Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

Позивач звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, в якому просив зобовьязати відповідача усунути йому перешкоди у спілкуванні з сином - [PERSON], [INFO] та визначити йому наступний порядок у спілкуванні та вихованні дитини, а саме регулярні побачення кожного тижня в суботу з 12:00 год. по 14.00 год., у неділю з 12:00 год. по 14.00 год., а також побачення в день народження дитини - 29 липня кожного року та у святкові дні з 12: 00 год. по 14.00 год. у присутності відповідача або [PERSON]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що починаючи з 10.10.2015 року та по теперішній час він перебуває в шлюбі з відповідачем по справі. Від вказаного шлюбу мають сина- Осіпова [PERSON], [INFO]. На теперішній час сторони мешкають окремо, через повну несумісність характерів. Позивач мешкає за адресою проживання своїх батьків, а відповідач мешкає зі своєю матір'ю - [PERSON] Позивач намагався примиритися з відповідачем, однак задовільних результатів це не надало. З моменту народження дитини, позивач постійно наполягає на зустрічах із сином, однак відповідач категорично відмовляє йому в цьому та будь-яких пояснень цьому не надає. Позивач також неодноразово намагався надавати дитини матеріальну допомогу, але позивач ніякої допомоги від нього не приймає. Намагаючись скористатися своїми правами на зустрічі з дитиною, позивач звертався до районного відділу поліції щодо усунення перешкод у спілкуванні з сином, оскільки відповідач категорично відмовляла йому в цьому та з групою поліцейських позивачу вдалося зустрітися із сином, однак зустріч відбувалась не більше 10 хвилин, оскільки відповідач була роздратована та провокувала позивача на сварку, чого він не хотів робити у присутності сина. Отже позивач вказує, що він, як батько дитини хоче приймати участь у вихованні сина , однак відповідач йому перешкоджає в цьому. В судовому засіданні позивач підтримав доводи позовної заяви та уточнив свої вимоги щодо часу спілкування з дитиною , а саме просив встановити час з 14:00 до 16:00 год. кожної суботи та неділі, замість попередніх його вимог з 12:00 год. по 14.00 год., а також просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти позову, посилаючись на те, що їй не потрібна будь-яка допомога від позивача та посилання позивача, що він начебто надає таку допомогу, не відповідає дійсності. Крім того, відповідач вказує, що позивач лише тільки один раз приходив побачитись із сином, однак він знаходився в стані алкогольного сп'яніння, поводив себе дуже нахабно, та кричав, у зв'язку з чим відповідач не стала з ним спілкуватися. Щодо часу спілкування визначеного позивачем позивач категорично не згодна, оскільки позивачем не враховано того, що дитина маленька, має відповідний режим, щодо денного сну. Також відповідач вважає, що оскільки у неї з відповідачем склалися неприязні стосунки, дії позивача щодо звернення до суду з даним позовом спрямовані лише на те, щоб їй дошкуляти, а не в інтересах дитини. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволені позову, посилаючись на те, що позовні вимоги є необґрунтованими та доказів щодо здійснення позивачу перешкод у спілкуванні з дитиною позивачем не надано. Представником третьої особи -Управління служб у справах дітей до суду подана заява про розгляд справи без його участі. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Як визначено ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що з 10.10.2015 року сторони у справі перебувають у шлюбі , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб ( а.с. 12) Від сумісного шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини ( а.с. 13) В судовому засіданні сторонами визнано факт, що на теперішній час вони мешкають окремо та дитина мешкає разом з матір'ю , тобто відповідачем по справі. Згідно листа Слобідського ВП ГУНП в Харківській області від 11.08.2017 року вбачається, що позивач звертався до вказаного відділку поліції із заявою щодо здійсненні йому перешкод у спілкуванні з дитиною та вказаним листом позивачу роз'яснено право на звернення до суду , а також повідомлено, що з [PERSON] була проведена профілактична бесіда та вказано на те, що дитині потрібно бачитись з батьком. ( а.с.15) Отже, посилання представника відповідача щодо не надання доказів здійснення відповідачем перешкод у спілкуванні позивачу з дитиною , спростовуються вищевказаним листом Слобідського ВП ГУНП в Харківській області . Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ст. 150 СК України). Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та має право на спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Згідно зі ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Частинами 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновком Департаменту служб у справах дітей від 31.01.2018 року № 82 встановлено, що сторони у справі є батьками малолітнього - [PERSON], [INFO]. Батьки дитини мешкають окремо, дитина мешкає разом з матір"ю. За місцем проживання батька дитини, створені умови для перебування дитини. [PERSON] на обліку у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, матеріально забезпечений, працює в ТОВ « Джетпром» на посаді друкаря, за місцем проживання характеризується позитивно. Крім того, у висновку Департамент зазначає про доцільність встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина - [PERSON], [INFO], визначивши час спілкування : щодня з 11-00 год. до 12-00 год, у присутності матері - [PERSON]. До вказаного висновку комісія прийшла з урахуванням віку дитини, пояснень батьків, а також прав дитини на спілкування з батьком. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 ст. З Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращім інтересам дитини. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Заперечення відповідача щодо відсутності підстав визначення позивачу способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, з причин не надання ним допомоги на утримання дитини, суперечать нормам закону, оскільки не надання батьком дитини матеріальної допомоги на її утримання не позбавляє його право бачитись з дитиною та приймати участь у її вихованні. В цьому випадку, суд вважає за необхідне роз'яснити відповідачу право на звернення до суду з вимогами про стягнення аліментів на дитину. Таким чином, враховуючи викладені вище обставини, та висновок Департаменту служб у справах дітей, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги позивача та зобов'язати відповідача не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною, встановивши позивачу наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні з сином з урахуванням його віку та розпорядку дня, а саме : в кожну суботу та неділю тижня з 14-00 години до 16-00 години, а також у день народження дитини - [PERSON], а саме : 29 липня кожного року з 14-00 години до 16-00 години, у присутності матері дитини - [PERSON]. Що стосується позовних вимог щодо визначення позивачу систематичних побачень спілкування з дитиною у присутності [PERSON] та встановлення побачень у святкові дні, суд приходить до висновку про відмову в задоволені цієї частини вимог, оскільки суду не надано доказів, щодо родинних зв'язків між дитиною та [PERSON]. Крім того, позивачем не конкретизовані позовні вимоги в частині здіснення побачень із сином у святкові дні, що позбавляє можливості суд розглянути питання щодо здійснення захисту порушених прав позивача передбачений законодавством України, щодо кожної конкретної дати таких святкових днів. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1280, 00грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial