Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-22 00:00:00

заявник [PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою та просить суд встановити факт постійного проживання його на території України станом на 24.08.1991, посилаючись на право набуття ним громадянства України за територіальним походженням. В обґрунтування заяви зазначив, що він народився в м. Каховка Херсонської області, уклавши 13 лютого 1989 року шлюб з [PERSON] , який рішенням суду від 24 вересня 2012 року між ними розірвано. До 1992 року він проживав разом з дружиною в м. Каховка Херсонської області, а в 1992 році вони переїхали до міста Кривого Рогу, де вони проживали по [ADDRESS] . Паспорт він отримував 13.06.1979 в Каховському РВВС, однак в зв`язку із пошкодженням даного документу, його 16.02.1993 замінено Дзержинським РВВС м. Кривого Рогу на новий. В період з 04.07.1999 по 04.07.2000 він відбував покарання, а після звільнення йому видали довідку про звільнення, повідомивши, що паспорт загублено при пересилці. Вчасно він не оформив новий документ, при зверненні до міграційної служби отримав відмову, тому просить задовольнити заявлені вимоги. Ухвалою суду від 21 квітня 2021 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами окремого провадження. Ухвалою суду від 17 червня 2021 року за клопотанням представника заявника витребувано з Департаменту інформаційних технологій МВС України відомості щодо притягнення [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Каховка Херсонської області, до кримінальної відповідальності. В судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник [PERSON] заявлені вимоги підтримали. Представники заінтересованої особи Довгинцівсько-Металургійного міжрайонного відділу в м. Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Маркоза Н.О. та [PERSON] при винесенні рішення покладалась на розсуд суду. Свідок [PERSON] \~суду пояснила,\~що вона сестра колишньої дружини [PERSON] - [PERSON] . Із заявником сестра її познайомила ще до укладення їх шлюбу. Він тоді проживав у м. Каховці разом зі своїми батьками. Вона пам"ятає, що вони їздили до них, вони проживали у приватному секторі, однак адресу вона не знає. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона колишня дружина [PERSON] . Вони познайомились,коли вона була на відпочинку на морі у м. Каховка. [PERSON] проживав там постійно разом зі своїми батьками. Вони одружились у 1989 році, приблизно в цей час він був засуджений та декілька років колишній чоловік відбував покарання за вироком суду в Херсоні. Після звільнення вони разом стали проживати у [ADDRESS] . Вислухавши пояснення заявника та його представника, представника заінтересованої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних мотивів. Як встановлено судом, відповідно до довідки відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Металургійної районної у місті ради, за відомостями з Єдиного державного демографічного реєстру, [PERSON] , [INFO] , місце народження якого зазначено в м. Каховка Хмельницької області, з 12 травня 1992 року по 30 березня 2000 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5 копія довідки). Виконавчий комітет Каховської міської ради Херсонської області повідомив про відсутність відомостей щодо реєстрації місця проживання [PERSON] в місті Каховка Херсонської області (а.с. 18)). Згідно довідки Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.01.2000, паспорт [PERSON] було направлено в заклад ЯЕ 308/188 м. Кривого Рогу разом з розпорядженням про вступ вироку за його обвинуваченням в законну силу 20.04.2000 р. (а.с. 6 копія довідки). Заочним рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 вересня 2012 року, шлюб [PERSON] з [PERSON] , який був зареєстрований 13 грудня 1989 року в Суворовському відділі РАГСу м. Херсону актовий запис № 852 (а.с. 9 копія рішення), що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, був розірваний (а.с. 9 копія свідоцтва, а.с. - копія рішення суду). Згідно копії форми 1 (заяви для отримання паспорта), [PERSON] 25 грудня 1993 року звернувся до правоохоронних органів із заявою про видачу паспорта нового зразка в зв`язку із пошкодженням паспорта старого зразка, виданого 13.07.1979 р. Каховським МРВВС (а.с.33). Відповідно до довідки , виданої Солонянською ВК № 21 Дніпропетровської області від 04.07.2000 , [PERSON] , [INFO] , з 04.07.1999 по 04.07.2000 відбував покарання за вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу за ст. 105, 206 ч.1, 42 КК Укрїани у виді 1 року позбавлення волі, вибув [ADDRESS] (а.с. 3 - довідка). На виконання запиту суду Державною установою «Голопристанська виправна колонія (№7)» 06.07.2021 повідомлено , що [PERSON] [INFO] засуджений 11.04.1989 за вироком Народного суду м. Каховка Херсонської області за ст. 140 ч. 2 КК УРСР до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна, додатковою мірою покарання призначено за ст. 14 примусове лікування від алкоголізму. Початок строку 23.12.1988, кінець строку 23.12.1991. З 07.06.1990 по 11.10.1990 та з 01.08.1991 по 08.08.1991 відбував покарання в державній установі «Голопристанська виправна колонія (№7)» (а.с. 39-повідомлення). На виконання\~ухвали суду\~від 17\~червня 2021\~року,\~Департаментом інформаційних\~технологій МВС\~України надано\~відомості про\~судимості [PERSON] ,\~з яких\~вбачається,\~що 21.12.1991 він був звільнений з Державної установи «Херсонська виправна колонія (№61) (а.с. 42-43 - відомості). Отже, станом на 24 серпня 1991 року [PERSON] був засуджений та відбував покарання в місцях позбавлення волі на території України. Заявник просить встановити вказаний факт з метою отримання права громадянства за пунктом 1 частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство». У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України. У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З указаного вбачається, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Відповідно до пункту 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, (далі Порядок № 215), для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а», «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. У пункті 44 Порядку № 215 встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Порядок № 215 відповідно до Закону України «Про громадянство України» визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України. Абзацом першим пункту 1 Порядку № 215 передбачено, що для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку. Згідно з абзацом другим пункту 4 Порядку № 215 заяви та інші документи з питань громадянства подаються особою, яка проживає в Україні на законних підставах, - до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи в Україні. Підпунктом «а» пункту 7 Порядку № 215 передбачено, що встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; Згідно з пунктом 8 Порядку № 215 для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 1 постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи покази свідків, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог та вважає можливим встановити факт постійного проживання [PERSON] станом на 24 серпня 1991 року, на території України. Судові витрати відповідно до частини сьомої статті 294 ЦПК України не відшкодовуються.

Outcome: approved