Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

В травні 2018 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до Краснокутської селищної ради про визнання права власності на будинок в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що в [INFO] року помер її батько [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач являється спадкоємцем першої черги за законом та своєчасно звернулася до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини. Однак, відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно , перешкоджає позивачу отримати свідоцтво про право на спадщину. Іншим шляхом вказане питання вирішити не можна , тому вона прохає суд визнати за нею право приватної власності на вказане домоволодіння . У судове засідання позивач не з'явилися , подала заяву слухати справу у її відсутність, позов підтримала , просить задовольнити. Представник відповідача до суду не з'явився , подав заяву слухати справу у його відсутність , проти позову не заперечував , прохав вирішити справу на розсуд суду. Суд, дослідивши письмові докази, з'ясувавши обставини справи, дійшов до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що дід позивача -[PERSON] , на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку , посвідченого Краснокутською державною нотаріальною конторою від 05 лютого 1976 року , є власником житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] , про що свідчить довідка КП « Краснокутське БТІ» від 18 травня 2018 р. Про те, що будинок існує за вище вказаною адресою , свідчить технічний паспорт виготовлений КП « Краснокутське БТІ» від 20 квітня 2018 року. [PERSON] помер [INFO] року в смт.Краснокутськ, згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER]. На момент смерті [PERSON] проживав та був зареєстрований в одному будинку по пр.Солов'їний,8 в смт.Краснокутськ разом зі своїм сином [PERSON] та дружина [PERSON] Згідно ст.1268 ч.3 ЦК України спадкоємець ,який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини , вважається таким , що прийняв спадщину , якщо протягом строку , встановленого ст.1270 цього Кодексу , він не заявив про відмову від неї. [PERSON] та [PERSON] є такими, що спадщину прийняли , оскільки постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявили про відмову від неї. Як свідчить інформаційна довідка зі Спадкового реєстру від 17.10.2018 р., спадкова справа після [PERSON] не заводилася. [INFO] року померла [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 17 жовтня 2018 року, спадкова справа після [PERSON] не заводилася. [INFO] року [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . На момент смерті [PERSON] був зареєстрований разом зі своєю дочкою [PERSON], про що підтверджує довідка Краснокутської селищної ради від 02 жовтня 2018 року. Таким чином [PERSON] є такою , що спадщину прийняла відповідно до ст.1268 ч.3 ЦК України , оскільки на момент смерті проживала разом із спадкодавцем і не заявила про відмову від неї. Інші спадкоємці після смерті [PERSON] відсутні. Як передбачає ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини... У відповідності до вимог ст.ст. 1217,1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Таким чином, спадкування майна [PERSON] здійснюється за законом. Згідно ст.ст. 1258, 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив. Позивач звернулася з заявою до державної нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини після смерті батька [PERSON], де заведена спадкова справа № 259/2014, спадкоємцем майна померлого є його дочка [PERSON], але постановою Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області від 25 квітня 2018 р. , їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом , оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документа на будинок. Факт родинних відносин , а саме те , що [PERSON] є дочкою [PERSON] підтверджується матеріалами справи. Згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В судовому засіданні встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом після померлого [PERSON] , до складу спадкового майна входить домоволодіння, розташоване за вищевказаною адресою . Іншого шляху, ніж визнання права власності на будинок в судовому порядку, у позивача немає. Право [PERSON] на домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] є невизнаним, державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що надало позивачу, в порядку ст.4 ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх прав . Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Таким чином, виходячи з вищевикладеного суд задовольняє вимоги позивача, так як вона надала суду достатньо доказів, які підтверджують позовні вимоги, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших.

Outcome: approved