Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-09 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант - Авто» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, компенсації втрати частини зарплати в зв'язку з затримкою термінів її виплат. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що вона працювала за сумісництвом з 18 серпня 2015 року в Публічному акціонерному товаристві "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" на посаді начальника відділу по розрахункам з персоналом управління бухгалтерського та податкового обліку. Була звільнена 30 грудня 2015 року за власним бажанням у зв'язку з невиконанням керівництвом ПАТ «УСК «Гарант-Авто» законодавства про працю та умов колективного договору щодо виплати заробітної плати згідно з п. 3 ст. 38 КЗпП України. За час її роботи, відповідач грубо порушуючи вимоги ст. 115 КЗпП України, заробітну плату не сплачував з вересня 2015 року. Внаслідок цього станом на 30 грудня 2015 року за відповідачем утворилася заборгованість в сумі 50091,00 грн., яку їй не виплатили. Вважає дії відповідача незаконними, оскільки у відповідності з ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на її користь нараховану, але невиплачену заробітну плати у розмірі 50091 грн. 00 коп., а також компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 4056 грн. 56 коп. у відповідності до положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати». В судове засідання позивач - [PERSON] не з'явилася, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечувала. В судове засідання відповідач - Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант - Авто» не з'явився. Заяву про слухання справи за його відсутності не надав, причини неявки суду не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно наказу ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант - Авто» від 19.08.2015 року № 343-кго [PERSON] прийнято на посаду начальника відділу по розрахунках з персоналом управління бухгалтерського та податкового обліку за сумісництвом з 19 серпня 2015 року з посадовим окладом згідно штатного розпису. Згідно наказу ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант - Авто» від 30.12.2015 року № 404-кго [PERSON] звільнено з роботи з 30 грудня 2015 року за власним бажанням у зв'язку з невиконанням керівництвом компанії законодавства про працю та умов колективного договору щодо виплати заробітної плати згідно з п. 3 ст. 38 КЗпП України. Згідно довідки від № 823 від 30.12.2015 року [PERSON] була нарахована заробітна плата за вересень 2015 року - 11000 грн., жовтень 2015 року - 11000 грн., грудень 2015 року - 14985,16 грн. та вихідна допомога згідно ст. 44 КЗпП України - 33000,03 грн. На 30 грудня 2015 року ПАТ СК «УСК «ГАРАНТ-АВТО» має заборгованість перед [PERSON] в розмірі 50091 грн. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. В п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Таке ж роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу. Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Так, судом встановлено, що в день звільнення [PERSON] 30.12.2015 р., відповідач не виплатив належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Позивач при подачі позову про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку був звільнений від сплати судового збору відповідно до ч.1 п.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", так як вимоги випливали із трудових відносин. Так як рішення ухвалено на користь позивача, якого звільнено від сплати судового збору, то судовий збір в сумі 551,20 грн. підлягає стягненню відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved