Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути на його користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, у розмірі 118767 грн. та моральну шкоду в розмірі 20000 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. 14.01.2014 року відповідач, керуючи автомобілем марки «BMW 520і», державний номер [NUMBER], в м. Одесі по вул. Єврейській не вибрала безпечну швидкість в установлених межах, не впоралася з керуванням, внаслідок чого скоїла наїзд на припаркований автомобіль марки «Toyota Camry», державний номер [NUMBER]. У результаті зіткнення автомобіль отримав механічні пошкодження. Відповідно до постанови Малиновського районного суду м. Одеси відповідач була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, ч. 1 ст. 130 КпАП. Згідно з висновком від 03.03.2014 року сума збитків, заданих позивачу, складає 118767 грн. Крім того, дорожня-транспортна пригода спричинила сильну психоемоційну травму позивачеві, який до цього часу вів активний спосіб життя. Після ДТП позивач змушений був налагоджувати повсякденне життя, користуватися послугами таксі, а також спілкуватися з правоохоронними органами та відвідувати судові засідання. Внаслідок пошкодження автомобіля позивач не має змоги ним користуватися. Все це завдало позивачу моральну шкоду, яку він оцінює у 20000 грн. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача позов визнав частково, подав письмові заперечення, зазначивши що відповідач дійсно винна, разом із тим виникненню шкоди сприяла груба необережність потерпілого, оскільки позивач припаркував автомобіль з порушенням Правил дорожнього руху України (п.п. 15.1-15.6). У зв'язку з цим представник відповідача вважає, що ступінь вини позивача у пошкодженні автомобіля становить 30%, а відповідача - 70 %. Крім того, на думку представника відповідача, підстав для відшкодування моральної шкоди позивачеві немає, оскільки порушення правил паркування автомобіля, безвідповідальність з боку позивача щодо збереження свого автомобіля та забезпечення безпеки усіх учасників дорожнього руху призвели до завдання шкоди при ДТП. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково, зважаючи на такі обставини. Як встановлено в судовому засіданні, згідно з постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 14.02.2014 року, 14.01.2014 року приблизно о 03 год. 40 хв. [PERSON], керуючи автомобілем марки «BMW 520і», державний номер [NUMBER], в м. Одесі по вул. Єврейській, 22, не вибрала безпечну швидкість в установлених межах, не впоралася з керуванням, внаслідок чого скоїла наїзд на припарковані автомобілі, зокрема, на автомобіль марки «Toyota Camry», державний номер [NUMBER]. Зазначеною постановою Малиновського районного суду м. Одеси [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, ч. 1 ст. 130 КпАП. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] автомобіль марки «Toyota Camry», державний номер [NUMBER], зареєстрований за [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 14.01.2014 року, автомобіль марки «Toyota Camry», державний номер [NUMBER], отримав механічні пошкодження. Згідно з Висновком № 238 експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля «Toyota Camry», державний номер [NUMBER], складеного 03.03.2014 року, ринкова вартість зазначеного автомобіля станом на момент ДТП становила 98338 грн.; вартість відновлювального ремонту автомобіля дорівнює 173434,37 грн.; вартість матеріального збитку, спричиненого володільцю автомобіля, складає 118767 грн.; ринкова вартість автомобіля у фактичному стані після ДТП становить 49917 грн. Відповідно до зазначеного висновку (дослідження за п. 1.6) вартість відновлювального ремонту перевищує його ринкову вартість на момент ДТП, у зв'язку з чим вартість матеріального збитку, спричиненого володільцю автомобіля, було визначену як рівну ринковій вартості автомобіля на момент пошкодження. Крім того, згідно з дослідженням експерт визначив цю вартість з урахуванням курсу валют НБУ станом на день складення висновку (03.03.2014 року). Оскільки зазначений висновок за результатами дослідження автомобіля був підготовлений не на підставі ухвали суду, він не є висновком експерта в розумінні ст. 66 ЦПК України, у зв'язку з чим суд бере до уваги цей висновок та надає йому оцінку як письмовому доказу по справі. Представник відповідача з висновками експерта погодився, за винятком визначеної вартості матеріального збитку, спричиненого володільцю автомобіля, у розмірі 118767 грн., який був здійснений з урахуванням змін курсу валюти НБУ на час проведення дослідження. Представник жодної зі сторін не заявляв клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, суд на підставі наявних у справі доказах, вирішуючи спір між сторонами, виходить з наступного. Між сторонами виникли позадоговірні зобов'язання у зв'язку із завданням майнової шкоди, які регулюються главою 82 ЦК України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). У разі коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентується ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів». Згідно з вимогами цієї статті транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визначенням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам по евакуації транспортного засобу з місяця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи Моторно транспортне страхове бюро України. Положення цієї норми на підставі ст. 8 ЦК України можуть застосовуватися про відшкодування шкоди не лише страховиком, а й іншими особами, які несуть відповідальність за заподіяння шкоди. У судовому засіданні представник позивача на запитання суду відповів, що позивач визнає належний йому автомобіль фізично знищеним, разом із тим не погоджується на передачу залишків автомобілю відповідачу. Зазначене дає суду підстави вважати, що, маючи намір залишити автомобіль у себе, позивач де-факто не визнає його фізично знищеним. Зважаючи на викладені обставини та з урахуванням вимог закону та правозастосовної практики, суд вважає, що позивачу має бути відшкодована лише різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, тобто 48421 грн. (98338 грн. - 49917 грн.). Суд не погоджується з доводами представника відповідача про те, що ступінь вини позивача у пошкодженні автомобіля становить 30%, а відповідача - 70 %, оскільки автомобіль позивача був припаркований з порушенням Правил дорожнього руху України, у зв'язку з чим сума відшкодування на користь позивача має бути зменшена до 33894,7 грн. Адже суду не було надано доказів на підтвердження вини позивача у порушенні Правил дорожнього руху України. Згідно з листом ВДАІ Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області від 14.03.2014 року [PERSON] було звільнено від адміністративної відповідальності і обмежено усним зауваження через малозначність правопорушення. В розумінні ст. 22 КУпАП малозначні правопорушення не становлять великої суспільної шкідливості й не завдають значних збитків державним або суспільним інтересам або безпосередньо громадянам. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 23 ЦК України під моральним збитком закон передбачає фізичний біль та страждання, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, втрати немайнового характеру внаслідок душевних і фізичних страждань, яких фізична особа зазнала у зв'язку, в тому числі із знищенням чи пошкодженням її майна, приниження ділової репутації, чи інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних і душевних страждань, ступеня вини особи, що заподіяла моральну шкоду, а також інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, що заподіяла її, за наявності її вини. Відповідно до п. 9, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зі змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Судом встановлено, що внаслідок ДТП, спричиненої [PERSON], позивачу було завдано моральні страждання у вигляді душевних переживань через пошкодження його автомобілю та відсутність коштів на його ремонт, а також через побутові незручності, пов'язані з відсутністю справного автомобілю автомобіль, який до цього часу не відремонтований. Разом із тим, суд, враховуючи вимоги закону щодо розумності і справедливості, вважає, що сума моральної шкоди в розмірі 20 000 грн., заявлена позивачем, є завищеною і не відповідає характеру та обсягу його страждань та немайнових втрат, тому суд оцінює завдану відповідачем моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до квитанцій у матеріалах справи позивачем було сплачено судовий збір на загальну суму 1509,48 грн. (1387,68 грн. + 121,8 грн.). При цьому позовні вимоги [PERSON] було заявлено на загальну суму 138767 грн., із них судом присуджено 53421 грн. (48421 грн. + 5000 грн.). Таким чином, позовні вимоги задоволено на 38% (53421 : 138767 * 100 = 38). Отже, сума витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, складають 573,6 грн., що становить 38% від 1509,48 грн.

Outcome: partial