Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», треті особи: Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області, Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська», про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з нещасним випадком на виробництві. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 04.05.2005 року по 01.11.2014 року він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське», працював прохідником підземним 4 та 5 розрядів з повним підземним робочим днем у шахті. 13.09.2005 року з ним стався нещасний випадок на виробництві та йому було встановлено діагноз: закритий крайовий внутрішньо суглобний перелом бугристої лівої великоберцової кістки без суміщення, гемартроз лівого колінного суглобу. З 13.09.2005 року по 25.09.2005 року він знаходився на лікуванні у Покровській ЦМЛ та після чого з гіпсовою шиною його було виписано на амбулаторне лікування за місцем проживання. З 11.11.2005 року по 23.11.2005 року він знаходився на стаціонарному лікуванні у ДЦМЛ з діагнозом: закритий перелом бугристої великоберцевої кістки, посттравматичний артрит лівого колінного суглобу, через біль та порушення рухомості у лівому колінному суглобі. Потім його було виписано на амбулаторне фізіотерапевтичне лікування. Відповідачем складені акти за формою Н-1 №4 та Н-5 від 13.09.2005 року. 06.01.2006 року йому первинно встановлено 20 % втрати професійної працездатності. Внаслідок отриманої травми йому заподіяна моральна шкода, яка полягає в наступному. Перебуваючи на лікуванні він не міг вести повноцінний спосіб життя, протягом тривалого часу відчував фізичні страждання, обумовлені важкістю травми, психологічний дискомфорт і значне порушення щиросердечного спокою. Втрата працездатності викликала у нього додаткові переживання, він відчуває роздратованість та психологічний стрес. Він став обмежений у рухах при невеликих навантаженнях, в тому числі навіть під час виконання чоловічої роботи по домашньому господарству. Він вимушений постійно купувати ліки та мазі для свого коліна. В сукупності від переліченого він відчуває постійний дискомфорт, став замкнутим, нетовариським, що перешкоджає повноцінному спілкуванню з близькими, родичами, друзями та знайомими. Відтепер йому постійно потрібні значні додаткові зусилля для організації його життя і це негативно впливає на його душевний стан, що є причиною моральних страждань і що його морально пригнічує. Просить суд стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 50000 грн. Відповідач відзив на позов суду не надав. Представник третьої особи Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області надав до суду пояснення, в яких зазначив, що просить суд винести рішення по справі на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське» у період з 04.05.2005 року по 01.11.2014 року та працював прохідником підземним 4 та 5 розряду з повним підземним робочим днем в шахті. Був звільнений 01.11.2014 за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін (а.с.7-17). 13.09.2005 року з позивачем під час виконання ним трудових обов`язків стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого позивач отримав травму і йому був встановлений наступний діагноз: закритий крайовий внутрішньо-суглобний перелом пагорбовості великоберцової кістки з незначним зміщенням, гемартроз лівого колінного суглобу, що підтверджується актом № 4 від 30.09.2005 форми Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, а також актом від 30.09.2005 форми Н-5 розслідування нещасного випадку на виробництві (а.с.5-6, 15-16). Позивач у зв`язку з травмою, отриманою на виробництві, знаходився на стаціонарному лікуванні з 13.09.2005 по 24.09.2005 в Димитровській центральній міській лікарні, потім проходив медичні обстеження (а.с. 18-20). 06.01.2006 року МСЕК позивачу у зв`язку з нещасним випадком на виробництві первинно було встановлено 20% втрати професійної працездатності на строк до 06.01.2007 року (а.с. 17). Відповідно до ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Про наявність права на відшкодування моральної шкоди потерпілій особі внаслідок нещасного випадку на виробництві зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту „б" підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про страхові виплати), де в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини зазначено, що: «положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону N 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону N 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця)». Враховуючи надані суду докази, суд вважає, що внаслідок нещасного випадку на виробництві позивачеві заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з каліцтвом, внаслідок якого йому було встановлено 20% втрати професійної працездатності, у душевних стражданнях, пов`язаних з наслідками цього каліцтва, у зміні звичного перебігу життя, зокрема необхідності тривалий час лікуватися, у суттєвому обмеженні його фізичних можливостей. Але сума, в яку позивач оцінив заподіяну моральну шкоду і яка за його оцінкою становить 50000 гривень, є завищеною і не відповідає отриманим ним моральним стражданням. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним у відшкодування позивачеві заподіяної йому моральної шкоди стягнути з відповідача на користь позивача 12000 гривень. Крім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача в доход держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 201,79 грн. (12000 грн. х 840,80грн. : 50000 грн. = 201,79 грн.), оскільки позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від вказаних витрат при подачі позову до суду. На підставі ст.2371 КЗпП України,

Outcome: partial