Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Свої позовні вимоги, позивач обґрунтувала наступним. 21 грудня 1998 року між чоловіком позивачки [PERSON] та [PERSON], [PERSON], діючою від імені неповнолітнього [PERSON], був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна. Згідно до цієї угоди, чоловік позивачки придбав у [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Зазначена квартира належала відповідачам на підставі свідоцтва про право власності № 6-8963, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеського міськвиконкому 01.10.1998 р., зареєстрованого в МБТІ м. Одеси за № 16 стор. 157, кн. 280 пр., 30.11.1998 року. Зазначений договір купівлі-продажу нерухомого майна був зареєстрований 21 грудня 1998 року на Одеській універсальній біржі «GIP» за реєстраційним номером № 98/0364. Позивач вказує, що до підписання договору чоловік позивачки передав власникам квартири грошові кошти за придбану квартиру у розмірі 10 000 грн., що підтверджується п.6 зазначеного договору. Після укладення зазначеного договору № 98/0364, продавець передав чоловіку позивачки ключі від придбаної квартири, на підставі чого позивачка та її чоловік поселилися та проживають у спірній квартирі до цього часу, сплачуючи комунальні платежі. Крім того, позивачка вказала, що після придбання квартири [ADDRESS], її чоловік 24 грудня 1998 року зареєстрував своє право власності в МБТІ та РОН м. Одеси під реєстраційним № 16 стр. 157 кн. 280 пр. На думку позивача, її чоловік та відповідачі, в повному обсязі виконали умови укладеної між ними угоди, претензій ні від однієї зі сторін не було, а тому, позивач вважає, що угода між ними відбулася в дійсності. [INFO] року чоловік позивачки [PERSON] помер. 04 липня 2014 року позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про відкриття спадкової справи, але їй було нотаріусом надано роз'яснення щодо необхідності надання документів, які стосуються права власності майна покійного чоловіка [PERSON]. Однак, як виявилось, договір купівлі-продажу був зареєстрований на біржі, тобто не був нотаріально посвідчений, тому вона не має можливості надати договір, посвідчений нотаріусом, що порушує права власника по володінню, користуванню та розпорядженню належною власністю. У зв'язку з тим, що договір купівлі-продажу був зареєстрований на біржі, а не нотаріально посвідчений та відповідачі ухиляються від його нотаріального посвідчення, позивачка просила визнати зазначений договір дійсним. Позивачка у судове засідання не з'явилася, до суду надала заяву, згідно якої вона позовні вимоги підтримує та просить суд провести розгляд справи без її участі. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про явку до суду були своєчасно повідомлені, проти задоволення позову не заперечували. У зв'язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, прийшов до наступного. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового, або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 13 Постанови № 9 від 06 листопада 2009 року Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді таких справ, суди повинні з'ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. Судом встановлено, що 21 грудня 1998 року чоловік позивачки - [PERSON] та відповідачі: [PERSON], [PERSON], [PERSON] уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна. Згідно до вказаного договору купівлі-продажу, [PERSON] придбав у [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Зазначена квартира належала відповідачам, на підставі свідоцтва про право власності № 6-8963, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеського міськвиконкому 01.10.1998 р., зареєстрованого в МБТІ м. Одеси за № 16 стор. 157, кн. 280 пр., 30.11.1998 року. Зазначений договір купівлі-продажу нерухомого майна був зареєстрований 21 грудня 1998 року на Одеській універсальній біржі «GIP» за реєстраційним номером № 98/0364 (а.с. 15-16). Крім того, вказана квартира [ADDRESS], 24 грудня 1998 року чоловік позивачки зареєстрував своє право власності в МБТІ та РОН м. Одеси під реєстраційним № 16 стр. 157 кн. 280 пр.(а.с. 16). Виходячи з викладеного, підтвердженням наміру сторін, досягнення домовленості щодо всіх істотних умов договору, а також змісту умов домовленості про передачу права власності на спірну квартиру є договір купівлі-продажу нерухомого майна від 21 грудня 1998 року, укладений на Одеській Універсальній Товарній Біржі «GIP» за реєстраційним номером № 98/0364. Згідно з ч.ч. 2, 4 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. [INFO] року чоловік позивачки [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 40910 від 16.04.2014 року. (а.с.13). Судом встановлено, що [PERSON] був чоловіком [PERSON], відповідно до свідоцтва про шлюб від 17.08.2007 року, виданого Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, про що зроблено відповідний актовий запис № 414.(а.с.8). Позивачка, як дружина померлого [PERSON], а також спадкоємиця всього його майна, звернулася до приватного нотаріуса із заявою про відкриття спадкової справи, про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 04.07.2014 року (а.с.14). Статтею 47 ЦК УРСР зазначено, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до вимог ст. 15 Закону України „Про товарну біржу", членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно із статутом біржі, вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного, за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною, з моменту її реєстрації на біржі. Оскільки, 6 січня 2003 р. був прийнятий Верховною Радою Цивільний кодекс, який набрав чинності з 1 січня 2004 р., а зазначений договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений 16 грудня 1998 року, тобто, на час дії ЦК УРСР (в ред. 1963 року), то суд керується нормами ЦК, який діяв на вказаний час. Так, згідно ст. 224 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), за договором купівлі-продажу, продавець зобов'язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти це майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Відповідно до ст. 225 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), право продажу майна належить власнику. Згідно п. 6 договору купівлі - продажу від 21 грудня 1998 року, квартира була продана за кошти, які отримані Продавцем до підписання договору.(а.с.15). Виходячи з викладеного, судом встановлено, що сторони повністю виконали умови договору, чоловік позивачки передав відповідачам обумовлену в Договорі купівлі-продажу грошову суму, а відповідачі передали чоловіку позивачки ключі від спірної квартири, після чого чоловік із сімє'ю вселилися до квартири, де і проживає позивачка на час розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Оскільки, згода щодо істотних умов між сторонами була досягнута, відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі продажу нерухомого майна обумовлена діючим на той час законодавством, суд вважає, що підстави для відмови у визнанні договору купівлі-продажу дійсним, відсутні. Таким чином, суд прийшов до висновку, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі.

Outcome: approved