № 435-ІV від 16 січня 2003 року. Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованими.

Outcome: approved