Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. На обґрунтування позову зазначено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], відповідач є сином позивача і зареєстрований у вказаній квартирі, проте протягом шести років в ній не проживає, жодних відносин з позивачем не підтримує, в сплаті комунальних послуг участі не бере, проживає за невідомою для позивача адресою, особисті речі відповідача в квартирі відсутні. Перебування відповідача на реєстраційному обліку в квартирі створює перешкоди для користування та розпорядження позивачем належною йому квартирою, в тому числі позивач вимушений сплачувати комунальні платежі, виходячи з розрахунку кількості зареєстрованих у квартирі осіб. З посиланням на викладені обставини вказується на наявність передбачених законом підстав для задоволення заявлених вимог. В судовому засіданні позивач заявлений позов підтримав повністю з посиланням на обставини, зазначені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України через оголошення у пресі, тобто вважається повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини неявки до суду не сповістив, заяви про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності не надав. За таких обставин і відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим ухвалення заочного рішення по справі, враховуючи також, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача, показання свідка [PERSON], вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивач з 2007 р. є власником квартири [ADDRESS], відповідач є сином позивача і зареєстрований у вказаній квартирі, проте з 2010 р. в ній не проживає при відсутності перешкоджання йому у цьому інших осіб, жодних відносин з позивачем не підтримує, в сплаті комунальних послуг участі не бере, проживає за невідомою для позивача адресою, особисті речі відповідача в квартирі відсутні. Угоди з позивачем на проживання у квартирі відповідач не укладав, самостійного зняття з реєстраційного обліку не здійснює. Вказані обставини підтверджені в судовому засіданні матеріалами справи, в тому числі свідоцтвом про право власності на житло від 22.02.2007 р., витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.02.2007 р., довідкою КП «ЖЕО №2» від 26.04.2016 р., показаннями свідка [PERSON] про не проживання з 2010 р. [PERSON] в квартирі позивача, а тому визнаються судом встановленими. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд відзначає, що правовідносини між сторонами мають бути урегульовані згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України, відповідно до якої член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки у судовому засіданні встановлено, що відповідач без поважних на те причин не проживає в [ADDRESS] понад один рік, остільки існують передбачені законом підстави для задоволення вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право на користування відповідним житловим приміщенням. Позивач при зверненні до суду посилається на обмеження фактом реєстрації місця проживання відповідача у квартирі його, як власника цього квартири, права на користування та розпорядження майном, в зв»язку з чим судом при вирішенні справи також враховується правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.01.2012 р. у справі № 6-57цс11, відповідно до якого у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред»явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. З урахуванням викладеного суд вважає необхідним задоволення заявленого позову. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 551,20 грн. в рахунок відшкодування судових витрат по справі. На підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved