Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Комунальний заклад «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області, в якій позивач просить суд відібрати у [PERSON] малолітнього [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав та стягнути із [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька в актовий запис внесені на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. 25 квітня 2018 року малолітній [PERSON] доставлений працівниками Центрального відділення поліції ГУНП в Донецькій області до міської лікарні № 4, про що складений акт про покинуту дитину. Встановлено, що [PERSON] проживає разом із матір`ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , яка належними чином не виконує батьківські обов`язки щодо виховання та розвитку дитини. Спеціалістами Центральної районної служби у справах дітей управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради з матір`ю дитини [PERSON] проведена бесіда профілактичного характеру про необхідність виконання нею батьківських обов`язків по вихованню дитини. Крім того, направлено клопотання щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП. Інформація щодо родини [PERSON] направлена до Центрального районного центру соціальної служби для сімей, дітей та молоді Маріупольської міської ради для організації необхідної роботи з родиною та надання необхідної допомоги і підтримки з метою подолання складних життєвих обставин. За інформацією ЦРЦСССДМ ММР від 07 травня 2018 року № 43.2/12159, висновком оцінки потреб дитини та її сім`ї факт складних життєвих обставин в родині підтверджено, який обумовлений низьким батьківським потенціалом матері. [PERSON] підписала договір про соціальний супровід родини. Планом соціального супроводу передбачено: формування у матері навичок усвідомленого, відповідального батьківства; формування у матері навичок виховання та догляду за малолітньою дитиною, забезпечення належних умов для проживання дитини та її повноцінного розвитку; визначення життєвих орієнтирів з метою мобілізації власних ресурсів для вирішення проблем; поліпшення житлово-побутових умов. 08 травня 2018 року за заявою [PERSON] малолітнього [PERSON] тимчасово влаштовано до комунального закладу «Маріупольський міський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецькій області, де він перебуває до теперішнього часу. Згідно з п. 3.8 статусу дитячого будинку «Центр опіки», п. 17 «Типового положення про центр соціально-психологічної реабілітації дітей», затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 28 січня 2004 року № 87 тимчасово діти перебувають у центрі не більше ніж 9 місяців. За інформацією «Центру опіки» від 14 лютого 2019 року № 142 малолітній [PERSON] перебуває у даному закладі з 07 травня 2018 року, строк тимчасового перебування [PERSON] у «Центрі опіки» закінчився 08 січня 2019 року. [PERSON] своєчасно не прийняла заходи щодо повернення сина до своєї родини, чим порушила конституційне право дитини на проживання в сім`ї та на батьківське піклування. 06 лютого 2019 року [PERSON] звернулася до Центральної районної служби у справах дітей Маріупольської міської ради з заявою щодо повернення її малолітнього сина [PERSON] до її родини. За інформацією «Центру опіки» від 28 лютого 2019 року № 243 дитина з 21 лютого 2019 року знаходилася на стаціонарному лікуванні в ДТВ КЗ «МТМЛ ЗДЖ» із діагнозом: закритий перелом стегнової кістки правої ноги, у зв`язку з чим потребує продовження лікування до одужання та послідуючого курсу реабілітації (масаж, фізіотерапія, лікувальна гімнастика), повноцінного харчування, збагаченого кальцієм, контролю рівня кальцію. На підставі цього «Центр опіки» клопотав про подовження терміну перебування дитини у дитячому закладі. [PERSON] 05 березня 2019 року також звернулася із заявою до служби у справах дітей про подовження находження дитини у «Центрі опіки», зв`язку з тим, що дитина знаходиться у лікарні. На підставі рішення Центральної районної комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради від 06 березня 2019 року (пр. № 4) термін перебування малолітнього [PERSON] у «Центрі опіки» подовжено до його одужання. [PERSON] перебувала під соціальним супроводом центру з 07 травня 2018 року по 07 листопада 2018 року. За період соціального супроводу [PERSON] частково виконувала заходи, передбачені планом соціального супроводу тільки перші три місяці, з 07 травня 2018 року по 07 серпня 2018 року, а саме: [PERSON] відвідувала батьківський клуб підтримки сім`ї чотири рази: 07 червня 2018 року, 06 червня 2018 року, 21 червня 2018 року, 26 липня 2018 року. Крім цього, вона відвідала психологічну консультацію щодо гармонізації психоемоційного стану жінки з метою складання позитивної картини майбутнього 27 серпня 2018 року, але відповідні висновки не зробила. За інформацією Центрального відділу поліції ГУНП в Донецькій області від 22 серпня 2019 року № 7187/101/07-2019 [PERSON] притягалась до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 127, ч. 2 ст. 178 КУпАП. Згідно з характеристикою [PERSON] , наданою Центральним відділом ГУНП в Донецькій області від 23 вересня 2019 року за місцем проживання, остання характеризується з посереднього боку, схильна до скоєння крадіжок, зловживає спиртними напоями. Зазначає, що при неодноразовому відвідування родини [PERSON] за місцем проживання спеціалістами служби у справах дітей і фахівцями ЦРЦСССДМ ММР 05 липня 2019 року, 07 серпня 2019 року, 26 вересня 2019 року, 18 вересня 2019 року, вдома її не було. За інформацією ЦРЦССССДМ ММР від 05 липня 2019 року № 43.2/27673, під час відвідування родини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , родичі повідомили, що за вказаною адресою вона не проживає, та відмовилися спілкуватися з фахівцями ЦРЦСССДМ ММР. У зв`язку з тим, що [PERSON] при відвідуванні її за місцем проживання 07 серпня 2019 року вдома не було, їй залишено запрошення до відділу соціально-правового захисту дітей управління « Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради для проведення бесіди 08 серпня 2019 року, з метою з`ясування намірів матері щодо повернення її сипа до її родини, бо після одруження дитини мати з дитячого закладу його не забрала, але 08 серпня 2019 року до вказаного відділу управління «Служба у справах дітей» ММР [PERSON] . не прийшла, на телефонні дзвінки не відповідала. Крім цього, у серпні 2019 року та до 24 вересня 2019 року [PERSON] взагалі сина у «Центрі опіки» не відвідувала. Повернення дитини [PERSON] загрожує її життю та здоров`ю, у зв`язку з тим, що вона не виконує батьківські обов`язки з виховання, утримання, лікування та розвитку сина, зловживає алкогольними напоями, підтримує зв`язок з особами, які ведуть антигромадський спосіб життя. Також, [PERSON] не проживає постійно за місцем своєї реєстрації, не повідомляє своє фактичне місце проживання суб`єктам соціальної роботи, а також не може забезпечити потреби дитини у повному обсязі. З часу влаштування сина до дитячого закладу [PERSON] не змінила свій спосіб життя, своєчасно не прийняла заходи щодо повернення його в свою сім`ю, злісно ухиляється від виконання обов`язків щодо їх виховання, утримання, лікування та розвитку, не скористалася послугами районного центру соціальних служб міської ради для подолання складних життєвих обставин, які виникли в її родині. Вважає, що фактично малолітній [PERSON] залишився без батьківського піклування. Враховуючи те, що статусу дитини, позбавленої батьківського піклування малолітній [PERSON] не має, оскільки у нього є мати, він не може користуватися пільгами, передбаченими чинним законодавством України для дітей, які залишилися без піклування батьків. Після неодноразового запрошення [PERSON] до управління «Служба у справах дітей» ММР, 17 вересня 2019 року вона прийшла до ССД та написала заяву про повернення дитини до її родини. У зв`язку з вищевикладеним, питання про повернення/неповернення малолітнього [PERSON] до родини матері розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради 19 вересня 2019 року прийнято рішення про недоцільність повернення дитини до родини матері та щодо доцільності відібрання малолітнього [PERSON] у матері, без позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідачка своїм правом на подачу відзиву не скористалася. Від представника позивача Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради - Солоха І.Г. - надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог. Від відповідачки [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги вона визнала у повному обсязі. Представник третьої особи Комунального закладу «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області - Кононенко Д.М. - надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Рух справи. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 грудня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 лютого 2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася позивач, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03 травня 2018 року Жовтневим районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 1257. У свідоцтві про народження серії [NUMBER] [PERSON] відомості щодо батька зазначені на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00021400059 від 09 листопада 2018 року. Відповідно до листа від 27 квітня 2018 року № 25.7/11532 на адресу директора Центрального районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, 25 квітня 2018 року малолітній [PERSON] доставлений працівниками Центрального відділення поліції ГУНП в Донецькій області до міської лікарні № 4, на підставі якого складений акт про покинуту дитину. На адресу Центрального ВП ГУНП в Донецькій області 27 квітня 2018 року № 25.7-20808-25.7.1 спрямований лист про те, що [PERSON] проживає разом із матір`ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , яка належними чином не виконує батьківські обов`язки щодо виховання та розвитку дитини. [PERSON] зловживає спиртними напоями, вихованням дитини не займається, вихованням дитини займається бабуся - [PERSON] , [INFO] . За інформацією ЦРЦСССДМ ММР від 07 травня 2018 року № 43.2/12159, висновком оцінки потреб дитини та її сім`ї факт складних життєвих обставин в родині підтверджено, який обумовлений низьким батьківським потенціалом матері. [PERSON] підписала договір про соціальний супровід родини. 08 травня 2018 року за заявою [PERSON] малолітнього [PERSON] тимчасово влаштовано до комунального закладу «Маріупольський міський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецькій області, де він перебуває до теперішнього часу. Згідно з п. 3.8 статусу дитячого будинку «Центр опіки», п. 17 «Типового положення про центр соціально-психологічної реабілітації дітей», затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 28 січня 2004 року № 87 тимчасово діти перебувають у центрі не більше ніж 9 місяців. За інформацією «Центру опіки» від 14 лютого 2019 року № 142 малолітній [PERSON] перебуває у даному закладі з 07 травня 2018 року, строк тимчасового перебування [PERSON] у «Центрі опіки» закінчився 08 січня 2019 року. 06 лютого 2019 року [PERSON] звернулася до Центральної районної служби у справах дітей Маріупольської міської ради з заявою щодо повернення її малолітнього сина [PERSON] до її родини. За інформацією «Центру опіки» від 28 лютого 2019 року № 243 дитина з 21 лютого 2019 року знаходилася на стаціонарному лікуванні в ДТВ КЗ «МТМЛ ЗДЖ» із діагнозом: закритий перелом стегнової кістки правої ноги, у зв`язку з чим потребує продовження лікування до одужання та послідуючого курсу реабілітації (масаж, фізіотерапія, лікувальна гімнастика), повноцінного харчування, збагаченого кальцієм, контролю рівня кальцію. На підставі рішення Центральної районної комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради від 06 березня 2019 року (пр. № 4) термін перебування малолітнього [PERSON] у «Центрі опіки» подовжено до його одужання. [PERSON] перебувала під соціальним супроводом центру з 07 травня 2018 року по 07 листопада 2018 року. За період соціального супроводу [PERSON] частково виконувала заходи, передбачені планом соціального супроводу тільки перші три місяці, з 07 травня 2018 року по 07 серпня 2018 року, а саме, [PERSON] відвідувала батьківський клуб підтримки сім`ї чотири рази: 07 червня 2018 року, 06 червня 2018 року, 21 червня 2018 року, 26 липня 2018 року. Крім цього, вона відвідала психологічну консультацію щодо гармонізації психоемоційного стану жінки з метою складання позитивної картини майбутнього 27 серпня 2018 року, але відповідні висновки не зробила. За інформацією Центрального відділу поліції ГУНП в Донецькій області від 22 серпня 2019 року № 7187/101/07-2019 [PERSON] притягалась до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 127, ч. 2 ст. 178 КУпАП. Згідно з характеристикою [PERSON] , наданою Центральним відділом ГУНП в Донецькій області від 23 вересня 2019 року за місцем проживання, остання характеризується з посереднього боку, схильна до скоєння крадіжок, зловживає спиртними напоями. При неодноразовому відвідування родини [PERSON] за місцем проживання спеціалістами служби у справах дітей і фахівцями ЦРЦСССДМ ММР 05 липня 2019 року, 07 серпня 2019 року, 26 вересня 2019 року, 18 вересня 2019 року, вдома її не було. За інформацією ЦРЦСССДМ ММР від 05 липня 2019 року № 43.2/27673, під час відвідування родини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , родичі повідомили, що за вказаною адресою вона не проживає та відмовилися спілкуватися з фахівцями ЦРЦСССДМ ММР. З матеріалів справи вбачається, що у серпні 2019 року та до 24 вересня 2019 року [PERSON] взагалі сина у «Центрі опіки» не відвідувала. Так, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради 19 вересня 2019 року прийнято рішення про недоцільність повернення дитини до родини матері та щодо доцільності відібрання малолітнього [PERSON] у матері, без позбавлення її батьківських прав, та стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Ураховуючи положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року звернув особливу увагу на те, що застосовуючи такий захід, як відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, необхідно виходити з інтересів дитини й враховувати право на повагу до його сімейного життя, проголошене ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Розірвання сімейних зв`язків, а відтак позбавлення дитини її коріння виправдане лише за наявності виняткових обставин - необхідність захисту дитини від небезпеки у випадку реального існування такої. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Судом установлено, що про батька малолітнього нічого невідомо, оскільки при реєстрації народження відомості про батька внесені на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, зі слів матері, бабуся є особою похилого віку, а інші відомості про родичів дитини - відсутні. Отже, враховуючи повне визнання відповідачкою позову, спосіб життя відповідачки, її умови проживання, безвідповідальне ставлення до виховання та утримання дитини, яка не турбується про неї, активної участі у організації життя дитини не приймає, не піклуються про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, її утримання, може залишити дитину без стороннього належного догляду, не має постійного місця проживання, не працює, не створила належних умов для проживання та виховання своєї малолітньої дитини, тому суд дійшов до висновку, що захист прав малолітньої дитини шляхом відібрання їх від матері без позбавлення батьківських прав є виправданим і таким, що відповідає інтересам дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав, суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки малолітня дитина потребує матеріальної допомоги, а матір за станом здоров`я може надавати матеріальну допомогу, то є підстави для стягнення з відповідачки в судовому порядку аліментів. Таким чином, для забезпечення малолітній дитині отримання коштів, необхідних для її життєдіяльності, повної охорони її інтересів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради у розмірі у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 768,40 гривень. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved