Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Позивач 30 серпня 2019 року звернувся до суду з вказаним позовом, у якому зазначав, що відповідач на підставі анкети-заяви б/н від 23 січня 2012 року, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua, складають договір про надання банківських послуг, отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та зобов`язалась погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, сплачувати комісії та штрафи. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит згідно з договором, відповідач у свою чергу не надала своєчасно банку кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 13 червня 2019 року заборгованість відповідача склала 109617,18 грн., у тому числі: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 29679,76 грн., нараховано пені за прострочене зобов`язання - 72191,36 грн., нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн. - 2050,00 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 5196,06 грн., а тому позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та судовий збір. 02 жовтня 2019 року судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином через оголошення на офіційній сторінці Березанського районного суду Миколаївської області веб-порталу судової влади України (а.с.94,95,100) та шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, які повернуто до суду з відміткою про відсутність адресата за зазначеною адресою (а.с.96, 136), відзив на позовну заяву суду не надала. Зі згоди представника позивача суд ухвалив постановити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до положень ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі; правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. З матеріалів справи вбачається, що 23 січня 2012 року [PERSON] підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.13), у якій погодилась з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між неюм та банком договір про надання банківських послуг, та що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. До Анкети-заяви позивачем надано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» від виду кредитної карти («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» чи «Універсальна GOLD») (а.с.14) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.15-48), розміщених на сайті: www.privatbank.ua як невід`ємних частин кредитного договору. Вказані Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил не містять підпису позичальника, а тому з наданих документів не можна встановити, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов і Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів, неустойки (пені, штрафів) у зазначеному в них розмірах і порядках нарахування, або в подальшому не змінювались, у зв"язку з чим такі Тарифи і Умови та Правила не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору, укладеного банком з відповідачем. Такий висновок суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19, відповідно до якої до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих позивачем підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, за відсутності у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, строк дії договору, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов і Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того, суд враховує правові позиції Верховного Суду, викладені у постанові від 03 липня 2019 у справі №342/180/17, щодо необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, відповідно до яких пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. З таких міркувань суд вважає недоведеним, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. З наданої позивачем анкети-заяви позичальника неможливо встановити розмір процентної ставки та умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, а тому у задоволенні позовних вимог про стягнення вказаних платежів належить відмовити за їх безпідставністю. Укладений між сторонами кредитний договір у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним), однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку повністю не повернуті, що вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.6-12) та витягу з особового рахунку відповідача (а.с.74 на звороті-86, 102-112), а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення заборгованості за простроченим тілом кредита. Як вбачається з наданої позивачем розрахунку заборгованості відповідача, залишок заборгованості за кредитом станом на 31 травня 2015 року становить 3066,00 грн., при цьому на погашення заборгованості за відсотками позивачем безпідставно направлено 1641,14 грн., тобто дійсний залишок заборгованості відповідача станом на 31 травня 2015 року становить 1424,86 грн; За період з 01 червня 2015 року по 13 січня 2019 року відповідачем витрачено 69641,93 грн. (графа 3 другої таблиці), погашено в рахунок заборгованості 57980,07 грн. (графа 21 другої таблиці), залишок непогашеного тіла кредиту складає 69641,93 грн.-57980,07 грн.+1424,86 грн.=13086,72 грн., тому вказана сума і підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сплачені ним судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 1921,00 грн. при ціні позову 109617,18 грн., судом задоволено вимоги на суму 13086,82 грн., тобто підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 1921,00 грн. х 13086,82 грн. : 109617,18 грн.= 229,34 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial