Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (далі - АТ «Криворізька теплоцентраль») звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги, обґрунтовуючи свій позов тим, що надає послуги з централізованого опалення відповідачам за адресою: [ADDRESS] , але відповідачі в повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснювали, в результаті чого виникла заборгованість за послуги з централізованого опаленні за період з 01 жовтня 2013 року по 31 серпня 2019 року в розмірі 23574,53 грн. Вказану суму заборгованості по оплаті за послуги з централізованого опалення, а також 3% річних у розмірі 1533,09 грн. та інфляційні втрати у розмірі 6141,30 грн., позивач просить стягнути на свою користь з відповідачів. Ухвалою суду від 10 жовтня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, повідомлені про слухання справи належним чином, від відповідача [PERSON] та її представника [PERSON] надійшли заяви про слухання справи за їх відсутності та надано відзив на позовну заяву згідно якого вбачається , що відповідач не визнає позовні вимоги, вказує, що позивач не постачає теплову енергію відповідачеві, оскільки в квартирі з 12.11.2011 року встановлено автономне опалення. Позивачу достовірно було відомо про те, що автономне опалення встановлювалось офіційно, з отриманням всіх необхідних дозволів та документів, тому незрозуміло, чому позивач намагається стягнути з відповідача вартість теплової енергії, яку він не поставляв. Відповідно до норми ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, зокремо, як на підставу своїх вимог. Позивач не може довести факт постачання теплової енергії, оскільки в квартирі відповідача встановлено автономне опалення, батарей, куди б позивач постачав теплову енергію в квартирі немає. Договір про надання житлово-комунальних послуг між відповідачами та позивачем не укладено. Статтею 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфер житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, надано відповідь на відзив згідно якої відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором (ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»). У відповідності до Постанови Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року по справі №6-2951 цс 15 колегія суддів Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України прийшла до висновку, що факт відсутності договору про надання житлово- комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 березня 2019 року по справі 210/5769/16-ц. Таким чином, зобов`язання Відповідачів в умовах неукладеного договору про надання послуг з централізованого опалення виникає на підставі дії законів, що перелічені вище, а відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не звільняє останнього від цивільно-правової відповідальності. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України №630 від 21.06.2005 року «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України №1248 від 31.10.2007 року, відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства взагалі було виключено. Цією ж Постановою встановлено, що самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Чинне в Україні законодавство передбачає імперативний порядок відключення будинку від системи централізованого опалення, що свідчить про те, що єдиним належним та допустимим доказом відключення квартири від системи централізованого опалення є відповідний акт про відключення, який є затвердженим постійно діючою міжвідомчою комісією . Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних мотивів. Згідно статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до положень статті 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Як встановлено судом, відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12-14 - довідки), та є споживачами послуг з централізованого опалення, які надаються АТ «Криворізька теплоцентраль». Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачами виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV, Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 № 2633-IV, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила). Обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 68 ЖК України, ст. 19 Закону України «Про теплопостачання». Згідно частини 1 статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за послуги нараховується щомісячно. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, серед обов`язків споживача оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а одним із обов`язків виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору. Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Згідно пункту 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 108 Цивільного Кодексу України, ПАТ «Криворізька теплоцентраль» є правонаступником ДП «Криворізька теплоцентраль». У результаті проведення державної реєстрації змін до Статуту Публічного акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», що пов`язані зі зміною типу товариства у відповідності до Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008р. № 514-УІ, змінено найменування товариства на Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль», про що 14.05.2018 року внесені дані до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань. Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» є суб`єктом господарювання з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії для об`єктів усіх форм власності та населення у Жовтневому, Саксаганському, Довгинцівському та Інгулецькому районах м. Кривому Розі. На підставі рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради від 12 жовтня 2011 року №343 (копія додається) та згідно листа Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 25.07.2013 року №01/25-0940 щодо надання погодження на передачу теплових мереж та ТРП, державному підприємству «Криворізька теплоцентраль» доручено прийняти функції забезпечення тепловою енергією споживачів міста у Жовтневому, Саксаганському, Довгинцівському та Інгулецькому районах міста (опалення та гаряче водопостачання), прийняти на балансовий облік об`єкти теплопостачання у зазначених районах міста в порядку, визначеному чинним законодавством України від КПТМ «Криворіжтепломережа». У даній справі правовідносини між Позивачем та Відповідачами врегульовані рядом нормативно-правових актів, з яких Цивільний кодекс України, Закон України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 року № 2633-ІУ (із змінами), Правила користування тепловою енергією, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року №1198, Закон України «Про житлово-комунальні послуги», Постанова Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», тощо. Так, відповідно до ч. 1, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, ще не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Згідно із положеннями ст. 19 ЗУ «Про теплопостачання» теплотранспортуюча організації не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією зг наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі. Позивач на виконання своїх зобов`язань, згідно вище перелічених нормативно-правових актів України, надав житлово-комунальні послуги за адресою [ADDRESS] , що підтверджується актами подачі теплоносія (акт ві; 17.10.2013р.; акт від 26.10.2014р.; акт від 26.10.2015р.; акт від 27.10.2016; акт від 29.10.2017р. акт №129 від 12.11.2018р.. Відповідно до ч. 4 ст. 319 і ст. 322 Цивільного кодексу України, власність зобов`язує, а тому власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлені договором або законом. Згідно до п. 6 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодок власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово- комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором (ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»). У відповідності до Постанови Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року по справі №6-2951 цс 15 колегія суддів Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України прийшла до висновку, що факт відсутності договору про надання житлово- комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 березня 2019 року по справі 210/5769/16-ц. Таким чином, зобов`язання Відповідачів в умовах неукладеного договору про надання послуг з централізованого опалення виникає на підставі дії законів, що перелічені вище, а відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не звільняє останнього від цивільно-правової відповідальності. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України №630 від 21.06.2005 року «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України №1248 від 31.10.2007 року, відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства взагалі було виключено. Цією ж Постановою встановлено, що самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. При проектуванні будинку закладається засіб централізованого теплопостачання, згідно з вимогами відповідних будівельних норм щодо питань влаштування системи опалення, всі стояки та внутрішні розподільчі мережі при проектуванні гідравлічно ув`язані для забезпечення стабільної роботи системи опалення будинку. До технічного обладнання в будинку відносяться інженерні комунікації та технічні пристрої, які забезпечують санітарно-гігієнічні умови та безпечну експлуатацію квартир (загальні будинкові мережі тепло-, водо-, газо-, електропостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали, ліфти, центральні розподільчі щити електропостачання, а також елементи благоустрою прибудинкової території). Система опалення відноситься до сантехнічного обладнання, власник квартири (приміщення) не має права самовільно змінювати систему опалення та здійснювати відключення від мереж централізованого опалення. Опалення є системою, яка гідравлічно та теплотехнічно об`єднує всі квартири (приміщення). Відключення окремих квартир по стояку будинку призводить до розбалансування гідравлічного режиму роботи внутрішньобудинкової системи опалення, перерозподілу теплоносія, що є причиною зменшення подачі теплоносія на інших споживачів цього будинку. Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року №4 (далі - Порядок) визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води будинку при відмові споживачів від таких послуг. Порядком установлено, що для вирішення питання відключення споживача від мережі централізованого опалення він повинен звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади для розгляду питання щодо відключення від мережі централізованого опалення з відповідною письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке заноситься до протоколу. При позитивному рішенні, заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Відключення приміщень від внутрішньобудинкової мережі централізованого опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченню робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії, сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Отже, чинне в Україні законодавство передбачає імперативний порядок відключення будинку від системи централізованого опалення, що свідчить про те, що єдиним належним та допустимим доказом відключення квартири від системи централізованого опалення є відповідний акт про відключення, який є затвердженим постійно діючою міжвідомчою комісією (аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 2 квітня 2018 року у справі №212/2214/15-ц). Наданий Відповідачами невстановленого зразку і не затверджений постійно діючою міжвідомчою комісією Акт від 01.04.2012 року підтверджує демонтування опалювального обладнання у житловому приміщені, а не факт, виконаного в законному порядку, відключення від системи централізованого опалення. (постанова Верховного Суду ві: 24 жовтня 2018року по справі№554/7927/15-ц). Будь-яких доказів, які б підтверджували законність відключення Відповідачів від системі централізованого опалення в квартирі, власниками якої вони є, останні не надали. АТ «Криворізька теплоцентраль» відповідно до тарифів на теплову енергію, постачається теплова енергія до житла відповідачів, однак відповідачами зобов`язання по оплаті за надані послуги здійснюється неналежним чином. Так, згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості, сума боргу по оплаті за централізоване опалення квартири за адресою: [ADDRESS] за період з 01 жовтня 2013 року по 31 серпня 2019 рік становить 23574,53 грн. ( а.с.6). В зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань по сплаті вартості наданих послуг, АТ «Криворізька теплоцентраль»» зверталось до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за комунальні послуги, однак ухвалою суду від 06 серпня 2019 року у видачі судового наказу відмовлено з підстав, передбачених пунктом 5 частини 1 статті 165 ЦПК України. Крім того, згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач заявляв вимоги про стягнення з відповідачів на його користь 3% річних від простроченої суми в розмірі 1533,09 грн. та інфляційних втрат в розмірі 6141,30 грн., нарахованих на суму несплаченої заборгованості за період з 01 жовтня 2013 року по 31 серпня 2019 року. Тобто, між сторонами склалися правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, на які відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України нараховується індекс інфляції за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Оскільки неправомірними діями відповідачів позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2 статті 625 ЦК України та погоджується з наданим позивачем розрахунком 3% річних та інфляційних втрат (а.с. 7). Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 1921,00 грн.: сплачений ним при подачі позову, та при подачі заяви про видачу судового наказу, тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідачів на користь позивача з врахуванням роз`яснень, викладених в пункті 35 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», відповідно до яких при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. На підставі викладеного та

Outcome: approved