Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СКАТ-ЦЕНТР» про стягнення заробітної плати, не виплаченої при звільнені працівника, компенсації за невикористану частину відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог вказував, що він з 06 грудня 2014 року працював на посаді начальника караулу в Товаристві з обмеженою відповідальністю «СКАТ-ЦЕНТР». Наказом №334 від 29 березня 2017 р. з 04 квітня 2017 р. був звільнений за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України. На час звільнення Відповідач мав заборгованість перед позивачем по виплаті заробітної плати та грошової компенсації за невикористану частину відпустки. Ця заборгованість складала: 4898 грн. 09 коп. за лютий 2017 р. (згідно з розрахунковим листом за лютий 2017 р.) та 5821 грн. 78 коп. за березень 2017 р. і 174 грн. 93 коп. за квітень 2017 р. (згідноз довідкою про доходи за 2016 рік) та 874 грн. 66 коп. за 5 днів невикористаної відпустки за період з 13 серпня 2016 р., а всього 11769 грн. 46 коп. При усному зверненні до відповідача за розрахунком по заборгованості по заробітній платі позивачеві було повідомлено про те, що внаслідок відсутності грошових коштів, немає можливості розрахуватися по вищезазначеній заборгованості, що й створює заборгованість. Просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку, а також моральну шкоду в сумі 3000 грн., яка йому спричинена внаслідок порушення трудових прав. Позивач 12.06.2017 уточнив свої позовні вимоги в звязку з тим, що відповідач сплатив 4898,09 грн., а 26.05.2017 повністю розрахувався з ним, перерахувавши на його картковий рахунок залишок заборгованості по заробітній платі, тому вважає за необхідне зменшити на вказану суму розмір стягуваної заборгованості та стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку та моральну шкоду в сумі 3000 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, скерував до суду заяву, просив справу розглядати без його участі, позов підтримав, просив стягнути з відповідача на його користь середню заробітну плату за час затримки розрахунку та моральну шкоду. Надав згоду на розгляд справи в заочному порядку. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає наступне. Судом встановлено, що 05.12.2014 [PERSON] було переведено на посаду начальника караулутовариства з обмеженою відповідальністю «Скат-Центр» з 06.12.2014, що підтверджується копією наказу № 1000 від 05.12.2014. [PERSON] 29.03.2017 звільнений з посади за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України. При цьому, зобовязано головного бухгалтера провести остаточний розрахунок з [PERSON], виплатити йому компенсацію за невикористану відпустку 5 календарних днів. Відповідно до довідки про доходи №269 від 03.04.2017 загальна сума доходу [PERSON] за період з січня 20016 по грудень 2016 становить 69\~855,35 грн. З розрахункового листка [PERSON] за лютий 2017 року вбачається, що відповідач ТОВ "Скат - центр" має борг за вказаний місяць перед позивачем в розмірі 4 898,09 грн. Крім того, у підприємства наявна заборгованість по заробітній платі перед позивачем за березень поточного року - 5821,78 грн., квітень - 174,93 грн. та компенсація за нвикористану відпустку (5 днів) - 874,66, а всього 11769,46 грн. Відповідно до заяви [PERSON] про зменшення позовних вимог вбачається, що відповідачем 26.05.2017 проведений повний остаточний розрахунок по заборгованості по заробітінй платі та компенсації за невикористану відпустку. У той же час, середній заробіток за час затримки розрахунку не виплачений. Згідно із ст.ст. 21,43 Конституції України, ст.ст.94, 115 КЗпП України, ст.ст.21, 24 Закону України «Про оплату праці» кожна людина має право на заробітну плату за виконану роботу та її своєчасне одержання в повному обсязі. Відповідно до ст,55 Конституції України та ст.З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст, 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України та КЗпП України. Справи щодо захисту порушених, оспорюваних або невизнаних прав, свобод чи інтересів, що виникають із трудових відносин, за положеннями ст. 15 ЦПК України розглядаються судами у порядку цивільного судочинства. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та інш. нормативно- правовими актами (ст, 94 КЗпП України). Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавцем, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ст. 115 ч, 1 КЗпП України). Як передбачено ст. 116 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно з ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні складається із сум середньоденної заробітної плати за кожен день затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, тобто фактично середній заробіток за весь час затримки це сума середньої заробітної плати звільненому працівникові, яку має сплатити роботодавець. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній в постанові від 21.01.2015 року у справі №6-195цс14, механізм здійснення розрахунку середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно з ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, коли порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з наступними змінами та доповненнями) зазначив, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодувати моральну (немайнову) шкоду покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З аналізу позовних вимог вабчається, що позивачу завдано душевних страждань, оскільки невчасна виплата заробтіної плати змусила його докладати додаткових зусиль для організації свого життя, відновлення нормальних життєвих зв"язків т ощо. Враховуючи викладене, аналізуючи докази в їх сукупності, суд вважає, що позов необхідно задовольнити в повному обсязі. Оскільки відповідач на день ухвалення рішення суду виплатив заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку [PERSON], до стягнення з відповідача підлягає середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 05.04.2017 по день звернення до суду з даною заявою, а саме по 26.05.2017, що становить 52 календарних дні. Сума стягнення середнього заробітку за весь час затримки на його користь становить: 174.93 * 52 = 9096,36 грн. Крім того до стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягає також моральна шкода в розмірі 3000 грн., оскільки позивач зазнав душевних страждань внаслідок невиплати йому заробітної плати відповідачем.

Outcome: approved