Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача, в якому просив: визнати за позивачем право власності на транспортний засіб сідловий тягач-Е марки SCANIA 124L420, шасі [NUMBER], д.н.з. [NUMBER]; зняти арешт з транспортного засобу сідловий тягач-Е марки SCANIA 124L420, шасі [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.05.2014 року прийнятою головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області Заграй Н.М. під час здійснення виконавчого провадження ВП №41471828. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що він не може здійснити реєстрацію вказаного транспортного засобу та отримати свідоцто про його реєстрацію, оскільки на сідловий тягач-Е марки SCANIA 124L420, шасі [NUMBER], д.н.з. [NUMBER] було накладено арешт постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.05.2014 року прийнятою головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області Заграй Н.М. під час здійснення виконавчого провадження ВП №41471828. У судовому позивач підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити. Представник Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» не заперечувала проти задоволення позову. Згідно з приписами ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов»язує. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч.1, 2 ст.321 ЦК України). Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження свої майном. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Проте, відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши та проаналізувавши наведені дані, всі матеріали справи, суд вважає встановленим, що позивачем не доведено, що відповідачі (з яких у випадку задоволення позову підлягають стягненню судові витрати) порушують, оспорюють або не визнають права позивача щодо транспортного засобу сідловий тягач-Е марки SCANIA 124L420, шасі [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], і доводи позивача та надані ним документи не спростовують такого висновку суду. Так, в копії акту головного державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві Тертичної В.В. про реалізацію арештованого майна від 31 травня 2013 року в межах виконавчого провадження на виконання виконавчого листа №6-409/10/16 від 20.10.2010 року про звернення стягнення на вказаний транспортний засіб з ПП «ТІС» на користь Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» (а.с.16, виданого на підставі протоколу від 21.05.2013 р. копія а.с.14) зазначено про реалізацію [PERSON] на аукціоні транспортного засобу сідлового тягача-Е марки SCANIA 124L420, шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який раніше належав ПП «ТІС». Внаслідок чого, головним державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві Тертичною В.В. було винесено постанову від 31.05.2013 року про зняття з реєстрації відповідним МРЕВ вказаного транспортного засобу, який реалізовано в примусовому порядку, при цьому, з обгрунтування позову вбачається, що позивач вважає, що ця постанова не виконана на даний час органами ДАІ, при цьому до органів ДАІ позивач не звертався з цього приводу, в тому числі, з адміністративним позовом. При цьому, з листа Управління ДАІ у Вінницькій області МВС України №9/Г-219 вбачається, що арешт з вказаного спірного автомобіля знято та вказується на визнання того, що вказаний спірний автомобіль належить позивачу. Крім того, з наданої копії постанови про арешт майна боржника (ПП «ТІС») та оголошення заборони на його відчуження від 16.05.2014 року головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області (в межах виконавчого провадження ВП №41471828) вбачається відсутність в ній посилання щодо накладення арешту на сідловий тягач-Е марки SCANIA 124L420, шасі [NUMBER], д.н.з. [NUMBER] (а.с.20). На відсутність такого арешту щодо вказаного транспортного засобу вказує і лист Відділу державної виконавчої служби Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області від 22.09.2014 року, з якого вбачається, що вказане виконавче провадження щодо боржника ПП «ТІС» завершено, оскільки майно боржника не розшукано протягом року. Враховуючи викладене, суд вважає, що вказаний цивільний позов не підлягає задоволенню, і доводи позивача та надані ним документи не спростовують такого висновку суду, в тому числі, з листа щодо «підстав арешту» №632 Центру надання послуг пов»язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Жмеринка, Жмеринського, Шаргородського та Барського районів (копія а.с.42) не вбачається факту знаходження вказаного транспортного засобу під арештом станом на дату складання цього листа, а також не вбачається конкретно визначених підстав такого арешту (при цьому, змістом листа не виключено, що він містить посилання на арешт, який мав місце лише у минулому, що не суперечить змісту вищевказаного листа Управління ДАІ у Вінницькій області МВС України №9/Г-219), а міститься лише посилання на постанову винесену невідомим суб»єктом, невідомого змісту, та невизначеної дати, і на думку суду посилання позивача, що такої постановою є саме оскаржувана постанова є огульним, бездоказовим та таким, що суперечить іншим вищенаведеним доказам по справі, і механічне прикріплення копій цих документів один до одного не спростовує такого висновку суду. При цьому, позивач не оскаржував (в тому числі в порядку, передбаченому КАС України) відповідні дії (бездіяльність) Центру надання послуг пов»язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Жмеринка, Жмеринського, Шаргородського та Барського районів. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати по справі у виді судового збору належить зарахувати в доход держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed