Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з первісним позовом та відповідно до позовних вимог, які неодноразово уточнював та виклав їх в остаточній редакції від 09.09.2014 року (а.с.111, т.3) просить визнати за ним - [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частині гаражу «Е», сараю «Ж», літнього душу «З», прибудови «а-1», яка складається з тамбуру II, пл. 1,8 кв.м, прибудови «а-2», яка складається з коридору III, пл. 3,8 кв.м, та бані IV, пл. 4,0 кв.м, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Поділити домоволодіння [ADDRESS] , виділивши [PERSON] в натурі у власність зі спільної часткової власності 51/100 (508/1000) частки, а саме: з житлового будинку «А-1» з житловими прибудовами: житлову кімнату 1-4, пл. 18,2 кв.м, коридор 1-1, пл. 8,6 кв.м, житлову кімнату 1-2, пл. 11,4 кв.м, житлову кімнату 1-6, пл. 12,5 кв.м, загальною площею 50,7 кв.м; з надвірних будівель: тамбур «а-1», сіни «а», сарай «Б», погріб «Д», гараж «Е», вбиральня «В», сарай «Г», ворота № 1, 2/3 частини огорожі № 3, хвіртку № 5, огорожу № 6, всього на 100833 грн., згідно варіанту № 7 (додаток № 7) висновку № 11/14 додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 05.06.2014 року, припинивши право спільної часткової власності на домоволодіння з [PERSON] ; іншу частину домоволодіння виділити в натурі [PERSON] Грошову компенсацію в розмірі 3332 грн., внесену ним за квитанцією 5820195178 від 21.11.2013 року, виплатити на користь [PERSON] . Визнати за [PERSON] право власності на прибудову «а-3», яка складається з коридору 1-7, пл. 4,4 кв.м, кухні 1-8, пл. 10,5 кв.м, ванної кімнати 1-9, пл. 4,6 кв.м, тамбур І-ІІ, пл. 1,8 кв.м, сарай «К». Визначити між сторонами по справі порядок користування земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] , загальною площею 594 кв.м, згідно варіанту № 7 (додаток № 8) висновку № 11/14 додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 05.06.2014 року, а саме визначивши [PERSON] земельну ділянку індивідуального користування, загальною площею 297,0 кв.м, зі сторони ділянки [ADDRESS] ; [PERSON] земельну ділянку індивідуального користування, загальною площею 297,0 кв.м, зі сторони ділянки [ADDRESS] . Встановити постійний та безоплатний сервітут земельної ділянки, яка розташована за адресою [ADDRESS] , а саме: для здійснення обслуговування належної йому частини стіни житлової прибудови літ. «А-1-1» відносно проходу по двору (при виникненні такої необхідності в разі ремонту підмостки, цоколю, стіни, покрівлі), який знаходиться у користуванні [PERSON] , площа якого становить 3,5 кв.м; для здійснення заїзду в двір [PERSON] відносно проїзду по двору (при виникненні такої необхідності в разі відкачки вигрібної ями, заїзду пожежної машини, для розвантаження та перенесення габаритних речей), який знаходиться в його користуванні, площа якого становить 20,5 кв.м. Стягнути з [PERSON] судові витрати в сумі 10148 грн. 75 коп. [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою та відповідно до позовних вимог, які неодноразово уточнював та виклав їх в остаточній редакції від 05.08.2014 року (т. 3 а.с.105), просить визнати за ним - [PERSON] право власності на спадкове майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , і складається з кухні 2-1, пл. 8,2 кв.м, коридору 2-2, пл. 6.0 кв.м, житлових кімнат 2-3, пл. 19.4 кв.м, 2-4, пл. 13.0 кв.м, у житловій прибудові А2-1, житлових кімнат 2-6, пл. 8.1 кв.м, 2-5, пл. 8.3 кв. м, у житловому будинку «А-1», 1/2 частини сараю «Б», 1/2 частини огорожі №1-6. (висновок додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 36/12 від 07.12.2012 року варіант 1 (т. 2 а.с.16) - сарай «Г» вартістю 750 грн. знесений [PERSON] ). Визнати право власності на ганок, прибудову а-2, що складається з коридору III, пл. 3.8 кв.м, санвузлу IV, пл. 4.0 кв.м, гараж «Е», сарай «Ж», душ «З». Земельну ділянку залишити у спільному користуванні або варіант 1 дод. 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 4/11 від 25.08.2011 року (т. 1 а.с.57). Судові витрати по справі поділити між сторонами у рівних долях. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.11.2014 року по справі №1806/2-3176/11 позовні вимоги [PERSON] за первісним позовом про визнання права власності, поділ майна, що перебуває у спільній частковій власності, визначення порядку користування земельною ділянкою, встановлення земельного сервітуту - задоволено в повному обсязі; зустрічний позов [PERSON] про визнання права власності, визначення порядку користування земельною ділянкою - залишено без задоволення. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 20.01.2015 року рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.11.2014 року по справі №1806/2-3176/11 залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.04.2015 року рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.11.2014 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 20.01.2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.06.2015 року, головуючим у даній цивільній справі №1806/2-3176/11 визначено суддю Фоменко І.М. Ухвалою суду від 03.06.2015 року призначено судовий розгляд по справі з викликом сторін. 25.06.2015 року до Ковпаківського районного суду м. Суми від представника [PERSON] - адвоката Пулинець Б.А. надійшла заява про зменшення позовних вимог за зустрічним позовом, відповідно до яких просить: визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частин прибудови літ «а3», тамбуру літ. «а1», сіні літ. «а2», сараю літ. «К», сараю літ. «Ж», гаражу літ. «Е», вбиральні літ. «И», душу літ. «З», перепланованого приміщення 1-6, перепланованого приміщення 1-2, розташованих за адресою: [ADDRESS] ; поділити домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , виділивши в натурі [PERSON] з житлового будинку «А-1» з житловими прибудовами: житлову кімнату 2-5, пл. 8.8 кв.м, житлову кімнату 2-6, площею 8,1 кв.м, кухню 2-1, пл. 8,2 кв.м, коридор 2-2, пл. 6.0 кв.м, житлову кімнату 2-3, пл. 19.4 кв.м, житлову кімнату 2-4, пл. 13.0 кв.м; прибудову «а», що складається з коридору ІІІ, пл. 3,8 кв.м, санвузол IV, пл. 4,0 кв.м; сарай «Ж» гараж «Е», душ «З», вбиральню «М»; виділити у власність [PERSON] житлову кімнату 1-4, пл. 18,2 кв.м, коридор 1-1, пл. 8,6 кв.м, житлову кімнату 1-2, пл. 11,4 кв.м, житлову кімнату 1-6, пл. 12,5 кв.м, загальною площею 50,7 кв.м; прибудову «а3», яка складається з коридору 1-7, пл 4,4 кв.м, кухні 1-8, пл. 10,5 кв.м,, ванної кімнати 1-9, пл. 4,6 кв.м, тамбур І-ІІ, пл. 1,8 кв.м, сарай літ. «К», душ літ. «Л», вбиральня літ. «И», припинивши право спільної часткової власності; залишити у спільній частковій власності сарай літ. «Б», погріб літ. «Д», ворота №1, огорожі №3, №6, хвіртку №4, №5. Ухвалою суду від 09.12.2015 року провадження в даній цивільній справі зупинено. Ухвалою суду від 06.06.2016 року провадження в цивільній справі відновлено, призначено судове засідання з участю сторін. Ухвалою суду від 21.06.2016 року залучено в даній цивільній справі замість померлого відповідача [PERSON] його правонаступників - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 05.12.2016 року провадження в даній цивільній справі зупинено. Ухвалою суду від 09.10.2017 року провадження в цивільній справі відновлено, призначено по справі судове засідання з викликом сторін. Ухвалою суду від 04.04.2018 року провадження по справі №1806/2-3176/11 зупинено до набрання законної сили рішенням в іншій справі. Ухвалою від 22.08.2019 року провадження у справі поновлено. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Зазначила, що саме 7 варіант додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 11/14 від 05.06.2014 року, запропонований експертом, є найбільш прийнятним для обох сторін спору. Представник позивачів за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. В обґрунтування заперечень проти задоволення первісного позову [PERSON] зазначив, що вимога про визнання права власності на прибудови, а саме: прибудови літ «а3», тамбуру літ. «а1», сіні літ. «а2», сараю літ. «К», сараю літ. «Ж», гаражу літ. «Е», вбиральні літ. «И», душу літ. «З», перепланованого приміщення 1-6, перепланованого приміщення 1-2, розташованих за адресою: [ADDRESS] , виключно за [PERSON] є безпідставною, оскільки рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради №242 від 05.04.2011 року (Додаток №87) власниками спірних прибудов визначені [PERSON] та [PERSON] , а тому частки у праві власності є рівними. Крім того, варіант №7 розподілу домоволодіння згідно судової будівельно-технічної експертизи №11/14 від 05.06.2014 року, на який посилається [PERSON] , як на мотивування своїх вимог, не відповідає вимогам ДБН В.2.2-9-99 «Будинки і споруди». Також стверджує, що відповідно до положень ст. 152 ЖК України при обставинах, які склалися між сторонами, отримання дозволів на переобладнання власниками житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , є обов`язковою умовою, оскільки в такому випадку відбуватиметься втручання у конструкцію несучої стіни. До того ж, зауважує, що компетенція відносно надання правового статусу користувача земельної ділянки, відповідно до вимог ст. 116 ЗК України, відноситься до юрисдикції органів місцевого самоврядування та/або органів державної влади. Представник Реєстраційної служби ГТУЮ у Сумській області, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, у якій зазначив, що при вирішенні спору покладається на розсуд суду (а.с.141, том №4). Представник Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради, будучи сповіщений про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що Управління не є правонаступником Реєстраційної служби СМУЮ. Представники Сумської міської ради та КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не з`явилися, будучи сповіщені належним чином про час та місце судового розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили, будь-яких пояснень на підтримку чи заперечення щодо позову не надали, що не перешкоджає розгляду справи по суті у їх відсутність. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з весни 2001 року [PERSON] почав будувати прибудову до частини житлового будинку, якою користувався особисто. Так як з 1975 року [PERSON] та [PERSON] товаришували, тому останній у вільний час, по мірі можливості, приходив допомагати по будівництву добудови в якості підсобника. В один із вихідних днів вони зробили заміри ділянки та викопали траншею. Кладку виконували [PERSON] з [PERSON] . Всі будівельні матеріали купляв [PERSON] , за допомогу по будівництву [PERSON] ніхто не платив, все відбувалося виключно на товариських стосунках. [PERSON] жодної участі в будівництві не приймав, родичам не допомагав. Свідок [PERSON] в суді зазначив, що він досить часто перебував у будинку сторін по справі. [PERSON] займав центральну частину будинку [ADDRESS] , а саме житлові кімнати «1-1, «1-6», «2-5» і «2-6», [PERSON] сі своєю сім`єю проживав у житлових кімнатах «2-1», «2-4». Пізніше Олександру було надано кімнати «2-5» та «2-6». У 2001 році почалося будівництво добудови, яке здійснювалося за ініціативою і на кошти [PERSON] . Роботи зі зведення стін, стелі та криші виконував [PERSON] , також в будівництві брали участь [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона, як сестра дружини [PERSON] , допомогала родині сестри у будівництві прибудови, її чоловік привозив будівельні матеріали, надавали грошові кошти. Прибудова будувалася зі сторони входу, де мешкають сім"я [PERSON] та його мати. Прибудова складається з кухні, коридору, ванної кімнати. Після смерті матері брратів [PERSON] , брат [PERSON] забрав собі кімнату, де мешкала мати, а двері заклали. Свідок [PERSON] вказала, що [PERSON] разом зі своєю матір`ю [PERSON] проживали та користувалися житловими кімнатами «1-2», «1-1», «1-6» та «1-4». За домовленістю між [PERSON] та [PERSON] останньому були передані в користування кімнати «2-5» та «2-6». В 2001 році [PERSON] почав будівництво прибудови до своєї частини домоволодіння, в цьому йому допомагали [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] , котра є дружиною [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що вони проживають у спірному житловому будинку з 1990 року та користуються кімнатами «1-2», «1-1», «1-4», «1-5» та «1-6», житловими кімнатами «2-5» та «2-6» користується [PERSON] разом із своєю сім`єю. У 2001 році, після прийняття спадщини, [PERSON] здійснив будівництво добудови, [PERSON] з дружиною нічим в цьому не допомагали. У 2003 році після повного закінчення будівництва [PERSON] та [PERSON] погодилися із вчиненням прибудови до будинку. Суд, заслухавши думку учасників провадження та вивчивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги [PERSON] за первісним позов є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, зустрічний позов про визнання права власності, поділ домоволодіння та припинення права спільної часткової власності слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві власності належить по 1/2 частині будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці, площею 594 кв.м, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою Сумською державною нотаріальною конторою 19.09.1994 p., реєстровий № 4-4498. Вказане домоволодіння знаходиться на земельній ділянці, яка була виділена рішенням Сумської міської Ради від 05.07.1957р. за № 756, площею 594 кв.м. В свідоцтві про право на спадщину зазначено, що будинок є жилою площею 67,0 кв.м з надвірними будівлями: сарай «Б», вбиральня «В», сарай «Г», погріб «Д», огорожа 1-3. Після прийняття спадщини, між сторонами склався фактичний порядок користування спірним домоволодінням, згідно якого [PERSON] , зі своєю сім`єю, займав приміщення «І» - сіни, пл. 5,6 кв.м., «1-1» - коридор, пл. 8,6 кв.м., «1-2» - ванну кімнату, пл. 11,4 кв.м., «1-4» - житлову кімнату, пл. 18,2 кв.м., «1-6» - кухню, пл. 12,5 кв.м. Таким чином, [PERSON] займав загальної площі спірного домоволодіння 56,3 кв.м., житлової площі - 18,2 кв.м. Відповідач [PERSON] , зі своєю сім`єю, відповідно займав приміщення: «2-1» - кухню, пл. 8,2 кв.м, «2-2» - коридор, пл. 6,0 кв.м., «1-3» - житлову кімнату, пл. 8,1 кв.м., «1-5» - житлову кімнату, пл. 8,3 кв.м., «2-3» житлову кімнату, пл. 19,4 кв.м., «2-4» житлову кімнату, пл. 13,0 кв.м. Таким чином, [PERSON] займав загальної площі спірного домоволодіння 63,0 кв.м., жилої площі - 48,8 кв.м. На час прийняття спадщини після смерті матері, не увійшли до спадкового майна наступні приміщення: гараж «Е», сарай «Ж», літній душ «З», прибудова «а-1», яка складалася з тамбуру II, пл. 1,8 кв.м., прибудова «а-2», яка складалася з коридору III, пл. 3,8 кв.м. та бані IV, пл. 4,0 кв.м., оскільки вони були побудовані батьками сторін (спадкодавцями) без відповідних дозволів державних органів. Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради № 242 від 05.04.2011 року «Про збереження господарських споруд, будівель та прибудов до приватних житлових будинків садибного типу, що були споруджені до 01 січня 2008 року на території міста Суми» вирішено зберегти господарські споруди, будівлі та прибудови до приватних житлових будинків садибного типу, що були споруджені до 01 січня 2008 року на території м. Суми, згідно з додатком. В пункті 87 додатку до рішення виконавчого комітету зазначена адреса житлового будинку садибного типу: [ADDRESS] , прізвище, ім`я, по батькові власників житлового будинку: [PERSON] , [PERSON] та найменування господарських споруд, будівель та прибудов, що зберігаються: прибудова літ. «а3», тамбур літ. «а1», сіні літ. «а2», сараї літ. «К», «Ж», гараж літ. «Е», вбиральня літ. «И», душ літ. «З», переплановані приміщення в будинку «1-6», «1-2». Вказане рішення виконавчого комітету Сумської міської ради в частині пункту 87 додатку прийняте на підставі заяви власників будинку [PERSON] , [PERSON] від 21.03.2011 року та наданих ними документів, з врахуванням висновку постійно діючої комісії по вирішенню питань пов`язаних із самочинним будівництвом, самовільною зміною цільового призначення та (або) функціонального призначення об`єктів нерухомого майна та вирішенню питань пов`язаних з об`єктами, які функціонують без прийняття в експлуатацію, а також відповідно до рішення Сумської міської ради від 14.04.2010 року № 3625-МР «Про затвердження Порядку оформлення права власності та погодження прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт». [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 05.10.2015 року (а.с.156); спадкоємцями на належні йому 1/2 частини житлового будинку з надвірними, господарчими та побутовими спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] (право власності на 1/6 частини домоволодіння), [PERSON] (1/6 частина) та [PERSON] (1/6 частин) (а.с.214-219, том №4). Як встановлено в судовому засіданні, між сторонами постійно виникають суперечки з приводу користування спільним майном. Між сторонами склалися цивільно-правові, що регулюються Цивільним законодавством України про право власності. Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до положень ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно положень ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до положень ст. 183 ЦК України, подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Подільну річ можна поділити на частини, кожна з яких може бути використана для тих же цілей, для яких річ призначалась до її поділу. Наприклад, житловий будинок може бути поділений на дві частини або більше. При цьому повинна бути збережена можливість використання кожної із частин будинку як житло. Неподільна річ у разі її поділу втрачає своє цільове призначення. Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Отже, кожен учасник права спільної часткової власності має суб`єктивне цивільне право на виділ своє частки. Юридичне значення виділу полягає в тому, що учасник отримує у натурі певне майно, яке відповідає його частці, а у разі неможливості - компенсацію за нього, у власність. При цьому право спільної власності щодо суб`єкта, який виділив свою частку у натурі, припиняється. Якщо з учасників спільної часткової власності після здійснення виділу залишився тільки один суб`єкт, природно, що право спільної власності припиняється взагалі. Проте якщо після виділу суб`єктів-співвласників залишилося хоча б двоє, право спільної часткової власності продовжує існувати - з перерозподіленими частками та, як правило, з видозміненим складом майна, яке перебуває у спільній частковій власності. Стаття 367 ЦК України поділ майна між співвласниками є однією з підстав для припинення права спільної часткової власності. Поділ майна, яке перебуває у спільній частковій власності, потрібно відрізняти від виділу в натурі одному із співвласників належної йому частки із спільного майна. При поділі майно, що перебуває у спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. Таким чином, юридичним наслідком поділу майна завжди є припинення права спільної часткової власності між колишніми учасниками. Оскільки ЦК не містить детальної регламентації порядку поділу спільного майна у натурі, слід використовувати норми, що визначають процедуру виділу майна ст. 364 ЦК України. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 367, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що поділ жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо поділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року (у справі № 6-12 цс 13). Як вбачається з Висновку № 11/14 додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 05.06.2014 року, згідно даних матеріалів інвентаризаційної справи №2275 на домоволодіння [ADDRESS] , а саме оцінювального акту № 4 на господарсько-побутові будівлі з реєстрацією поточних змін станом на 11.08.1994р., рік побудови гаражу літ. «Е» вказано 1987 рік. Рік побудови сараю літ. «Ж» і л.душу літ. «З» не вказаний. Відповідно Довідки-характеристики від 12.09.1994р. за № 2132, на домоволодіння [ADDRESS] , для пред`явлення в нотаріальну контору, зазначено, що [PERSON] є власницею домоволодіння та зазначений весь перелік будівель і споруд домоволодіння [ADDRESS] станом на 12.09.1994р., в тому числі зазначені гараж літ. «Е», сарай літ. «Ж» і літній душ літ. «З». Враховуючи викладене, самочинно побудовані ще за життя спадкодавців та прийняті в експлуатацію у 2011 році гараж «Е», сарай «Ж», літній душ «З», прибудова «а-1», яка складається з тамбуру II, пл. 1,8 кв.м., прибудова «а-2», яка складається з коридору III, пл. 3,8 кв.м. та бані IV, пл. 4,0 кв.м., є спільною частковою власністю [PERSON] та [PERSON] , а тому повинні ділитися між співвласниками в рівних частинах. Після прийняття спадщини [PERSON] самовільно зніс сіни І, пл. 5,6 кв.м., вбиральню «В» та сарай «Г», що були побудовані ще спадкодавцем та підлягають розподілу між сторонами згідно їх часток в домоволодінні. До приміщень, які займав [PERSON] , замість існуючого тамбуру І, пл. 5,6 кв.м. останній особисто, за власні кошти та своїми силами, побудував прибудову «а-3», яка складається з: коридору 1-7, пл. 4,4 кв.м, кухні 1-8, пл. 10,5 кв.м, ванної кімнати 1-9, пл. 4,6 кв.м, та переобладнав приміщення «1-2» - ванну кімнату в житлову кімнату, а кухню «1-6» - в житлову кімнату «І», не змінюючи їх площі. Також між гаражем «Е» та сараєм «Б» [PERSON] побудував сарай «К». Вищезазначені приміщення були офіційно введені в експлуатацію у 2011 році. Будь-яких належних доводів та аргументів на спростування вищевказаних обставин відповідачем за первісним позовом надано не було. Відповідно до ч. 4 ст. 357 ЦК України, співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Враховуючи викладене, прибудова «а-3» яка складається з: коридору «1-7», пл. 4,4 кв.м, кухні «1-8», пл. 10,5 кв.м, ванної кімнати «1-9», пл. 4,6 кв.м, переобладнане приміщення «1-2» та переобладнане приміщення «1-6» є власністю [PERSON] , оскільки були збудовані останнім за його власний рахунок, не змінюючи розміру часток іншого співвласника житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 04.10.1991р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Згідно до вимог ст. 88 Земельного кодексу України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 19 постанови №7 від 16.04.2004 року із наступними змінами «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. З метою поділу спірного домоволодіння та земельної ділянки судом призначалась судова будівельно-технічна експертиза. Висновком додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 11/14 від 05.06.2014 року запропоновано декілька варіантів поділу спірного домоволодіння з прибудовами та господарськими спорудами та визначення порядку користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вивчивши надані матеріали висновку, суд вважає, що найбільш прийнятним варіантом для поділу житлового будинку, надвірних будівель та визначення порядку користування земельною ділянкою є варіант № 7 (додаток № 7 та додаток № 8 висновку 11/14 від 05.06.2014р.), який повністю відповідає нормам матеріального права, які застосовуються при поділі домоволодіння. Перевага варіанту № 7 (додатки № 7 та № 8) додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 05.06.2014 року № 11/14 щодо поділу домоволодіння та визначення порядку користування земельною ділянкою перед іншими запропонованими варіантами обумовлена наступним: - ідеальні частки фактично не порушені, а не значне їх відхилення не тягне за собою ущемлення права власності обох сторін, тому як [PERSON] виділяється 51/100 (508/1000) частка замість 1/2 частки, а [PERSON] виділяється 49/100 (492/1000) частки замість 1/2, що всього на 8/1000 менше від ідеальної частки; - [PERSON] виділяється загальної площі в житловому будинку більше, а ніж його частка, а саме: [PERSON] - 50,7 кв.м., а [PERSON] - 64,8 кв.м., що на 7,75 кв.м. більше від ідеальної частки сторін по справі; - 7 варіант поділу домоволодіння надає можливість реально поділити житловий будинок та визначити порядок користування земельною ділянкою таким чином, що кожна із сторін буде мати відокремлену земельну ділянку з окремими входами-виходами, а також організувати окремі адреси; - при такому розподілі житлового будинку, будівля сараю «Ж» залишається на місці та не потребує переносу; - саме цей варіант надає технічну можливість зробити [PERSON] по справі прохід до земельної ділянки з боку будинку [ADDRESS] і такий прохід буде відповідати нормам, передбаченим п. 7.27 ДБН 360-92 «Сеть улицы дорог», оскільки він повинен бути не меншим за 0,75 м, а згідно додаткової експертизи, на час її проведення, такий прохід складає 0,89 м.; - при даному варіанті поділу вхід до частини [PERSON] в житловий будинок повинно зробити з кімнати 2-4, то такі перепланування теж принесуть відповідачу по справі користь, оскільки в даному приміщенні на стіні експертом були виявлені сліди схожі на сліди плісняви навіть після того, як дана кімната була утеплена пінопластом, а тому використовувати її як житлову кімнату за призначенням недоцільно; - господарські споруди будуть поділені таким чином між сторонами, що вони не будуть заважати іншому співвласнику у користуванні його земельною ділянкою. Так, гараж «Е», згідно висновку додатково судової будівельно-технічної експертизи № 36/12 від 27.11.2012 року не відповідає вимогам 6.2, 6.5, 6.26 ДБН В.2.3 - 15:2007 «Споруди транспорту. Автостоянки і гаражі для легкових автомобілів»; не відповідає вимогам ДБН В.2.3 - 15:2007 «Споруди транспорту. Автостоянки і гаражі для легкових автомобілів», а саме п. 4.6. Мінімальна необхідна площа конкретної ділянки (території) для постійного чи тимчасового зберігання автомобілів на відкритих автостоянках визначається, виходячи з норми 25 м2 на розрахунковий автомобіль, а в гаражах, залежно від їхньої поверховості, згідно з табл. 1: площа забудови - 25,0 кв.м, розмір земельної ділянки на 1 автомобіль - 30,0 кв.м; та не відповідає вимогам ДБН 360-92** «Градостроительство. Планировка и застройка городских и сельских поселений», а саме: 3.24* (частково) - ... Размещение гаражей следует предусматривать преимущественно встроенными или пристроенными к жилым домам по линии застройки или в глубине участка. Також будівля гаражу літ. «Е» домоволодіння [ADDRESS] зведена на межі з сусідньою земельною ділянкою та розташована на пожежно-небезпечній відстані (4,9 м.) до сусіднього житлового будинку [ADDRESS] , що порушує норми ДБН 360-92* * . Таким чином, якщо гараж залишити за [PERSON] , то він буде спричиняти незручності [PERSON] у користуванні його земельною ділянкою, оскільки заїхати до гаражу зі сторони вулиці у нього не має можливості, а тому він буде щодня використовувати земельну ділянку [PERSON] для заїзду, що спричинить для [PERSON] обтяження у користуванні земельної ділянки, яка буде визначена для його індивідуального користування; - даний варіант надає можливість [PERSON] володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд, як це і передбачено положеннями ст. 319 ЦК України, тому навіть при встановленні сервітуту на земельну ділянку, позивач зможе влаштувати відокремлений двір для себе і своєї сім`ї, щоб інший співвласник та його сім`я не заважали йому у здійсненні його права власності; - даний варіант відповідає нормам законодавства щодо поділу домоволодіння та вимогам, які передбачені в постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок». Згідно п. 7 вищезазначеної постанови «В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась». Поділ по даному варіанту технічно можливий і це підтверджується висновком додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 11/14 від 05.06.2014р. Посилання представника відповідача - позивача за зустрічним позовом [PERSON] на необхідність отримання відповідних дозволів щодо обладнання (переобладнання) будинку у випадку розподілу домоволодіння за варіантом №7, запропонованим у додатковій судовій будівельно-технічній експертизі № 11/14 від 05.06.2014 року, є безпідставними, зважаючи на наступне. Так, відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у постанові № 7 від 04.10.1991р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої Ради (ст. 152 ЖК). Відповідно до Порядку надання дозволу на переведення житлових приміщень у категорію нежитлових, переведення нежитлових приміщень у категорію житлових, житлових будинків квартирного типу у будинки садибного типу, затвердженого виконавчим комітетом Сумської міської ради №673 від 26.10.2011 року, до заяви про надання дозволу на перепланування подається згода всіх власників (співвласників) будівлі або приміщення, а також повнолітніх мешканців житлового приміщення, завірена нотаріально. Як вбачається з матеріалів справи, 29.05.2015 року [PERSON] звертався через приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Арєшиної Н.О. до [PERSON] та членів його сім`ї із заявою про надання дозволу на проведення перепланувань та/або переобладнання житлового будинку [ADDRESS] за варіантом №7 поділу домоволодіння, запропонованого у висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 05.06.2014 року № 11/14 (а.с.98-102). Втім, [PERSON] жодної відповіді не отримав. [PERSON] замовлено та отримано відповідний технічний висновок щодо обстеження можливості перепланування житлового будинку (т.3 ас. 77). В подальшому, 13.05.2015 року [PERSON] звернувся до Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради із заявою про надання дозволу на перепланування та переобладнання спірного домоволодіння, надавши документи, визначені у п. 2.1 Порядку№673 від 26.10.2011 року. Згідно листа Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради №1305/06.01-11-Я від 31.07.2015 року, діючим законодавством Сумська міська рада та її виконавчі органи не наділені повноваженнями щодо узгодження висновків судової будівельно-технічної експертизи відносно варіантів поділу домоволодіння, пов`язаних з переплануванням приміщень, та не передбачено погодження вказаних висновків з органами місцевого самоврядування. Для [PERSON] як власника передбачена лише згода, завірена в установленому законом порядку. Дозвіл на перепланування та переобладнання видається при згоді всіх співвласників після набрання чинності рішенням суду щодо поділу домоволодіння. Відповідно до ст. 152 ЖК України, виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується. Таким чином, у зв`язку з неможливістю отримання завіреної у встановленому законом порядку згоди співвласників спірного домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , на переобладнання житлового приміщення, тільки рішення суду, що набрало законної сили, в якому зазначено варіант поділу, а також роботи по переобладнанню та переплануванню, є підставою для звернення до виконавчого комітету за отриманням необхідного дозволу, який вимагається положенням ст. 152 ЖК України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що варіант №7 поділу домоволодіння, запропонований у висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 05.06.2014 року № 11/14, відповідає вимогам ДБН та жодним чином не порушує будівельні, санітарні та інші вимоги щодо здійснення перепланування та переобладнання приміщень в спірному житловому будинку. Відтак, визначають порядок поділу домоволодіння [ADDRESS] згідно варіанту №7 (Додаток №7), запропонованому висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 05.06.2014 року № 11/14, який на думку суду є найбільш прийнятним для сторін, відповідає їхнім частками у праві власності та фактичному порядку користування, слід зобов`язати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за власні кошти та власними силами встановити в приміщенні житлової кімнати «2-4» глуху міжкімнатну перегородку, поділяючи приміщення на два окремих: приміщення передпокою, шириною 1,5 м, та приміщення, площею 7,5 кв.м; між приміщенням організованого передпокою та житловою кімнатою «2-3» пробити дверний отвір та встановити дверний блок, а в організованому приміщенні передпокою пробити отвір, встановивши подвійний дверний блок і організувати вхід в квартиру, як визначено у варіанті №7 (додаток №7) висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 05.06.2014 року № 11/14. Як вбачається з Висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 11/14 від 05.06.2014 року, експертом запропоновано наступний варіант поділу земельної ділянки (варіант №7 - додаток №7), при якому [PERSON] виділено земельну ділянку індивідуального користування загальною площею 297,0 кв.м. зі сторони ділянки [ADDRESS] ; в свою чергу [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - земельну ділянку індивідуального користування, загальною площею 297,0 кв.м., зі сторони ділянки [ADDRESS] . Для забезпечення даного варіанту поділу та можливості вільного користування належним сторонам майном, слід встановити постійний та безоплатний сервітут земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , який відображено у вищевказаному висновку. Такий порядок розподілу домоволодіння та земельної ділянки не порушує права жодного із співвласників, буде сприяти чіткому врегулюванню між ними питань володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути відшкодування понесених витрат у сумі 10148 грн. 75 коп. (судовий збір в сумі 1918 грн. 75 коп. (1163 грн. 15 коп. (т.1, а.с.1) + 94 грн. 10 коп. (т.1 а.с.92) + 94 грн. 10 коп. (т. 1, а.с.110) + 474 грн. 76 коп. (т.2 а.с.200) + 92 грн.64коп. (т. 3 а.с.110)), витрати на ІТЗ - 120 грн. (т.1. а.с.2), за проведення судових експертиз та виклик експерта в судове засідання - 8110 грн. (245 грн. (т.2 а.с.201) + 3400 (т. 2, а.с.202) + 1665 (т. 2 а.с.203) + 2800 грн. (т. 3, а.с.94), згідно квитанції від 17.02.2014 року).

Outcome: partial