Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Черкаська міська рада, про встановлення порядку користування земельної ділянкою. В обґрунтування своїх вимог вказував, що відповідно договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 17.07.2002 року він придбав у власність 25 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться на розі [ADDRESS] і розташовані на земельній ділянці 600 кв.м. Інша частина домоволодіння 3/5 належить співвласникам [PERSON] та [PERSON], який фактично володіє частиною домоволодіння після смерті його матері [PERSON] У 2011 році позивач вирішив виділити частину земельної ділянки із спільного користування у власне володіння з подальшою її приватизацією. При проведенні обміру земельної ділянки за вище вказаною адресою, ТОВ „Геоземпроект" виготовив план розподілу земельної ділянки, відповідно до якого виявилось, що загальна площа земельної ділянки спільного домоволодіння складає 584 кв.м., з них у користування [PERSON] повинно було виділено 234 кв.м., замість 140 кв.м., якими він на даний час користується. Оскільки на сьогодні в користуванні позивача знаходиться земельна ділянка меншою площею, ніж він має право користуватися відповідно до своєї частки домоволодіння, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, встановити порядок користування спірною земельною ділянкою відповідно до варіанту № 1 судової будівельно-технічної експертизи № 31 від 20.03.2013р. Не заперечували, що існує фактичний порядок користування земельною ділянкою, який був встановлений ще попередніми власниками та продовжує інсувати на даний час, проте він не відповідає ідеальним часткам сторін, що порушує права позивача. Суду пояснили, що про невідповідність розміру земельної діняки позивача, якою він фактично користується, розміру ділянки, яка повинна відповідати його ідеальній частці, позивач дізнався лиши при проведенні обмірів ТОВ «Геоземпроект» у 2011 році і стало підставою для зверення з позовом до суду. Відповідачка [PERSON] та її адвокат [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували. Суду пояснили, що [PERSON] є співвласницею 7/25 частин житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 16.07.2004 року. Іншими співвласниками домолодіння є позивач [PERSON], а також спадкоєці [PERSON] - [PERSON] та його сестра [PERSON] До придбання [PERSON] та позивачем даного житлового будинку, між співвласниками вже був встановлений порядок користування землельною ділянкою, були встановлені огорожі, про що свідчить план землеьної ділянки в технічних паспортах сторін та плани розподілу земельної ділянки за 1970 та 1972 роки, які містяться в інвентарній справі. На даний час цей же порядок користування земельною ділянкою і зберігається, огорожі існують в тих же межах, що і до часу придбання як нею, так і позивачем, своїх частин будинковолодіння. Вважають, що позов не підлягає до задоволення, так як сплинула позовна давність, про застосування якої клопотали перед судом, оскільки позивач придбав частину будинку у 2002 році і з цього часу розпочав використовувати земельну ділянку у тих же розмірах, яка існує і на даний час. Відповідач [PERSON], будучи спадкоємцем після смерті матері [PERSON], проти позову заперечував, суду пояснив, що порядок користування земельною ділянкою склався між співвласниками ще у 70 роках минулого століття та існує у такому ж вигляді і на даний час. Земельні ділянки всіх співвласників були відмежовані огорожами, які існують і по даний час. Огорожа між земельною ділянкою, якою користується він, існує з 1970 року і її місце розташування ніколи не змінювалося. Інша частина земельної ділянки була розподілена пізніше, була встановлена огрожа, яка також існує на даний час. Відповідачка [PERSON], будучи спадкоємицею після смерті матері [PERSON], в рамках судового доручення відповідно до умов Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, допитана у відповідному суді, позовні вимоги позивача не визнала. В своїх поясненнях посилалася на той факт, що заселення будинку [ADDRESS] відбувалося ще у 1966 році. З того часу, огорожа між ділянкою, що належить її брату [PERSON], та сусідами ніким не переносилася і причин для такого зміщення не має. Представник третьої особи не з»явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши матеріали інвентаризаційної справи № 475 на будинок [ADDRESS], приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 17.07.2002 року [PERSON] придбав у власність 2/5 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться на розі [ADDRESS] і розташований на земельній ділянці 600 кв.м. Відповідачці [PERSON] належить на праві приватної власності 7/25 частки даного житлового будинку на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом 16.07.2004 року № 3412. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями після смерті матері [PERSON] 8/25 частин житлового будинку [ADDRESS]. Згідно з рішенням Черкаського міськвиконкому № 535 від 11.04.1953 р. за спірним домоволодінням закріплена земельна ділнка розміром 600 кв.м в постійне користування. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю або споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі або споруди, якщо інакше не передбачене у договорі відчуження будівлі і споруди. З матеріалів інвентаризаційної справи № 475 на будинок [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] придбала 06.08.1966 року 1/2 частину вказаного домоволодіння, з відповідною частиною надвірних споруд. Житлова площа будинку становила 14,4 кв.м. Інша частина належала [PERSON] У 1970 році між співвласниками на той час спірного будинковолодіння [PERSON] та [PERSON] був встановлений порядок користування земельною ділянкою, яка на той час по фактичному користуванню становила 630 кв.м., згідно з яким у користування [PERSON] передано 313 кв.м, а у користування [PERSON] - 317 кв.м., про що техніком БТІ складений акт з підписами співвласників та затверджена відповідна схема БТІ від 03.08.1970 року. У зв»язку із здійсними вказаними співвласниками добудов до будинку та за їх взаємною згодою, рішенням виконкому Черкаської міської ради депутатів трудящих № 647 від 26.08.1970 року визнано право власності на добудову та затверджені ідеальні долі в будинковолодінні співвласників: [PERSON] - 63/100, [PERSON] - 33/100. На підставі вказаного рішення співвласникам були видані відповідні свідоцтва. У подальшому кількісний склад співвласників спірного домоволодіння змінився: частина будинковолодіння, яка належала [PERSON], перейшла у власність [PERSON] на підстві договору купівлі-продажу, посвідченого Першою Черкаською держнотконторою 12.10.1971 р. за р. № 1-8995, та [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою Черкаською держнотконторою 02.10.1970 р. за р. № 2-9262. За їх взаємною згоду був встановлений порядок користування земельною ділянкою по її фактичному користуванню, про що 01.02.1972 року складений техніком БТІ акт з підписами співвласників та затверджена 03.02.1972 року відповідна схема БТІ. Згідно із вказаними документами у користуванні [PERSON] залишилося 313 кв.м., [PERSON] передано у користування 163 кв.м., [PERSON] - 154 кв.м. [PERSON] 27.05.1972 року продав, а [PERSON] купила належні йому 3/10 частин домоволодіння з відповідною частиною надвірних споруд [ADDRESS]. Рішенням виконкому Черкаської міської ради № 563 від 12.07.1972р. [PERSON], за згодою співвласників [PERSON] та [PERSON], надано дозвіл на добудову кухні розміром 2,5х4,0 м до належної їй частини будинку [ADDRESS]. [PERSON] 04.06.1974 року продав, а [PERSON] купив належну йому 1/3 частину будинку з відповідною частиною надвірних споруд [ADDRESS]. Рішенням виконкому Черкаської міської ради депутатів трудящих № 14 від 14.01.1976 року за згодою співвласників, враховуючи проведені ними добудови, затверджені ідеальні долі співвласників та 18.02.1976 видані свідоцтва про право особистої приватної власності: - № 77 [PERSON] на 33/100 частини житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS], - № 78 [PERSON]на 7/20 частин житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS]; - № 79 [PERSON] на 8/25 частин житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS]. Будь-яких змін в порядку користування земельною ділянкою в матеріалах інвентаризаційної справи не зафіксовано. [PERSON] 07.04.1976р. продала, [PERSON] купла 7/20 частин будинку з належною частиною надвірних споруд в [ADDRESS]. [PERSON] 19.07.1976 р. продав, а [PERSON] купила 8/25 частин будинку з належною частиною надвірних споруд в [ADDRESS]. Рішенням Черкаської міської ради нардних депутатів № 892 від 13.12.1978р. прийнято в експлуатацію, визнано право власності на прибудови та затверджені ідеальні долі між співвласниками за їх згодою [ADDRESS]: - [PERSON] 8/25, [PERSON] - 7/25, [PERSON] - 2/5. У таких же частках право власності на спірне будинковолодіння існує у співвласників і на даний час. У 1996 році огорожа [NUMBER] між частинами земельної ділянки, якими на даний час користуються [PERSON] та [PERSON], була замінена на металеві сітку та в інвентаризаційній справі внесені поточні зміни (а.с.110-112 позначено зеленим кольором). Інших змін щодо порядку користування спірною земельною ділянкою не зафіксовано. В п. 21 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року вказано наступне: виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до ст. 88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішені спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Дана угода не ущемляє законні права сторін, не позбавляє їх можливості належно користуватися своєю частиною будинку, не суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам та єдиним можливим варіантом визначення порядку користування земельною ділянкою з урахуванням власності сторін та сталого порядку користування своїми земельними ділянками. Аналізуючи викладене, судом достеменно встановлено, що між співвласниками домоволодіння [ADDRESS], з 1972 року склався фактичний порядок користування земельною ділянкою, який існує і по даний час. Тобто, порядок користування існує тривалий час, він є сталим, власники домовилися саме про існуючий порядок користування земельними ділянками і даний порядок не порушує законних прав та інтересів співвласників. Твердження позивача про порушення його права як землекористувача необгрунтоване та спростовується належними та об»єктивним доказами, оскільки купуючи у 2002р. частину домоволодіння позивач був обізнаний про сталий порядок користування земельною ділянкою. Всі огорожі, які існують в домоволодінні, існували на час набуття позивачем права власності на частину домоволодіння та не змінювали свого місце розташування. Згідно з ч. 7 ст. 41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію й природні якості землі. Тому якщо власник або співвласник будинку зведенням будівель і споруд погіршує права решти учасників спільної власності чи інших осіб, у тому числі погіршує для них екологічну ситуацію, то вони відповідно до ст. ст. 55, 124 Основного Закону та інших актів законодавства мають право заявляти в суді вимоги до знесення цих будівель і споруд (незалежно від того, зводились вони з відповідного дозволу чи без нього) або усунення допущених порушень іншим шляхом. Частина 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вимогу [PERSON] щодо застосування строку позовної давності суд оцінює критично, оскільки, як відомо, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Отже, з матеріалів справи вбачається, що позивач дізнався про порушення свого права лише у 2011 році при виготовленні ТОВ «Геоземпроект» плану розподілу земельної ділянки. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Встановлення порядку користування земельною ділянкою необхідно провести по фактичному користуванню, яке згідно пояснень сторін склалось ще до набуття ними права власності на дане домоволодіння.

Outcome: partial