Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість у розмірі 38910,22 грн. за кредитним договором від 30.08.2011 року № А33НСС9G3S0062, та судові витрати у розмірі 1378 грн. Позов мотивував тим, що 30.08.2011 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір № А33НСС9G3S0062, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у сумі 5000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0, 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобов'язання виконав надавши відповідачу відповідну суму кредитних коштів. Натомість, відповідач умови кредитного договору щодо внесення щомісячного платежу виконувала неналежним чином, внаслідок чого станом на 12.02.2016 року мається заборгованість в сумі 38910,22 грн., яка складається з наступного: 2116,95 грн. - заборгованість за кредитом; 1,54 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1400,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 33062,67 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1829,06 грн. - штраф (процентна складова). Просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати. Представник позивача Сафір Ф.О. в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, згідно якої просив справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про місце та час розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала частково, а саме, в частині заборгованості за кредитом та заборгованості по процентам і комісії. Також в заяві зазначила, що вона та її сім'я перебувать в складному матеріальному становищі, оскільки, їх сукупний дохід з чоловіком складає 3000,00 гривень, тому просила суд зменшити розмір неустойки, оскільки він значно перевищує розмір основного боргу. Справу просила розглядати без її участі. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, 30.08.2011 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір № А33НСС9G3S0062, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у сумі 5000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобов'язання виконав надавши відповідачу відповідну суму кредитних коштів. Натомість, відповідач умови кредитного договору щодо внесення щомісячного платежу виконувала неналежним чином, внаслідок чого станом на 12.02.2016 року утворилась заборгованість в сумі 38910,22 грн., яка складається з наступного: 2116,95 грн. - заборгованість за кредитом; 1,54 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1400 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 33062,67 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1829,06 грн. - штраф (процентна складова). Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Судом встановлено, що відповідач порушила умови кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту, погашення процентів за користування кредитом та комісії, внаслідок чого виникла заборгованість, розмір якої підтверджується розрахунком, випискою з особового рахунку, яким суд дав належну оцінку відповідно до вимог ст.212 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 03 вересня 2014 року у справі №6-100 цс/14. Як роз'яснено у п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Враховуючи доводи відповідача, її тяжке матеріальне становище та те, що розмір пені за несвоєчасне виконання зобов"язання за договором значно перевищує розмір основного боргу, суд дійшла висновку про можливість зменшення розміру пені за кредитним договором з 33062,67 грн. до 5000, 00 грн. Крім того, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1829,06 грн. - штраф (процентна складова). Згідно до умов надання споживчого кредиту п.п. 5.1 вбачається, що при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених заявою та п.п.3.2.2, 3.2.3 даних умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується оплатити Банку пеню в розмірі 1,25% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. Згідно п. 5. 3. при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Таким чином, вбачається, що за невиконання позичальником передбачених умовами Договору зобов'язань встановлюється цивільно - правова відповідальність у вигляді неустойки (штраф, пеня). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно - правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно - правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року. В іншій частині позов підлягає задоволенню, з урахуванням того, що відповідачем не виконано взяті на себе зобов'язання за кредитним договором. Крім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати.

Outcome: partial