Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розділ спільно набутого майна подружжя. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 15 вересня 2001 року зареєстрували шлюб з відповідачкою. В шлюбних відносинах перебували до 02 березня 2015 року. Під час сумісного проживання ними було придбано житловий будинок, що розташований по [ADDRESS]. Під час укладення договору купівлі-продажу житлового будинку було прийнято сумісне рішення про реєстрацію права власності на відповідачку. Після розірвання шлюбу позивач неодноразово звертався до відповідачки про поділ будинку, оскільки під час сумісного проживання мав доходи, отримував заробітну плату , а крім того, позичив у [PERSON] 1300 доларів США. Відповідачка відмовилася від поділу сумісного набутого майна. На цей час житловий будинок знаходиться у користуванні відповідачки, і домовленості між ними щодо добровільного поділу немає. Посилаючись на викладене, позивач просив визнати об'єктом права спільної сумісної власності житловий будинок з будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS], виділити йому ? частку вказаного житлового будинку та стягнути на його ? сплаченого судового збору в сумі 175,60 грн. Відповідачка [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання частки майна об'єктом особистої приватної власності. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що під час шлюбу з [PERSON] на її ім'я придбаний будинок , що розташований [ADDRESS]. Проте, вона вважає, що вказаний житловий будинок не може бути повністю визнаний спільною сумісною власністю подружжя, виходячи з того, що він був придбаний частково за кошти, які вона особисто отримала від свого батька [PERSON] від продажу його житлового будинку. За час перебування у шлюбі мали незначні доходи, тому придбати спірний житловий будинок за кошти тільки сімейного бюджету вона не могла. Посилаючись на викладене, просила визнати за нею право особистої приватної власності на 36/100 часток житлового будинку, що відповідає частці внесених нею коштів у придбання спірного будинку. Ухвалою суду від 13 березня 2017 року зустрічний позов прийнято до розгляду з первісним позовом. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник адвокат Стинка С.О., позовні вимоги підтримали, просили про їх задоволення. Зустрічний позов [PERSON] не визнали. Відповідачка за первісним позовом [PERSON] та її представник - адвокат Чумаченко Н.М. позовні вимоги первісного позову визнали частково. Вимоги зустрічної позовної заяви підтримали у повному обсязі та просила визнати за нею право особистої власності на 36/100 житлового будинку. Надаючи пояснення по первісному позову, відповідачка просила розділити житловий будинок без врахування ідеальних часток та виділити їй більшу частку з урахуванням того, що у неї на утриманні двоє неповнолітніх дітей. Крім того, підтримуючи свій зустрічний позов, вказала, що залишок боргу за спірний будинок - 2500 доларів США, які вона віддала в розрахунок, були отримані нею від продажу житлового будинку батька [PERSON] Тому, вважає, що право спільної сумісної власності на весь житловий будинок у [PERSON] не виникло і частка цього будинку в розмірі пропорційному, внесеним нею коштів 36% є виключно об'єктом її особистої приватної власності. Просила визнати за нею право особистої власності на 36/100 часток будинку, відступити від часток рівності та виділити їй та дітям 42/100 частки будинку, а позивачу за первісним позовом [PERSON] - 22/100 частки. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, суд дійшов наступного. В судовому засіданні встановлено, що 15 вересня 2001 року сторони уклали шлюб. Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 березня 2015 року шлюб було розірвано, що підтверджується копією вказаного рішення, яке набрало законної сили 13 березня 2015 року. Відповідно до копії договору купівлі - продажу житлового будинку від 04 серпня 2006 року, зареєстрованому в реєстрі за №712, відповідачкою [PERSON] було придбано житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, що розташований в [ADDRESS]. Відповідно до копії витягу про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05 червня 2009 року [NUMBER] право власності на вищевказаний житловий будинок зареєстроване за відповідачкою [PERSON] Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). В силу ст.61 Сімейного кодексу України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст.63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначає, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.69, ч.1 ст.71 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, яке ділиться між ними в натурі. Поділ здійснюється за взаємною згодою подружжя, а в разі недосягнення згоди - судом. Допитані у судовому засіданні у якості свідків [PERSON] та [PERSON] зазначили, що будинок сім'я [PERSON] придбали за спільні кошти частками. Крім того, свідок [PERSON] вказав, що вони вели господарство та мали від нього прибуток, а [PERSON] працював та отримував заробітну плату. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток. Відповідно до норм ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Так, у суді не встановлено, що відповідач, не дбав про матеріальне забезпечення сім"ї, знищив чи пошкодив спірне майно або витрачав його на шкоду інтересам сім'ї тощо. Разом з тим, з урахуванням наданих доказів, суд вважає, що є підстави для збільшення частки майна відповідачки. Так, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] має на утриманні доньку [PERSON], [INFO], яка є студенткою Миколаївського національного університету імені В.О.Сухомлинського, та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] року (а.с.78-80). Згідно довідки про нарахування аліментів, виданої Очаківським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 13 березня 2017 року № 2228/14.18-41/4, [PERSON] отримує аліменти від [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO]. Крім того, згідно довідки від 13 березня 2017 року № 618/09, виданої Управлінням соціального захисту населення Очаківської районної державної адміністрації, [PERSON] знаходиться на обліку у відділі соціальних виплат та компенсацій та одержувала державну допомогу малозабезпеченим сім'ям з 01 серпня 2016 року по 31 січня 2017 року. Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії [NUMBER] [PERSON] має третю групу інвалідності і їй протипоказана важка фізична праця, робота в несприятливих умовах, значні психо-емоційні навантаження, робота з тривалим перебуванням на ногах. За таких обставин, аналізуючи викладене та вирішуючи позов [PERSON], суд вважає, що він підлягає частковому задоволенню з відступленням від засад рівності часток подружжя, а саме розділити будинок, розташований по [ADDRESS], виділивши позивачеві [PERSON] 40/100 часток будинку, відповідачці [PERSON] - 60/100 часток. Вирішуючи зустрічну позовну заяву [PERSON], суд дійшов наступного. Позивачка за зустрічним позовом [PERSON] не заперечувала той фак., що спірний будинок був придбаний у період шлюбу, але вказала, що 2500 доларів США вона сплатила за будинок з коштів від продажу будинку її батька [PERSON], який вона продала за довіреністю, наданою їй останнім. Згідно копії договору купівлі-продажу від 16 листопада 2007 року [PERSON], яка діє на підставі довіреності від імені [PERSON], продала, а [PERSON] купив цілий житловий будинок з усіма господарськими по побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS]. Продаж вчинено за 39979 грн. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснив, що дійсно віддав будинок донці [PERSON] та видав довіреність на продаж будинку, оскільки сам там уже не проживав. Гроші від продажу будинку йому не передавали. Свідок [PERSON] пояснив, що у 2007 році придбав будинок в [ADDRESS]. Угоду у нотаріуса укладали він та [PERSON], яка продавала його за довіреністю. Будинок був зареєстрований на [PERSON] Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що раніше проживали сім'єю в [ADDRESS] в будинку дідуся. Гроші за придбаний будинок віддавали із сімейних коштів, а останні кошти віддали після продажу будинку дідуся. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.325 ЦК України, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Нормами, закріпленими в ст.60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом не приймаються твердження свідка [PERSON] про те, що він подарував будинок [PERSON] та не отримував коштів від продажу свого будинку, оскільки це не підтверджено належними та допустимими доказами. Також не приймаються пояснення свідка [PERSON], оскільки на момент придбання спірного будинку вона була неповнолітньою. За таких обставин, зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Відповідно до статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial