Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

В червні 2017 р. орган опіки та піклування звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про позбавлення їх батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач вказує на те, що відповідачі є батьками неповнолітнього [PERSON], проте не виконують батьківського обов'язку щодо виховання сина, не піклуються про його здоров'я, фізичний та моральний розвиток, дитина взята на облік ЦПМСД №4. Батьків медична дільнична служба не бачила жодного разу. Лікування дитини, виховання і забезпечення всі необхідним здійснюється бабусею. Батьки ведуть антисоціальний спосіб життя, зловживають спиртними напоями, в помешканні антисанітарія, немає достатньо продуктів харчування, батьки не займається вихованням сина. Бабуся дитини, [PERSON], 06.09.2016 року звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовною заявою про відібрання дитини у батьків без позбавлення батьківських прав, але потім [PERSON] забрала свій позов, надавши батькам малолітнього шанс на виправлення їх ставлення до сина. Проте ситуація в родині не змінилася. З приводу неналежного догляду за сином з ними вже проводились неодноразові бесіди працівниками Служби у справах дітей, спрямовані на підвищення батьківського потенціалу батьків не дали позитивного результату. Родина [PERSON] взята під соціальний супровід Миколаївського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. Мати хлопчика перебуває на обліку в Обласному наркологічному диспансері з 02.08.2016 року у зв'язку із зловживанням спиртних напоїв. Батьки притягалися до адміністративної відповідальності за ухиляння від виконання батьківських обов'язків за ст.. 184 КупАП, проте відповідачі не змінилі свого ставлення до виконання своїх батьківських обов'язків. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив позбавити відповідачів батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини. В судовому засіданні представники органу опіки і піклування та Служби у справах дітей підтримали заявлений позов, просили про його задоволення. Відповідачі в судовому засіданні позов не визнали, просили не позбавляти їх батьківських прав посилаючись на те, що вони стали на шлях виправлення обіцяють належним чином виховувати сина. Суду пояснили, що про сина завжди піклуються, смачно готує їжу, син здібний, добре навчається і вже готують його до школи. Спиртними напоями не зловживають ( в червні пройшли медичне лікування від алкогольної залежності (кодування) строком до 2022 року). [PERSON] влаштували до дитячого садочка. З сином мають теплі стосунки, він їх любить. Не вважають себе поганими батьками, просять не забирати сина, надати їм шанс стати хорошими батьками, опікуватися сином, надати йому все необхідне для розвитку. Зазначили, що більше ніколи не повториться ситуація, коли вони будуть перебувати при дитині в стані алкогольного спяніння. Представник Служби у справах дітей у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Батьки з сином проживають за адресою [ADDRESS]. Згідно листа КЗ ММР "Центр первинної медико-санітарної допомоги №4№ від 06.09.2016 року та 24.05.2017 року , дитина проживає за адресою [ADDRESS] з бабусею [PERSON], взятий на облік в ЦПМСД №4 за адресою проживання бабусі в 2014 року, за час спостереження в поліклініку з дитиною завжди приходить бабуся. Батьків дитини дільнична служба не бачила жодного разу. Лікування дитини, виховання і забезпечення всім необхідним здійснюється бабусею. На диспансерному обліку дитина не перебуває. Регулярно з'являється на медичні огляди (останній раз 18.05.2017 року проводилось щеплення) у супроводі бабусі. Медичні рекомендації бабуся виконує у повному обсязі. Бабуся хлопчика - [PERSON], 06.09.2016 року звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовною заявою про відібрання дітей у батьків без позбавлення батьківських прав. Згідно повідомлення Обласного наркологічного диспансера від 07.10.2016 року, повідомили, що [PERSON], перебуває на обліку в ОНД з 02.08.2016 року з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, стан відміни без ускладнень. Відповідно до інформації Миколаївського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 07.10.2016 року, надали інформацію щодо сім'ї [PERSON], 29.08.2016 року спеціалістом Центру сумісно з представниками служби у справах дітей адміністрації Центрального району здійснено відвідування сім'ї за адресою проживання, під час якого вдома перебували батьки, дитина перебувала у бабусі. В приміщені створено задовільні умови проживання, для дитини наявне окреме ліжко, одяг, іграшки. З сім'єю проведено бесіду щодо відповідального ставлення до виконання батьківських обов'язків, необхідності виховання дитини в біологічній сім'ї. 12.09.2016 року було проведено психологічна консультація з батьками малолітнього, щодо підвищення рівня психолого-педагогічних знань батьків щодо виховання та розвитку дитини. Батьки повідомили, що дитина на даний час перебуває з бабусею та дідусем на дачі. Планують забрати сина найближчим часом. 16.09.2016 р. сумісно зі спеціалістами служби здійснено відвідування сім'ї за адресою проживання, під час якого вдома нікого не було. За інформацією служби хлопчик проживає з бабусею. 19.09.2016 року з батьками було проведено психологічну консультацію щодо виконання батьківських обов'язків, необхідності виховання дитини в біологічній сім'ї. [PERSON] повідомила, що бабуся перешкоджає та не дає можливості забрати дитину, не дає батькам бачитися з сином, ігнорує телефонні дзвінки. 20.09.2016 року рішення комісії з питань захисту прав дитни сім'ю [PERSON] та [PERSON] взято під соціальний супровід Центру. Батьки регулярно відвідують заплановані консультації психолога та виконують надані рекомендації. Робота з сім'єю продовжується. Згідно Актів обстеження матеріально-побутових умов проживання родини від 29 серпня 2016 року та від 20 лютого 2017 року, однокімнатна квартира [ADDRESS], де проживає відповідачі з сином, умови проживання задовільні, проте необхідне провітрювання. У приміщенні наявні меблі, побутова техніка, підлога дерев'яна, на підлозі килим. На момент перевірки прибрано. Водо- електропостачання наявне. Опалення за допомогою конвектора. У кімнаті наявні меблі, наявні книжки, дитячі іграшки. При останньому обстеженні умов проживання, було виявлено, факт вживання спиртних напоїв батьками. Згідно письмових характеристик [PERSON] та [PERSON] - знайомих відповідача [PERSON] від 05.10.2016 року, вказують що з [PERSON] знайомі протягом 5 років, за час спілкування, [PERSON] склав враження відкритої, чутливої, чесною, порядною людиною, до оточуючих ставиться доброзичливо, намагається бути корисним, підтримувати стабільні, дружні стосунки з оточуючими, знають його як відповідального чоловіка та батька. [PERSON] розповідав про свою родину, дуже цінуючи та пишаючись нею. Висновком органу опіки та піклування від 31 травня 2017 року підтверджується факт ухиляння батьків від виховання та догляду неповнолітнього сина; ведення ними соціального способу життя та зловживання алкоголем, умови проживання дитини незадовільні та є такими, що загрожують його життю та здоров'ю - вважається за доцільне позбавити відповідачів батьківських прав. Після неодноразової профілактичної роботи із матір'ю [PERSON] ситуація в сім'ї не змінилася. Таку поведінку батьків дитини можна розцінювати як ухилення від виконання батьківських обов'язків. Відповідачі пройшли лікування від алкогольної залежності (кодування) строком до 2022 року, що підтверджується медичними довідками. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], пояснила суду, що вона є бабусею відповідача [PERSON], повідомила те, що батьки умисно не ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, приймають участі у вихованні дитини, з дитиною спілкуються, піклуються про нього. Хлопчик завжди доглянутий і веселий, дуже любить своїх батьків і вони його також, він є сенсом їх життя. Свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідачі дійсно змінили своє ставлення до виховання своєї малолітнього сина. У відповідності до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про стан здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. З матеріалів цивільної справи та пояснень відповідачів і свідків вбачається, що відповідачі на теперішній час належним чином виконують батьківські обов'язки по вихованню і утриманню дитини, оскільки пройшли медичне лікування від алкогольної залежності, влаштували [PERSON] до дитячого садочка, в достатній мірі стали піклуватися про стан його здоров'я, надати сину достатньої батьківської турботи та матеріального забезпечення. Відповідно до положень п. 18 Постанови № 3 Пленуму ВСУ від 30.03. 2007 р. « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. В даній ситуації суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. А в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов'язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Обов'язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини). Суд, повинен розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах (пункт 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України). Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачає, що батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Дане поняття є «оціночним» і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів. Зокрема, відповідно до роз'яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Матеріалами справи підтверджується, що відповідачка схильна до вживання алкоголю , періодично залишають його без нагляду, перебуваючи при цьому в стані спяніння, що не забезпечує належної безпеки дитини. Наведене в своїй сукупності на думку Суду може свідчити про ухилення відповідачами від виконання своїх батьківських обов'язків. При цьому, в даній конкретній ситуації судом враховується, що з іншої сторони держава має позитивний обов'язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). Але реалізація таких обов'язків держави також вимагає від відповідачів активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави. Суд зауважує, що протягом розгляду справи в суді відповідачі, хоча і не заперечували вчинення ними таких дій, проте щиро висловлювали бажання поліпшити своє ставлення до виховання дитини та облаштування власного життя. З огляду на те, що розлучення з батьками надає тяжкий вплив на дитину, Суд розуміє, що таке розлучення має проводитися лише в крайньому випадку, тому перш ніж вдатися до позбавлення батьківських прав в даній ситуації Судом була перевірена можливість застосування менш радикальних заходів. Зокрема враховано, що держава повинна надати батькам сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов'язків і відновити або зміцнити здатність сім'ї піклуватися про свою дитину. Таким чином, в даній конкретній ситуації судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини» оцінка яких включає в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню його інтересів (Пункт 1 статті 3)). В правовідносинах, що склались між сторонами суд вбачає підстави для попередження відповідачів про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покладення на органи опіки та піклування контролю за виконанням батьківських обов'язків. Враховуючи пояснення відповідачів, свідків, аналізуючи надані докази судом встановлено, що відповідачі стали на шлях виправлення та виявляють бажання виховувати своїх дітей. Тому суд, виходячи з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, що застосовується до батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки, вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Як наслідок, не підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення аліментів. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, судовий збір слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed