Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання спадкоємцем за законом та зміну черговості одержання права на спадкування. В обґрунтування позову позивач зазначив, що [INFO] померла [PERSON], з якою він проживав однією сім'єю з 1998 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS]. Спадкоємцем першої черги є батько померлої - відповідач у справі [PERSON] Протягом тривалого часу він вів зі спадкодавцем спільне господарство, мали єдиний бюджет, були пов'язані спільним побутом та мали взаємні права та обов'язки, оскільки проживали як чоловік та жінка, але без реєстрації шлюбу. За життя у [PERSON] наприкінці 2006 року виявили онкологічне захворювання, у зв'язку з чим 12 квітня 2007 року актом огляду МСЕК їй було встановлено першу групу інвалідності та визначено, що вона потребує стороннього догляду. Позивач зазначає, що з часу виявлення у [PERSON] хвороби та по день її смерті він, проживаючи разом з нею, піклувався про неї, матеріально та морально підтримував, а отже, вважає, що має право на спадкування разом з відповідачем. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач та його представник позов не визнали, просили позов залишити без задоволення, посилаючись на те, що позивачем не доведено факт його постійного проживання разом з [PERSON] як чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1998 року, а також не доведено факт того, що він протягом тривалого часу опікувався, матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу спадкодавцеві. Зокрема, посилаються на те, що за життя [PERSON] по 2006 рік працювала, починаючи з квітня 2007 року по квітень 2010 року отримувала пенсію, розмір якої дозволяв їй забезпечувати себе самостійно, окрім того, з березня 2013 року була офіційно працевлаштована та отримувала заробітну плату. Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Як встановлено судом, [INFO] померла [PERSON] (а.с. 5). Заповіту при житті [PERSON] не склала. Спадкоємцем першої черги після її смерті по закону є її батько - відповідач по справі [PERSON] За свідоцтвом про смерть [PERSON] померла у віці 52 роки. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS]. Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 „Про судову практику у справах про спадкування", роз'яснено, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Обґрунтовуючи свій позов, [PERSON] посилався на те, що він з січня 1998 року проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] до її смерті [INFO], разом вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, а коли [PERSON] тяжко захворіла та їй у квітні 2006 року була встановлена 1 група інвалідності він опікувався за нею, матеріально забезпечував, доглядав її. З пояснень свідків [PERSON], [PERSON] (сусіди [PERSON] та [PERSON]) встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знали як подружжя, останні разом проживали у квартирі [ADDRESS]. [PERSON] майже до останнього часу самостійно пересувалася, разом з [PERSON] робила покупки. З пояснень свідка [PERSON] (друг сім'ї позивача) встановлено, що [PERSON] та [PERSON] вона знала як подружжя приблизно з 1998 року. Разом з цим, з 2006 року по 2013 рік вона з ними близько не спілкувалася, іноді бачила їх на вулиці. На підставі пояснень свідків [PERSON], [PERSON] (подруги [PERSON]) судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] стали разом проживати приблизно з 1999 року, мали спільний побут. Останнього разу вони з [PERSON] зустрічалися у липні 2012 року на її день народження, яке відмічали у кафе. В період хвороби з 2006 року по 2012 рік [PERSON] самостійно пересувалася, роботу по дому виконувала самостійно, разом з ними виїжджала на дачу. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] (сусіди відповідача) суду пояснили, що з сім'єю [PERSON] знайомі майже десять років. З [PERSON] стали часто спілкуватися, коли остання працевлаштувалася у 2013 році на роботу, вона самостійно пересувалася, коли поверталася з роботи спілкувалася з ними біля їх під'їзду та не виглядала безпомічною. Разом з цим, відносини, які склалися між позивачем та [PERSON], не можуть розцінюватись безспірно як сімейні в розумінні положень ст. 3 СК України, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності обставин, які б засвідчували реальність сімейних відносин, які склалися між останніми, а саме, наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням тощо. За ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Застосування наведеної норми права з урахуванням вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України вимагає доведення позивачем факту опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу, а також перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично чи матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Згідно актового запису про смерть № 4922 від 09 вересня 2013 року причиною смерті [PERSON] є рак яєчників (а.с. 44). Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК Серії АД № 071300 [PERSON] була встановлена перша група інвалідності з 05 квітня 2007 року на строк до 01 травня 2009 року та встановлена потреба у постійному сторонньому догляді (а.с. 7). Згідно довідки від 17 січня 2014 року КУ „Запорізький обласний онкологічний диспансер" [PERSON] знаходилась на обліку у вказаній установі з лютого 2007 року з діагнозом: рак яєчника ст. ІV та отримувала лікування у вказаному закладі з 28 лютого 2007 року по 26 березня 2007 року, та 23 квітня 2007 року (а.с. 48). Згідно довідки КУ „Центральна лікарня Орджонікідзевського району" встановлено, що у березні 2010 року при черговому переогляді комісією МСЕК [PERSON] було рекомендовано дообстеження та оперативне лікування, від чого пацієнтка відмовилась. Наступне звернення [PERSON] за медичною допомогою до лікарні відбулося 11 липня 2013 року після стаціонарного лікування в КУ „Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги" з 07 липня 2013 року по 11 липня 2013 року. З погіршенням стану здоров'я лікарем-онкологом хвора була направлена на стаціонарне лікування у терапевтичне відділення КУ „Центральна лікарня Орджонікідзевського району" де знаходилась з 12 липня 2013 року по 19 липня 2013 року. З 20 липня 2013 року [PERSON] знаходилася на амбулаторному лікуванні вдома під наглядом дільничного лікаря, лікаря-онколога. Повторно госпітолізовувалася з 07 серпня 2013 року по 14 серпня 2013 року. За довідкою про потребу у сторонньому постійному догляді [PERSON] або її родичі не зверталися (а.с. 78-79). Отже, медичні висновки не зазначають про необхідність стороннього догляду за [PERSON] в домашніх умовах з травня 2009 року по день її смерті, перебування її тривалий час у безпорадному стані і надання позивачем допомоги [PERSON], а при знаходженні на стаціонарному лікуванні в період з липня 2013 року по час смерті [PERSON] отримувала в цей час медичну допомогу і догляд у медичних закладах. Важливим є і те, що за змістом пояснень свідків, померла самостійно себе обслуговувала, робила необхідні покупки, самостійно поралася у домашніх справах, виїжджала на дачу і не потребувала сторонньої допомоги, до 2006 року була офіційно працевлаштована, а з березня 2013 року знову офіційно працевлаштувалася, в період з 05 квітня 2007 року по 30 квітня 2010 року отримувала пенсію по інвалідності (а.с. 52-53, 59-61). Не підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами і факт надання позивачем допомоги, яка б була для [PERSON] основним засобом до існування та, що позивач ніс витрати по її догляду та утриманню. За встановлених судом обставин, відсутні передбачені законом підстави для визнання за позивачем права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON], тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Згідно положень Глави 6 розділу IV ЦПК України про окреме провадження юридичний факт встановлюється тоді, коли від нього залежить виникнення, зміна чи припинення правовідносини, тобто у випадку зміни черговості спадкування. Із викладеного слідує - юридичний факт, якщо від його встановлення ніякі права не виникають, сам по собі не встановлюється. У ст. 3 ЦПК наведено правило, за яким, усяка особа вправі в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свобод чи інтересів. Позивач просив суд визнати його спадкоємцем четвертої черги з метою отримання спадку після померлої [PERSON] після зміни черговості права спадкування. Нормами ст. 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Достеменно встановлено, що після померлої є спадкоємець першої черги батько [PERSON] - відповідач [PERSON], який прийняв спадщину. Захист порушеного права у спосіб заявлений у позовній заяві, у будь-якому разі має забезпечити об'єктивний і реальний захист порушеного чи не визнаного права. Оскільки за обставинами визначеними в позові заявник не отримує права на зміну черговості на одержання права на спадкування, то його вимоги про визнання спадкоємцем четвертої черги за законом також не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed