Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням під час ДТП. Підставою своїх вимог вважає те, що вироком Христинівського районного суду від 29.10.2015, який вступив в законну силу 18.01.2016, у вчиненні ДТП, яка сталася 13.06.2014 по вул.Леніна м.Монастирище Черкаської області, визнано винним та засуджено працівника Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області [PERSON] за ч.2 ст.286 КК України. Внаслідок ДТП позивач - [PERSON], є потерпілим у тій кримінальній справі. При розгляді кримінального провадження заявлений ним і його батьком цивільний позов було залишено без розгляду відповідно до п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України, що не позбавляє його права звернутися про відшкодування матеріальної і моральної шкоди в порядку цивільного провадження після набрання чинності вироком Христинівського районного суду. Частину заподіяної йому матеріальної шкоди, на підставі наданих ним документів про понесені витрати, які він подав до страхової компанії, 04.08.2016 відшкодувала страхова компанія, що підтверджується квитанцією «[PERSON] банк [PERSON]» про отримання коштів в сумі 65000 грн., але він продовжує лікуватися в інституті нейрохірургії ім.академіка [PERSON], що підтверджується випискою із історії хвороби від 21.03.2016, на придбання ліків були витрачені кошти, що підтверджується товарними чеками про придбання ліків в аптечних пунктах м.Києва і на сьогодні не відшкодована йому матеріальна шкода складає 10286,30 грн., що підтверджується випискою із історії хвороби та товарними чеками про придбання ліків. Внаслідок ДТП він став інвалідом другої групи. Особа, яка винна в ДТП - [PERSON], зобовязувався відшкодовувати йому витрати на лікування добровільно, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою [PERSON], після ухвалення вироку Христинівським районним судом відмовився добровільно відшкодувати заподіяну йому матеріальну і моральну шкоду. Позивач вважає, що вироком Христинівського районного суду від 29.10.2015 встановлено, що [PERSON] вчинив ДТП під час виконання своїх службових обовязків, керуючи службовим автомобілем, який належав управлінню МВС України в Черкаській області, а відповідно до вимог ст.1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, заподіяну її працівником під час виконання ним своїх службових обовязків, а тому не виплачену страховою компанією суму заподіяної матеріальної шкоди відшкодовує відповідач [PERSON] управління Національної поліції в Черкаській області, оскільки на даний час УМВС України в Черкаській області перейменовано в [PERSON] управління Національної поліції в Черкаській області. [PERSON] на час вчинення ДТП працював на посаді заступника начальника кримінальної міліції Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області, а тому відповідно до вимог ст.1172 ЦК України заподіяну йому матеріальну і моральну шкоду повинні відшкодувати солідарно [PERSON] управління Національної поліції в Черкаській області та Міністерство внутрішніх справ України, в підпорядкуванні якого перебувало ліквідоване УМВС України в Черкаській області. Його лікування і обстеження проводилось за межами м.Монастирище, тому ним понесені витрати на придбання квитків для поїздок на обстеження та лікування в м.Київ і м.Умань, що підтверджується квитками, і такі витрати складають 493,32 грн., дані витрати йому не відшкодовувались страховою компанією. Розмір не відшкодованої йому матеріальної шкоди, на день звернення до суду, складає 10779,62 грн. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, йому заподіяно не тільки матеріальну шкоду, а також і моральну шкоду. Відшкодування немайнової шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31 березня 2014 року, відшкодовується залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач та з урахуванням інших обставин. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з заподіянням тілесних ушкоджень та ступеню їх тяжкості, йому заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, винна особа в ДТП - [PERSON], який своїми неправомірними діями завдав йому, як фізичного, так і душевного болю, внаслідок ДТП у віці 20 років він став інвалідом другої, що підтверджується довідкою обласної МСЕК № 1 від 01.01.2016 року, продовжує хворіти, втратив душевний спокій, отриманий стрес, внаслідок ДТП, позбавив його спокійного сну, він продовжує відчувати фізичний біль, вимушений до цього часу вживати різні заспокійливі медичні препарати, потребує постійної сторонньої допомоги, йому протипоказані значні фізичні навантаження, отримана травма позбавила його можливості реалізувати свої здібності, щодо отримання професії та працевлаштування, свої вимоги, щодо відшкодування моральної шкоди позивач визначив в розмірі 100000 грн. Посилаючись на ч.1 ст.15 , ч.2 ст.16, ст.23, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України; п.2 Постанови ПВС України №2 від 12.06.2009 року „Про застосування норм процесуального законодавства, при розгляді справ у суді першої інстанції-; Постанову Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.2014 позивач просить стягнути солідарно з Міністерства Внутрішній справ України, Головного управління Національної поліції в Черкаській області на його користь матеріальну шкоду в сумі 10779, 62 грн. та моральну шкоду в сумі 200000 гривень ( т.1, а.с.1-2, 73-74). Представник відповідача ГУНП в Черкаській області подав в суд заперечення від 26.09.2016 року № 275/26/03-2016 та від 28.11.2016 року № 397/26/03-2016, відповідно до яких вважає, що позов до ГУНП в Черкаській області є необґрунтованим та не підлягає до задоволення, оскільки Постановою КМУ від 16.09.2015 № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» утворений територіальний орган Національної поліції - [PERSON] управління Національної поліції в Черкаській області і ліквідовані як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ (т.1, а.с.72). 07.11.2015 набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII. На виконання вищезазначених нормативних актів 07.11.2015 реєстраційною службою Черкаського міського управління юстиції Черкаської області проведено реєстраційну дію «Державна реєстрація новоутвореної шляхом заснування юридичної особи [PERSON] управління Національної поліції в Черкаській області», яке не є правонаступником Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області. [PERSON] не перебуває і ніколи не перебував у трудових правовідносинах з ГУНП в Черкаській області, а тому твердження позивача про той факт, що органи УМВС України в Черкаській області були перейменовані в органи національної поліції є хибними. Позивачем не надано доказів якими саме діями чи бездіяльністю ГУНП в Черкаській області спричинено йому матеріальну та моральну шкоду, позовні вимоги [PERSON] є не обґрунтованими, не підлягають до задоволення, Представник відповідача ГУНП в Черкаській області, посилаючись на ч.2 ст.1166, п.1 ч.2 ст.1167, ч. 2, 5 ст.1187, ст. ст.1194 ЦК України; п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4; п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4; ч. 3 п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» просить суд у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ГУНП в Черкаській області відмовити повністю (а.с.54-57; 126-129). Представник відповідача Міністерства внутрішніх справ України, 07.02.2017 подав в суд заперечення № 12/6-821 від 06.02.2017 року, в якому не визнає позовні вимоги у повному обсязі, оскільки позивачу було спричинено шкоду працівником Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області, але позовні вимоги він висуває до Міністерства внутрішніх справ України. При цьому позивач помилково вважає, що на даний час Монастирищенський РВ УМВС України в Черкаській області ліквідовано. Постановою КМУ від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» прийняте рішення щодо створення Головного управління Національної поліції в Черкаській області. Цією ж постановою прийняте рішення про ліквідацію як юридичних осіб публічного права територіальних органів Міністерства внутрішніх справ, в тому числі Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області. Однак, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Монастирищенський РВ УМВС України в Черкаській області перебуває у стані припинення з 06.11.2015 та на даний час не ліквідований. При цьому, МВС України не є правонаступником вказаного органу внутрішніх справ та не може відповідати за дії сторонніх осіб. Наказом МВС № 1314 від 30.10.2015 року «Про затвердження голів ліквідаційних комісій територіальних органів МВС по Черкаській області» було утворено ліквідаційну комісію Монастирищенського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області та призначено її голову. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 112 ЦК України у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом. За змістом ч.2 ст. 1205 ЦК України у разі ліквідації юридичної особи платежі, належні потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 цього Кодексу, мають бути капіталізовані для виплати їх потерпілому або цим особам у порядку, встановленому законом або іншим нормативно-правовим актом. У разі відсутності в юридичної особи, що ліквідується, коштів для капіталізації платежів, які підлягають сплаті, обов'язок щодо їх капіталізації покладається на ліквідаційну комісію на підставі рішення суду за позовом потерпілого. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного суду України від 26.06.2012 року у справі №21-156а12. Отже, позивач заявляє вимоги до Міністерства внутрішніх справ України, яке прав і інтересів позивача не порушувало та, відповідно, не може нести відповідальність перед позивачем. Позивачем не доведено неправомірних дій з боку Міністерства, які б могли потягнути за собою виникнення у позивача моральних страждань. Представник Міністерства внутрішніх справ України, посилаючись на ст.104, 105, 1166, п. 1 ч. 2 ст. 1167, ч. 1 ст. 1172, ст.1187 ЦК України; п. 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.05.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»; ст.60 ЦПК України, просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у повному обсязі. Позивач підтримав позовні вимоги повністю, просить розглянути справу без нього, оскільки за станом здоров»я не може з»явитися в судове засідання. Представник відповідача МВС України, представник відповідача ГУНП в Черкаській області, представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державної казначейської служби України про час, дату та місце розгляду справи повідомлені у встановленому порядку, заяв про відкладення розгляду справи в суд не подали. Відповідач [PERSON] подав заяву від 03.05.2017 року про те, що збитки в сумі 41000 грн. відшкодувані позивачеві страховою компанією, в якій був застрахований автомобіль, на якому він скоїв ДТП. Під час лікування [PERSON] він надав йому 82000 грн., просить врахувати дані обставини при винесенні рішення, справу розглянути без його участі. Заперечення проти позову, проти розміру матеріальних збитків не подав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково, з врахуванням наступного: Відповідно до вироку Христинівського районного суду Черкаської області від 29.10.2015, який набрав чинності 18.01.2016 (т.1, а.с.4-10) [PERSON] визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, злочин вчинений 13.06.2014 близько 1 год. 00 хв., на час вчинення злочину [PERSON] згідно наказу начальника УМВС України в Черкаській області № 292 о/с від 11.12.2012 працював на посаді заступника начальника начальником кримінальної міліції Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області. Автомобіль ВАЗ 2107 реєстраційний номер 0436 належав Автогосподарству УМВС України в Черкаській області (т.1, а.с.23). Відповідно до наказу № 20 від 20.01.2014 року «Про закріплення службового транспортного засобу за працівниками Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області» службовий автомобіль ВАЗ 2107 реєстраційний номер 0436, 2010 року випуску, закріплений за заступником начальника - начальником кримінальної міліції майором міліції [PERSON] (т.1, а.с.19-20). [PERSON] є потерпілим внаслідок ДТП, яка сталася 13.06.2014 по вул.Леніна в м.Монастирище Черкаської області, у вчиненні даної ДТП визнано винним та засуджено за ч.2 ст.286 КК України відповідача [PERSON] (а.с.4-10). Згідно ч.4\~ст.61 ЦПК України\~вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.1\~ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно до п.1 ч.2\~ст.1167 ЦК України\~моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб; Згідно ч.2\~ст.1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно до наказу № 292 о/с від 11.12.2012 року [PERSON] було призначено заступником начальника Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області начальником кримінальної міліції, що було встановлено вироком Христинівського районного суду Черкаської області від 29.10.2015 року, який набрав чинності 18.01.2016 року (т.1, а.с.4-10). Згідно довідки №197750 серії 12 ААА [PERSON] є інвалідом другої групи, загальне захворювання, йому протипоказані значні фізнавантаження, робота на висоті, з рухаючими механізмами, біля відкритих водойомів, вогню, під прямими променями сонця. Рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності - лікування у невролога, ортопеда в т.ч. стаціонарне, нагляд нейрохірурга (а.с.11). Згідно виписки з історії хвороби № 161326 за 2016 рік Державної установи « Інститут нейрохірургії ім.академіка [PERSON] НАМН України, м.Київ (т.1, а.с.12); товарних чеків ФОБ [PERSON] (ЄДРПОУ [NUMBER]) про придбання медичних препаратів: № ЧК-0014396 від 25.03.2016 на суму 609,75 грн., № ЧК-0014544 від 31.03.2016 - на суму 2966,12 грн., № ЧК-0014203 від 17.03.2016 на суму 1359,24 грн., № ЧК-0014282 від 21.03.2016 на суму 2095,94 грн., № ЧК-0014332 від 22.03.2016 на суму 1294,50 грн., № ЧК-0014379 від 24.03.2016 на суму 848,80 грн., № ЧК-0014200 від 17.03.2016 на суму 559,80 грн.; фіскальних чеків на придбання медпрепаратів на суму 44,50 грн., 148,92 грн., 78,50 грн., 16 грн.; 38,00 грн., 34,30 грн., 35,20 грн., 106 грн., 50 грн., фіскальних чеків, які підтверджують витрати на проїзд з місця проживання позивача до місця лікування та обслідування і в зворотньому напрямку: № 496412 від 26.11.2015 на суму 68,45 грн., № 243351 від 06.12.2015 на суму 77,49 грн., № 256034 від 21.03.2016 в сумі 137,04, № 524000 від 13.03.2016 в сумі 138,78 грн., № 530797 від 03.02.2016 на суму 35,78 грн., № 5307 від 03.02.2016 на суму 35, 78 грн. витрати на лікування після виплати страхового відшкодування складають 10286,30 грн., витрати на проїзд до місця лікування та обслідування та в зворотньому шляху складають 493,32 грн., всього витрати матеріальна шкода складає 10779,62 грн. (т.1, а.с.13-18 - копії товарних та фіскальних чеків, їх оригінали). Згідно висновку на право керування співробітником Монастирищенського РВ УМВС службовим та транспортним засобом [PERSON] надано допуск до керування т/з ВАЗ 210740 06-98, ВАЗ 210740 08-32 (т.1, а.с.21). Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС /6633278 від 12.12.2013 року цивільно-правова відповідальність Автогосподарства УМВС України в Черкаській області була застрахована в СФ Глобус, забезпечений транспортний засіб ВАЗ 210740 номерний знак 0436. Строк дії полісу з 13.12.2013 року до 12.12.2014 року включно. За даним полісом ліміт відповідальності за шкоду заподіяну життю і здоров»ю складає 100000 грн., франшиза - 510 грн. (т.1, а.с.23). Згідно квитанції «[PERSON] [PERSON]» від 04.08.2016 року на суму 65000 грн., частину заподіяної позивачу матеріальної шкоди, відшкодувала страхова компанія, але він продовжує лікуватися і нести матеріальні витрати, що підтверджується товарними чеками та квитанціями про вартість медичних препаратів, які були придбані для його лікування на загальну суму 10779 грн. 62 коп. (а.с.13-18 копії товарних та фіскальних чеків, їх оригінали, 22). Відповідно до нотаріально посвідченої заяви відповідач [PERSON] зобов»язувався відшкодувати витрати на лікування тілесних ушкоджень позивача, отриманих внаслідок скоєння ним ДТП, до повного його одужання (т.1, а.с.24). Згідно магнітно-резонансної томографії головного мозку позивача: «МР признаки множестенных посттравматических очагов глиозно-атрофических изменений правой лобно-височно-теменной области. Состояние после пластики костного дефекта справа. Киста левой верхнечелюстной пазухи. Стабильная МР-картина» (т.1, а.с.25). Згідно ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відкшодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Суду не надано доказів того, що [PERSON] 13.06.2014 о 1 год. перебував за кермом автомобіля ВАЗ 210740 номерний знак 0436 та вчинив ДТП при виконанні службових обов»язків, вироком Христинівського районного суду цього не встановлено. Згідно висновку службового розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоди за участю заступника начальника Монастирищенського РВ УМВС начальника кримінальної міліції майора міліції [PERSON] він 13.06.2014 близько 1.00 год. перебуваючи поза службою, керуючи службовим автомобілем ВАЗ 2107, реєстраційний номер 0436, не впорався із керуванням , в результаті чого здійснив наїзд на гр.[PERSON], який рухався по правому узбіччю проїжджої частини. Відповідач [PERSON] подав заяву від 03.05. 2017 року про те, що збитки в сумі 41000 грн. відшкодувані позивачеві страховою компанією, в якій був застрахований автомобіль, на якому він скоїв ДТП, під час лікування [PERSON] він надав йому 82000 грн., просить врахувати дані обставини при винесенні рішення, проте доказів, які підтверджують виплату ним коштів на лікування потерпілому у вказаній ним сумі суду не надав. Згідно вироку Христинівського районного суду від 29.10.2015 потерпілий у кримінальній справі про обвинувачення [PERSON] за ч.2 ст.286 КК України батько позивача показав, що [PERSON] на лікування сина (позивача у даній справі) дав близько 55000 грн., дану обставину підтвердив і позивач в своїй заяві від 25.09.2017 і пояснив, що ці кошти були використанні на його лікування в 2014 році, тому суд не може врахувати дану суму при відшкодуванні витрат на лікування позивача в 2015-2016 роках. Суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 200000 грн. підлягають до задоволення частково та вважає за необхідне стягнути на користь позивача 100000 грн. у її відшкодування. Суд вважає, що такий розмір відшкодування відповідає глибині душевних страждань, перенесених позивачем у зв"язку із заподіянням йому тілесних ушкоджень. У задоволенні позову в іншій частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. При цьому суд враховує те, що відповідач [PERSON] є інвалідом другої групи безтерміново, що підтверджено довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААВ № 946216 від 18.12.2014, яка видана Черкаською обласною МСЕК «№ 2. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. У відповідності до ч.1\~ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню із відповідача на користь держави пропорційно до задоволених вимог, проте, відповідач [PERSON] є інвалідом другої групи, відповідно до п.9) ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому дані витрати необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: approved