Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

в липні 2018 року представник позивача ТОВ «Перший український експертний центр» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 6630,70 гривень, інфляційні нарахування в розмірі 1264,18 гривень, 3% річних в сумі 306,47 грн. В обґрунтування позову зазначено, що на підставі договору іпотеки від 10.11.2006 року відповідач є власником квартири [ADDRESS]. Квартира знаходиться в його користуванні. Згідно рішення Правління ПАТ «ХК «Київміськбуд» (протокол № 29 від 15.08.2012 р.), житловий будинок [ADDRESS] переданий в експлуатацію організації ТОВ «Перший український експертний центр». Позивачем 05.05.2017 року зазначений будинок було передано на баланс ОСББ «[ADDRESS]» та на момент передачі,згідно розрахунку існувала заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги, яку відповідач, в порушення Правил користування приміщеннями житлових будинків та гуртожитків, а також вимог Житлового кодексу України, відмовляється сплачувати в добровільному порядку на користь позивача. З огляду на викладене, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просив суд стягнути вказану заборгованості з відповідача в примусовому порядку. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20.07.2018 року, у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12.02.2019 року, у справі закінчено підготовче провадження та призначено судовий розгляд. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з викладених в позові підстав. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не винала та просила в їх задоволенні відмовити з викладених у відзиві підстав. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], яка належить йому на підставі договору іпотеки від 10.11.2006 року (а.с.18-19). Рішенням Правління ПАТ «ХК «Київміськбуд» (протокол № 29 від 29.12.2014 р.), житловий будинок [ADDRESS] переданий в експлуатацію організації ТОВ «Перший український експертний центр». Відповідно до акту приймання-передачі житлового комплексу по [ADDRESS] на обслуговування та експлуатацію в управління ОСББ «[ADDRESS]», 05.05.2017 року, зазначений житловий комплекс було передано на баланс ОСББ «[ADDRESS]» (а.с.15-17). Відповідно до ст. 319 ЦК України, власність зобов»язує. Згідно із ст. 322 ЦК України, власник зобов»язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянину на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначається угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Крім того, відповідно до п.п. 17, п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, власники, наймачі квартир багатоквартирних будинків зобов'язані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування та ремонт будинку. Ці платежі і платежі за комунальні та інші послуги власниками квартир, наймачами і орендарями вносяться щомісяця не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інші строки. Відповідно до наданого стороною позивача розрахунку заборгованості від 03.07.2018 року, у відповідача наявна заборгованість перед позивачем за житлово-комунальні послуги за період з 05.2016 р. по 05.2017 р. в сумі 6630,70 грн. (а.с.9). Судом встановлено, що позивач ТОВ «Перший український експертний центр» до передачі 05.05.2017 року житлового комплексу в управління ОСББ, забезпечувало надання відповідачу житлово-комунальних послуг до переліку яких належать: утримання будинку та прибудинкової території, постачання холодної та гарячої води, водовідведення тощо, про що відповідач отримував відповідні рахунки на оплату. Про надання житлово-комунальних послуг позивачем у вказаний період свідчать ряд договорів та актів про надання послуг, наданих стороною позивача (а.с.21-46). Будь-яких заяв щодо не проживання відповідача у зазначеній вище квартирі, а також відмов від споживання житлово-комунальних послуг від відповідача не надходило. Твердження сторони відповідача про те, що позивачем надавались послуги неналежної якості, а відтак останні сплаті не підлягають, суд відкидає, оскільки належних доказів цим твердженням (акти-претензії) стороною відповідача суду надано не було, а проаналізувавши надані стороною відповідача матеріали, судом не встановлено, що саме відповідачу позивачем в період з травня 2016 р. по травень 2017 р. не надавались відповідні послуги або ці послуги були неналежної якості. Крім того, згідно із ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов»язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач в повному обсязі надав комплекс житлово-комунальних послуг та беззаперечних доказів зворотному з боку відповідача в ході розгляду справи суду надано не було. Відповідач взяті на себе зобов'язання в повному обсязі не виконав, оскільки, не сплатив заборгованість за надані послуги, у зв'язку з чим наявний борг, загальна сума якого станом на 30.06.2018 р. із врахуванням 3% річних та інфляційних втрат становить суму в розмірі 8201,35 грн. (а.с. 9,10). В ході розгляду справи стороною відповідача на спростування розрахунків позивача не було надано свого розрахунку, а тому суд, перевіривши розрахунок позивача, вважає його належним та допустимим доказом, який підтверджує суму заборгованості відповідача із врахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Доводи сторони відповідача про те, що нарахування позивачем на суму заборгованості по оплаті послуг ще і суми трьох відсотків річних та інфляційних втрат, є неправомірними, оскільки між сторонами не було укладено відповідного договору, суд відкидає, оскільки ці твердження не ґрунтуються на вимогах закону є хибними, та вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не є підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі, а також правовідносини, які склались між сторонами є грошовими зобов»язаннями, за неналежне виконання яких кредитор має право вимагати від боржника сплати боргу із врахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що на день розгляду справи з боку відповідача не надано доказів про погашення ним заборгованості, та заперечення відповідача щодо позову об»єктивно не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, суд приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості є обґрунтованим та законним, в зв»язку з чим підлягає задоволенню у повному обсязі. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений останнім при подачі позову. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 4, 5, 77, 81, 141, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved