Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: [PERSON] з позовом, мотивуючи тим, що [PERSON] , разом з третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні Позивача [PERSON] та [PERSON] , являються рідними дітьми [PERSON] ,1932 р.н. 23.05.2008 року між [PERSON] , [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Екстім» було укладено попередній договір від 23.05.2008 року №2502 та посвідчено приватним нотаріусом Басай Р.М. на купівлю квартири по [ADDRESS] . Після смерті батька відкрилася спадщина на 1/2 двохкімнатної квартири в [ADDRESS] , заповіту покійний батько не залишив. Дана квартира була оформлена порівну ( по 50 %) на [PERSON] та [PERSON] . Після смерті батька [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , являються спадкоємцями [PERSON] , згідно законодавства України. [PERSON] та [PERSON] після смерті батька [PERSON] звернулися до Першої Івано- Франківської міської державної нотаріальної контори, де 08.02.2010 року була відкрита спадкова справа №132. Проте, прийняти спадщину ні позивач, ні її брат [PERSON] не змогли через відсутність правовстановлюючих документів. 16.02.2010 року [PERSON] звернувся до Івано-Франківського МВ УМВС із заявою, проте, що його сестра [PERSON] має намір продати квартиру, яка також належала його батькові, який помер не оформивши спадщини. Начальником ВДІМ Івано-Франківського МВ було повідомлено, що квартира по [ADDRESS] , яка раніше була зареєстрована по [ADDRESS] , згідно укладеного попереднього договору від 23.05.2008 року №2502, посвідченого нотаріусом Басай Р.М. була укладена із [PERSON] та [PERSON] . Квартира на даний час не перебуває на продажі, однак готуються документи на оформлення основного договору купівлі-продажу квартири на сім`ю [PERSON] , згідно якого попередньо власниками квартири будуть являтись [PERSON] (50%) та усі спадкоємці гр-на [PERSON] , які визначені законодавством. Однак, 19.08.2011 року між ТзОВ « Екстім» та [PERSON] було укладено договір №2057 купівлі-продажу квартири , що розташована по [ADDRESS] та посвідчено приватним нотаріусом Юрчак О.В., було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на квартиру за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , яка є рідною сестрою [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, спадкоємці [PERSON] та [PERSON] не змогли прийняти спадщину після смерті батька, та їм відмовлено у видачі Свідоцтв про право на спадщину, так як відповідач оформила тільки на себе право власності на спадкове майно. У зв"язку з цим скористатися своїм правом на прийняття спадщини [PERSON] та [PERSON] не змогли. Враховуючи вищенаведене, свідоцтво про право на спадщину №1389 від 05.12.2016р., видане [PERSON] приватним нотаріусом Юрчак О.В. на квартиру за адресою: [ADDRESS] визнати недійсним. Оскільки, позивач [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями І черги після смерті [PERSON] , то за ними визнати право власності по 1/6 частини на спадкове майно, а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS] . 21.05.2018 року ухвалою Івано-Франківського міського суду накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на квартиру виданого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського наторіального округу Юрчак О.В.(а.с.24,25). 11.06.2018 року відповідачка [PERSON] подала відзив-заперечення, відповідно до якого повідомила, що її сестра [PERSON] , не зрозуміло з чиєї намови по надуманих мотивах звернулась до суду зазначеним позовом до неї. Насправді це видумка позивачки нічим не доведена, не долучено до позовної заяви докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Ставиться питання про визнання недійсним Свідоцтва про право власності на квартиру, видане [PERSON] приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального Юрчаком О.В. на квартиру за адресою: [ADDRESS] , якої не існує в природі. В позовній заяві третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача заявила свого брата [PERSON] , якого зараз немає в Україні, а знаходиться в Польщі на заробітках, але це не завадило позивачці ставити питання про визнання за [PERSON] , право власності на 1/6 частину спадкового майна після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS] тоді як попередній договір не є правовстановлюючим документом, а є лише згодою сторін на укладення в майбутньому основного договору купівлі-продажу і спадкоємці померлого не могли успадкувати те чого не було зареєстровано в реєстрі нерухомості на праві власності померлого бо будинок споруджений в січні 2010 року уже після смерті [PERSON] 23.05.2008 року ТзОВ «Турботабудінвест» в особі директора [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] уклали попередній договір, предметом якого є згода Сторін на укладення в майбутньому основного Договору купівлі-продажу квартири на прортязі (десяти днів) з моменту здачі об`єкта в експлуатацію та оформлені правовстановлюючих документів на квартиру, але в будь-якому разі не пізніше ніж 30.12.2009 року, згідно якого Сторона-1 зобов 'язується продати Сторона-2 за ціну обумовлену в п.2.2. цього договору, а Сторона -2 придбати двохкімнатну квартиру під [ADDRESS] . Відповідно п.54 Договору в рахунок належних за основним договором купівлі-продажу квартири з метою реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу квартири. Вона з батьком повинні були сплачувати щомісячно по 9400 грн. х 2 = 18 800 грн. Батько захворів, пенсія в нього була мала і він не міг сплачувати визначену попереднім договором суму, а кредит банки пенсіонерам не давали. А тому, домовилась з своїм чоловіком і взяла кредити в банках і оплачувала належну їй частку за квартиру. Коли батько помер звернулась до забудівника, що робити надалі бо на час смерті батька виникла заборгованість по сплаті вартості квартири, їй пообіцяли, що якщо сама сплатить заборгованість, тобто повну вартість квартири, то їй продадуть обумовлену квартиру. До серпня 2011 року вона сплатила обумовлену суму за квартиру і 19.08.2011 року було укладено договір купівлі-продажу квартири ВРМ № 900021, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Юрчаком О.В. 19.08.2011р у витягу № 10279788 з державного реєстру правочинів, що свідчить, що 19.08.2011 р. Номер у реєстрі нотаріальних дій: 2057 посвідчено договір купівлі-прордажу № 4598320. Територія, де споруджувався будинок була передана Івано-Франківській міській раді і змінилась адреса на [ADDRESS] . Право власності на квартиру зареєстровано в 0БТІ 16.02.2010 року. Вартість квартири була визначена 238 562,30 грн. Доплатила продавцю повну вартість квартири і 19.08.2011 року вони з ТзОВ «Турботабудінвест» в особі [PERSON] - уклали договір купівлді-продажу квартири. Продаж цієї квартири за домовленістю сторін вчиняється за 238 562,30 грн., які покупець повністю оплатила продавцю до підписання цього договору сторони підтвердили факт повного розрахунку за продану квартиру та відсутність одна до одної матеріальних претензій. Викладене свідчить про те, що їхній батько [PERSON] не дожив до завершення будівництва жилого будинку по [ADDRESS] , не уклав основого договору купівлі-продажу квартири № 175-А , тому претензії спадкоємців на квартиру, яку вона придбала на підставі договору купівлі продажу, ця нерухомість не є спадковим майном померлого. Заперечує проти позову [PERSON] . Просить відмовити в позові за недоведеністю позовних вимог, стягнути з позивачки на її користь витрати на професійну правничу допомогу(а.с.34-40). 23.11.2018 року ухвалою Івано-Франківського міського суду залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Екстім"(а.с.67). 01.10.2019 року ухвалою Івано-Франківського міського суду витребувано у Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори належним чином посвідчену копію спадкової справи № 132/2010, яка заведена після смерті [PERSON] (а.с.97). 30.11.2020 року ухвалою Івано-Франківського міського суду задоволено клопотання про витребування доказів(а.с.168). Позивач, представник позивачки в судове засідання не з"явилися повторно з не відомих суду причин, хоча належним чином були повідомлені про день та час слухання справи. В судовому засіданні 30.11.2020 року позовні вимоги підтримали просили задоволити в повному обсязі. Відповідачка в судовому засіданні 30.11.2020 року проти позову заперечила, просила відмовити в повному обсязі з підстав наведених у відзиві. Представник третьої особи в судове засідання не з"явилася з не відомих суду причин, хоча належним чином були повідомлена про день та час слухання справи. В судовому засіданні 30.11.2020 року позовні вимоги підтримала. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Беручи до уваги пояснення учасників справи, оцінивши надані і здобуті докази, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 12.08.1976 року встановлено, що батьком [PERSON] був [PERSON] (а.с.14). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 02.02.1962 року встановлено, що батьком [PERSON] був [PERSON] (а.с.115 на звороті). Згідно свідоцтва про одруження серія [NUMBER] прізвище змінено на [PERSON] (А.С.115). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 22.11.1961 року встановлено, що батьком [PERSON] був [PERSON] (а.с.115). Згідно копії повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 06.02.2010 року [PERSON] помер [INFO] , у віці 77 років, а.з.№1374(а.с.15). 08.02.2010 року заведено спадкову справу, про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі(а.с.18). Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). 08.02.2010 року [PERSON] звернувся із заявою до державного нотаріуса про прийняття спадщини за батьком [PERSON] , спадкове майно: частина квартири по [ADDRESS] , за законом(а.с.107 на звороті). 08.02.2010 року [PERSON] звернулась із заявою до державного нотаріуса про прийняття спадщини за батьком [PERSON] , спадкове майно: частина квартири по [ADDRESS] , за законом(а.с.108). 01.03.2010 року [PERSON] звернулась із заявою до державного нотаріуса про прийняття спадщини за батьком [PERSON] , спадкове майно: частина квартири по [ADDRESS] , грошові вклади, за законом(а.с.107). 02.03.2010 року [PERSON] звернулась із заявою до державного нотаріуса про прийняття спадщини за чоловіком [PERSON] , спадкове майно: частина квартири по [ADDRESS] (а.с.106). Та 23.03.2010 року заявою про відмову від належної їй частки у спадщині (до с/с №132 від 08.02.2010 року, [PERSON] відмовилась від від належної їй частки у спадщині в користь [PERSON] (а.с.106 на звороті). Згідно з підпунктом 1.2. пункту 1 глави 10 розділу II Порядку при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Згідно довідки виданої 21.12.2018 року №3997/02-14 Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою, про те що спадкоємцями майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] є його: син - [PERSON] , донька - [PERSON] , донька - [PERSON] (а.с.119 на звороті). Відповідно до підпункту 1.13 пункту 1 глави 10 розділу II Порядку місце відкриття спадщини підтверджується, зокрема, довідкою житлово-експлуатаційної організації про реєстрацію (постійне місце проживання) спадкодавця. Згідно довідок виданих ЖЕО №3 від 15.02.10 року №130 та від 01.03.2010 року №22, [PERSON] був зареєстрований по [ADDRESS] , помер [INFO] (а.с.109,110). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч.ч.1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до п.1 Договору купівлі-продажу квартири від 19.08.2011 року, нотаріально посвідченого та зареєстрованого в реєстрі за №2057, укладеного ТзОВ «Турботабудінвест» та [PERSON] , встановлено, що продавець передав у власність - продав, покупець прийняв у власність - купив квартиру [ADDRESS] . П. 3 Договору, продаж цієї квартири за домовленістю сторін вчиняється за 238 562,30 грн., які покупець повністю оплатив Продавцю до підписання цього договору. Сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану квартиру та відсутність одна до одної матеріальних претензій(а.с.174). Як вбачається із змісту Договору стороною покупця виступає лише відповідачка [PERSON] , повну оплату згідно договору проводила [PERSON] . Жодних посилань щодо участі покійного [PERSON] у придбанні спірного нерухомого майна немає. Позивачем не доведено та не підкріплено жодними належними та допустимими доказами твердження про часткову участь батька у придбанні спірної квартири, що належить [PERSON] , а є лише припущенням. Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги щодо скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно зареєстроване за [PERSON] заявлені надлишково, а тому для визнання недійсним свідоцтва про право власності [PERSON] на нерухоме майно немає достатніх та ґрунтовних правових підстав. Так, свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється або припиняється. Свідоцтво про право власності не породжує виникнення у суб`єкта відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності. До того ж, визнання недійсним свідоцтва про право власності видане [PERSON] на нерухоме майно, на думку суду, не є способом поновлення порушених прав у судовому порядку. За таких обставин, суд вважає, що у задоволенні позовної вимоги про визнаня недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, видане [PERSON] приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Юрчак О.В. на квартиру за адресою: [ADDRESS] в частині права власності на майно [PERSON] слід відмовити за безпідставністю та не доведеністю. Щодо вимоги позивача зазаначеної у мотивувальеій частині позовної заяви про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину №1389 від 05.12.2016 року видане [PERSON] приватним нотаріусом Юрчак О.В. на спірну квартиру, то суд зазначає, що сторонами до матеріалів справи вищенаведене свідоцтва не долучалось, а з матеріалів спадкової справи також не встановлено наявності такого свідоцтва, тому така вимога є необгрунтована та не підтверджена жодними доказами. Щодо позовної вимоги про визнання права власності на 1/6 частини спадкового майна після смерті їхнього батька [PERSON] у порядку спадкування, за позивачкою, то суд приходить до висновку, що дана позовна вимога не підлягає до задоволення. Так, як судом встановлено, що підставою набуття права власності на спірну квартиру [PERSON] був нотаріально посвідчений Договір купівлі-продажу квартири від 19.08.2011 року, який на день розгляду справи ніким не оспорювався, не визнавався судом не дійсним та відповідно є чинним. Щодо позовної вимоги про визнання права власності на 1/6 частини спадкового майна після смерті їхнього батька [PERSON] у порядку спадкування, за [PERSON] , то суд приходить до висновку, що дана позовна вимога не підлягає до задоволення, оскільки, [PERSON] є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, то відповідно [PERSON] не уповноважував позивачку на заявлення позовних вимог в його інтересах. Інші доводи учасників справи, які наведені у позові та відзиві на нього, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що позовні є безпідставними, не доведеними, необґрунтованими та такими що до задоволення не підлягають в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed