Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] , від імені якої діє [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Свої позовні вимоги мотивувала тим , що 03.07.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3985, згідно з яким звернено стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованість, що виникла за кредитним договором № 002-04520-070214 від 07.02.2014, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» , правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 145/К від 26 січня 2018 є ТОВ «Фінансова компанія «Кредит- Капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 14/05/2020-ФА від 14 травня 2020 є ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», у сумі 10 300,30 грн. в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 7094,20 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 3206,10 грн. за вчинення виконавчого напису - 500,00 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню становить 10800,30 грн. Строк, за який проводиться стягнення -з 14.05.2020 року по 25.05.2020 року. 23.07.2020 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. відкрито виконавче провадження № 62635728 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса та 30.09.2020 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи позивача. За період з листопада 2020 по червень 2021 було здійснено примусове стягнення на пенсію позивача на загальну суму 4792,32 грн. Позивач вважає, що виконавчий напис № 3985 від 03.07.2020 вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і, як наслідок, неправомірне провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про звернення заборгованості за Кредитним договором, оскільки нотаріусом вчинено виконавчий напис на підставі неповного переліку документів, встановленого ст, 88 Закону України «Про нотаріат», які б підтверджували безспірність заборгованості боржника перед стягувачом. Вказує, що у заяві на вчинення виконавчого напису, а далі і в документах виконавчого провадження, які складаються на підставі виконавчого напису нотаріуса, зазначена інша адреса ( [ADDRESS] ), відмінна від адреси позивача і яка не має жодного стосунку до неї. У зв`язку з чим позивач була позбавлена права дізнатись про здійснення тих чи інших дій щодо неї та по факту не знала про існування виконавчого напису. Виконавчий напис вчинений нотаріусом 03.07.2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, якою постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Кредитний Договір № 002- 04520-070214, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. А крім іншого, виконавчий напис вчинено з порушенням строку давності. Просить суд визнати виконавчий напис приватного нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. від 03.07.2020 (реєстровий номер 3985) про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості, що виникла по Кредитному договору № 002-04520-070214 від 07.02.2014 в розмірі 10 800,30 грн. таким, що не підлягає виконанню. Стягнути з відповідача на її корпить в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом грошові кошти в сумі 4792,32 грн., та сплачений судовий збір. Ухвалою від 01.07.2021 року провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 01.07.2021 року в порядку забезпечення позову було зупинено виконавче провадження ВП №62635728, яке здійснювалось приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. на підставі виконавчого напису № 3985 приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. від 03.07.2020 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості в сумі 10 800,30 грн. Відповідач, ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» , відзив на позов не надав. Треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу та приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. своїм право на надання пояснень не скористались. В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені в порядку, визначеному чинним законодавством. Представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність та у відсутність позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Дослідивши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 03.07.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3985, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованість, що виникла за кредитним договором № 002-04520-070214 від 07.02.2014, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» , правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 145/К від 26 січня 2018 є ТОВ «Фінансова компанія «Кредит- Капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 14/05/2020-ФА від 14 травня 2020 є ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», у сумі 10 300,30 грн. в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 7094,20 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 3206,10 грн. за вчинення виконавчого напису - 500,00 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню становить 10800,30 грн. Строк, за який проводиться стягнення -з 14.05.2020 року по 25.05.2020 року. 23.07.2020 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. відкрито виконавче провадження № 62635728 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса та 30.09.2020 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і у порядку, встановлених законом. Згідно з п.19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, яку вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається в межах цього строку. В матеріалах справи відсутні докази того, що нотаріусом з`ясовано чи не пропустив відповідач строк позовної давності, оскільки, не можливо встановити час виникнення права вимоги відповідача за кредитним договором. Відповідно до пунктів 1.1, 3.1, 3.2 розділу 2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Згідно з пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При цьому на сьогодні є чинною постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, якою визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зокрема, скасовано пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», яким було передбачено, що для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 03.07.2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. У постанові Верховного Суду від 29 січня 2019 року по справі № 910/13233/17 зазначено, що у зв`язку з визнанням судом нечинною Постанови Кабінету Міністрів України N 662 від 26 листопада 2014 року до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 від 29 червня 1999 року в редакції від 29 листопада 2001 року. Вказаною редакцією було передбачено вчинення виконавчого напису нотаріуса лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченої угоди. Таким чином, як на момент вчинення нотаріусом Гораєм О.С. виконавчого напису № 3985 від 03.07.2020 року, так як і на час розгляду справи, обов`язковою умовою для вчинення нотаріусом виконавчого напису за кредитним договором є нотаріальне посвідчення такого договору. Суд звертає увагу, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, про захист якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт, зокрема, подання стягувачем відповідних документів нотаріусу, не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 закону «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів нотаріуса може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і необґрунтованість вимог стягувача до боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 по справі № 754/9711/14-ц та застосований у постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року по справі № 137/1666/16-ц. Стороною відповідача, відповідно до положень ст.ст. 76-81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів на обґрунтування того, що приватному нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за кредитним договором. Суд звертає увагу і на те, що з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримав від банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), у зв`язку з чим у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, а також сума процентів і комісії, зазначені у написі, є безспірними. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, не врахував строк позовної давності для пред`явлення вимоги про стягнення коштів за кредитним договором, а також не пересвідчився в отриманні позивачем вимоги банку про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Враховуючи, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений в порушення вимог Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а також те, що позивач не визнає заборгованість, відповідач не надав суду відзиву чи заперечень проти позовних вимог, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача. Що стосується позовних вимог щодо стягнення безпідставно набутих грошових коштів в сумі 4792,32 грн., суд зазначає наступне. Вказаним рішенням визнано виконавчий напис № 3985, вчинений 03.07.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округ Горай О.С., визнано судом таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до довідки Управління ПФУ в м. Краматорську Донецької області за період з листопада 2020 по червень 2021 року на підставі постанови державного виконавця ВП № 62635728 було здійснено примусове стягнення на пенсію позивача [PERSON] на загальну суму 4792,32 грн. Згідно зі статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі (стаття 1213 цього Кодексу). Аналіз статті 1212 ЦК України цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, оцінюючи зміст спірних відносин судом встановлено, що виконавчий напис, на підставі якого з пенсії позивача утримувались суми стягнень, під час здійснення виконавчих дій, будучи визнаний таким, що не підлягає виконанню, втратив свою силу, що в свою чергу стало підставою для повернення відповідачем безпідставно набутих коштів. Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» безпідставно набуло грошові кошти, які належать [PERSON] . Статтею 1213 ЦК України визначено порядок повернення в натурі безпідставно набутого майна, зокрема, передбачено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про застосування до спірних правовідносин статті 1212 ЦК України та вважає за належне стягнути з відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» на користь позивача суму безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 4 792,32 грн. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 1816,00 грн (за подання позову) та в розмірі 454,00 грн (за подання заяви про забезпечення позову), всього 2270,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved