Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

Позивач, [PERSON], в особі представника за довіреністю звернувся з позовом до [PERSON] та [PERSON], про визначення частки у спільній сумісній власності для звернення стягнення на неї. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 26 квітня 2013 року з [PERSON], на користь [PERSON], стягнуто кошти в сумі 46127 грн. 76 коп. та судовий збір в сумі 461 грн. 28 коп. 25 вересня 2013 року Відділом державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області було відкрито виконавче провадження №39907054. Як стало відомо, за дружиною [PERSON] - [PERSON] на праві власності зареєстровано житловий будинок [ADDRESS]. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було укладено 25.04.1987 року, а житловий будинок придбано 29.12.2004 року. Отже, житловий будинок є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, як майно набуте за час шлюбу. Так як [PERSON] ухиляється від виконання зобов'язань, наміру відчужувати свою частку - не має, за рахунок іншого майна, шляхом звернення стягнення на таке, Відділом державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області управління юстиції протягом тривалого часу рішення суду не виконується, Позивач змушений звернутися до суду з позовом про визначення частки у спільній сумісній власності для звернення стягнення на неї. Представник Позивача за довіреністю - [PERSON], в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав, та просив суд позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач 1- [PERSON], про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, повторно не з'явився в судове засідання і від нього не надійшло повідомлення про причину неявки. Відповідач 2- [PERSON], про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, повторно не з'явилася в судове засідання і від неї не надійшло повідомлення про причину неявки. Представник третьої особи - Відділу державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області, у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої проти задоволення позову не заперечував та просив проводити розгляд справи у його відсутності. На підставі ст.224 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення по справі, на підставі наявних у ній доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 26 квітня 2013 року (з урахуванням Ухвали Чугуївського міського суду Харківської області від 22.09.2013 року ) з [PERSON], паспорт серії [NUMBER], виданий 22.02.2012 року Чугуївським РВ ГУМВС України в Харківській області, який народився [INFO] року в м. Луцьк Волинської області, проживаючого без реєстрації за адресою: [ADDRESS], на користь [PERSON], [INFO], який мешкає в [ADDRESS], стягнуто кошти в сумі 46127 (сорок шість тисяч сто двадцять сім) грн. 76 коп. та судовий збір в сумі 461 (чотириста шістдесят одна) грн. 28 коп. Рішення набрало законної сили 07 травня 2013 року. 25 вересня 2013 року Відділом державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області було відкрито виконавче провадження №39907054, за виконавчим листом №636/173/13-ц від 03.09.2013 року . З метою перевірки майнового стану боржника державним виконавцем були направлені запити до відповідних установ. Згідно наданих відповідей встановлено, що платник податків з таким податковим номером чи за серією та номером паспорту на обліку в органах ДПС не перебуває; на ім'я боржника не зареєстровано жодного нерухомого майна; згідно довідки ВДАІ Чугуївського РВ ГУМВС України в Харківській області за боржником транспортних засобів не зареєстровано. На виклики державного виконавця боржник не з'являється. Отже, в діях Відповідача 1 вбачається свідоме ухилення від виконання зобов'язань покладених на нього судовим рішенням. За дружиною [PERSON] - [PERSON] на праві власності зареєстровано житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується довідкою КП «Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації» №542 від 17.05.2014 року. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було укладено 25.04.1987 року, а житловий будинок [ADDRESS], придбано на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу [PERSON] 29.12.2004 року, що підтверджується довідкою КП «Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації» №542 від 17.05.2014 року. Отже, житловий будинок [ADDRESS], є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, як майно набуте за час шлюбу. Так як Відповідач 1 ухиляється від виконання зобов'язань, наміру відчужувати свою частку - не має, за рахунок іншого майна, шляхом звернення стягнення на таке, Відділом державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області управління юстиції протягом тривалого часу рішення суду не виконується, Позивач змушений був звернутися до суду з позовом про визначення частки у спільній сумісній власності для звернення стягнення на неї. Згідно ст. 371 ЦК України, кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу. Відповідно до ст. 366 ЦК України, кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов'язків власника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку. Згідно ст.ст. 60, 63 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожний із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно до ст. 73 Сімейного кодексу України, за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути звернено лише на його особисте майно і на частку в спільній сумісній власності подружжя, яка виділена йому в натурі. У п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року „Про судову практику у справах про захист права приватної власності", власник відповідає за своїми зобов'язаннями всім майном, на яке може бути звернене стягнення за вимогою кредитора, у тому числі часткою в спільній власності. Тому кредитор співвласника майна, що належить йому на праві спільної сумісної власності, у випадку, якщо в боржника не вистачає іншого майна, на яке можна звернути стягнення, може пред'явити позов про виділ із спільного майна частки цього співвласника в натурі для звернення стягнення на неї. При пред'явленні такого позову необхідно спочатку визначити розмір частки в праві спільної сумісної власності, що належить співвласникові, до якого пред'явлено позов. Після визначення розміру частки, виділ частки відбувається в тому ж порядку, що і при виділі частки в праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Ч. 3 ст. 368 ЦК України встановлює, що частки майна дружини та чоловіка у спільному сумісному майні - є рівними. Як роз'яснено в п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України N 7 від 04.10.91р. "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов'язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов'язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею. Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України N 7 від 04.10.91р. "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", порушуючи справу даної категорії, суддя зобов'язаний згідно з вимогами ст.143 ЦПК, з метою забезпечення її своєчасного і правильного розгляду, провести всі необхідні для цього підготовчі дії, зокрема, відповідно до заявлених вимог запропонувати сторонам подати або за їх клопотанням витребувати документи (дані): … висновки технічної експертизи щодо можливих варіантів поділу будинку в натурі або встановлення порядку користування ним відповідно до належних співвласникам часток, а у необхідних випадках - органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекції про допустимість пов'язаних з цим переобладнань. Для визначення можливості виділу у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності Відповідачів Товариством з обмеженою відповідальністю НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ОБ'ЄДНАННЯ «СХІДБУД» було надано висновок, відповідно до якого встановлено, що відповідно до наданого технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], виділення в натурі 1/2 частки з вказаного житлового будинку є неможливим, через те, що таке виділення суперечить вимогам основних положень ДБН В.2.2-15-2005. Крім того, є неможливим виділення в натурі частки близької до 1/2 частки житлового будинку через те, що таке виділення суперечить вимогам основних положень ДБН В.2.2-15-2005. Окрім цього, через неможливість доступу до приміщень садибного (індивідуального) житлового будинку [ADDRESS], неможливо визначити розмір відхилення від ідеальних часток, який необхідно приймати за основу під час розробки варіантів виділення. Неможливість виділення в натурі частки близької до 1/2 частки садибного (індивідуального) житлового будинку [ADDRESS], не дозволяє визначити і рівень компенсації співвласникові, частка якого після виділу могла бути меншою за його ідеальну частку. Через неможливість доступу до приміщень садибного (індивідуального) житлового будинку [ADDRESS], висновок складено за наданим технічним паспортом на вказаний житловий будинок. Отже, так як на даний момент виділення в натурі 1/2 частки з вказаного житлового будинку є неможливим, через те, що таке виділення суперечить вимогам основних положень ДБН В.2.2-15-2005, крім того, є неможливим виділення в натурі частки близької до 1/2 частки житлового будинку через те, що таке виділення суперечить вимогам основних положень ДБН В.2.2-15-2005, суд приходить до висновку про необхідність відмовити Позивачу в частині позову про виділення в натурі 1/2 частку [PERSON] у житловому будинку [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: partial