Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

Позивач 18.06.2014 року звернувся до суду з цим позовом та просив зобов'язати ВАТ «Гарантбуд» видати йому трудову книжку, проставивши дату звільнення у день фактичної видачі трудової книжки; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу по день фактичної видачі трудової книжки і 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди; провести повний перерахунок за весь період його роботи у ВАТ «Гарантбуд» і фактичної видачі коштів на руки. В обґрунтування позову зазначає, що він проходив альтернативну (невійськову) службу у ВАТ «Гарантбуд» згідно рішення обласної комісії у справах альтернативної служби від 28.06.2012 року. Згідно вказаного наказу позивач уклав строковий трудовий договір 21.06.2012 року строком на 18 місяців. Нарікань на роботу позивача не було, про що працедавець щоквартально звітував до держадміністрації. Однак в останній робочий день роботодавець не видав йому належно оформлену трудову книжку. Оскільки вина у затримці видачі трудової книжки є лише ВАТ «Гарантбуд», тому просить стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Розмір моральної шкоди обґрунтовує тим, що він був схвильований неправомірною поведінкою працедавця, не мав можливості стати на облік в центр зайнятості, не мав можливості забезпечувати свої потреби, і був змушений позичати гроші у батьків. З метою захисту своїх прав змушений звернутись до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю. Просив відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог [PERSON] Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, представника третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов до такого висновку. Рішенням № 105-1-6 обласної комісії у справах альтернативної (невійськової) служби Житомирської ОДА від 28.05.2012 року [PERSON], [INFO], направлено для проходження альтернативної служби строком 18 місяців у ВАТ «Гарантбуд м. Новограда-Волинського підсобним робітником. Строк служби визначений з 25.06.2012 року (а.с. 4). 21.06.2012 року ВАТ «Гарантбуд» в особі заступника голови правління [PERSON] та [PERSON] уклали строковий трудовий договір на період проходження альтернативної (невійськової) служби, згідно умов якого позивач за направленням № 233 приймається на підприємство в якості підсобного робітника із заробітною платою 1094 грн. строком на 18 місяців (а.с. 7). Розпорядженням голови Житомирської ОДА № 6 від 17.01.2014 року [PERSON] звільнений з 30.12.2013 року з альтернативної (невійськової) служби по закінченню строку служби та рекомендовано адміністрації підприємства, на якому громадянин проходив альтернативну службу, провести розрахунок згідно чинного законодавства та зробити записи у трудовій книжці про строк проходження альтернативної (невійськової) служби (а.с. 6). Позивач пояснив, що 30.12.2013 року він вийшов на роботу, проте кінцевого розрахунку та трудову книжку з відповідними записами не отримав. Суд приймає вказані пояснення [PERSON] як достовірні, оскільки вказані факти підтверджуються і письмовими доказами: повідомленням територіальної інспекції з питань праці у Житомирській області про перевірку ВАТ «Гарантбуд», актами перевірки від 03.03.2014 року та від 26.05.2014 року; приписом № 06-21-032/0298-0283; постановою про накладення адміністративного стягнення на директора ВАТ «Гарантбуд» [PERSON] від 27.05.2014 року. Також суд звертає увагу, що територіальною інспекцією з питань праці у Житомирській області встановлено, що [PERSON], як директор ВАТ «Гарантбуд», не провела звільнення [PERSON] відповідно до вимог чинного законодавства, не здійснила остаточний розрахунок та не видала трудову книжку. Про всі ці порушення [PERSON] ознайомлена під підпис, щодо неї винесено припис та накладено адміністративне стягнення за невиконання припису (а.с. 86-94). Крім того, представник відповідача в судовому засіданні також підтвердив, що остаточний розрахунок та трудова книжка не була видана позивачу 30.12.2013 року, оскільки ВАТ «Гаратбуд» вважало, що [PERSON] повністю не відпрацював строк альтернативної служби. Проходження альтернативної (невійськової) служби врегульовано положеннями ЗУ «Про альтернативну (невійськову) службу» та КЗпП України (ст.15 вищевказаного закону). Стаття 16 вказаного закону визначає, що строк альтернативної служби починається з дня початку роботи на підприємстві, в установі, організації, визначеного наказом про прийняття на роботу, а припиняється альтернативна служба у разі закінчення строку її проходження або достроково за рішенням місцевої державної адміністрації (ст. 20 ЗУ). Стаття 23 КЗпП України визначає, що трудовий договір може бути строковим, тобто укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Строковий договір є припиненим з дати закінчення вказаного строку, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Аналізуючи наведені правові норми суд приходить до переконання, що початок дії укладеного між сторонами трудового договору починається 25.06.2012 року, оскільки вказана дата зазначена у рішенні № 105-1-6 обласної комісії у справах альтернативної (невійськової) служби від 28.05.2012 року; узгоджується з відомостями про викоритання робочого часу [PERSON] за червень 2012 року (а.с. 50), а ВАТ «Гарантбуд» не подала суду для огляду наказ про прийняття на роботу [PERSON] Строковий договір укладений на 18 місяців, тому він мав бути припинений у відповідне число останнього строку місяця (ч.3 ст.241-1 КЗпП України), тобто 25.12.2013 року, до якої додано 5 днів відпустки з дозволу адміністрації. Таким чином, день звільнення [PERSON] обґрунтовано визначений 30.12.2015 року. Заперечення представника відповідача, що 30.12.2015 року [PERSON] не відпрацював 18 календарних місяців суд вважає голослівними, оскільки протилежне спростовується даними, що містяться в копіях щоквартальних відомостей про відпрацьовані дні позивачем, складених ВАТ «Гарантбуд» та подані товариством до Житомирської ОДА. При цьому будь-яких зауважень щодо роботи позивача від адміністрації ВАТ "«Гарантбуд» не надходило (а.с. 50-55). Також 30.12.2015 року [PERSON] був на роботі, проте відповідач в порушення вимог ст.47 КЗпП України в день звільнення не видав належно оформлену трудову книжку і не провів розрахунок у строки, визначені ст.116 КЗпП України. Вказане підтверджується і довідкою ВАТ «Гарантбуд» від 27.04.2015 року, що заборгованість по заробітній платі [PERSON] становить 2021,36 грн. (а.с. 85). На підставі наведеного суд вважає обґрунтованими вимоги [PERSON] про зобов'язання ВАТ «Гарантбуд» видати трудову книжку. Але вимога про проставлення дати звільнення у день фактичної видачі трудової книжки не підлягає задоволенню, оскільки строковий трудовий договір припинений саме 30.12.2013 року і [PERSON], за його поясненнями, після вказаної дати не продовжував працювати на підприємстві, додаткові угоди не укладалися. Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Крім того, статтею 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Міністерства юстиції, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 р. № 58 передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення із внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Якщо працівник у день звільнення відсутній на роботі, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із зазначенням про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу без письмової згоди працівника не допускається. Аналізуючи пояснення позивача, представника відповідача та Житомирської ОДА, документи територіальної інспекції з питань праці у Житомирській області по перевірці ВАТ «Гарантбуд», суд вважає доведеним той факт, що трудова книжка [PERSON] не видана вчасно саме з вини відповідача, тому підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення з ВАТ «Гарантбуд» середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період затримки видачі трудової книжки по день постановлення рішення суду. Середньоденну заробітну плату суд обраховує відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100 шляхом ділення заробітної плати за останні два місяців роботи на кількість відпрацьованих робочих днів. За листопад та грудень 2013 року [PERSON] мав отримати 2188 грн. (1094 грн. * 2) та відпрацював 41 робочий день, тому його середньоденний заробіток складає 53,37 грн. За період з 31.12.2012 року по 28.04.2015 року було 332 робочі дні (1 день за 2013 рік, 251 день за 2014 рік та 80 днів за 2015 рік). Відтак, середній заробіток за час вимушеного прогулу за вказаний період становить 17 718,84 грн. (332 робочих днів * 53,37 грн.). Крім того, позивач заявив вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а відповідно до ст. 237-1 КЗпП України якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, то власник чи уповноважений ним орган повинен відшкодувати моральну шкоду. Відповідно до п.2 ППВСУ № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Про наявність моральної шкоди, тобто втрат немайнового характеру для позивача в даному випадку свідчить той факт, що [PERSON] не мав змоги стати на облік у міський центр зайнятості чи влаштуватися на нову роботу, не мав коштів для забезпечення власних потреб, на обслуговування свого автомобіля, знизилася його самооцінка, оскільки, будучи повнолітнім, був змушений позичати кошти у батьків. Крім того, позивач втратив право на зарахування безперервного стажу роботи і стажу роботи за спеціальністю, яке гарантоване ст.6 ЗУ «Про альтернативну (невійськову) службу», оскільки через неправомірні дії підприємства був позбавлений можливості протягом трьох календарних місяців після звільнення з альтернативної служби приступити до роботи. Також суд приймає до уваги тривалість конфлікту між сторонами, який виник з грудня 2013 року, додатковими зусиллями позивача для відновлення свого порушеного права шляхом звернення до територіальної інспекції з питань праці, до суду. Судом встановлено неправомірність дій працедавця ВАТ «Гарантбуд», його винність у невидачі трудової книжки, та безпосередній причинний зв'язок між діянням відповідача та наявністю у [PERSON] моральних втрат. Таким чином судом встановлені загальні підстави цивільно-правової відповідальності, тому суд зобов'язує винну сторону відшкодувати моральну шкоду. При визначені розміру відшкодування, суд приймає до уваги характер та обсяг переживань позивача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд визначає достатнім і необхідним розмір моральної шкоди 5000 грн. Одночасно позовні вимоги позивача [PERSON] провести повний перерахунок за весь період його роботи у ВАТ «Гарантбуд» і фактичної видачі коштів на руки не підлягають задоволенню, оскільки позивач не довів факту про порушення його прав, а з вимогами про стягнення з підприємства заборгованості по заробітній платі він до суду не звертався. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Також відповідно до вимог ст.88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача в дохід держави судові витрати пропорційно задоволених вимог, тобто, судовий збір за немайнову вимогу про видачу трудової книжки у розмірі 243,60 грн., за майнову вимогу про стягнення середнього заробітку у розмірі 243,60 грн. та про стягнення моральної шкоди у розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial