Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] , який до дня своєї смерті проживав у квартирі [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] , проживала разом з батьком з 2007 року. На даний час у квартирі проживають її рідний брат - [PERSON] , та сестра - [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилася спадщина: 259/1000 частин квартири [ADDRESS] . Дана квартира була передана у приватну власність батьку на підставі Розпорядження органу приватизації від 30.07.1996 року № 396, на підставі якого було видано Свідоцтво № 4754 про право власності на житло від 30.07.1996 року ВО Одеського заводу сільгоспмашинобудування, відповідно до якого 259/1000 частин квартири спільного заселення у [ADDRESS] дійсно належить на правах приватної власності [PERSON] ( 259/1000 частин квартири складають 19,0 кв.м., загальної площі ). 16 червня 2017 року позивачка звернулася з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Делі Н.Г. Після смерті батька при зверненні до нотаріуса, виявилося, що в документах на квартиру відсутній оригінал Свідоцтва № 4754 про право власності на житло. За рекомендацією нотаріуса позивачка зверталася до архівів міста, намагалася отримати дублікат свідоцтва, проте, саме ці документи Виробничого об`єднання Одеського заводу сільгоспмашинобудування не збереглися. У зв`язку з чим, 11 серпня 2017 року нотаріус відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та роз`яснено право звернення до суду. Через неможливість віднайти оригінал Свідоцтва № 4754 про право власності на житло, позивачка звернулася з оголошенням до газети «Одеські вісті» про визнання недійсним втраченого свідоцтва. В судове засіданні представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяву в якій позовні вимоги визнали, не заперечували проти їх задоволення. У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України.\~\~ Вивчивши матеріали справи, суд вважає, про те, що позов є обґрунтованим, є доказаним, тому підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, про те, що [PERSON] є батьком позивачки - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження останньої (а.с.7). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.8), витягом з ДРАЦС про смерть (а.с.9). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина: 259/1000 частин квартири [ADDRESS] . Дана квартира була передана у приватну власність [PERSON] на підставі Розпорядження органу приватизації від 30.07.1996 року № 396(а.с.11), на підставі якого було видано Свідоцтво № 4754 про право власності на житло від 30.07.1996 року ВО Одеського заводу сільгоспмашинобудування, відповідно до якого 259/1000 частин квартири спільного заселення у [ADDRESS] дійсно належить на правах приватної власності [PERSON] ( 259/1000 частин квартири складають 19,0 кв.м., загальної площі((а.с.12)). [PERSON] до дня своєї смерті проживав у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 450 від 15.05.2017р. (а.с.86). Позивачка [PERSON] , проживала разом з батьком [PERSON] з 2007 року, що підтверджується довідкою про склад сім`ї (а.с.87). 16 червня 2017 року позивачка [PERSON] звернулася з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Делі Н.Г. Однак, 11 серпня 2017 року нотаріусом відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та роз`яснено право звернення до суду (а.с.13). Позивачка звернулася з оголошенням до газети «Одеські вісті» про визнання Свідоцтва № 4754 про право власності на житло недійсним (а.с.14). В матеріалах справи міститься спадкова справа № 5/2017 заведена після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (а.с. 81-100). Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу (ЦК) України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, що померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з вимогами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення його померлим. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч.1 ст. 1223 ЦК України) або особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, про що наголошує ч. 5 ст. 1268 ЦК України. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини ( ч.1 ст. 1269 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, якій починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України). Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.. 1270 цього кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.66 Закону України „Про нотаріат" на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, державним нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України. Відповідно ч.1 ст.46 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси, які вчиняють нотаріальні дії, мають право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (у подальшому - Порядок вчинення нотаріальних дій) видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до п. 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до п. 3.3. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до норми ст. 392 ЦК України вбачається, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його права власності. Таким чином, приймаючи до уваги те, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача є обгрунтованими, тому підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця правовстановлюючого документу унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За вимогами статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. На підставі викладеного, та

Outcome: approved