Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з позовною заявою, у якій просить стягнути з ПАТ АКБ «Новий» на користь ПАТ «Альфа-Банк» суму 123000,00 грн. в рахунок боргу [PERSON] за кредитним договором №21050485470 від 05.08.2011р. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити повністю, посилаючись на те, що позивач внесла до каси АКБ «Новий» 123000,00 грн. з метою погашення заборгованості за кредитним договором №21050485470 від 05.08.2011р., що підтверджується квитанцією №15 від 11.07.2012р., проте відповідні кошти не були перераховані відповідачем до ПАТ «Альфа-Банк». Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову та стверджував, що банк не отримував жодних коштів від [PERSON] та не видавав відповідну квитанцію. Крім того, посилався на те, що у АКБ «Новий» відсутні зобовязання перед ПАТ «Альфа-Банк» за кредитним договором №21050485470 від 05.08.2011р., оскільки прийняття банком коштів для переказу не свідчить про переведення на нього боргу платника. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши викладені у позовній заяві обставини та вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що між [PERSON] та ПАТ "[PERSON] Фінансування (далі Первісний кредитор) укладено кредитний договір №\~21050485470 від 05.08.2011 р. (далі Кредитний договір), згідно з яким позичальнику надано кредит у сумі 137423,20 грн. За змістом п. 2.2 Кредитного договору кредит у сумі 137423,20 грн. надається шляхом перерахування з кредитного рахунку ПАТ «Профін Банк» на поточний рахунок позичальника №\~26201324343110, відкритий у ПАТ «Профін Банк» (далі Поточний рахунок). Згідно з п.\~3.1 Кредитного договору погашення Кредиту здійснюється в наступному порядку: позичальник доручає, а кредитодавець за дорученням позичальника здійснює договірне списання грошових коштів в сумі відповідного щомісячного платежу та у відповідну дату платежу згідно графіку з Поточного рахунку позичальника на кредитний рахунок. 06.08.2012р. між ПАТ «Профін Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір купівлі-продажу кредитних портфелів, за яким права вимоги за Кредитним договором перейшли до ПАТ «Альфа-Банк». Звертаючись з позовом про стягнення коштів з ПАТ АКБ «Новий» на користьПАТ\~«Альфа-Банк» позивач посилається на те, що 11.07.2012р. вона з метою погашення заборгованості за Кредитним договором звернулась до ПАТ АКБ «Новий» для здійснення міжбанківського переказу на свій поточний рахунок №26201324343110, відкритий у ПАТ\~«Профін Банк», на підтвердження чого надала суду квитанцію № 15 від 11.07.2012р., згідно з якою [PERSON] здійснила платіж на рахунок № 26201324343110 у сумі 123\~000, 00 грн. з метою погашення кредиторської заборгованості за Кредитним договором. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом, а згідно з ст. 521 ЦК України форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу. З аналізу ч. 1 ст. 1054, ч. 1 ст. 509, ст. 520 ЦК України вбачається, що сторонами кредитного договору є кредитодавець та позичальник, при цьому заміна особи на стороні позичальника (перевід боргу) може мати місце виключно шляхом укладення відповідного договору за згодою кредитодавця. Як вбачається з матеріалів справи, між [PERSON] та ПАТ АКБ «Новий» не укладався договір про переведення на ПАТ АКБ «Новий» боргу [PERSON] перед ПАТ\~«Профін Банк» (після продажу кредитного портфелю перед ПАТ\~«Альфа-Банк»), а саме її зобовязань за Кредитним договором, Таким чином, відповідач не є учасником кредитних правовідносин, які виникли між [PERSON] та ПАТ\~«Альфа-Банк» на підставі Кредитного договору, а відтак не є особою, яка відповідає за належне виконання зобовязань за таким договором, та особою, з якої можуть бути стягнені кошти з метою виконання відповідних зобовязань. Відповідно до п. 24.3 ст. 24 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» при використанні документа на переказ готівки ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття до виконання банком або іншою установою - учасником платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі. Прийняття документа на переказ готівки до виконання засвідчується підписом уповноваженої особи банку або іншої установи - учасника платіжної системи чи відповідним чином оформленою квитанцією. Згідно з п. 32.3 ст. 33 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банки зобов'язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених пунктом 22.6 статті 22 цього Закону. Відповідно до п. 32.1 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. З системного аналізу ч. 1 ст. 509 ЦК України, п. 24.3 ст. 24, п. п.п. 32.1, 32.3 ст. 33 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» вбачається, що банк, приймаючи від платника готівку для переказу її на рахунок отримувача у іншому банку, бере на себе зобовязання перед платником здійснити такий переказ, проте не стає боржником за зобовязанням, на виконання якого було ініційовано відповідний переказ. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов'язку в натурі. Таким чином, у випадку порушення банком правил переказу коштів платник на підставі ст. 16 ЦК України, п. 32.3 ст. 33 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» може захистити свої права шляхом звернення до суду з позовом про зобовязання банку виконати обов'язок в натурі, а саме про зобовязання здійснити відповідний переказ коштів (в даному випадку на поточний рахунок платника у іншому банку), тоді як вимоги платника про стягнення з банку коштів на користь третьої особи в рахунок погашення зобовязань платника перед третьою особою є неналежним способом захисту з огляду на відсутність у банку жодних зобовязань перед такою третьою особою. Представнику позивача у судовому засіданні розяснювалось передбачене ст. 31 ЦПК України право збільшити або зменшити розмір позовних вимог, а також змінити предмет або підставу позову, проте позивач чи його представник з відповідною заявою до суду не звертався. Враховуючи, що за змістом ч. 1 ст. 11 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позивачем вимог, а відповідач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, у суду відсутні підстави для задоволення такого позову. З огляду на відсутність підстав для задоволення позову судові витрати відповідно до ст.\~88 ЦПК України покладаються на позивача.

Outcome: dismissed