Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Берізка»» про стягнення заборгованості по заробітній платі, розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди В позовній заяві, зазначала, що працював директором на вказаному підприємстві з 2009 року по 19 червня 2013 року. На дату звільнення йому нараховано розрахункову суму за період з 01 травня по 19 червня 2013 року в сумі 2960 грн., але за відсутністю коштів виплатити відмовились. Крім того, вважав, що ї йому повинні сплатити: за невикористані щорічні відпустки у сумі 10 369, 20 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв"язку з порушенням строків виплати - 2 123 50 грн., 45 657, 30 грн. у відшкодування розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку та 120\~000 грн. моральної шкоди. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ « Фірма «Берізка»» у судове засідання не прибув, керівництво про дату розгляду справи повідомлялося належним чином- засобами рекомендованого поштового звязку, про причини неявки не повідомляли.. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, вважає, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті \~43 \~Конституції України \~кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки визначені в статті 116 цього Кодексу. Частиною 1 ст.116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Відповідно ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Згідно ст. 34 Закону України "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтею 233 \~КЗпП України \~працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення\~в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. \~ У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ч.1 п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплатою йому належних грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Судом встановлено, що обставини викладені в позові мали місце. [PERSON] працював у відповідача - Товаристві з обмеженою відповідальністю «Фірма «Берізка»» на посаді директора з 03 серпня 2009 року. Рішенням Автозаводського районного суду м Кременчука Полтавської області від 02 жовтня 2013 року, крім іншого, зобовязано Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма Берізка звільнити [PERSON] за власним бажанням ( частина 2 статті 38 КЗпП України) з посади директора товариства з 19 червня 2013 року, а також внести запис про звільнення до його трудової книжки та провести з ним розрахунок при звільненні. Ухвалою цього ж суду від 26.02.2015 року розяснено, що рішення суду про зобовязання Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Берізка» звільнити [PERSON] за власним бажанням ( частина 2 статті 38 КЗпП України) з посади директора товариства з 19 червня 2013 року слід зрозуміти так, що трудовий договір, укладений між ТОВ «»Фірма «Берізка» та [PERSON] розірваний з 19.06.2013 року за власним бажанням працівника [PERSON]. Відповідно [PERSON] із зазначеної дати не являється директором ТОВ «Фірма «Берізка». Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, на дату звільнення нараховано розрахункову суму за період з травень 2013 року по 19 червня 2013 року в сумі 2960 грн. Станом на день розгляду справи, розрахунок роботодавця з найманим працівником не був проведений. Відповідно до довідки головного бухгалтера підприємства за період з 03.09.2009 року по 07.05.2013 року, враховуючи вимоги п. 3.4 Контракту, згідно якого керівнику надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів [PERSON] не використано та не компенсовано тарифні відпустки за 120 днів. Сума компенсації становить 10 369, 20 грн. Обрахована позивачем сума компенсації втрати частини доходів у зв"язку з порушенням строків їх виплати становить: за травень - 19 червня 2013 року - 2 123, 50 грн. Розмір середнього заробітку за весь час затримки за період із дня звільнення по 01 червня 2015 року становить 45 657, 30 грн. Суд погоджується з розрахунками позивача, оскільки інших розрахунків суду не надано. Крім того, невиплатою заробітної плати позивачу завдана і моральна шкода у вигляді фізичних та моральних страждань. Враховуючи характер і ступінь завданої моральної шкоди, тривалість страждань та істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача, що в свою чергу призвело до додаткових зусиль для організації свого життя, суд вважає можливим і необхідним цю вимогу про відшкодування моральної шкоди задовольнити в частковому обсязі яку суд оцінює у 5000 грн, в іншій частині позивачу необхідно відмовити. На підставі наведеного, позов позивача до відповідача необхідно задовольнити частково. Стягнути з відповідача на користь [PERSON] заборгованість по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі в розмірі 2 960 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв"язку з порушенням строків їх виплати - 2 123, 50 грн., компенсацію за невикористані щорічні відпустки - 10 369, 20 грн., середній заробіток за час затримки - 45 657, 30 грн.., у відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 1 489, 30 грн. В частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 115\~000 грн. відмовити. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору то суд на підставі ч. 2 ст. 88 ЦПК України вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідача у сумі 661, 10 грн.

Outcome: partial