Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до Каховського міськрайонного суду з позовною заявою до відпо-відача про стягнення заборгованості за кредитним договором, який мотивовано тим, що відповідно до заяви № б/н від 12 вересня 2011 року, [PERSON] отримала кредит у розмірі 20000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 18 жовтня 2018 року має заборгованість у загальному розмірі 100211,31 грн., яка складається з: 41725,00 грн. - тіло кредиту, 11448,07 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом, 41790,08 грн. - нараховано пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 4748,16 грн. - штраф (процентна складва). На данний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань та заборгованості не погашає, в зв`язку з чим просив стягнути з неї на користь банку вищевказану заборгованість та судовий збір. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні. Представник відповідача в судовому засідання позовні вимоги не визнала повністю, мотивуючи свою позицію тим, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ « Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Так, позивачем не додано до позовної заяви належних доказів (первинних документів, оформлених відповідно до вимог вищевказаного Закону України) про наявність заборгованості у відповідача перед банком. Як вбачається з доданих до позовної заяви письмових доказів, копія анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та розрахунок заборгованості, додана позивачем до позовної зави, взагалі не містить інформації на яких саме умовах кредитування було укладено договорі приєднання. Твердження позивача, що кредитний ліміт було встановлено на рівні 20000,00 грн. нічим не підтверджено. До позовної заяви додано лише копію Анкети-заяви, підписану відповідачем, згідно якої кредитний ліміт встановлюється у розмірі 300,00 грн. відповідно до ЗУ « Про захист прав споживачів» ( в редакції, що діяла станом на момент укладення договору 12 вересня 2011 року) було визначено, що про надання споживчого кредиту укладається договір у письмовій формі, один з оригіналів якого передається спожи-вачеві. Споживач не зобов"язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Просила в задоволенні позову відмовити. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного. Під час розгляду справи встановлено, що 12 вересня 2011 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який з часом було збільшено до 20000,00 грн. Отримання відповідачем кредитної картки, користування ним та як наслідок отри-мання кредитних коштів підтверджується розрахунком заборгованості. Згідно з п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умов), підпи-сання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в на-лежній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законо-давства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`я-зується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). В позові до суду позивач АТ КБ «Приват Банк» зазначав, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, підписавши заяву-анкету. Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. Однак, такі доводи позивача не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки ма-теріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують факт озна-йомлення позичальника з усіма істотними умовами договору. Відсутність підпису від-повідача на Умовах та правилах надання банківських послуг дозоляє банку надавати Умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. Зазначен-ня в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути на-лежним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позико-давцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому пози-кодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом не-устойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до матеріалів справи Витяг з Умов були надані відповідачеві для ознайомлення та він ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання бан-ківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних пра-вовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором при-єднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стан-дартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до за-пропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин та до мо-менту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задово-лення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відпові-дачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення заборгованості, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розці-нюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кре-дитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідна правова позиція Верховного суду, викладена в постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а відтак суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, до задоволення підлягають вимоги позивача щодо стягнення із відпові-дача на його користь заборгованості за тілом кредиту в розмірі 41725,00 грн., а також 733,70 грн. судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог, відповідно до ст.141 ЦПК України. В задоволенні решти позовних вимог позивачеві необхідно відмовити.

Outcome: approved