Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] про позбавлення батьківських прав його матері [PERSON] , та стягнення з неї аліментів на утримання сина в розмірі 1/3 частини її заробітку. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, залишила сім`ю, життям та вихованням сина не цікавиться. Вказаний позов надійшов до суду 03.12.2019 року. 05.12.2019 року позов прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження. 27.02.2020 року справу передано для розгляду під головування судді Іванків О.В. 07.07.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засідання позивач та його представник підтримали позов та надали пояснення в його межах. Відповідач повністю заперечила позовні вимоги, пояснила, що вона любить свого сина, приділяє належну увагу його вихованню, намагається забезпечити достатні умови його життя та виховання, лікування та навчання. Зокрема, в даний час [PERSON] після розлучення з позивачем переїхала на постійне місце проживання в смт Володимирець, де створила нову сім`ю, в даний час вагітна та очікує народження дитини. Однак, до переїзду в Володимирець вона піклувалась про сім`ю, в т.ч. про сина [PERSON] , постійно лікувала його, проходила з сином обстеження в т.ч. в місті Рівному та Києві, забезпечила проходження сином ЛКК та оформлення пенсії по інвалідності. Завдяки цьому [PERSON] має щомісячний дохід. В даний час вона спілкується з сином телефоном, відносини між ними є непростими, однак вона любить [PERSON] , як і інших своїх дітей, намагається впливати на його поведінку. В даний час вона не працює, тому не має коштів для сплати аліментів на утримання сина, однак після народження дитини та закінчення відпустки по догляду за дитиною, має намір працевлаштуватись та надавати сину фінансову допомогу. Просила відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав позов, пояснив, що за висновком органу опіки та піклування позбавлення [PERSON] батьківських прав, відповідатиме інтересам її неповнолітнього сина. Заслухавши пояснення сторін, їх представників та учасників судового розгляду, проаналізувавши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивачем на підтвердження своїх доводів надано докази - письмовий акт обстеження житлово-побутових умов, копії рішень Кузнецовського міського суду від 19.02.2007 року про розірвання шлюбу між сторонами та Володимирецького районного суду від 24.09.2019 року про визначення місця проживання [PERSON] , а також виписку з медичної карти неповнолітнього. Разом з тим, сукупність вказаних обставин, на думку суду, не є достатньою підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Так, у відповідності до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст.164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Зі ст..ст.111, 112, 114 Закону України «Про охорону дитинства», вбачається, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Вказані положення вітчизняного законодавства відповідають також і вимогам міжнародно-правових нормативних актів, які також є джерелом права. Зокрема, у додатку до Рекомендації Rec(2005)5 Комітету міністрів, прийнятої 16 березня 2005 року, перелічено основні принципи забезпечення прав дітей, які виховуються в інтернатських закладах. Зокрема, ці принципи передбачають таке: "...Сім`я є природним середовищем для розвитку і забезпечення добробуту дитини, і головну відповідальність за виховання та розвиток дитини покладено на батьків; наскільки це можливо, мають вживатися профілактичні заходи з підтримки дітей і сімей з урахуванням їхніх особливих потреб; встановлення опіки над дитиною має залишатися винятком, і головною метою такого заходу є захист інтересів дитини...; рішення про встановлення опіки над дитиною і сам такий захід не повинні бути предметом дискримінації. Таким чином, аналіз вказаних норм в сукупності із положеннями ст.51 Конституції України, у відповідності до якої сім`я, дитинство, материнство та батьківство охороняються державою, свідчить, що позбавлення батьківських прав є винятковим засобом захисту інтересів дітей, і перелік підстав позбавлення батьківських прав, наведений у ст.164 СК України, є вичерпним. Підставою позбавлення батьківських прав [PERSON] позивач зазначив ухилення нею від виконання обов`язків по вихованню дітей. Як вбачається зі змісту п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду №3 від 30.03.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце в тих випадках, коли вони не піклуються про фізичний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально признаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. В той же час, в ході судового розгляду даної справи судом встановлено, що відповідач не ухиляється умисно та систематично від виховання свого сина [PERSON] , хоча окремі проблеми в організації життя сім`ї мали місце. Показання відповідача підтверджується письмовими доказами та поясненнями сторін, позитивною характеристикою [PERSON] за місцем проживання. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що належних та переконливих доказів умисного ухилення відповідача від обов`язку по вихованню сина не здобуто і не надано позивачем. Згідно з Рекомендацією Rec(2006)19 "Про політику на підтримку позитивного виховання дітей батьками", прийнятою 13 грудня 2006 року, у програмах і заходах з підтримки виховання дітей батьками має враховуватися важливість забезпечення певних стандартів матеріально-побутових умов, достатніх для реалізації завдань позитивного виховання дітей. Урядам належить подбати і про те, щоб діти та батьки мали доступ до належного обсягу різноманітних ресурсів (матеріальних, психологічних, соціальних і культурних). Виходячи з інтересів дитини, необхідно також приділяти першорядну увагу забезпеченню таких прав батьків, як право на відповідну підтримку з боку державних органів у виконанні своїх батьківських обов`язків. Особливу увагу слід приділяти сім`ям, які опинилися в складних соціально-економічних умовах і потребують більш конкретної підтримки. Необхідно також, щоб загальні програми доповнювалися адресними цільовими заходами. При цьому суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема висновки, викладені у справі «Савіни проти України» (справа №39948\\06) від 18.12.2008 року. Так, суд встановив, «що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини… Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням». З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позову немає. Щодо стягнення аліментів, суд прийшов до наступних висновків. Як вбачається зі ст.ст.180, 181 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, [PERSON] , яка проживає окремо від неповнолітнього сина, зобов`язана приймати участь в його утриманні. Разом з тим, як це вбачається зі ст.ст.182, 188 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Судом встановлено, що на час розгляду справи відповідач [PERSON] не працює, не має будь-якого доходу, є вагітною. В той же час, в своїх поясненнях сторони визнали ту обставину, що неповнолвтвній [PERSON] отримує самостійний дохід - пенсію. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в даному випадку доходи дитини перевищують доходи матері, у зв`язку з чим підстави для стягнення з [PERSON] аліментів відсутні. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed