Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-14 00:00:00

Позивач [PERSON] подав до Кельменецького районного суду позовну заяву у якій просить ухвалити рішення про розірвання шлюбу між ним, [PERSON] та [PERSON], який був зареєстрований 5 червня 2012 року у Винятинській сільській раді Заліщицького району Тернопільської області, про що зроблено актовий запис за №3. Визначити місце проживання дитини [PERSON] [INFO] з ним [PERSON] та передати її на утримання та виховання позивача за адресою [ADDRESS]. Стягнути з відповідачки судові витрати на його користь. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні визнала позов. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов. Представник Кельменецької районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування, Бурлака В.С. в судовому засіданні підтримав висновок органу опіки та піклування згідно до якого Кельменецька районна державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає за можливе визначити місце проживання малолітнього [PERSON] біля батька [PERSON] Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], дошлюбне прізвище [PERSON], зареєстрували шлюб 05 червня 2012 року у Винятинській сільській раді Заліщицького району Тернопільської області, про що зроблено актовий запис за №3. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Сторони спільно не проживають. Позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] [INFO]. Суд вважає, що подальше збереження шлюбу порушує передбачене ст.56 Сімейного кодексу України право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч.3, ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.1, ч.2 та ч.3 ст.55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. В порушення ст.60 ЦПК України відповідачка не надала суду жодного доказу, який би підтверджував можливість примирення. Крім того, відповідачка не надала суду доказів, що між нею та позивачем дійсно існують сімейні відносини як між подружжям. Враховуючи наведене, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу слід задовольнити. Згідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Кельменецька районна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає за можливе визначити місце проживання [PERSON] біля батька [PERSON] Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У преамбулі Конвенції ООН про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Зазначене положення також закріплено у ст. 11 Закону України „Про охорону дитинства", якою сім'я визнається природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і яка несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. Згідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно до ч.2 ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов [PERSON] слід задовольнити повністю. З відповідачки на користь позивача слід стягнути 365 гривень 40 копійок в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору. З відповідачки на користь держави слід стягнути 121 гривню 80 копійок у зв'язку з тим, що позивач не сплатив судовий збір в повному обсязі. На підставі п. 4 ч.2 ст.18, ст.ст. 24,55, 56, 105, 110, 112, 150, 160, 161 СК України,

Outcome: approved