Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , припинити право власності [PERSON] на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] та визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що з 01.09.1990 року перебувала у шлюбі із [PERSON] . Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 15.07.2015 року шлюб між ними розірвано. Під час спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] . Перебуваючи у шлюбі ними було придбано житловий будинок [ADDRESS] , який було оформлено на ім`я її чоловіка [PERSON] Житловий будинок [ADDRESS] придбаний за час подружнього життя, а тому є спільною сумісною власністю подружжя. Просить позов задовольнити. Справа поступила в провадження судді Швед Н. П . У зв`язку із закінченням терміну повноважень судді Швед Н.П., на підставі розпорядження керівника апарату Яворівського районного суду Львівської області № 404 від 01.03.2019 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 04.03.2019 року справу передано судді Кондратьєвій Н.А. Ухвалою судді від 14.03.2019 року справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилась, її представник на адресу суду скерував клопотання в якому просить розгляд справи проводити у відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять такі задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, на адресу суду скерував клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує щодо їх задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 01.09.1990 року у Верблянській сільській раді Яворівського району Львівської області, актовий запис № 34. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] . Відповідно до договору купівлі-продажу від 08.02.2007 року, [PERSON] , що діє від імені [PERSON] , передала, а [PERSON] прийняв у власність будинок з господарськими спорудами та будівлями [ADDRESS] . Згідно із Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13839128 від 12.03.2007 року, будинок [ADDRESS] належиться в цілому на праві приватної власності [PERSON] . Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 15.07.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до довідки № 604 від 08.06.2018 року, на підставі рішення Завадівської сільської ради Яворівського району Львівської області від 21.10.2011 року №192 «Про присвоєння назв вулицям по населених пунктах Завадівської сільської ради", адреса житлового будинку [ADDRESS] змінено на наступну адресу: житловий будинок [ADDRESS] . Житловий будинок [ADDRESS] відповідає технічним вимогам, що підтверджується технічним паспортом, виготовленим 26.06.2018 року. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Стаття 63 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. За таких обставин, беручи до уваги досліджені докази у їх сукупності, визнання відповідачем позову, враховуючи, що позовні вимоги не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, спірний житловий будинок разом з господарськими спорудами набутий сторонами за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд дійшов переконання, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved