Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ „Шахта імені О.Ф. Засядька" про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000 гривень. Свій позов мотивує тим, що з 24 лютого 2000 року він був прийнятий на ОП «Шахта ім. О.Ф. Засядька» підземним гірничим робітником з ремонту гірничих виробок 3 розряду з повним робочим днем. В подальшому працював на посаді проходчика, машиністом гірничих виймальних машин. 04 березня 2011 року на ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядька» стався нещасний випадок - загорання газу метану, внаслідок чого, виникла пожежа. Безпосередньо в епіцентрі пожежі знаходились працівники зміни, у тому числі й позивач. Під час аварії, він перебував поруч з комбайном КСП-32, і почув сигнал приладу (Драгер 2000) про перевищення концентрації метану. Під час пошуку саморятівника він почув крики про допомогу гірничого майстра, повернувся в його сторону і побачив, що він сильно обгорів. У нього повністю обгоріли руки, звисала шкіра. Позивач сильно злякався, тому що звичайно на тому місці де в момент загорання метану находився гірничий майстер, знаходився він, від цього відчував сильний шок, подальше він ледве пам'ятає. Згодом йому розповіли, що він ходив до комбайна, дав команду виходити із забою, допомагав вийти обгорілому гірничому майстру та коли вони вийшли на свіжий струмінь, заступник начальника дільниці дав вказівку позивачеві та комбайнеру йти гасити пожежу. Загасити пожежу з першого разу не вдалося. Пожежу вони загасили тільки з другої спроби. Після виходу на поверхню він був обстежений у медичному пункті шахти, від обстеження у лікарні відмовився і пішов до дому. Однак наступного дня він відчув себе дуже погано і таки звернувся до КЛПУ Обласна клінічна лікарня профзахворювань». У лікарні профзахворювань його стали мучити кошмарні сни про викид метану і пожежу, почав часто снитися обгорілий гірничий майстер. У нього з'явилися страхи при думках про шахту. Виходячи на вулицю вдень, у нього з'явилося відчуття, що щось тисне, щось лякає. Перебуваючи на амбулаторному лікуванні в лікарні, у нього з'явилася дратівливість, раптові напади страху і паніки. Порушився нормальний режим сну, він постійно прокидається від кошмарів, погіршилися пам'ять і увага. Наказом Територіального управління Держгірпромнагляду по Донецькій області від 04.03.2011 №288 була призначена комісія щодо розслідування причин нещасного випадку. 18 березня 2011 року першим заступником начальника ТУ Держгірпромнагляду в Донецькій області був затверджений Акт розслідування нещасного випадку №31 (за формою Н-5, форма - НПВ), яким зазначено, що погіршення його стану здоров'я після нещасного випадку 04.03.2011 року не є таким, що пов'язано з виробництвом. Отримавши копію Акту №31 він не погодився з висновками комісії з розслідування нещасного випадку і звернувся до суду. 02 вересня 2011 року позивача було звільнено з ПАТ «Шахта імені О.Ф. Засядька» за п.2 ст. 40 КЗпП України, в зв'язку із виявленням невідповідності виконуваній роботі стану мого здоров'я, що перешкоджає продовженню роботи. Рішенням Червоногвардійського районного суду м. Макіївки Донецької області 13.03.2013 року по справі №2/271/25/13 було задоволено позовні вимоги позивача по даній справі до ПАТ «Шахта імені О.Ф. Засядька» та встановлено факт нещасного випадку на виробництві, скасовано Акт повторного розслідування нещасного випадку від 18.07.2011 року за формою Н-5 та зобов'язано ПАТ «Шахта імені О.Ф. Засядька», ТУ Держгірпромнагляду, скласти акт за формою Н-1 за наслідками нещасного випадку, що мав місце 04.03.2011 року. Рішення суду набуло чинності 22.04.2013 року. Відповідні Акти було складено 21.07.2013 року. Розглядаючи справу, судом першої інстанції призначалась судово-медична експертиза, на предмет визначення стану здоров'я [PERSON] та наявними захворюваннями, а також взаємозв'язку між наявними психічними захворюваннями і вказаною аварією, за висновком якої, наявні психічні захворювання, можуть бути отримані під час аварійної ситуації на шахті яка сталася 04 березня 2011 року. Правильність та обґрунтованість викладених висновків експертами підтверджено й у судовому засіданні. Вважає, що в результаті пережитої аварії та пожежі, стан його здоров'я було підірване безповоротно. В історії хвороби зазначено наступне: «Психічний стан: в бесіду вступає неохоче, на запитання відповідає після паузи. У бесіді емоційно напружений, схильний до афективних форм реагування. Висловлює стурбованість з приводу свого майбутнього, у зв'язку з прогресуючим погіршенням свого стану, що, на його думку, призвело до погіршення стосунків у сім'ї, песимістичний щодо майбутнього. Висловлює тривожну заклопотаність з приводу нападів, які описує як «короткочасне відключення», які виникають спонтанно, не супроводжуються втратою свідомості, падіннями, судомами. У бесіді виражені ознаки вегетативного збудження у вигляді тремору кінцівок, пітливості. Фон настрою знижений, фіксований на пережитої ситуації, висловлює занепокоєння з приводу майбутнього. У бесіді говорить про те , що зник інтерес до навколишнього, став замкнутим, «байдужим», уникає спілкування з людьми. Утримується страх замкнутого простору, відчуває труднощі при їзді в ліфті, маршрутках чи переповненому транспорті, змушений перебувати біля дверей, їздить тільки в супроводі родичів. Мислення в кілька уповільненому темпі, увагу розсіяно, визначається зниження пам'яті на поточні події за рахунок неуважності. Фіксований на пережитій стресовій ситуації - аварія на шахті. Простежуються риси емоційної напруженості, тривожності. Тенденція до подавлення емоційної напруги, як наслідок психосоматичний його прояв (нейродерміт). Продуктивної психосимптоматики на момент огляду не виявлено». Після проходження лікування покращення самопочуття не відбулося, стали визначатися напади з короткочасною втратою свідомості, посилилася дратівливість, запальність, коливання артеріального тиску, неуважність, з'явилося відчуття втоми, посилилися головні болі, слабкість, порушився нічний сон. Амбулаторне лікування не дало ефекту. Заключний діагноз: помірно виражений тривожно-депресивний розлад з тенденцією до пролонгації, стаціонарний перебіг зі зниженням психофізіологічної пристосовності і зниженням адаптивних ресурсів особистості. За результатами огляду МСЕК йому встановлена 3 група інвалідності, трудове каліцтво та ступінь втрати професійної працездатності 60%. 01.07.2013 року на фоні посттравматичного стресового розладу, внаслідок перенесеної катастрофічної ситуації із загрозою для життя 04.03.2011 року, він переніс ішемічний інсульт діагноз зазначено в історії хвороби №11550/1187. Всі ці обставини постійно завдають йому моральні страждання, які, на його думку, полягають у наступному: значно погіршився стан здоров'я, що призвело до постійних тяжких моральних страждань, психічних переживань, порушенням нормальних життєвих зв'язків, неможливістю продовження активного особистого життя, все це вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того, відповідно до Акту проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (аварії) від 21.07.2013 року, причинами нещасного випадку в тому числі є: - основна: незадовільний стан виробничого середовища (перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів), що виразилося у загоранні метану, виділеного з підошви виробки у вигляді суфляру; - незадовільний технічний стан транспортних засобів, що виразилося у не ефективній роботі системи зрощування на комбайні, що призвело до спалаху газу метану від фрикційного іскріння; - невиконання посадових обов'язків; - невиконання вимог інструкції з охорони праці. Таким чином, на думку позивача, з вини керівництва ПАТ «Шахти імені О.Ф. Засядько» повністю порушений його життєвий уклад, у наслідок чого, йому заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в 100 000 гривень та просить стягнути зазначену суму з підприємства відповідача. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON], що діяли на підставі довіреності, у повному обсязі підтримали позов, а також додали, що з вини керівництва ПАТ «Шахти імені О.Ф. Засядько» повністю порушений життєвий уклад [PERSON], у наслідок чого, він залишився без самого цін ного у житті - здоров'я, що пагубне сказалося на вирішенні його ба гатьох життєвих питань, у зв'язку з чим, позивач [PERSON] вважає, що всі ці перелічені обмеження та страждання, які він вже отримав заподіяли йому моральну шкоду, яку він оцінює в 100 000 гривень та просить стягнути зазначену суму з підприємства відповідача. Представник відповідача [PERSON], який діяв на підставі довіреності, позов не визнав та суду пояснив, що позивач дійсно працював на ПАТ «Шахта імені О.Ф. Засядько» підземним гірничим робітником з ремонту гірничих виробок 3 розряду. Згідно з випискою МСЕК про результати встановлення втрати професійної працездатності від 12 вересня 2013 року № 235082 позивачу встановлена 3 група інвалідності у зв'язку з трудовим каліцтвом та ступінь втрати професійної працездатності 60%. Відповідно до ст. 21 ЗУ «Про охорону праці», право на страхові виплати виникає при настанні страхового випадку, яким, у даному випадку, є трудове каліцтво (ст. 13 Закону). Таким чином, право на відшкодування шкоди (у тому числі й моральної шкоди) у позивача виникло в момент первинного встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності у зв'язку з трудовим каліцтвом, тобто 12 вересня 2013 року. Відповідно до п. 1-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, спори між потерпілим робітником та роботодавцем з приводу права на відшкодування шкоди, спричиненої працівнику пошкодженням здоров'я, пов'язаної з виконанням трудових обов'язків, підлягають судовому розгляду у порядку, встановленому для вирішення трудових спорів, а саме: тримісячний строк. У зв'язку з вищезазначеним, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі внаслідок пропуску позивачем строку позовної давності, а також за необґрунтованістю позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, що є в матеріалах справи, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов [PERSON] до ПАТ «Шахта імені О.Ф. Засядько» про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 1996 року працював у вугільній промисловості, а з 24 лютого 2000 року по 02 вересня 2011 року працював на ПАТ «Шахта імені О.Ф. Засядько» підземним гірничим робітником з ремонту гірничих виробок 3 розряду з повним робочим днем. В подальшому працював на посаді проходчика, машиністом гірничих виймальних машин (а.с.31-34). Сторони не заперечували факт знаходження позивача у трудових відносинах із ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядька», факт аварійної ситуації, яка мала місце 4 березня 2011 року о 6 годині 55 хвилин у 19 східному конвеєрному штреку пласту М3 ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядька», факт знаходження позивача у цей момент на своєму робочому місці у 19 східному конвеєрному штреку пласту М3, а також факт проходження позивачем декількох курсів лікування у зв'язку із виявленими у нього захворюваннями, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України у зв'язку із визнанням сторонами цих обставин, суд вважає їх такими, що не підлягають доказуванню. Відповідно до висновку судово-медичної експертної комісії Донецького обласного бюро судово-медичної експертизи № 801 від 19 грудня 2011 року, на підставі вивчення медичних документів [PERSON], його огляду в комісії, матеріалів справи, експертна комісія прийшла до висновку про те, що встановлені позивачу під час проходження стаціонарного лікування діагнози: «стійкий, виражений посттравматичний стресовий розлад внаслідок перенесеної катастрофічної ситуацією із загрозою для життя (4 березня 2011 року), стаціонарний стан зі стійким порушенням функцій, низька психофізіологічна пристосовність», а також «розлад адаптації у вигляді змішаної тривожно-депресивної реакції у акцентуйованої особистості по експлозивному типу, стаціонарний стан зі стійким вираженим порушенням функцій, значна декомпенсація, низька психофізична пристосовність», а також «помірно виражене тривожно-депресивний розлад з тенденцією до пролонгації, стаціонарне протягом зі зниженням психофізіологічної пристосовність і зниженням адаптивних ресурсів особистості» відповідають описаним у медичній документації скаргам, анамнезу та клініці. Вказані психічні захворювання, встановлені під час знаходження на стаціонарних лікуваннях, можуть бути наслідком психічної травми, яку позивач міг отримати під час аварійної ситуації 4 березня 2011 року (а.с.26-27). Рішенням Червоногвардійського районного суду м. Макіївки Донецької області 13.03.2013 року по справі №2/271/25/13 було задоволено позовні вимоги позивача по даній справі до ПАТ «Шахта імені О.Ф. Засядька» та встановлено факт нещасного випадку на виробництві, скасовано Акт повторного розслідування нещасного випадку від 18.07.2011 року за формою Н-5 та зобов'язано ПАТ «Шахта імені О.Ф. Засядька», ТУ Держгірпромнагляду, скласти акт за формою Н-1 за наслідками нещасного випадку, що мав місце 04.03.2011 року. Рішення суду набуло чинності 22.04.2013 року. Відповідні Акти було складено 21.07.2013 року (а.с.6-19). Висновком МСЕК серії 10 ААВ № 498650 від 12 вересня 2013 року (а.с.20) позивачу була повторно встановлена інвалідність третьої групи та втрата професійної працездатності у зв'язку з зазначеним нещасним випадком на виробництві 04 березня 2011 року в розмірі 60%. Крім того, відповідно до даного висновку [PERSON] протипоказана праця у підземних умовах, важка фізична праця, нічні зміни, рекомендована підсобна праця, черговий. Відповідно до виписного епікризу № 1500 з історії хвороби №776 від 20 серпня 2013 року ОКПЛ медико-психологічного центру 3 неврологічного відділення [PERSON] знаходився на лікуванні з 17 квітня 2013 року по 17 травня 2013 року з діагнозом: помірно виражене тривожно-депресивний розлад з тенденцією до пролонгації, стаціонарна течія зі зниженням психофізіологічної пристосовності і зниженням адаптивних ресурсів особистості (а.с.22-23). Відповідно до виписного епікризу з історії хвороби № 11550/1187 [PERSON] був госпіталізований у Макіївський міський відділ охорони здоров'я КМУ «Клінічна руднічна лікарня», де знаходився на лікуванні у неврологічному відділенні з 04 липня 2013 року по 16 липня 2013 року з діагнозом: ішемічний інсульт з ділянками підгострого геморагічного компонента з регресувати менінгоєнцефальним набряком, е/синдромом, гіпертермією, цефалогічекім синдромом, внаслідок ГБ ІІІ ст., ЦА ІІ ст. на тлі посттравматичного стресового розладу, внаслідок перенесеної катастрофічної ситуації із загрозою для життя (а.с.24). Право на відшкодування шкоди у позивача виникло 12 вересня 2013 року з дня встановлення йому МСЕК відсотку втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням. Разом з тим, суд критично ставиться до заперечень відповідача щодо застосування у даній справі тримісячного строку позовної давності з посиланням на п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України на вимоги про відшкодування шкоди здоров'ю і вимоги про стягнення моральної шкоди, строки позовної давності не поширюються. Крім того, Постанови пленуму ВССУ носять лише рекомендаційний характер, оскільки Пленум ВССУ не є правотворчим органом, а отже, за своїми повноваженнями не має права змінювати або доповнювати норми права. Згідно вимог ст. 2371 КЗпП України „відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя". Законом України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" було передбачене стягнення моральної шкоди, але Законом України „Про внесення змін до Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 23.02.2007 року, який набрав чинності 20.03.2007 року, ця норма виключена. У зв'язку з наведеним, суд вважає, що відшкодування моральної шкоди можливо на загальних підставах, тобто згідно вимог ст. 1167 ЦК України та вимог законів про працю. Крім того, норма ст. 23 ЦК містить загальні підстави відшкодування моральної шкоди. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншім ушкодженням здоров'я. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором ібо законом. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України Позивач є особою, яка має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я (п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України). Якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню (ст. 280 Цивільного Кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується собою, яка її завдала, за наявності її вини. Крім того, у рішенні Конституційного Суду України від 08.10.2008 року №20-рп/2008 зазначено, що відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 КЗпП України моральна шкода відшкодовується громадянам за рахунок власника або повноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до ст. 1, 3, 21, 43, 46 Конституції України, Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосила право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціального захисту, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності тощо. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України „Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року (зі змінами від 25.05.2001 року № 5) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивачеві, в результаті ушкодження здоров'я, заподіяна моральна шкода, яка полягає в наступному. В результаті отриманого професійного захворювання позивач переносить як фізичні так і моральні страждання. Його моральні страждання пов'язані з тим, що він не може у зв'язку з професійним захворюванням виконувати важку фізичну роботу. У віці 35 років позивач став інвалідом 3 групи, потребує постійного лікування у медичних закладах та амбулаторного нагляду, що викликає порушення його нормальних життєвих зв'язків. Позивачеві протипоказана робота у підземних умовах, важка фізична праця. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги, що інвалідність позивачу встановлена з 60% втрати професійної працездатності, стану здоров'я позивача, характеру та обсягу фізичних та душевних страждань позивача, тяжкості вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступеню зниження престижу, ділової репутації, а також враховуючи одноразові виплати проведені державою, а отже виходячи з принципу розумності, виваженості та справедливості, можливим стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 18 000 гривень. Позивачем при зверненні до суду за захистом порушеного права не понесені судові витрати. Таким чином, відповідно до положень підпункту 6 пункту 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 243 гривні 60 копійок на користь держави.

Outcome: partial