Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про розподіл спадкового майна. На підставу своїх вимог спирається на те, що 23 травня 2015 року помер батько позивача [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі на легковий автомобіль марки ВАЗ 21011, тип легковий седан - В 1980 року випуску, номер кузова - 3656838, номерний знак 36380 МА та автомобільний причіп марки \~ММЗ, модель 81024, тип причіп легковий В 1992 року випуску, номер шасі Н5426Ш, колір - синій, номерний знак [NUMBER], зареєстрований Уманським ВРЕВ УДАІ УМВС України в Черкаській області 13.09.1997 року. Спадкоємцями після смерті батька позивача [PERSON] є позивач, тобто [PERSON] та відповідач [PERSON]. Позивач в установленому законом порядку отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 спадкового майна, а саме: легковий автомобіль марки ВАЗ-21011, тип легковий седан - В 1980 року випуску, номер кузова - 3656838, колір бежевий, номерний знак 36380 МА, зареєстрований Уманським ВРЕВ 13.09.1997 року та автомобільний причіп марки ММЗ, модель 81024, тип причіп легковий В 1992 року випуску, номер шасі Н5426Ш, колір - синій, номерний знак [NUMBER], зареєстрований Уманським ВРЕВ УДАІ УМВС України в Черкаській області 13.09.1997 року. Відповідач на належну йому Ѕ частку зазначеного майна свідоцтво про право на спадщину не отримав, проте документи на спадкове майно (технічні паспорти на автомобіль та причіп) знаходяться у нього та він користується вказаним майном на свій розсуд. В останній період відповідач відмовляється спілкуватись з позивачем, через це позивач 03.04.2018 року направила відповідачу рекомендованим листом пропозицію щодо варіантів поділу автомобіля та причепа. Не отримавши відповіді від відповідача та отримавши повідомлення відділення звязку про вручення листа відповідачеві позивач повторно, 10.04.2018 року направила лист з пропозицією поділити спадкове майно в добровільному порядку, однак відповіді відповідача не отримала. Небажання відповідача поділити спадкове майно в добровільному порядку унеможливлює вирішення спору без звернення до суду, що і змусило представника позивача звернутися з даним позовом до суду. Позивач та представник позивача в судовому засіданні змінили позовні вимоги та просили стягнути з відповідача 1/2 частину вартості спадкового майна - 12102 грн. 50 коп., витрати пов"язані\~з розглядом\~справи в\~сумі 7000\~грн.\~00\~коп. ( 4000 грн. за надання правової допомоги та 3000 грн. за проведення товарознавчої експертизи) та підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини: 23 травня 2015 року помер батько позивача [PERSON]. (а.с.8). Судом встановлено, що після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі на легковий автомобіль марки ВАЗ 21011, тип легковий седан - В 1980 року випуску, номер кузова - 3656838, номерний знак 36380 МА та автомобільний причіп марки \~ММЗ, модель 81024, тип причіп легковий В 1992 року випуску, номер шасі Н5426Ш, колір - синій, номерний знак [NUMBER], зареєстрований Уманським ВРЕВ УДАІ УМВС України в Черкаській області 13.09.1997 року. (а.с.13-14). Спадкоємцями після смерті батька позивача [PERSON] є позивач, тобто [PERSON] та відповідач [PERSON]. Позивач в установленому законом порядку отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 спадкового майна, а саме: легковий автомобіль марки ВАЗ-21011, тип легковий седан - В 1980 року випуску, номер кузова - 3656838, колір бежевий, номерний знак 36380 МА, зареєстрований Уманським ВРЕВ 13.09.1997 року та автомобільний причіп марки ММЗ, модель 81024, тип причіп легковий В 1992 року випуску, номер шасі Н5426Ш, колір - синій, номерний знак [NUMBER], зареєстрований Уманським ВРЕВ УДАІ УМВС України в Черкаській області 13.09.1997 року (а.с.13,14). Відповідач на належну йому Ѕ частку зазначеного майна свідоцтво про право на спадщину не отримав (а.с.13,14). Позивач зазначає що документи на спадкове майно (технічні паспорти на автомобіль та причіп) знаходяться у відповідача та він користується вказаним майном одноосібно. Судом встановлено, що позивач 03.04.2018 року направила відповідачу рекомендованим листом пропозицію щодо варіантів поділу автомобіля та причепа. Не отримавши відповіді від відповідача та отримавши повідомлення відділення звязку про вручення листа відповідачеві позивач повторно, 10.04.2018 року направила лист з пропозицією поділити спадкове майно в добровільному порядку, однак відповіді відповідача не отримала. (а.с.11-12). Заперечуючи проти позову відповідач у письмовому відзиві зазначив, що спірне майно, а саме автомобіль та причіп вийшов з його власності, оскільки дане майно було ним продано по технічному паспорту. Заперечуючи проти позову відповідач фактично визнає факт того, що він продав спірне спадкове майно без згоди співвласника - позивачки. Крім того в судовому засіданні відповідач вже пояснив, що причіп наразі перебуває у його користуванні. Дані суперечності позиції відповідача свідчать про його небажання в добровільному порядку розділити спадкове майно та передати частку спадкового майна яке належить позивачці. Згідно висновку експерта №19 за результаттами проведення автотоварознавчої експертизи від 08.12.2018 р. встановлено, що середньоринкова вартість автомобільного причепу марки ММЗ, модель 81024, тип причіп легковий В 1992 року випуску, номер шасі Н5426Ш, колір - синій, номерний знак [NUMBER] станом на 22.11.2018 р. складає 11385 грн. (а.с.121-129). Згідно висновку експерта №18 за результаттами проведення автотоварознавчої експертизи від 08.12.2018 р. встановлено, що середньоринкова вартість легкового автомобіля марки ВАЗ-21011, тип легковий седан - В 1980 року випуску, номер кузова - 3656838, колір бежевий, номерний знак 36380 МА,станом на 22.11.2018 р. складає 12820 грн. (а.с.135-138). Сукупна вартість спадкового майна складає 24205 грн., а 1/2 частка вартості складає 12102 грн. 50 коп. Положення ст. 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.\~328\~ЦК України\~право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів.\~Право власності\~вважається набутим\~правомірно,\~якщо інше\~прямо не\~випливає із\~закону або\~незаконність набуття\~права власності\~не встановлена\~судом. Згідно із статтями 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом статей 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України). Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Відповідно до ч.1, ст. 1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Стаття 79 ЦПК України визначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно положень ст. 81 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповіднодо ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно положень ст. 13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд, вирішуючи спір по суті, враховує не бажання відповідача добровільно розділити спадкове майно, передати належну частку позивачці, не бажання укласти договір про зміну часток у спадковому майні, не бажання добровільного вирішення спору щодо спадкового майна, твердження відповідача щодо того, що він продав все спірне спадкове майно, що дає суду підстави обґрунтовано вважати, що дії відповідача були направлені на умисне позбавлення права власності позивачки на її частину спадкового майна з метою самовільно ним розпорядитись, що в свою чергу дає підстави до стягнення з відповідача на користь позивачки 1/2 частини вартості спірного спадкового майна. Із матеріалів справи вбачається відсутність будь-яких заяв та клопотань відповідача щодо витребування доказів в зв"язку з неможливістю їх отримання. Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність в матеріалах справи, поданих позивачем та його представником, достовірних доказів, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи та достатність доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування, що дає змогу суду дати відповідну належну оцінку доказам та ухвалити законне, обгрунтоване рішення по суті спору, тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, у разі відмови в позові - на позивача. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов"язаних з розглядом справи відповідно до ст. 133 ЦПК УКраїни входять витрати на правничу допомогу та витрати пов"язані з проведенням експертизи. Враховуючи те, що позов підлягає задоволенню, відповідно судовий збір у сумі 768 грн.40 коп. покладається на відповідача. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. Пунктами 1,2 частини 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Судові витрати, які складаються із витрат пов"язаних з розглядом справи, а саме витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн. які підтвердженні розрахунком витрат від 14 травня 2018 р., який визнається судом прийнятним і з якого вбачається факт отримання адвокатом [PERSON] грошових коштів в сумі 4000 грн., довіреністю на [PERSON], свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.17-21) та витрати на проведення товарознавчої експертизи в сумі 3000 грн., що підтверджуються рахунком про оплату [PERSON] вартості експертизи (а.с.160) у відповідності до вимог ст.ст. 137, 139, 141 ЦПК України слід покласти на відповідача. \~ \~ \~ \~Арешт накладений на підставі ухвали Маньківського районного суду Черкаської області від 01.06.2018 р. на спірне спадкове майно підлягає у відпоідності до ст. 158 ЦПК України до скасування. На підставі викладеного,

Outcome: approved