Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано 18.12.2006 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №442. У цьому шлюбі народилося двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] , які проживають спільно з нею та знаходяться повністю на її утриманні. Відповідач , жодної участі у вихованні та утриманні дітей не приймає, ухиляється від їх утримання, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, не турбується їх розвитком та потребами. Взяті на себе зобов'язання відповідач не виконує, ухиляється від своїх батьківських обов'язків, не дбає про матеріальне забезпечення дітей. Дана обставина негативно позначається на житті родини, та не дозволяє в повному обсязі забезпечити дітей найнеобхіднішим. Оскільки на даний час вона перебуває у важкому матеріальному стані, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 2000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття та на утримання доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 2000 гривень щомісячно протягом навчання до досягнення нею 23 років. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові, надавши суду пояснення аналогічно вказаним, пояснивши суду, що старша донька закінчила школу та планує поступати до вузу, а оскільки вона перебває у важкому матеріальному становищі , самостійно утримувати дітей та оплачувати навчання вона не взмозі. Діти проживають разом з нею, а відповідач не надає допомогу на утримання дітей протягом семи років. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, згідний сплачувати аліменти на утримання дітей, однак не погодився із сумою сплати. Пояснив суду, що поки позивач не одружилася вдруге він надавав матеріальну допомогу на утримання дітей. Зауважив, що офіційно ніде не працює, але працездатний. Пояснив суду, що проживає з іншою жінкою у якої є дитина від попереднього шлюбу, непрацездатних осіб та інших дітей на утриманні не має. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 18.12.2006 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №442 між сторонами [PERSON] та [PERSON] розірвано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] від 19.03.2008 року, копія якого приєднана до матеріалів справи. В шлюбі в них народилося двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвами про народження, серії [NUMBER] та [NUMBER] від 26.09.2007 року, копії яких приєднані до матеріалів справи./а.с.6-7/. Судом встановлено, що доньки - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] проживають разом з матір'ю [PERSON], що стверджується довідкою ЖРЕР-1 №2090 від 24.06.2014 року приєднаною до матеріалів справи. Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України, зокрема згідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач [PERSON] свій обов'язок утримувати дітей, що передбачений ст.180 СК України, не виконує. Ненадання матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини є порушенням обов'язку батьків піклуватися про своїх дітей. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі. Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено , що позива працює на посаді менеджера і її сукупний дохід в місяць складає 1200 гривень. Відповідно до ст. 7 ЗУ „Про державний бюджет України на 2014 рік" затверджено на 2014 рік прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 1286 гривень. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів судом враховано наявність обставин передбачених ст. 182 СК України, зокрема встановлено, що відповідач офіційно не працює , проте є працездатною особою, інших непрацездатних осіб на утриманні не має. Відповідно до положень ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Проте, як встановлено судом, відповідач в порядку ст.188 Сімейного Кодексу України від обов'язку утримувати дітей не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст. 189 Сімейного кодексу України між сторонами на даний час не укладено. Відповідно до абз.1, 4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при вирішенні справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", №3 від 15.05.2006р., ч.3 ст.70 ЗУ „Про виконавче провадження", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом та максимальний розмір аліментів, що підлягатимуть стягненню з боржника, не може перевищувати 50% заробітної плати цієї особи. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до положення ч.1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до положення ч.2 ст. 199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Варто також зазначити , що згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів " від 15.05.2006 року № 3 роз'яснено , що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Як встановлено судом, [PERSON] народилась [INFO] і на час розгляду справи в суді не досягла 18 років, тобто повноліття, а тому позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на утримання доньки [PERSON] [INFO] в сумі 2000 гривень щомісячно протягом начання і до досягнення нею 23 років є безпідставними і такими, що не підлягають до задоволення, оскільки позивач в суді не довела ті обставини на які посилалась як на підставу своїх вимог. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи матеріальне становище сторін, сімейний стан позивача, відповідача, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 2000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття та на утримання доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 2000 гривень щомісячно протягом навчання до досягнення нею 23 років підлягають до часткового задоволення, а саме суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в сумі по 550 гривень щомісячно починаючи з 26.05.2014 року до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial