Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив стягнути з відповідача кошти в сумі 43363,00 грн., з яких сума втраченого заробітку 15266,97 грн., компенсація за несвоєчасну виплату 28096,05 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] працював в Житомирській філії підприємства з іноземними інвестиціями «Кока-Кола Аматіл Україна Лімітед», правонаступником якого є [PERSON] Україна [PERSON] на посаді торгового представника оформлювача відділу продажу, а з 04.07.1997 року на посаді торгового представника відділу продажу. 21.08.1997 року під час виконання трудових обов`язків торгового представника підприємства потрапив в дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої отримав виробничу травму. Згідно рішення медико-санітарної експертної комісії (МСЕК) 26.05.1998 року [PERSON] була встановлена ступінь втрати професійної працездатності 60%, 2-га група інвалідності у зв`язку із травмою, отриманою 21.08.1997 року. Оскільки ПП «Кока-Кола Аматіл Україна ЛТД» не виконало розслідування нещасного випадку та склало Акт Н-1, що не відповідає вимогам Положення про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, в установах та організаціях, затвердженого Постановою КМУ від 10.08.1993р. № 623, в результаті чого ПП «Кока-Кола Аматіл Україна ЛТД», а з часом й відповідач, не визначали розмір втрати заробітку внаслідок каліцтва і не здійснювали їх виплати. В подальшому, на виконання рішення Богунського районного суду м. Житомира від 03.06.2013 року у справі №2-2726/12 ПП «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед» склало Акт №01-13 від 08.08.2013 року про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, по якому третьою особою почались здійснюватись виплати. Справа розглядалась судами неодноразово. 04.01.2019 року указану цивільну справу прийнято до свого провадження суддею Чішман Л.М. 05.02.2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач вказав, що скасування касаційною інстанцією у 2017 році рішень судів, ухвалених при повторному розгляді справи, якими у задоволенні позову відмовлено, не означає, що позов підлягає задоволенню, оскільки у 2015 році касаційна інстанція дійшла висновку про неправосудність рішення суду про задоволення позовних вимог. Відповідач вважає, що оскільки вина відповідача відсутня, на час набуття Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» позивач не мав права на відшкодування шкоди та у відповідача були відсутні підстави для передачі документів до Фонду соціального страхування. Позивач мав право в будь-який час після створення Фонду звернутись до нього за роз`ясненням щодо належної йому компенсації та її видів, однак здійснив це тільки в 2010 році, що потягло за собою пропущення строків виплати компенсації за минулі роки. Крім того, відповідач посилається на те, що виплати проводяться лише за час, що не перевищує трьох років, що передують зверненню, а тому відсутні законні підстави для стягнення з відповідача втраченого заробітку та компенсації. На підставі чого, відповідач просив відмовити у задоволенні позову. 28.05.2019 року від [PERSON] надійшла заява про проведення розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (т. 3 а.с. 154). Від прокурора Житомирської місцевої прокуратури Коки С.Л. надійшла заява, в якій прокурор не заперечував щодо розгляду справи без участі відповідача, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. Представник третьої особи Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, врахувавши, що відповідач надав відзив на позовну заяву, в судове засідання не з`явився без поважних причин, враховуючи категорію та складність справи, період перебування її в провадженні суду, дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи. На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України, якою передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, [PERSON] 21.04.1997 року на підставі наказу № 10-к був прийнятий на посаду торгового представника оформлювача відділу продаж Житомирської філії підприємства з іноземними інвестиціями «Кока-Кола Аматіл Україна Лімітед», правонаступником якого є « [PERSON] Україна Лімітед», а наказом №22-к від 04 липня 1997 року був переведений на посаду торгового представника відділу продажу, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача, а також копіями наказів на підприємстві (т. 1 а.с. 35, 126, 127). У грудні 1998 року [PERSON] був звільнений з роботи у відповідача у зв`язку із реорганізацією Житомирської філії. 21.08.1997 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю позивача [PERSON] , внаслідок якої останній під час виконання ним своїх обов`язків отримав виробничу травму. У зв`язку із отриманою виробничою травмою [PERSON] за висновком МСЕК із 26.05.1998 року було визнано особою з інвалідністю 2 групи та визначено ступінь втрати професійної працездатності у 60% (т. 1 а.с. 11), а з 10.12.2011 року позивачу була встановлена третя група інвалідності. \~ \~ \~ \~На момент отримання [PERSON] виробничої травми була чинною редакція ЦК УРСР від 1963 року. Так, відповідно до ст. 456 ЦК УРСР 1963 року у разі заподіяння громадянину каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, пов`язаних з виконанням ним трудових обов`язків, організація або громадянин, відповідальні за шкоду, зобов`язані відшкодувати потерпілому у повному розмірі втрачений заробіток. Правила відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я громадянина, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджуються Кабінетом Міністрів України. Обов`язок власника відшкодувати працівникові шкоду, заподіяну йому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, у повному розмірі втраченого заробітку передбачений також і ст. 11 Закону України «Про охорону праці» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин. Пунктом 4 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. № 472 передбачалось, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоров`я (надалі потерпілому) складається, у тому числі із виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності. При цьому утрачений заробіток або його частина відповідно до ступеня втрати професійної працездатності виплачується власником у повному розмірі, тобто без урахування розміру пенсії по інвалідності, а також незалежно від одержуваних потерпілим інших видів пенсій, заробітку (доходу) і стипендії з дня встановлення стійкої втрати професійної працездатності (п. 9, 38 Правил). Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 03.06.2013 року Іноземне підприємство «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед», Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Житомирі зобов`язано скласти акт про нещасний випадок на виробництві у відповідності до Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 року № 1232 (т. 1 а.с. 41). 08.08.2013 року ІП «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед» складено акт №01-13 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом та який стався з [PERSON] 21.08.1997 року. Оскільки акт про нещасний випадок форми Н-1 затверджений лише 08.08.2013 року, відповідно до якого супутніми причинами настання страхового випадку є вина роботодавця, відтак саме з цієї дати у позивача виникло право вимоги до роботодавця про здійснення передбачених законодавством виплат за період, починаючи з 26.05.1998 року - з дня встановлення ступеня професійної працездатності. Відповідно до п. 43 Правил якщо потерпілому або особам, які мають право на відшкодування шкоди, з вини власника, своєчасно не визначено або не виплачено суму відшкодування шкоди, то ця сума виплачується без обмежень протягом будь-якого терміну і підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги у порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до ст. 71 ЦК УРСР 1963 року загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) становив три роки. Перебіг такого строку позовної давності починався з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Статтею 83 ЦК УРСР 1963 року позовна давність не поширюється: на вимоги, що випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом; на вимоги державних організацій про повернення державного майна з незаконного володіння колгоспів та інших кооперативних та інших громадських організацій або громадян; на вимоги вкладників про видачу вкладів, внесених у державні трудові ощадні каси і в Державний банк СРСР; у випадках, встановлюваних законодавством Союзу РСР, і на інші вимоги. З урахуванням чого, право на звернення до суду з позовом про відшкодування витрат, відповідно до положеннь ст.ст. 71, 83 ЦК УРСР 1963 року не обмежено будь яким строком, за таких обставин суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не було визначено сум відшкодування шкоди [PERSON] , який своєчасно звернувся до підприємства за такою виплатою (а. с. 114, т. 1), відтак останній має право на таке відшкодування без обмежень протягом будь-якого терміну з коригуванням у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги, у порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці». Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» передбачена компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, яка провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення із ПП Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед суми втраченого заробітку та грошової компенсації, пов`язаної із його несвоєчасною виплатою, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди передбачено, що в рішенні суд повинен навести точний розрахунок присуджених сум для відшкодування шкоди, зазначені строки їх виплати. Суд приймає наданий [PERSON] розрахунок, який міститься у Звіті про фактичні результати завдання з виконання погоджених процедур стосовно відповідності нарахування заробітку, втраченого внаслідок каліцтва в 1997p., застосовування індексації доходів та виплати компенсації за несвоєчасну виплату відшкодування вимогам законодавства України за період з 01.01.1998 р. по 31.12.1999 р. та доповненнях до нього, складених аудиторською фірмою Стандарт (а.с. 15-27, 149-153). Відповідачем заявлялось клопотання про проведення судово-економічної експертизи, яке було задоволено судом, однак ухвала суду про проведення експертизи була повернута без виконання в зв"язку з несплатою відповідачем вартості експертизи ( Т- 3, а.с. 96). Вподальшому відповідачем клопотання про проведення ексертизи щодо визначення розміру відшкодування не заявлялось. Таким чином із відповідача на користь позивача підлягає стягненню втрачений заробіток з урахуванням індексації за період із 26.05.1998 по 01.07.2001 року в сумі 15 266 грн. 97 коп., а також компенсація втрати частини відшкодування шкоди у зв`язку із несвоєчасною виплатою за період із 26.05.1998 по 31.08.2014 року в сумі 28 096 грн. 05 коп. згідно розрахунку (доповнення до звіту, додаток №5 до звіту, а.с. 149-153).

Outcome: approved