Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

На території Андрієво - Іванівської сільської ради, Миколаївського району, Одеської області проживає та зареєстрована [PERSON] , [INFO] , адреса реєстрації [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] , [INFO] , народила дитину в пологовому відділенні КНП «Любашівського БЛІЛ». Відповідно мати зареєструвала народження дитини - [PERSON] , [INFO] та Любашівським відділом РАЦСу у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління юстиції видано свідоцтво про народження серія [NUMBER] , актовий запис про народження № 99. Відомості про батька дитини до актового запису про народження дитини внесені відповідно до п.2 ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. 14 липня 2021 року мати [PERSON] , [INFO] , залишила новонароджену дівчинку в пологовому відділенні та відмовилася її забирати з лікарні, а також написала нотаріально завірену згоду на позбавлення її батьківських прав та повідомила, що участі у утриманні, вихованні та лікуванні своєї дитини брати не буде. Відповідно до висновку виконавчого комітету Андрієво - Іванівської сільської ради, Миколаївського району, Одеської області від 16.07.2021 року № 92 було вирішено, що доцільно влаштувати дитину, яка залишилася без батьківського піклування до КНП «Березівська центральна міська лікарня» терміном на 2 місяці та позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно дитини - [PERSON] , [INFO] . Представник позивача Андрієво - Іванівської сільської ради, Миколаївського району, Одеської області, адвокат Батченко О.О., в судове засідання не з`явилася, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі та розглянути справу у її відсутність. Відповідачка [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, але до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає повністю. Згідно ст. 247 ч. 2 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання сторін, які беруть участь у справі, фіксуваня судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Суд, оцінивши зібрані по справі матеріали, приходить до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки мати залишила новонароджену дівчинку в пологовому відділенні та відмовилася її забирати з лікарні, а також написала нотаріально завірену згоду на позбавлення її батьківських прав, що підтверджується матеріалами справи копією паспорта [PERSON] ( а.с. 5 - 6 ), копією свідоцтва про народження [PERSON] ( а.с. 7 ), копією нотаріальної заяви про відмову від дитини ( а.с. 8 ), Випискою про новонароджену ( а.с. 9 ), копією Рішення про влаштування дитини, яка залишилася без батьківського піклування до державного закладу ( а.с. 10 ), копією Висновку ( а.с. 11 ), довідкою та характеристикою на [PERSON] ( а.с. 12 - 13 ), Рішенням № 115 від 25.08.2021 року виданим виконавчим комітетом Андрієво - Іванівської сільської ради ( а.с. 28 ), Висновком служби у справах дітей Андрієво - Іванівської сільської ради, щодо умов проживання [PERSON] ( а.с. 29 - 30 ), Актом обстеження умов проживання та фото ( а.с. 31 - 34 ). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ст. 164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо не забрали дитину з пологового будинку, або іншого лікувального закладу, також якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки, та є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому питання про застосування такого заходу впливу до батьків нерозривно пов`язане з питанням захисту прав та фнтересів дитини. Верховний Суд України у Постанові Пленуму № 3 від 30.03.2007 зазначив, що: ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі не виявляють інтересів до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Можливість позбавлення батьківських прав передбачена сімейним законодавством з метою того, щоб батьки, які не виконують своїх обов`язків по відношенню до своєї дитини, не мали права вимагати від дитини виконання обов`язків по відношенню до себе у майбутньому, а також з метою того, щоб дитина могла бути усиновлена іншим батьком, який добровільно, а не через судовий примус, згоден на любов та тягар виховання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою ( статті 51 Конституції України). Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім`і разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім`і є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Стаття 150 СК України закріплює мінімальні вимоги до належної поведінки батьків щодо виховання дитини. Вона містить перелік тих дій, які батьки зобов`язані вчиняти щодо дитини з метою забезпечення її права на належне виховання та розвиток. До них закон відносить зокрема: піклування про здоров`я дитини; піклування про фізичний розвиток дитини; піклування про духовний розвиток дитини; забезпечення здобуття дитиною повної середньої освіти; підготовка дитини до самостійного життя; повага до дитини. Інші правові наслідки, які слідують за позбавленням батьківських прав, визначені ст. 166 СК України. Всі наслідки направлені на захист дитини від негативного впливу особи, яка через свою поведінку фактично перестала виконувати батьківську функцію та перетворилася на чужу для дитини людину. Відповідно до ч. 1 - 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»: виховання в сімії є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України: дитинство охороняється державою. Реальною нормою права, яка спрямована на охорону дитинства можна вважати ст. 164 Сімейного кодексу України, яка спрямована на захист дитини від людини, яка через свою поведінку самоусунулася від покладених на неї обов`язків по участі в охороні дитинства власної дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім"і якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч. ч. 4 - 6 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Outcome: approved