Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] сина у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. У обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що з 08 серпня 2009 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, який розірвано на підставі рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2017 року. Після розірвання шлюбу їхні спільні з відповідачем неповнолітні діти залишилися проживати разом із нею. Відповідач від виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання дітей самоусунувся та повністю переклав цей обов`язок на неї, на її неодноразові звернення про надання фінансової допомоги не реагує. На даний час, враховуючи додаткові затрати на забезпечення навчального процесу для старшого сина, який відвідує школу, вона не має змоги самостійно забезпечувати належний рівень проживання дітей. Оскільки рівень доходів відповідача їй невідомий, однак останній є працездатною, здоровою особою, що надає йому можливість працювати та утримувати дітей, враховуючи рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 2000 грн. щомісяця на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Ухвалою суду від 11 серпня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі №354/482/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Ухвалою суду від 17.09.2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, подала заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відзиву на позов не подав. Ухвалою суду від 29 жовтня 2020 року постановлено провести заочний розгляд справи\~та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін\~без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~ \~ \~ \~Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони у справі з 08 серпня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2017 року. Від даного шлюбу у сторін є двоє неповнолітніх дітей: син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 12 травня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Кам`янець-Подільському Кам`янець-Подільського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області) та син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 10 жовтня 2016 року виконавчим комітетом Микуличинської сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області). \~ \~ \~ \~Після розірвання шлюбу неповнолітні діти сторін відповідно до рішення суду від 20 жовтня 2017 року залишилися проживати разом із матір`ю [PERSON] , що підтверджується також актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 12 травня 2020 року, складеним депутатом Микуличинської сільської ради Бакайчук Я. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ч.2\~ст.51 Конституції України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 141 Сімейного кодексу України\~(надалі-\~СК України) визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. У силу\~вимог ст.180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою, третьою ст.181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. \~ \~ \~ \~За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини першої \~ст. 184 СК України\~суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно роз`яснень, викладених п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. У відповідності до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. У відповідності до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Законом України\~«Про державний\~бюджет України\~на 2020\~рік» передбачено, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 1\~січня 2020\~року -\~1779\~гривень,\~з 1\~липня -\~1859\~гривень,\~з 1\~грудня -\~1921\~гривня; для дітей віком від 6 до 18 років: \~з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень; Положеннями ст.1\~Закону України\~«Про прожитковий\~мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, у тому числі, дітей віком від 6 до 18 років. Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі, не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. \~ \~ \~ \~Згідно із ч.1 ст. 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~ \~ \~ \~Частиною шостою ст.81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто рішення суду може грунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. \~ \~ \~ \~Позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог про стягнення аліментів у розмірі 2000 грн. щомісячно на кожну дитину, тобто у розмірі, що фактично дорівнює розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не надано суду належних та достатніх доказів, що підтверджують перебування на праві власності у відповідача будь-якого майна, отримання ним доходів у певному розмірі чи наявність у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), які б свідчили про його спроможність сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у визначеному позивачем розмірі. Статтею 89\~ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. \~ \~ \~ \~ При визначенні розміру аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача, суд приймає до уваги розмір законодавчо встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, те, що відповідач є працездатним, відсутність інформації про наявність у нього інших непрацездатних утриманців, той факт, що позивачем не представлено доказів того, що вона з поважних причин не має можливості надавати матеріальне утримання дітям хоча б у мінімальному розмірі, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також рівності обов`язку батьків щодо утримання дітей, приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі, а саме: сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1600 грн., але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1300 грн., але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 травня 2020 року і до досягнення старшим із дітей повноліття. Із врахуванням обставин справи, суд вважає, що присуджена сума є необхідною для задоволення потреб на утримання дітей та відповідає реальній можливості платника аліментів сплачувати їх, не порушуючи\~прав останнього.У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за недоведеністю. Відповідно до ст.367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Враховуючи те, що позивач на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у сумі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial