Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача та зазначає наступне. Спірне нерухоме складається з житлового будинку по вул. Миру, №110, смт. Петропавлівка, Петропавлівського району, Дніпропетровської області з господарськими будівлями та спорудами згідно технічного паспорту БТІ. Згідно Звіту про оцінку майна, ринкова вартість спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами станом на 26.10.2017 р., складає 60 000,00 грн. Починаючи з квітня 2007 року Позивачка, з дозволу власника спірного майна [PERSON], розпочала проживати та користуватися вказаним житловим будинком та прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, які і на даний час перебувають у безперервному, відкритому та добросовісному володінні та користуванні Позивачки. Місце проживання Позивачки зареєстроване за адресою [INFO]. Але фактично Позивачка більше 10 років проживає у спірному житловому будинку, а зареєструвати своє місце проживання у вказаному будинку не має змоги у звязку з відсутністю у неї правовстановлюючих документів на це майно та смертю його власника. Вказані обставини підтверджуються актом обстеження житлово-побутових умов від 12.12.2017 р., складеного депутатом Петропавлівської селищної ради у присутності двох свідків. Доказами перебування спірного нерухомого майна у власності [PERSON] є свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 15.02.2012 р., серії ВРП №009071. На даний час власник вказаного майна [PERSON] померла (копію свідоцтва про смерть буде витребувано додатково за клопотанням Позивача). Фактично, [PERSON], дозволила Позивачці проживати у спірному житловому будинку та не заперечувала проти оформлення за Позивачкою права власності на вказане майно, оскільки вказаний будинок перебував у занедбаному стані та потребував ремонту. Вказані обставини підтверджуються нотаріально-посвідченою довіреністю від 21.07.2011 року, яку [PERSON], оформила на імя Позивачки з правом продажу та обміну спірного майна. [PERSON], не заперечувала проти того, що Позивачка проживала в спірному житловому будинку. При цьому сторони по даній справі не укладали між собою жодних договорів (у тому числі й усних) щодо користування вказаним житловим будинком, у тому числі й щодо встановлення строків такого користування. Починаючи з лютого 2007 року і по даний час [PERSON], не вживала жодних дій, які б перешкоджали Позивачці і надалі користуватися вказаним житловим будинком, у тому числі не вирішувала питання щодо витребування цього майна з чужого володіння. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Зазначені у даній позовній заяві обставини, у тому числі факт безперервного, відкритого та добросовісного володіння та користування Позивачкою спірним нерухомим майном більше 10 років, підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов, який підписаний свідками. Відповідно до [PERSON] про державну реєстрацію прав КП Павлоградського МБТІ від 24.05.2012 року, право власності на спірний житловий будинок зареєстровано за [PERSON] Таким чином, спірне нерухоме майно понад 10 років перебуває у безперервному, відкритому та добросовісному володінні та користуванні Позивачки. Але на даний час Позивачка не може належно розпоряджатися даним майном у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Добросовісність володіння полягає в тому, що при заволодінні спірним нерухомим майном Позивачка отримала на це дозвіл та згоду власника [PERSON] Крім того, власник спірного будинку була повідомлена та не заперечувала з приводу подальших намірів Позивачки володіти та користуватися житловим будинком, що підтверджується оформленням довіреності на імя Позивачки на право розпорядження вказаним майном. Таким чином Позивачка при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності на нього. Відкритість володіння полягає в тому, що Позивачка жодним чином не приховувала факт знаходження спірного нерухомого майна у її володінні та користуванні. Навпаки, Позивачка відповідно до товарних чеків від 2012 року, від 11.11.2012 року, договору від 30.06.2012 року здійснила встановлення залізобетонної огорожі біля будинку, встановила метало-пластикові вікна в будинку, зробила ремонт. Безперервність володіння полягає в тому, що Позивачка безперервно більше 10 років володіє та користується спірним житловим будинком та її місце проживання безперервно зареєстроване лише у вказаному житловому будинку. Вказані обставини підтверджуються актом обстеження житлово-побутових умов. Відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК України, право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно з ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до статей 2, 318 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) річ (майно) може знаходитись у власності Українського народу, фізичних та юридичних осіб, держави Україна, Автономної Республіки Крим, територіальних громад, іноземних держав й інших суб'єктів публічного права. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р., № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі Постанова №5) при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Пунктом 11 Постанови №5 передбачено, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Відповідно до п. 13 Постанови №5, можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Згідно ст. 335 ЦК України безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність. Відповідно до ч. 1 ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Таким чином Відповідачем по даній справі має виступати саме Петропавлівська селищна рада, на території якої розташоване зазначене у даному позові майно. Пунктом 14 Постанови №5 передбачено, що виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Відповідно до частини першої статті 114 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) позови, що виникають з приводу захисту права власності та інших речових прав на нерухоме майно пред'являються за місцем знаходження майна або основної його частини (виключна підсудність). Просить суд : 1) Визнати за [PERSON] (і.п.н. [NUMBER]) право власності за набувальною давністю на житловий будинок по вул. Миру, №110, смт. Петропавлівка, Петропавлівського району, Дніпропетровської області з господарськими будівлями та спорудами. 2) Витрати по сплаті судового збору залишити за Позивачем. В судове засідання сторони не з"явилися. В своїх заявах просять справу розглянути без їхньої участі. Позивач позов підтримує , відповідач позов визнає . Вивчивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено , що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом , виданого 15.02.2012 р. державним нотаріусом Петропавлівської державної нотаріальної контори відповідач набула право власності на житловий будинок № 110 по вул. Жовтневій в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області. Крім того , дане право зареєстроване в КП " Павлоградське міжміське бюро технічноїх інвентаризації " ( реєстраційний номер - 20354532 від 24.05.2012 р. ) . Актом обстеження матеріально-побутових умов від 12.12.2017 р. складеного депутатом Петропавлівської селищної ради зазначається , що [PERSON] починаючи з квітня 2007 р. з дозволу власника будинку [PERSON] почала проживати в будинку по вул. [PERSON] ( Жовтнева ) № 110 смт. Петропавлівка Дніпропетровської області. Після смерті [PERSON] її єдиний спадкоємець [PERSON] не заперечувала проти проживання у вказаному будинку [PERSON] Звітом про оцнку майна ( ФОП [PERSON] ) вартість спірного будинку становить 60000 ( шістьдесят тисяч ) грн. Статтею .41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови) Враховуючи положення статей 335, 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови) Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови) . Таким чином , приймаючи рішення про задоволення позову , суд враховує ту обставину , що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено . Як встановлено судом , спірним нерухомим майном позивач добросовісно заволоділа на підставі усної домовленості з власником будинку [PERSON] , яка фактично відмовилася від права власності на спірне нерухоме майно і вона ( позивач ) з 2007 р. продовжує безперервно володіти більше 10 років даним майном. Спору щодо даного нерухомого майна немає. Крім того , визнання позову відповідачем, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, вважає можливим ухвалити рішення у по суті позовних вимог. Відповідно до положень ч.4 ст.174 ЦПК України та у відповідності до п.24 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» визнання відповідачем позову може бути підставою для ухвалення рішення про задоволення позову в тому випадку, якщо таке визнання є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача ). Дана позиція відповідача дає суду підставу вважати , що останній позов визнає , тобто не заперечує проти визнання права власності на спірне нерухоме майно за позивачем . Отже , визнання позову зазначеним відповідачем не суперечить чинному законодавству та не порушує права , свободи чи інтереси інших осіб.. Таким чином , позивач в частині визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно - житловий будинок надала суду достатньо доказів , а тому позов підлягає задоволенню. Також суд дійшов висновку про можливість звільнення відповідача від сплати судових витрат. На підставі викладеного ,

Outcome: approved