Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до Родинської міської ради та [PERSON] про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що між ним та Родинською міською радою 30 січня 2003 року був укладений договір оренди земельної ділянки площею 0,1793 га у місті Родинське Донецької області строком на 5 років. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09.04.2008 року вказаний договір оренди був визнаний дійсним. У квітні 2008 року позивач направив заяву до Родинської міської ради Донецької області, в якій він заявив про своє бажання поновити цей договір оренди земельної ділянки якою він продовжує користуватися. 29 серпня 2008 року Родинська міська рада повідомила, що питання про поновлення його права оренди на земельну ділянку знято з порядку денного на 22 сесії Родинської міської ради Донецької області для доопрацювання. В цей час позивачу стало відомо, що до цього Родинською міською радою були прийняті рішення відносно вищезазначеної земельної ділянки, згідно яких [PERSON] було дозволено збирати матеріали попереднього узгодження місця розміщення автомийки та видано дозвіл на складання проекту землеустрою по відводу земельної ділянки площею 0.0195 га. для будівництва та обслуговування автомийки. 10 квітня 2009 року Родинська міська рада своїм рішенням № V/27-12 частину земельної ділянки, яка перебувала в користуванні позивача, передала в оренду [PERSON] для будівництва та обслуговування авто мийки на в'їзді у місто Родинське, строком на 25 років, тим самим порушуючи права позивача як землекористувача. Для відновлення своїх прав [PERSON] звернувся до суду, та постановою Красноармійського міськрайонного суду від 28.12.2009 року його позовні вимоги було частково задоволено, а саме: визнано недійсним рішення Родинської міської ради від 10.04.2009 року № V/27-12 «Про передачу земельної ділянки СПД [PERSON] в оренду для обслуговування та будівництва автомийки на [ADDRESS]» і зобов'язано Родинську міську раду розглянути питання на сесії Родинської міської ради депутатів «Про продовження СПД [PERSON] права оренди на земельну ділянку на в'їзді в місто Родинське для обслуговування СТО». Дану постанову суду було залишено без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2009 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 березня 2012 року. Однак, на протязі розгляду судами даної справи Родинська міська рада знову прийняла рішення № V/36-18 від 30 липня 2010 року «Про передачу земельної ділянки СПД [PERSON] в оренду для будівництва та обслуговування авто мийки на [ADDRESS]». Відповідач продовжував порушувати права позивача як землекористувача незважаючи на рішення суду та протесту прокурора. 25 липня 2013 року постановою Красноармійського міськрайонного суду позовні вимоги стосовно визнання недійсним рішення Родинської міської ради № V/36-18 від 30 липня 2010 року «Про передачу земельної ділянки СПД [PERSON] в оренду для будівництва та обслуговування авто мийки на [ADDRESS]» задоволено. Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 17.09.2013 року постанова залишена без змін. 16.06.2014 року позивач звернувся до Управління Держкомагенства у Красноармійському районі для внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру. Але йому було відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. Таким чином, у зв'язку з тим, що позивач немає можливості внести відомості та зміни до ДЗК з тих підстав, що державна реєстрація земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] та запис у Поземельній книзі - не скасовані, у нього виникла необхідність у звернені до суду з позовом. Для скасування державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] та запису у Поземельній книзі спочатку необхідно визнати недійсним договір оренди землі, який було укладено між СПД [PERSON] та Родинською міською радою 21.01.2011року на підставі рішення № V/36-18 від 30 липня 2010 року "Про передачу земельної ділянки СПД [PERSON] в оренду для будівництва та обслуговування авто мийки на [ADDRESS]». У зв'язку з тим, що рішення Родинської міської ради № V/36-18 від 30 липня 2010 року «Про передачу земельної ділянки СПД [PERSON] в оренду для будівництва та обслуговування авто мийки на [ADDRESS]» визнано недійсним, позивач вважає. що правових підстав для дії договору оренди землі укладеного на підставі цього рішення немає. Тому просив суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 21 січня 2011 року, укладений між СПД [PERSON] та Родинької міською радою на підставі рішення № V/36-18 від 30 липня 2010 року «Про передачу земельної ділянки СПД [PERSON] в оренду для будівництва та обслуговування авто мийки на [ADDRESS]», стосовно земельної ділянки площею 0,0195 га (кадастровий номер [NUMBER]), яка знаходиться на в'їзді у м. Родиньске Донецької області. Судові витрати по справі покласти на відповідачів. Відповідач Родинська міська рада до судового засідання не з'явилась, заперечень проти позовної заяви не надала. Про день та час слухання справи була повідомлена належним чином, про що в справі є підтвердження (а.с. 21, 22,28, 29). Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилась, надала суду заперечення проти позову, справу просила розглядати без її участі. В своєму запереченні просила суд в задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що як вбачається з постанови Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25 липня 2013 року суд, задовольняючи позовні вимоги [PERSON] про визнання неправомірним і скасування рішення Родинської міської ради від 30 липня 2010 року № У/36-18 про передачу їй земельної ділянки в оренду для будівництва і обслуговування автомийки на [ADDRESS] визнав це рішення недійсним, не ухваливши рішення щодо вимоги про його скасування, хоча така вимога була заявлена позивачем. Тобто, суд, визнаючи рішення суб'єкта владних повноважень не застосував одночасно з цим один із способів захисту порушеного права позивача відповідно до вимог статті 162 КАС України. Додаткового рішення з цього питання судом не ухвалювалося і на момент пред'явлення цього позову та розгляду справи питання про ухвалення додаткового рішення не порушувалося. Таким чином, рішення Родинської міської ради від 30 липня 2010 року № У/З 6-18 про передачу [PERSON] земельної ділянки в оренду для будівництва і обслуговування автомийки на [ADDRESS] хоча і визнано судом недійсним, продовжує діяти і на теперішній час, оскільки воно не скасоване. У зв'язку з цим, посилання позивача [PERSON] в своєму позові на те, що рішення ради від 30 липня 2010 року № У/36-18 скасоване, є безпідставним. Відповідачка вважає, що необхідною передумовою укладення договору оренди земельної ділянки, яка перебуває у державній або комунальній власності, є наявність рішення відповідного органу про надання її в оренду, тому вважати договір оренди земельної ділянки недійсним без скасування рішення, на підставі якого він був укладений, передчасно. У зв'язку з цим відповідачка вважає, що підстави для визнання спірного договору оренди землі недійсним відсутні. Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримали вимоги позовної заяви, просили суд їх задовольнити посилаючись на фактичні дані та правові норми викладені у позовній заяві. Пояснивши суду, що земельна ділянка має певні розмірі, які зазначені у договорі оренди. У час дії цього договору на частину земельної ділянка, яка передана у користування [PERSON], було укладено ще один договір оренди землі з [PERSON], тобто одна і таж земельна ділянка одночасно передана у користування двом особам. Для того щоб укласти договір оренди земельної ділянки необхідне певний адміністративний акт, саме який і було визнано судом недійсним. Необхідності його скасовувати нема, оскільки він вже визнан недійсним тобто і всі наслідки цього акту мають бути визнані недійсними. Договір оренди земельної ділянки укладений з [PERSON] продовжує діяти, але на даний час, у зв'язку з тим, що рішення міської ради визнано недійсним, немає волі на укладання цього договору. Неможливо передавати одну і ту земельну ділянки у користування декільком особам. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Рішення Родинської міської ради Донецької області № V/36-18 від 30 липня 2010 року «Про передачу земельної ділянки СПД [PERSON] в оренду для будівництва та обслуговування авто мийки на [ADDRESS]» визнано недійсним постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25 липня 2013 року (а.с.11-12). Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2013 року постанову залишено без змін (а.с.13-15). Стаття 93 ЗК України передбачає, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Частина 2 цієї ж статті передбачає, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Стаття 124 ЗК України встановлює порядок передачі земельних ділянок в оренду, а саме: передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 КАС України, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Тобто договір оренди землі укладається на підставі рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про передачу в користування земельної ділянки, яка перебуває у державній або комунальній власності. Частина 3 статті 152 ЗК України передбачає, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Частина 1 статті 155 ЗК України передбачає, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. У пункті 10.2. постанови Пленуму Вищого Адміністративного суду України від 20.05.2013 року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» зазначено, що із змісту статті 162 КАС України випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень. При цьому суди повинні мати на увазі, що одночасне застосування обох способів захисту порушеного права - визнання спірного акта нечинним та скасування такого акта - є помилковим. Скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта. Визнання ж акта суб'єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд визначає, що рішення суб'єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти. При цьому суди повинні виходити з того, що вимоги про визнання акта владного органу недійсним або неправомірним тощо є різними словесними формами вираження одного й того самого способу захисту порушеного права позивача, а саме визнання акта протиправним. Тому твердження відповідача [PERSON] про те, що суд у постанові від 25.07.2013 року повинен був не тільки визнати рішення ради недійсним, а ще і скасувати відповідне рішення не відповідає діючим нормам законодавства України. Постанова Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25 липня 2013 року, якою рішення Родинської міської ради Донецької області № V/36-18 від 30 липня 2010 року «Про передачу земельної ділянки СПД [PERSON] в оренду для будівництва та обслуговування авто мийки на [ADDRESS]» визнане недійсним набула законної сили і не є предметом розгляду в даній цивільній справі. Частина 3 статті 61 ЦПК України передбачає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» наведено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК України: правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами; правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо. Стаття 215 ЦК України передбачає підстави недійсністі правочину. Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Відповідно до частини 3 статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В даному випадку позивач [PERSON] заперечує дійсність договору оренди земельної ділянки, оскільки цей договір порушує його права як землекористувача. Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволення у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved