Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

Підстава позову /позиція позивача/: 28 травня 2020 року, між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, що підтверджується розпискою від 28.05.2020. Згідно даної розписки, [PERSON] отримав у борг 1000, 00 доларів США від [PERSON] та зобов`язався повернути повну суму до 30 вересня 2020 року, а саме частинами: 200 доларів США до 08 серпня 2020 року, 400 доларів США до 08 вересня 2020 року, 400 доларів США до 30 вересня 2020 року. Станом на дату звернення з позовом до суду, грошові кошти за договором позики [PERSON] повернуті не були. Відповідач не повернув навіть частини коштів, хоча [PERSON] намагався врегулювати спір, не звертаючись до суду. Неодноразово [PERSON] звертався до [PERSON] з вимогами повернути борг в добровільному порядку, проте відповідач злісно ухилявся від взятих на себе зобов`язань. Так як договором не встановлений розмір процентів за прострочення повернення позики, то боржник [PERSON] має сплатити 3 % річних від простроченої суми, що становить 582 грн. 86 коп. У зв`язку з вищенаведеним, позивач [PERSON] просить стягнути із [PERSON] на його користь грошові кошти за договором позики у розмірі 1000,00 дол. США, що еквівалентно 27546, 00 грн. по курсу НБУ на день пред`явлення позову, 3% річних від простороченої суми в розмірі 582 грн. 86. коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 4800, 00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] просить позов задоволити та стягнути із [PERSON] на його користь борг за договором позики у розмірі 1000,00 дол. США, що еквівалентно 27546, 00 грн. по курсу НБУ на день пред`явлення позову, 3% річних від простороченої суми в розмірі 582 грн. 86. коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 4800, 00 грн. Зазначив, що 28.05.2020 він дав відповідачу [PERSON] 1000, 00 доларів США у борг, про що останній написав розписку. Відповідач зобов`язався повернути кошти трьома платежами, однак не повернув. Звернув увагу, що він з [PERSON] були колегами по роботі та відповідач попросив позичити кошти, у зв`язку з сімейними обставинами. Він постійно телефонував до відповідача, писав СМС повідомлення, з метою повернення коштів, однак останній кошти йому так і не повернув. Представник позивача [PERSON] - адвокат Шалапай І.О. в судовому засіданні просить позов задоволити з підстав, зазначених у позовній заяві. Позиція відповідача: 30.08.2021 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що 28.05.2020 між ним та [PERSON] було укладено договір позики, що підтверджується розпискою від 28.05.2020. Згідно розписки він отримав у борг 1000, 00 доларів США та зобов`язався повернути всю суму до 30 вересня 2020 року, зокрема 200 доларів - до 08.08.2020, 400 доларів - до 08.09.2020, 400 доларів - до 30.09.2020. Зазначив, що повна сума ним повернута не була, зважаючи на складні життєві обставини, втрату роботи та народження дитини. Проте не відповідає дійсності твердження відповідача [PERSON] про те, що ним не було повернуто всього боргу. На даний час його борг перед відповідачем [PERSON] становить 400 доларів, оскільки борг ним погашався в такому порядку: 200 доларів США - повернуто особисто у серпні 2020 року, 200 доларів - повернуто особисто у вересні 2020 року, 100 доларів США повернуто 05 грудня 2020 року у гривневому еквіваленті, через банк, що підтверджується квитанцією на суму 2914,50 грн., 100 доларів США - повернуто в березні 2021 року, кошти передавала у м. Львові його дружина - [PERSON] . Всього ним повернуто позивачу 600 доларів США. На його смартфоні збереглася переписка з позивачем, в якій він погоджується з тим, що залишилося повернути всього 400 доларів США. Скріншоти даної переписки просить долучити як письмові докази по справі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] , будучи допитаним судом в якості свідка на підставі ст. 92 ЦПК України повідомив, що 28.05.2020 він позичив у [PERSON] у борг 1000, 00 доларів США та зобов`язався повернути кошти до 30 вересня 2020 року, однак його було звільнено з роботи та він не мав змоги повернути кошти вчасно. Зазначив, що 200 доларів США він повернув у серпні 2020 року, 200 доларів США повернув у вересні 2020 року, 2914,50 грн. повернув в грудні 2020 року, зокрема здійснив переказ на картковий рахунок [PERSON] , 100 доларів США повернув в березні 2021 року, зокрема кошти передала у м. Львові його дружина [PERSON] . Визнає, що ним не повернуто кошти у сумі 400, 00 доларів США та 3 % річних від цієї суми. Позивач у вайбері написав йому номер своєї картки, на яку він перерахував кошти з рахунку «Приватбанк» на рахунок « Кредобанк » у сумі 2914,50 грн. Зазначив, що кошти ним повертались не вчасно. Зазначив, що позивач телефонував до нього, а згодом він телефонував до позивача, впродовж двох тижнів, однак той не брав слухавки. Визнає позов на суму 400 доларів США. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Карпінець В.Ю. в судовому засіданні просить стягнути з відповідача кошти у сумі 400 доларів США та 3 % річних від цієї суми, оскільки кошти в сумі 600 доларів США позивачу вже повернуті, згідно боргової розписки від 28.05.2020. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона є дружиною [PERSON] та їй відомо, що її чоловік позичив у [PERSON] 1000, 00 доларів США та зобов`язався повернути кошти до 30 вересня 2020 року. В червні 2020 року її чоловік втратив роботу та не мав можливості повернути борг. Три місяці чоловік не працював. Зазначила, що її чоловік завжди відповідав на дзвінки [PERSON] . В березні 2021 року вона зустрілась з позивачем під його офісом, що на [ADDRESS] та передала йому 100 доларів США. Вона пояснила позивачу, що у них з чоловіком складна життєва ситуація. Звернула увагу, що останні два місяці її чоловік телефонував до [PERSON] , однак той не брав слухавку. В серпні 2020 року її чоловік повернув позивачу 200 доларів США, у вересні 2020 року - 200 доларів США, в грудні 2020 року - 2914,50 грн. та 100 доларів США вона особисто повернула в березні 2021 року, а всього 600 доларів США. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09.06.2021 прийнято справу до розгляду та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 17 вересня 2021 року клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Карпінець В.Ю. про витребування доказів у справі задоволено та вирішено витребувати докази у Банку JSC UNIVERSAL BANK, а саме, згідно даних ЄДР - Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» інформацію про персональні дані отримувача коштів, якими володіє банк, згідно платіжного доручення № ЕСМ_Р24А787242101С48935 від 05.12.2020, згідно якої платником є [PERSON] та витребувати докази у Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК», а саме: виписку про рух коштів з рахунку [PERSON] за період 05 грудня 2020 року. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON] та його представника - адвоката Шалапай І.О., показання відповідача [PERSON] та пояснення його представника - адвоката Карпінець В.Ю., показання свідка [PERSON] та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У відповідності до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини. 28.05.2020 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики на суму 1000, 00 (одна тисяча) доларів США, шляхом написання розписки та відповідач [PERSON] зобов`язався повернути кошти своєчасно до 30 вересня 2020 року, зокрема 200, 00 доларів США - до 08 серпня 2020 року, 400, 00 доларів США - до 08 вересня 2020 року, 400, 00 доларів США - до 30 вересня 2020 року /а.с.7/. Як вбачається з розрахунку пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, сума заборгованості розрахована за період з 08.08.2020 по 27.05.2021 та становить 582, 86 грн. /а.с.6/. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої Управлінням адміністрування послуг Департаменту адміністративних послуг Львівської міської ради від 02.03.2020, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] /а.с.9/. Як вбачається з платіжного доручення № ЕСМ_Р24А787242101С48935 від 05.12.2020, [PERSON] здійснив переказ коштів у сумі 2914, 50 грн. на рахунок № [NUMBER] /а.с.34/. На підтвердження виконання грошового зобов`язання у сумі 600 доларів США відповідач [PERSON] надав роздруківку з вайбера /а.с.35-37/. Відповідно до копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого Шевченківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), [PERSON] народився [INFO] , батько [PERSON] , мати [PERSON] /а.с.38/. Як вбачається з копії трудової книжки, серії [NUMBER] , [PERSON] 01.10.2020 прийнятий на роботу на посаду начальника відділу логістики ПТЕП «Автотрансекспедиція» /а.с.39/. Згідно відомостей АТ «Універсал Банк» за вих. № 1811/БТ від 11.11.2021, в АТ «Універсал Банк» (в т.ч. мобільний додаток Монобанк) наявна на обліку платіжна картка [NUMBER] . Дана картка видана гр. [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] /а.с.71/. Як вбачається з виписки по рахунках [PERSON] , [INFO] на його картку перераховані кошти у сумі 2900, 00 грн. від [PERSON] /а.с.72/. Як вбачається з відомостей АТ «Універсал Банк»/Монобанк 05.12.2020 [PERSON] здійснив переказ коштів на рахунок [PERSON] у сумі 2900, 00 грн. о 17:12 год. та 05.12.2020 [PERSON] здійснив переказ коштів на рахунок [PERSON] у сумі 2800, 00 грн. о 08:09 год. /а.с.73/. Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України). Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 464/3790/16-ц. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, яка визначає критерії законності та обґрунтованості рішення, а також ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду. Виходячи з наявних у справі доказів, суд вважає, що розписка від 28 травня 2020 року, як борговий документ свідчить про існування між сторонами договірних відносин, а також підтверджує факт укладення договору і засвідчує отримання боржником від кредитора певних грошових сум. Наявність у позивача оригіналу вказаного боргового документу є належним доказом факту отримання гр. [PERSON] від гр. [PERSON] грошових коштів, так і невиконання відповідачем боргового зобов`язання. Сторони не заперечили факту укладення між ними договору позики. З детального аналізу змісту боргової розписки від 28 травня 2020 року вбачається, що при її складанні, сторонами було дотримано всіх істотних умов, а саме: зазначено дату її складання, прізвища, ім`я і по батькові сторін, суму позики, порядок і дату повернення боргу, підпис позичальника. Верховний Суд України у постанові від 18 січня 2017 року по цивільній справі №6-2789цс16 та у постанові від 18 вересня 2013 року по цивільній справі №6-63цс13 висловив правову позицію, у якій зазначив, що, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. В контексті даної правової норми обов`язковими реквізитами боргового документу є власноручний підпис позичальника, його уповноваженого представника, а факультативними - дата, місце видачі, вказівка про свідків тощо. З цих підстав суд робить висновок про те, що представлена позивачем на підтвердження укладання договору позики між ним та відповідачем розписка позичальника, свідчить про виникнення між сторонами правовідносин, які регулюються положеннями цивільного законодавства щодо договорів позики. Таким чином між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін. За умовами даного договору позивач передав відповідачу зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобов`язався, відповідно, повернути отримані кошти готівкою. В постановах Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі 6-1103цс16, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14, від 18 вересня 2013 року №6-63цс13 висловлена правова позиція про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Суд звертає увагу, що згідно розписки від 28.05.2020 [PERSON] отримав від [PERSON] 1000, 00 (одну тисячу) доларів США, у борг. Відповідач [PERSON] зобов`язався повернути кошти своєчасно до 30 вересня 2020 року, зокрема 200, 00 доларів США - до 08 серпня 2020 року, 400, 00 доларів США - до 08 вересня 2020 року, 400, 00 доларів США - до 30 вересня 2020 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] зазначив, що відповідач [PERSON] зобов`язання щодо повернення коштів не виконав в повному обсязі. Однак, дане твердження не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки судом було витребувано інформацію у Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК», а саме: виписку про рух коштів з рахунку [PERSON] за період 05 грудня 2020 року. Як вбачається з відомостей АТ «Універсал Банк»/Монобанк 05.12.2020 [PERSON] здійснив переказ коштів на рахунок [PERSON] у сумі 2900, 00 грн. о 17:12 год. та 05.12.2020 [PERSON] здійснив переказ коштів на рахунок [PERSON] у сумі 2800, 00 грн. о 08:09 год. У зв`язку з наведеним встановлено, що відповідач [PERSON] на виконання боргового зобов`язання здійснив переказ коштів у сумі 2900, 00 грн. та 2800, 00 грн. на рахунок [PERSON] , що є беззаперечним доказом повернення коштів на вищезазначену суму. Слід зазначити, що відповідач [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що його борг перед позивачем [PERSON] становить 400 доларів, оскільки борг ним погашався в такому порядку: 200 доларів США - повернуто особисто у серпні 2020 року, 200 доларів - повернуто особисто у вересні 2020 року, 100 доларів США повернуто в 05 грудня 2020 року, через банк, що підтверджується квитанцією на суму 2914,50 грн., 100 доларів США - повернуто в березні 2021 року, кошти [PERSON] передала у м. Львові його дружина [PERSON] . Всього ним повернуто 600 доларів США. Також в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що [PERSON] повернуто кошти в сумі 600 доларів США, зокрема нею особисто в березні 2021 року повернуто позивачу 100 доларів США, решту боргу частинами віддавав її чоловік [PERSON] . З приводу наведеного суд звертає увагу, що частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Отже, доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригіналу боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12. Наявність у позивача [PERSON] оригіналу розписки від 28.05.2020 свідчить про невиконання відповідачем [PERSON] боргового зобов`язання. Суд не бере до уваги покази свідка [PERSON] , оскільки остання є дружиною відповідача [PERSON] та її покази не підтверджені письмовими доказами, щодо передачі грошових коштів. Суд звертає увагу, що нормами права не передбачено, що поясненнями сторони та показами свідка може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18 липня 2018 року у справі №143/280/17 (провадження № 61-33033св18). На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] зобов`язання щодо повернення позивачу [PERSON] суми боргу за договором позики виконав частково та повернув борг у сумі 2900, 00 грн. та 2800,00 грн., що підтверджується письмовими доказами, яким надано належну оцінку в судовому засіданні. Суд звертає увагу, що відповідачем доказів повернення позивачу боргу у іншому розмірі, зокрема 200 доларів США - у серпні 2020 року, 200 доларів - у вересні 2020 року, 100 доларів США - в березні 2021 року не надано, його пояснення з приводу наведеного та показання свідка [PERSON] не можуть свідчити про виконання зобов`язання за договором позики. У зв`язку з вищенаведеним суд приходить до висновку, що згідно договору позики від 28.05.2020 відповідачем [PERSON] не в повній мірі виконано боргове зобов`язання щодо повернення позивачу [PERSON] .. Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. В Постанові Великої Палати Верхового суду від 16 січня 2019 року (справа № 464/3790/16-ц ) зроблений наступний висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що була висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-134цс18. Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Разом з тим, суд враховуючи позицію позивача, який просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу саме в еквіваленті національної валюти України, то, з огляду на те, що офіційний курс валют НБУ станом на 01 червня 2021 року, становить за 1 долар США - 27 грн. 54 коп., з відповідача на користь позивача слід стягнути борг за договором позики від 28.05.2020 в розмірі 21846 грн. Враховуючи наведене, суд вважає вимоги позивача [PERSON] про стягнення боргу є підставними і такими, що підлягають до задоволення частково. Відтак вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача борг у сумі в сумі 21846, 00 грн. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року по справі № 373/2054/16-ц зазначає: «Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У ч.2 ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Суд звертає увагу, що позивачем надано розрахунок трьох процентів річних, за період з 08.08.2020 по 27.05.2021, загальний розмір яких становить 582, 86 грн. Наведений позивачем розрахунок трьох процентів річних, загальний розмір яких становить 582, 86 грн., сумнівів у своїй правильності не викликає. З урахуванням викладеного, оскільки майнові права позивача порушені, зобов`язання за договором позики [PERSON] не виконані належним чином, суд приходить до висновку про законність та доведеність позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості, яка становить 21846,00 грн. та трьох відсотків річних від простроченої суми за весь час прострочення в сумі 582 грн. 86 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку. Повноваження адвоката як представника підтверджується довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». (ч. 4 с. 62 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката (ч. 2 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом. Частиною 4 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій. Відповідно до п. 4, 5, 14, 15 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17.12.2012 № 36, ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням. В Україні встановлюється єдина, обов`язкова для всіх адвокатів, типова форма ордера, яку затверджує Рада адвокатів України. Ордер встановленої цим Положенням форми є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта. Про обмеження правомочності адвоката, встановлені угодою про надання правової допомоги, останній або керівник адвокатського об`єднання (бюро) зобов`язані вказати на звороті ордера. Ордер містить наступні реквізити: серію, порядковий номер ордера; прізвище, ім`я, по батькові або найменування особи, якій надається правова допомога; посилання на договір про надання правової допомоги / доручення органу (установи), уповноважених законом на надання безоплатної правової допомоги, номер (у випадку наявності) та дату цього документа; назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності, відповідно до статті 19 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; прізвище, ім`я, по батькові адвоката, який надає правову допомогу на підставі ордера, номер та дату його свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, найменування органу, який його видав (КДКА відповідного регіону, з 01.01.2013 року радою адвокатів відповідного регіону); номер посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане; ким ордер виданий (назву організаційної форми): адвокатом, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально (із зазначенням адреси робочого місця); адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням (повне найменування адвокатського бюро /адвокатського об`єднання та його місцезнаходження); адресу робочого місця адвоката, якщо вона відрізняється від адреси місцезнаходження адвокатського бюро /адвокатського об`єднання, яке видає ордер; дату видачі ордера; підпис адвоката, який видав ордер, у разі здійснення ним індивідуальної діяльності (у графі «Адвокат»); підпис адвоката, який правову допомогу, якщо ордер виданий адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням (у графі «Адвокат»); підпис керівника адвокатського бюро адвокатського об`єднання, відтиск печатки адвокатського бюро /адвокатського об`єднання у випадку, якщо ордер видається адвокатським бюро/ адвокатським об`єднанням. Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що, по-перше, повноваження представника позивача, яким є адвокат, повинні бути підтверджені оригіналом ордеру виданого на ведення справи в суді або довіреністю; по-друге, ордер на відміну від довіреності не вказує обсяг повноважень, наданих адвокату. Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Наведена правова позиція викладена в Додатковій Постанові Верховного суду від 24.01.2019 у справі №910/15944/17. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд звертає увагу, що копії документів підтверджують надання адвокатом Шалапай І.О. правової допомоги позивачу [PERSON] при розгляді справи. Суд вважає, що судові витрати на правничу допомоги, понесенні представником позивача [PERSON] - адвокатом Шалапай І.О., які полягали у опрацюванні матеріалів, формуванні правової позиції, консультуванні, підготовці позовної заяви є співмірними із складністю справи. Склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу здійснений адвокатом Шалапай І.О. суд вважає співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на надання послуг з правової допомоги та їх обсягом, ціною позову та значенням справи для сторони. Розмір витрат на професійну правову (правничу) допомогу відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Враховуючи, що позов задоволено частково та зважаючи на правові приписи ст. 141 ЦПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3840, 00 грн. Окрім цього, представником відповідача [PERSON] - адвокатом Карпінець В.Ю. подано заяву про стягнення витрат на правову допомогу та додано копії документів на підтвердження надання правової допомоги відповідачу [PERSON] при розгляді справи. Слід зазначити, що судові витрати на правничу допомоги, понесенні представником відповідача [PERSON] - адвокатом Карпінець В.Ю., які полягали в ознайомленні з матеріалами справи, складанні відзиву на позовну заяву, формуванні правової позиції, консультуванні, участі в судових засіданнях є співмірними із складністю справи. Зважаючи, що позов задоволено частково та враховуючи, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 610, 00 грн. Суд також приходить до висновку, що на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп., оскільки позивач при зверненні до суду з позовною заявою був звільнений від сплати судового збору, на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved