Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 20.03.1995 року помер її батько [PERSON]. Вона являється спадкоємцем першої черги за законом, інших спадкоємців на сьогоднішній день не має, так як її брат та син спадкодавця [PERSON] помер, 16.07.2010 року, за життя права на спадщину не заявляв, не приймав спадщину та спадковим майном не користувався. Після смерті батька залишилось майно, яке складається з 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями, розташованими за адресою: м. Узин, Білоцерківського району, Київської області, вул. Пушкіна, 3, право власності на який виникло у померлого, згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 15.05.1968 року та зареєстровано в передбаченому на той час законом порядку в БТІ. Вона на відміну від свого брата [PERSON], прийняла спадщину в повному обсязі, так як фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, як спадкоємець відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, оскільки після смерті батька повністю доглядала за будинком, оплачувала комунальні послуги, проводила ремонтні роботи та користувалась земельною ділянкою, саджала городину та доглядала і користувалась садком. Крім того, прийняття спадщини в повному обсязі підтверджується наявністю в неї оригіналу ощадної книжки. Тобто, вона прийняла спадщину, відповідно до ЦК УРСР, який діяв на момент відкриття спадщини, однак, належним чином оформити її вона не мала можливості в звязку з сімейними обставинами та матеріальним становищем. На сьогоднішній день у неї зявилась можливість оформити спадщину і вона звернулась до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини, однак, отримала відмову в звязку з невчасним поданням заяви до нотаріальної контори. В звязку з цим, позивач просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Київська область, Білоцерківський район, м. Узин, вул. Пушкіна, 3. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, направила до суду своїх представників, згідно довіреності. В відкритому судовому засіданні представники за довіреністю [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги уточнили та просили суд визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Київська область, Білоцерківський р-н, м. Узин, вул. Пушкіна, 3, після померлого 20.03.1995 року [PERSON]. В відкритому судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі. В подальшому представник позивача в відкрите судове засідання не з»явилася. Представник позивача [PERSON], подала до суду, через канцелярію суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача в відкрите судове засідання не з»явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, представник відповідача, подав до суду, через канцелярію суду листи, в яких просив розглянути справу без участі їх представника, позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення, а також, зазначив в заяві, що вони підтверджують факт того, що дійсно позивач проживає без реєстрації в спірному будинку, утримує, доглядає його, а, також, обробляє земельну ділянку. Заслухавши пояснення представників позивача, оглянувши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно із ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що 20.03.1995 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії 1-БК № 341747. Позивач [PERSON] являється його донькою, що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії ЯС № 754695. 27.07.1970 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON], і після реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження, серії 1-АБ № 027956. Батьки позивача [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 23.09.1968 року, і після розірвання шлюбу матері позивача було присвоєно прізвище Бондаренко, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, серії 1-БК № 417048. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді 1/2 частини жилового будинку з господарськими будівлями та спорудами № 3, що розташований за адресою: Київська область, Білоцерківський район, м. Узин, вул. Пушкіна, що підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 15.05.1968 року. Інших спадкоємців після померлого [PERSON] не має, так як син спадкодавця [PERSON] помер 16.07.2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Згідно листа № 786/02-14 від 03.07.2015 року Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області встановлено, що спадкова справа після померлого 20.03.1995 року [PERSON] в Узинській міській держаній нотаріальній конторі не відкривалася. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. У відповідності до ст. 529 ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини, тобто до 01.01.2004 року позивач являється спадкоємцем по закону першої черги. Відповідно до ст. 548 ЦК України, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК України, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У відповідності до наданих до суду доказів, позивач прийняла спадщину в повному обсязі, так як фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, як спадкоємець, відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, а саме після смерті батька повністю доглядала за будинком, оплачувала комунальні послуги, проводила ремонтні роботи та користувалась земельною ділянкою, саджала городину, та доглядала і користувалась садком, що підтверджується матеріалами справи. Також, відповідно до вимог Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої Міністерством юстиції України від 14.06.1994 року № 18/5 ( чинна до 01.01.2004 року) доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Така ж позиція і Вищого спеціалізованого суду зазначена у розясненнях наданих листом від 16.05.2013 року. Позивач та представники позивача надали до суду оригінал ощадної книжки, яка видана на ім"я [PERSON], для огляду. Крім того, позивач сплачувала страхові внески за житловий будинок, що підтверджується копіями страхових свідоцтв та договорів, наданими до суду. Однак, державний нотаріус Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] постановою від 27.05.2015 року відмовила позивачу в оформленні спадкових прав на майно та видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого 20.03.1995 року [PERSON] так як [PERSON] вважається такою, що не прийняла спадщину, тобто не проживала постійно разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і не подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори в строк у шість місяців з дня відкриття спадщини, що підтверджується вказаною постановою. До складу спадщини, у відповідності до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Даючи оцінку встановленим обставинам та зібраним по справі доказам, суд приходить до висновку, що [PERSON] набула, в порядку спадкування за законом, право власності на вищевказане майно, а саме у вигляді 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами № 3, розташованого за адресою: Київська обл., Білоцерківський р-н., м. Узин, вул. Пушкіна, оскільки дана частина будинку перебувала у власності [PERSON], а позивач прийняла спадщину у визначений законом строк та в передбаченому законом порядку, у відповідності до діючого законодавства, станом на 20.03.1995 року. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved