Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про визнання недійсними кредитного договору № 09/07/412 МК від 06.09.2007 року, договору застави майна № 09/06/412 МК від 06.09.2006 року, договору застави автотранспорту від 06.09.2007 року, договору застави автотранспорту від 06.09.2006 року, які укладені ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON]. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали свої позовні вимоги та пояснили, що позивачу стало відомо про укладення між ним та ПАТ КБ «Приват Банк» кредитної угоди 09/07/412МК від 06.09.2007 року про отримання кредиту на споживчі цілі в сумі 45 000,00 доларів США (сорок п'ять тисяч доларів США) та договорів застави на забезпечення його виконання після отримання позову про стягнення кредитної заборгованості, рішення суду від 28.01.2010 року та постанови державного виконавця у травня 2011 року, а тому, звернувшись у суд з даним позовом 17.03.2014 року, не пропустив строку звернення до суду. Спірних договорів позивач не укладав та не підписував. Просить визнати недійсними кредитний договір № 09/07/412МК від 06.09.2007 року, договір застави майна № 09/06/412 МК від 06.09.2006 року, договір застави автотранспорту від 06.09.2007 року, договір застави автотранспорту від 06.09.2006 року з наступних підстав: Відповідно до вимог Закону України "Про заставу" заставою може бути забезпечена тільки дійсна вимога, отже 06.09.2006 року договору застави який би забезпечував виконання кредитного договору 09/07/412МК від 06.09.2007 року, позивач не міг укласти, підпис на ньому позивачу не належить, наведеного в договорі застави майна позивач в заставу відповідачу не надавав. Окрім того, договір застави автотранспорту від 6.09.2007 року, згідно п. 2 забезпечує виконання зобов»язань позичальника, що випливають з кредитного договору від 11 квітня 2006 року № 09/07/412МК, якого взагалі не існує. За своїм змістом і текстом договори не відповідають законодавству України, інтересам і волі позивача, порушують його права та законні інтереси. Підписи позичальника та заставодавця на кредитному договорі № 09/07/412МК від 06.09.2007 року, договорі застави майна № 09/06/412 МК від 06.09.2006 року, договорі застави автотранспорту від 06.09.2007 року та договорі застави автотранспорту від 06.09.2006 року виконані невідомою особою, зміст і умови цих правочинів позивачу не відомі. При цьому позивач не заперечив отримання у банку вказаних коштів та повернення їх щомісяця певними сумами, які інколи співпадали з щомісячними платежами, зазначеними у спірному кредитному договорі - випадково. Вважає, що працівник банку при видачі йому коштів не пропонував укласти письмовий кредитний договір, оскільки позивач неодноразово отримував кредит у цьому банку і вчасно його повертав, а тому йому довіряли працівники банку. Позивач не заперечує проти повернення кредитних коштів і пояснив, що умови повернення кредитних коштів зазначені ним у мировій угоді, яка надсилалась банку, однак письмова відповідь ним не отримана. Зміст спірного кредитного договору суперечить ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» оскільки ні перед укладенням договору, ні протягом його дії, відповідач не повідомив позивача у письмовій формі про умови надання кредиту, та не надав в повному обсязі інформацію про умови кредитування, як того вимагає Закон: існуючі форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки; орієнтовна сукупна вартість кредиту й вартість послуги з оформлення кредитного договору (перелік всіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням і поверненням; наприклад, таких, як: адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення й т.д.); строк, на який кредит може бути отриманий; варіанти повернення кредиту і його умови; необхідність здійснення оцінки майна, якщо оцінка необхідна, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків і державні субсидії, на які споживач має право, або вказівка, від кого споживач може одержати докладну інформацію позитивні й негативні аспекти пропонованих схем кредитування. Просить позов задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні просить відмовити у позові із підстав зазначених у запереченнях. Вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки у рішенні Кременецького районного суду від 28 січня 2010 року зазначено, що відповідач, а саме [PERSON] належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, тобто знав про постановлення судом заочного рішення, а, відповідно, з цього часу рахується позовна давність. Із заперечення на висновок судово-почеркознавчої експертизи від 14.11.2014 року вбачається, що всупереч п. 1.5 розділу «Почеркознавча експертиза» Науково-методичних рекомендацій МЮУ вільні зразки підпису надаються по змозі не менше ніж на 15 документах, однак всупереч цієї норми для проведення експертизи вільних зразків підписів надано лише у 6-ти документах. Із поданих експерту документів не зрозуміло на підставі чого при проведенні експертизи підпису [PERSON], досліджувався не оригінал документу, а електрофотокопія договору страхування ОВ № 0381021 від 15.01.2007 року. Дослідження вільного зразка підпису по електрофотокопії договору суперечить п. 1.5 . «Почеркознавча експертиза». Висновок експерта не має переваг перед іншими засобами доказування, підлягає дослідженню й перевірці , а фактичні дані, що містяться в ньому, оцінюються судом за загальними правилами. Крім цього, рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 28.01.2010 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення. Зазначене рішення суду позивачем не оскаржувалось. Майно, на яке звернуто стягнення за рішенням суду було предметом застави оскаржуваних договорів і надавалось особисто [PERSON]. Дана обставина підтверджується техпаспортами на автотранспорт та фотографіями меблів зробленими в квартирі [PERSON] за його присутністю. Не підписання позивачем оспорюваних договорів спростовується розрахунком заборгованості по кредитному договору та виписками по рахунках [PERSON] згідно з якими ним проводилось погашення заборгованості, як по заборгованості за кредитним договором, так і по відсотках. У запереченні від 15.12.2014 року представник відповідача пояснив, що позивачем перекручено п. 1 ч. 7 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів». Пунктом 1 ч. 7 ст. 15 цього закону визначено, що у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування зазначених збитків, однак позивач адаптував дану норму права, замінивши в тексті Закону «споживач має право розірвати договір» на «споживач має право визнати договір недійсним». Окрім того, відповідач заперечує твердження позивача про те, що спірні договори (правочини) здійснені з використанням нечесної підприємницької практики вчинені, оскільки згідно ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика включає вчинення дій, що кваліфікуються як прояв недобросовісної конкуренції, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводять споживача в оману або є агресивно, і яка згідно цього ж Закону полягає в утворенні, експлуатації або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, тому позивачем не доведено порушення банком вимог ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Предметом спірного кредитного договору є зобов'язання банку надати позичальнику кредит у вигляді невстановленої кредитної лінії. Просить у позові відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. В кредитному договорі № 09/07/412 МК від 06.09.2007 року зазначено, що він укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (ПАТ КБ «ПриватБанком» ) та [PERSON], згідно якого останній отримав в банку кредит в сумі 45 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.09.2012 року. В договорі застави майна від 06.09.2006 року № 09/06/412 МК зазначено, що [PERSON] на забезпечення виконання зобов'язань вказаних в кредитному договорі від 06.09.2007 №09/07/412 надав банку під заставу телевізор Samsung с.н.ВВІА451, 2006 р.в.; сатилітарну антену, Digital, с.н.Gf51IK, гарнітур до вітальні, коричневого кольору (6 секцій); м"яку частину, бежевого кольору; DVD-AKAI, с.н.784, 20066 р.в.; гарнітур до вітальні, бежевого кольору (6 секцій). В договорі застави автотранспорту від 06.09.2006 року зазначено, що [PERSON] надав банку під заставу автомобіль марки Mercedes-Bens 412S, синього кольору, 1999 року випуску, тип ТЗ: автобус-D, кузов: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], на забезпечення виконання зобов'язань вказаних в кредитному договорі від 06.09.2007 року № 09/07/412 МК. В судовому засіданні представник відповідача не зміг пояснити чому договір застави автотранспорту укладений раніше на рік за кредитний договір, на забезпечення виконання якого він укладався. Позивач суду пояснив, що він дійсно укладав з банком інший кредитний договір та договір застави для забезпечення його виконання, який виконав повністю, а тому у банку були копії його правовстановлюючих документів, а також вищезазначеного майна. В договорі застави автотранспорту від 06.09.2007 року зазначено, що [PERSON] надав банку під заставу автомобіль марки Ikarus 256, білого кольору, 1986 року випуску, тип ТЗ: автобус-D, кузов: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], на забезпечення виконання зобов'язань вказаних в кредитному договорі від 11 квітня 2006 року № 09/07/412 МК. Кредитний договір від 11 квітня 2006 року № 09/07/412 МК сторонами в судове засідання не представлений. Згідно висновку експерта № 978/14-22 від 21.10.2014 року, підписи на кредитній угоді № 09/07/412 МК від 06.09.2007 року виконані не [PERSON], а іншою особою; підпис на договорі застави майна № 09/07/412 МК від 06.09.2007 року виконано не [PERSON], а іншою особою; підписи на договорі застави автотранспорту від 06.09.2007 року виконані не [PERSON], а іншою особою; підписи на договорі застави автотранспорту від 06.09.2007 року виконані не [PERSON], а іншою особою. Вказаний висновок належним чином аргументований з наукової точки зору, експерт попереджений про кримінальну відповідальність, а тому суду немає підстав сумніватися у його достовірності. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину (договору) є недодержання в момент вчинення правочину сторонами або однією із сторін, зокрема вимоги про те, що зміст правочину не може суперечити ЦК , іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Крім цього волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну та припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 628 ЦКУ зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Отже , першою вимогою до чинності умов кредитного договору є погодження сторонами істотних умов. Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено: при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом, зокрема ст.ст. 547, 719, 1055, 1059, 1107, 1118 ЦК України. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, що беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставин, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд вважає, що при розгляді цивільної справи про звернення стягнення на майно [PERSON], яке зазначене у вказаних договорах брали участь ті ж особи, однак судом при постановлені рішення 28.01.2010року не встановлювались обставини дійсності правочинів, що не дає суду підстави застосувати вказану статтю. Відповідно до ст.ст. 257,261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки . Перебіг позовної давності починається з дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Доводи позивача про те, що він дізнався про порушення свого права у травні 2011 року, а тому не пропустив строку позовної давності , коли отримав з відділу державної виконавчої служби Кременецького районного управління юстиції постанову про відкриття виконавчого провадження по рішенню Кременецького районного суду від 28.01.2010 року, суд вважає підставними та такими, що доводяться актом опису і арешту майна та передачу його в заклад від 18.05.20011р., де є наявні підписи позивача. Судом встановлено, що · кредитна угода № 09/07/412 МК від 06.09.2007 року, · договір застави майна № 09/06/412 МК від 06.09.2006 року, по кредитному договору від 06.09.2007 року №09/07/412 МК, · договір застави автотранспорту від 06.09.2007 року, укладений по кредитному договору № 09/06/412 МК від 11.04.2006 року №09/07/412 МК, · договір застави автотранспорту від 06.09.2006 року, по кредитному договору від 06.09.2007 р. №09/07/412 МК, укладені між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (ПАТ КБ «ПриватБанком») та [PERSON] з порушенням вимог чинного законодавства, які є необхідними для чинності даного правочину, а саме: відсутній підпис сторони правочину ([PERSON].), а також дати укладання договорів застави (за рік до укладання кредитного договору) та укладання договору застави на виконання іншого кредитного договору (від 11.04.2006 року № 09/07/412 МК ) ставлять під сумнів волевиявлення учасника правочину, яке має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. На підставі наведеного,

Outcome: approved