Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»» про стягнення нарахованої та невиплаченої заробітної плати у розмірі 46 047,20 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач [PERSON] у період з 20.06.2019 р. по 01 березня 2021 р. включно працював на посаді сторожа у філії ЮУ ДЕД Доманівське ДРП Дочірнього підприємства Миколаївський облавтодор відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія автомобільні дороги України, з оплатою праці згідно штатного розпису. Згідно з наказом №9-к від 01.03.2021 року був звільнений з посади сторожа АБЗ за власним бажанням, ст. 38 КзпП України . За час перебування у трудових відносинах, підприємством була нарахована, але не виплачена заробітна плата позивачу за період з 20.06.2019 р. по грудень 2019 р. та з лютого 2020 р. по грудень 2020 р. у розмірі 46 047,20 грн. На день звільнення, станом на 01.03.2021 року, відповідач не провів повний розрахунок по зарплаті з позивачем Ухвалою суду від 19.04.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовну заяву підтримав та просив її задовольнити і стягнути заборгованість по заробітній платі. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України» про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак у судове засідання явку свого представника не забезпечив. Відзив на позов до суду не надіслав. Заяв про розгляд справи за відсутності представника підприємства чи відкладення розгляду справи не направляв. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Враховуючи наявність усіх умов, передбачених ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] був працевлаштований наказом №17 -к ДП «Миколаївський облавтодор філії Южноукраїнська ДЕД сторожем, що підтверджується фотокопією трудової книжки серії [NUMBER] . Згідно наказу № 9 - К від 01.03.2021 року [PERSON] було звільнено з посади сторожа АБЗ за власним бажання, ст. 38 п.1 КЗпП України, на підставі заяви [PERSON] . На момент звільнення з позивачем не було проведено повний розрахунок, що підтверджується довідкою. Відповідно до довідки наданої філією "Южноукраїнська ДЕД" ДП Миколаїавтодор, заборгованість ДП «Миколаївоблавтодор» перед позивачем за червень - грудень 2019 р. та лютий-грудень 2020 р. станом на 01.01.2021 року становить 46 047,20 грн. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (ст. 21 ЗУ «Про оплату праці»). Заробітна плата працівників підприємств на території України виплачується у грошових знаках, що мають законний обіг на території України. Виплата заробітної плати у формі боргових зобов`язань і розписок або у будь-якій іншій формі забороняється (ч.1 ст.3 ЗУ «Про оплату праці»). Згідно із ч.5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ч 6ст. 24 Закону України «Про оплату праці», своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Заробітна плата повинна виплачуватися працівникові регулярно в робочі дні в строки, встановлені в колективному договорі, не рідше двох разів на місяць, не більше як через 16 календарних днів. Якщо день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Таким чином затримка виплати заробітної плати навіть на один і більше днів є порушенням строків виплати згідно зі ст. 24 ч1 таст.115 ч.1 КЗпП України. Статтею 233 КЗпП України, частина 2, встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Окрім того, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі, яка станом на 01.01.2021 року становить 46 047,20 грн. У правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 30.01.2019 р. у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18), суд дійшов висновку, що пільга щодо сплити судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України Про судовий збір, згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. На підставі даної правової позиції, при звернені до суду позивач [PERSON] мав сплатити судовий збір у розмірі 1% від ціни позову, але не менше 0.4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 908 грн. Підлягають стягненню витрати за надання правової допомоги в розмірі 500 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за позовні вимоги у розмірі 908,00 грн. Відповідно до вимог ст. 233 КзпП - у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Отже, наявність заборгованості по заробітній платі перед позивачем, яку відповідач не заперечив, що дає підстави позивачу звернутися до суду за захистом порушених прав. Згідно із п. 2 ч. 1ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: approved