Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

В серпні 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення неустойки (пені) внаслідок несплати аліментів, нарахованих за період з 1 лютого 2008 року по 31 грудня 2009 року, яка станом на 30 листопада 2013 року становить 200000,00 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка посилається на те, що перебувала у шлюбі з відповідачем, від вказаного шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Рішенням Ватутінського районного суду м. Києва від 16 липня 1999 року відповідач повинен виплачувати на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі ? частини усіх видів його заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Однак всупереч вимогам закону та обов'язку сплачувати аліменти згідно рішення суду, відповідач ухиляється від виконання свого обов'язку щодо утримання сина, оскільки добровільно такої допомоги не надає, аліменти платить несвоєчасно і не в повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість по сплаті аліментів. Позивачка протягом більше ніж десять років особисто, без сторонньої допомоги, здійснює утримання неповнолітнього сина, надає йому виховання та матеріальне забезпечення. Станом на 30 листопада 2013 року заборгованість по аліментах склала 313365, 52 грн. Будучи людиною, яка об'єктивно і свідомо підходить до реалій життя, позивачка просить зменшити пеню до 200000,00 грн., тобто більше ніж на третину. В зв'язку з невиплатою аліментів, матеріальне становище сім'ї позивачки і сина [PERSON] зокрема значно погіршилось, вона не має змоги самостійно задовольнити потреби дитини в повному обсязі на одяг і повноцінне харчування, також не має змоги забезпечити всебічний розвиток особистості дитини - оплатити спортивну секцію, музичний гурток, у яких син бажає займатися, підготовці курси, послуги репетиторів, книги для вступу у вищий навчальний заклад, санаторно-курортне лікування тощо. На підставі викладеного позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом, просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів нарахованих за період з 1 лютого 2008 року по 31 грудня 2009 року, яка станом на 30 листопада 2013 року становить 200000,00 грн. Позивачка в судове засідання не з"явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, направила заяву в якій підтримала позовні вимоги з тих же підстав, просила позов задовольнити та розглядати справу у її відсутність. В судовому засіданні представник позивачки діюча на підставі довіреності від 26.09.2014 року (а.с.38), повністю підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, стягнути на користь позивачки з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів на загальну суму 200000,00 грн. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте про причини неявки суду не повідомив та не надав заяву про слухання справи у його відсутність. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, враховуючи інтереси позивача, даючи оцінку діям відповідача, які суд оцінює, як такі, що направлені на затягування розгляду справи по суті, суд вважає за можливим вирішити справу за відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів справи та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивачки, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Згідно рішення Ватутінського районного суду міста Києва від 23 липня 1999 року та виконавчого листа від 23 липня 1999 року, який перебуває на виконанні у ВДВС Деснянського районного управління юстиції у місті Києві, відповідач [PERSON] зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх видів його заробітку щомісячно починаючи з 16 липня 1999 року і до його повноліття. Проте, відповідачем зазначене рішення суду повністю не виконується, у зв'язку з чим утворилась заборгованість по аліментам станом на 1 березня 2014 року у розмірі 36560,92 грн., що підтверджується розрахунками заборгованості по аліментах, проведеним державним виконавцем (а.с.7-9). За положеннями ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. За роз'ясненнями, що містяться в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до частини 4 ст. 195 Сімейного кодексу України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Та, як вбачається із матеріалів справи, державним виконавцем зроблений такий розрахунок № 218/20 від 24.11.2010 року (а.с.8), відповідно до якого заборгованість по аліментах становить 26883,10 грн., загальна заборгованість становить 31525,10 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського РУЮ у м. Києві від 15.11.2014 року (а.с.7) заборгованість відповідача становить за період з моменту пред'явлення виконавчого документу до виконання до 31 жовтня 2013 року 66298,80 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського РУЮ у м. Києві від 1 серпня 2014 року (а.с. 9) заборгованість по аліментах станом на 21.07.2014 року складає 76220 грн. 05 коп. Згідно із ч. 1 ст. 20 Сімейного кодексу України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 72, ч. 2 ст. 129, ч. 3 ст. 138, ч. 3 ст. 139 цього Кодексу, а тому на правовідносини, які регулюються ст. 196 Сімейного кодексу України, не поширюється дія норм ЦK України про позовну давність. Як встановлено при розгляді справи, відповідач має заборгованість по сплаті неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, а відтак загальна сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів складає 313 365 грн. 52 коп., що підтверджується наданим позивачкою розрахунком (а.с.11). Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 196 Сімейного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Наряду з цим, в судовому засіданні представник позивача просила суд стягнути пеню не в повному обсязі, а частково в розмірі 200000,00 грн., у зв'язку з тим, що у відповідача [PERSON] можуть існувати невідомі сімейні або матеріальні обставини, які можуть мати підставу для зменшення суми пені, про те не виключають його вини у виникненні заборгованості. Так, в судовому засіданні встановлений та доведений доказами той факт, що відповідач тривалий час не сплачує аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у зв'язку з чим станом на 30 листопада 2013 року у нього створилась заборгованість, а тому суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, нарахованих за період часу з 1 лютого 2008 року по 31 грудня 2009 року законними та обґрунтованими, і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved