Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості, в якій зазначає, що відповідно до укладеного договору № ZPKDCC9EZQ0020 від 08.08.2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 6000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг та є довговором приєднання. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 18.03.2015 року має заборгованість 27261 гривень 08 коп. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по договору в сумі 27261 гривень 08 коп., судовий збір. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, підтвердив обставини, викладені ним в позовній заяві, просив задовольнити. В судове засідання відповідач не з"явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та в належній формі, про що є її підпис про вручення повістки, документів на підтвердження поважності причин неявки суду не надано, від неї не надійшло повідомлення про розгляд справи у її відсутність, в справі є заперечення відповідачки проти позовних вимог, де вона просить застосувати позовну давність до пені строком один рік та зменьшити суму пені, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Між позивачем та [PERSON] 08.08.2011 року було укладено договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 6000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується заявою відповідача. На підставі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Стаття 527 ЦК України регламентує, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 625 ЦК України встановлює, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. В силу ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Стаття 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. До договору кредиту застосовуються правила щодо позики, якщо інше не встановлено договором. Ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України). Як установлено судом, пунктом 1.5.25 договору передбачено, що у разі несвоєчасного погашення платежів позичальник зобовязуєься сплачувати позикодавцю неустойку в розмірі 1% від усієї суми заборгованості за кожен день прострочення. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давінсть в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Окрім цього частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В матеріалах справи мається ксерокопія Умов та правил надання банківських послуг, в яких відповідно п. 1.7.31 передбачений строк позовної давності 50 років, які не можна вважати договором про збільшення позовної давності за відсутності підпису відповідача на них. Таким чином, період, за який необідно нараховувати пеню за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Як вбачається з розрахунку заборгованості останній платіж відповідачкою було здійснено 03.09.2013 року. Оскільки право на стягнення пені в кредитора виникло з наступного дня після 03 вересня 2013 року, а до суду він звернувся лише - 01 квітня 2015 року, то пеня підлягає стягненню лише в межах одного року до дня предявлення позову. Таким чином, розмір пені, який підлягає стягненню в межах одного року до дня предявлення позову складає 17284 грн, 88 коп., заборгованість за наданим кредитом складає 2669,44 грн., заборгованість за процентами складає 2,23 грн., заборгованість з комісії складає 1180,87 грн., штрафи відповідно до п. 2.4.5.5 Умов, що складають 500 грн., та 5% від суми заборгованості, а саме 1056,87 грн., а всього 22694,29 грн., що стверджується наданим суду розрахунком. При поданні позову позивачем було сплачено судовий збір в сумі 272,61 грн., тому з відповідача згідно ст. 88 ЦПК України належить стягнути на користь позивача суму судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що складає 243 грн. 60 коп. Суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 22694 гривень 29 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial