Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] та просить визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, будинком [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] на підставі договору дарування частини житлового будинку від 15.08.2008 року та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № 71 від 06.08.1990 року. Крім нього у належному йому будинку зареєстровані троє людей, а саме: він, [PERSON] , [PERSON] , [INFO] та відповідач [PERSON] , [INFO] . Відповідач є його сином. З вищевказаного будинку він виїхав в 2000 році і на теперішній час проживає на території автономної республіки Крим. Відповідач комунальні послуги не сплачує, не несе інших витрат по утриманню житла, але добровільно знятися з реєстраційного обліку відмовляється, чим створює перешкоди у здійсненні права користування, розпорядження майном а саме: у реалізації права отримання субсидії для відшкодування витрат по оплаті наданих житлово-комунальних послуг. Ухвалою суду від 16.07.2020 року по вказаній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 30.07.2020 року підготовче судове засідання закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з"явився, надав суду заяву в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, судова повістка повернулась на адресу суду зі штемпелем «Укрпошти» та відміткою листоноші «Адресат відсутній», причина неявки суду не відома. Іншими належними даними про місце перебування чи роботи відповідача суд не володіє. Згідно ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся шляхом виклику через офіційний веб-сайт Котовського міськрайонного суду Одеської області. Тому суд вважає відповідача належно сповіщеним про час і місце розгляду справи. У зв`язку з відсутністю у судовому засіданні сторін, з урахуванням закінчення передбачених ст.275 ЦПК України строків розгляду, справу розглянуто у порядку заочного провадження за наявними у справі письмовими доказами, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування частини житлового будинку від 15.08.2008 року серії ВКМ №784783, зареєстрованого в реєстрі за № 3321 та свідоцтва про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 06.08. 1990 року, записано в реєстрову книгу за №3243. Згідно довідки від 03.06.2020 року, виданої головою квартального комітету м.Подільська Одеської області, [PERSON] , [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , але не мешкає за вказаною адресою з 2000 року. Згідно із статтею 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 39 постанови № 6 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника жилого приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином встановлено, що відповідач понад один рік не мешкає у будинку без поважних причин, відсутні переконливі докази, які б підтвердили поважність причин не проживання і були б підставою для продовження цього строку непроживання в спірному житлі. Суд, вважає, що право позивача на вільне користування та розпорядження належним йому житлом порушується та підлягає захисту. Отже, оскільки відповідач [PERSON] не проживає в будинку [ADDRESS] без поважних причин понад один рік, то він втратив право користування цим житлом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, та визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] .

Outcome: approved