Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа - Управління служб у справах дітей ДПСП ХМР, в якій просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] , за місцем її проживання, надавши останній дозвіл на реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] , без письмової згоди батька. Позовна заява обґрунтована тим, що від шлюбу позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] , [INFO] народився син [PERSON] . Шлюб між сторонами розірвано 05.12.2016 року рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова. дитина постійно проживає з матір`ю та перебуває повністю на утриманні позивача. Відповідач [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина не сплачує, у вихованні сина участі не приймає та не цікавиться його розвитком. На праві власності [PERSON] належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . В зазначеній квартирі всім необхідним обладнана дитяча кімната для повноцінного проживання, навчання та відпочинку, про що свідчить акт від 17.01.2019 року, але позивач не може зареєструвати в ній сина, так як відповідач [PERSON] не дає на це добровільної згоди, у зв`язку з чим позивач і звернувся до суду. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.05.2019 провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити в повному обсязі, щодо прийняття заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку згідно зі ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку згідно зі ст. 128 ЦПК України, надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, просив врахувати інтереси малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, щопозивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 05.12.2016 року було розірвано (а.с. 13). Сторони по справі мають спільну малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] (а.с. 8). Судом встановлено, що згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 01.03.2019 [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14-15). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 12.09.2014 (а.с.17). В зазначеній квартирі всім необхідним обладнана дитяча кімната для повноцінного проживання, навчання та відпочинку, про що свідчить акт від 17.01.2019 року (а.с.9). Відповідно характеристики, наданої ХЗОШ № 76 від 31.01.2019 [PERSON] , [INFO] навчається в Харківській загальноосвітній школі № 76, матір [PERSON] займається його вихованням, контролює успішність та зайнятість, бере активну участь у громадському житті школи та класу. Батько дитини жодного разу не з`являвся у школі, в освітньому процесі закладу участі не приймає (а.с.10). Згідно інформації № 204/0/535-19/01-14 від 07.02.2019 року, наданої Комунальним некомерційним підприємством «Міська дитяча поліклініка № 2», [PERSON] , [INFO] , перебуває під наглядом фахівців КНП «МДП № 2» з моменту виписку з пологового будинку по теперішній час. Укладено декларацію про надання первинної медичної допомоги, медичний нагляд за дитиною, рекомендації щодо лікування та догляду, проведення профілактичних щеплень та медичних оглядів здійснює його мати [PERSON] .. Інформація про факти звернення батька [PERSON] до фахівців КНП «МДП №2» відсутня (а.с.11). Відповідно довідок Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харків № 11896 від 18.02.2019 року, №76246 від 05.11.2019 року, [PERSON] не отримує аліменти з відповідача [PERSON] (а.с.12,56,57). Департаментом служб у справах дітей ХМР суду надано висновок про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , № 112 від 11.02.2020 року, відповідно до якого встановлено, що [PERSON] мешкає з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де створено належні житлово-побутові умови для проживання дитини. [PERSON] працює, має самостійний дохід, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку в наркологічному диспансері не перебуває, виконує батьківські обов`язки по вихованню та догляду за сином. Батько дитини [PERSON] жодного разу не з`явився на співбесіди до Департаменту служб, відомостей про фактичне місце проживання, роботи, заробітну плату, характеристики, медичні довідки не надавав, з жодними заявами з даного питання не звертався. На засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради рекомендовано за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування. Вимогами ст.ст. 7, 155 СК України встановлено, що дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.батьків. Батько й мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Частиною 4 статті 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч.2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Згідно з ч. 2 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У відповідності до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Статтею 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», встановлено, що батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Згідно п.18 розділу «Реєстрація місця проживання Правил реєстрації місця проживання затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 року № 207 у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків(крім випадків коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року із змінами, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), де зазначено, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Разом з тим, відсутність реєстрації місця проживання дитини за місцем фактичного проживання позивача суперечить інтересам дитини та суттєво обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема, права на охорону здоров`я, на освіту та соціальний захист. Враховуючи встановлені по справі фактичні обставини та досліджені докази, суд приходить до переконання, що реєстрація місця проживання малолітньої дитини без письмової згоди батька дитини хоча й є передбаченою пунктами 11, 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ № 207 від 02.03.2016 року, однак, не враховує інтересів дитини, як це визначено вимогами Конвенції про права дитини та Закону України «Про охорону дитинства». Отже, суд приходить до висновку, що у даному випадку пріоритети повинні надаватися як найкращому забезпеченню інтересів дитини, з урахуванням положень Закону України «Про охорону дитинства» та статті 3 Конвенції про права дитини". В судовому засіданні встановлено, що позивач сприяє поліпшенню житлових умов для її проживання з сином, в подальшому має за мету придбати інше житло, тому для подальшої реєстрації неповнолітньої дитини за новим місцем проживання потрібно дозвіл суду, так як батько дитини не надає письмової згоди на реєстрацію місця проживання малолітнього сина. Суд, враховуючи всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з матір`ю. Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька є законними та підлягають задоволенню у повному обсязі. За вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного і

Outcome: approved