Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

В червні 2017 року заявники [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. В обґрунтування даної заяви зазначено, що [INFO] року помер батько заявників - [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, що складається, зокрема, з квартири [ADDRESS]. Обумовлена квартира належала [PERSON], яка померла [INFO] року. За життя остання склала заповіт, який було посвідчено 21.01.1993 року державним нотаріусом Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області, згідно якого заповіла все своє майно [PERSON] [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], відповідно до п.2 ч.1 ст. 549 ЦК України 1963 року. Заявники, прийнявши спадщину після смерті батька в передбаченому законом порядку, звернулися до нотаріуса з заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину. Проте отримали відмову у вчиненні вказаної нотаріальної дії через наявні розбіжності в написанні прізвища спадкоємця, зазначеного в заповіті та його паспорті. Посилаючись на те, що на даний час вирішити питання в адміністративному порядку неможливо, а встановлення зазначеного факту має для заявників юридичне значення, оскільки потрібно для оформлення спадкових прав, останні просили заяву задовольнити. В судовому засіданні заявник [PERSON] підтримала вимоги викладені в заяві. Заявники [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явились. Надіслали заяву, в якій просили розглянути справу за їх відсутності та заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа задовольнити. Представник заінтересованої особи - Вознесенської міської ради Миколаївської області в судове засідання не з'явився. Направив на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі. Проти задоволення заяви не заперечував. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Так, як вбачається з матеріалів справи, [INFO] року померла [PERSON] (а.с. 6). За життя остання склала заповіт, який було посвідчено 21.01.1993 року державним нотаріусом Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області (а.с. 11). Відповідно до вказаного заповіту померла заповіла все своє майно [PERSON] [INFO] року [PERSON] помер (а.с.5). Після його смерті, як вбачається з повідомлення Першої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області за № 788/01-09 від 05.07.2017 року, заведено спадкову справу № 402/2005 на підставі заяв по прийняття спадщини від заявників. Згідно Інформаційної довідки з Спадкового реєстру інформація щодо посвідчення заповітів від його імені відсутня (а.с.33-35). Однак, при зверненні заявників до нотаріальної контори з приводу видачі на їх ім'я свідоцтв про право на спадщину за законом, нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки в заповіті, відповідно до якого померлий успадкував все майно, яке належало [PERSON], прізвище спадкоємця записано як «[PERSON]», що не співпадає з фактичним прізвищем спадкоємця. Відповідно до ст.3, ч.1 ст.234 ЦПК України, п.п.4,12 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення " (з наступними змінами), окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав за відсутності іншого порядку встановлення цих фактів. За правилами п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Так, заповіт - це особисте розпорядження особи (заповідача) щодо належного йому майна, майнових прав та обов'язків на випадок своєї смерті, складений у встановленому законом порядку (ст. 1233 ЦК України). Його призначення полягає в тому, щоб визначити порядок переходу всього майна, майнових прав та обов'язків до певних осіб, який буде існувати після смерті заповідача. З зазначених положень законодавства випливає, що заповіт за своїм характером є одностороннім правочином, у зв'язку з чим, тісно пов'язаний з особистістю заповідача та фактично є носієм, що містить інформацію щодо волевиявлення останнього на випадок своєї смерті, що в свою чергу, виключає можливість встановлення факту належності заповіту особі, на користь якої він складений. Наявність заповіту є лише одним із елементів складного юридичного факту, пов'язаного із прийняттям спадкоємцями спадщини та набуттям права власності на спадкове майно. За таких обставин, суд приходить до висновку, що заява [PERSON], [PERSON], [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документа є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed