Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] та зняти її з реєстрації за вказаною адресою. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликаються на те, що в квартирі, який належить їй на праві приватної власності, з 18 травня 2005 року зареєстрована відповідач [PERSON], однак, в квартирі вона не проживає вже більше 12 місяців, її речей в помешканні немає, участі в утриманні житла та оплаті комунальних послуг не приймає. В судовому засіданні позивач та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю на підставах викладених у позові, просили суд їх задовольнити, та окрім того зазначили, що не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про місце та час розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. За згодою позивача відповідно до ст.224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивач та її представник, свідка, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] Рівненської області, на підставі договору дарування від 03 грудян 2003 року (а.с.7). З будинкової книги для прописки громадяни, проживаючих в будинку [ADDRESS] вбачається, що у квартирі позивача з 18 жовтня 2005 року зареєстрована відповідач [PERSON] (а.с.8-9). Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що являється матір'ю позивача та їй достовірно відомо, що відповідач вже більше 12 місяців не проживає у квартирі дочки і там відсутні її речі. Згідно ст. 60 ЦПК України - - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України - зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Оцінивши вищенаведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що відповідач [PERSON], будучи зареєстрованою у житловому будинку позивача перешкоджає користуванню належним позивачу майном через необхідність нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг відповідно до кількості зареєстрованих чоловік. У відповідності до вимог ст.71 ЖК України наймач жилого приміщення або члени його сім'ї можуть бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням в разі не проживання в цьому жилому приміщенні без поважних на це причин більше шести місяців. Частиною першою ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні " зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майно . Таким чином позивачем в судовому засіданні повністю доведено обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги. Судом з'ясовано, що [PERSON] тривалий час не проживає за вказаною адресою, однак в добровільному порядку, шляхом подачі відповідної заяви до органів реєстрації, з реєстраційного обліку не знімається, у зв'язку з чим [PERSON] змушена звернутись до суду з позовом, оскільки така формальна реєстрація відповідача створює певні перешкоди та обмежує можливості позивача у повноцінному володінні, користуванні та розпорядженні зазначеним нерухомим майном. Судом не встановлено обставин, які перешкоджали б визнанню відповідача такою, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності її понад шість місяців у квартирі [ADDRESS]. Відповідно до порядку передбаченого ст.ст. 71, 72 ЖК України відповідач підлягає визнанню такими, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved