Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

Позивачем заявлені вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати з посиланням на те, що перебував з відповідачем у трудових відносинах до 12 лютого 2014 року, при звільненні належні суми заробітної плати та компенсація за невикористану відпустку не виплачені. Позивач в судове засідання не з"явився, відповідно до поданої заяви від 10.10.2014 року заперечує розрахований відповідачем розмір середньоденного заробітку, підтримує позов про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати в сумі 9750,00 гривень. Просить розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, відповідно до поданої заяви відповідач визнає позов в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати в сумі 4524,85 гривень, зазначає, що станом на 30.09.2014 року заборгованість по заробітній платі та компенсація за невикористану відпустку позивачу виплачені, з посиланням на п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» просить зменшити суму середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати до 2262,43 гривні з урахуванням податків. Просить розглянути справу за відсутності їх представника. Позов про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати підлягає частковому задоволенню зі слідуючих підстав. Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В судовому засіданні встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ПАТ «Укрвторчормет» з 12.11.2013 року по 12 лютого 2014 року, при звільненні останньому не виплачена заробітна плата у розмірі 3808 грн. 41 коп., що підтверджується розрахунковим листом за лютий 2014 року (а.с.21). Відповідно до поданих відповідачем відомостей розподілу заробітної плати остаточна виплата належних позивачу коштів проведена 30.09.2014 року(а.с.22-43). Тобто, на день розгляду справи заробітна плата та компенсація за невикористану відпустку позивачу виплачені, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що в день звільнення позивачу в порушення ст.116 КЗпП України не виплачені належні суми заробітної плати та компенсація за невикористану відпустку, що є підставою для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Обчислюючи розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.8 Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року з наступними змінами передбачено нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Враховуючи, що позивач був звільнений 12.02.2014 року, а фактичний розрахунок проведено 30.09.2014 року, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за 156 робочих днів. Твердження відповідача про обрахунок середнього заробітку за 95 робочих днів, враховуючи наказ №№196/1 від 15.11.2013 року «Про тимчасову зміну режиму роботи виробничих цехів підприємства» , яким встановлюється неповний робочий тиждень, судом до уваги не береться, оскільки п.4 зазначеного наказу встановлено, що на стрільців всіх цехів даний наказ не поширюється і для них залишається чинним попередній режим роботи. Отже, розмір середньоденної заробітної плати позивача, обрахованої підприємством складає 47,63 гривень (а.с.44), час затримки розрахунку при звільненні складає 156 робочі дні відтак, на користь позивача підлягає стягненню 7430,28 гривень (47,63 х 156 робочих днів). Твердження позивача про стягнення середнього заробітку в сумі 9750,00 гривень не узгоджується з наявними у справі доказами. Відповідно до ст.88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволених вимог, що дорівнює 187 грн. 57 коп. Враховуючи вищезазначене, на підставі ст.43 Конституції України, ст.116,117 Кодексу законів про працю України,

Outcome: partial