Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

Позивач [PERSON] 19 червня 2017 року звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, свої вимоги мотивувавши тим, що 15 жовтня 2008 року у Дарницькому районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2004. Від спільного подружнього життя народився син - [PERSON] [INFO]. В сім"ї відбуваються сварки у зв"язку з несумісністю характерів та різними поглядами на сімейне життя. Зазначені обставини призвели до того що з 28 вересня 2016 року сторони припинили шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного господарства. Подальше спільне життя та збереження сім"ї не можливе оскільки шлюб існує формально. Спору про поділ спільного майна та утримання дитини не має. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, та просила суд задовольнити позовні вимоги, та розірвати шлюб. Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Визнання відповідачем позовних вимог прийнято судом. Відповідно до роз'яснень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції » від 12 червня 2009 року № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 жовтня 2008 року про що Дарницьким районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, зроблено актовий запис № 2004 ( а.с. 9). Від спільного подружнього життя мають неповнолітнього сина - [PERSON] [INFO] ( а.с. 10). Суд вважає, що позивач довів дійсність та незмінність волевиявлення про розірвання шлюбу. Відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного із них. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Проте судом встановлено, що вказані паритетні засади побудови сімейних відносин у даного подружжя відсутні. Судом встановлено, що сім'я розпалась остаточно із-за непорозумінь,небажання відновити сімейні відносини, а тому подальше спільне життя сторін неможливе, збереження шлюбу є недоцільним та суперечить їх інтересам. Майнового спору у сторін не виникає. На підставі викладеного, ст. ст. 110 - 112 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року Пленуму Верховного Суду України " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділу спільного майна подружжя " та,

Outcome: approved