Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення основної суми боргу у розмірі 657\~375,00 грн., трьох відсотків річних у розмірі 6105,00 грн., 1,5 відсотки за користування кредитом за лютий та березень у розмірі 17394,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 50\~000,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що 8 жовтня 2014 року між сторонами була досягнута усна домовленість про позику, за умовами якої [PERSON] зобовязалася повернути позивачеві грошові кошти у сумі 20\~000 доларів США не пізніше 3 березня 2015 року. Даний факт був зафіксований у розписці, яку [PERSON]М написала власноруч. У цій розписці були зафіксовані сума боргу, а також дата та умови його повернення. Крім того, у вказаній розписці було вказано умови надання грошових коштів, а саме сплата відсотків за користування у розмірі 1,5% від суми.27 листопада 2016 року між сторонами була досягнута усна домовленість про позику грошових коштів у сумі 2900 доларів США. На підтвердження вказаної домовленості [PERSON] було складено розписку в якій вона вказала суму боргу по першій розписці, та суму боргу по вказаній розписці, та зобовязалась повернути борг до 5 січня 2017 року. Загальна сума боргу складає 20000 євро, та 2900 доларів США, що, за розрахунком позивача, становить за курсом НБУ - 657375 (шістсот пятдесят сім тисяч триста сімдесят пять) грн. У звязку з неповерненням вказаної суми боргу 3% річних складає 6105,00 грн., заборгованість по відсотках 17394,00 грн. Крім того, вказаними діями відповідач завдала позивачеві моральну шкоду, яку він оцінює у загальному розмірі 50\~000,00 грн. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, надали суду аналогічні пояснення. Відповідач у судове засідання не зявилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. 08.10.2014 року [PERSON] отримала у [PERSON] 20000 євро та зобовязалась їх повернути до 08.03.2015 р. зі сплатою 1,5 % в місяць, про що складено розписку. 27.11.2016 року [PERSON] отримала у [PERSON] 2900 доларів США та зобовязалась повернути їх разом з попередньою позикою у розмірі 20000 євро до 05.01.2017 р., про що складено розписку. В зазначений строк відповідач кошти не повернула. Відповідно до ч. 1\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2\~ст. 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до чч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6 - 63 цс 13, яка згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для усіх судів України. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно зі статтею\~610,\~612 ЦК України\~- порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі\~статтею 99 Конституції України\~грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до\~ст. 192 ЦК України\~законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 533 ЦК України\~грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим, ч. 2\~ст. 533 ЦК України\~допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Вказане питання сторони у розписці не узгодили. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відтак, саме у національній валюті України підлягає стягненню борг. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-79 цс 14 від 2 липня 2014 року, яка згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для судів. Як роз'яснено у п. 14\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Позивач у своєму позові вказав гривневий еквівалент заявленої до стягнення основної суми боргу у розмірі, згідно із офіційним курсом Національного банку України євро 28,99, а долару -26,75. В той же час, вказаний еквівалент має відповідати офіційному курсу гривні щодо офіційного курсу гривні на день ухвалення рішення, тобто станом на 25.07.2017 року. При цьому, згідно з інформацією, яка міститься на офіційному сайті Національного банку України, станом на 25.07.2017 року курс євро складає 30,07, а курс долара 25.82. Таким чином, визначаючи еквівалент суми боргу у гривні за офіційним курсом Національного банку України, суд виходить з того, що на дату ухвалення рішення, відповідач має сплатити позивачеві грошові кошти у розмірі 20000 євро та 2900,00 доларів США, що за курсом НБУ становить 25,82 х 2900 = 74 878,00 грн. та 30,07 х 20000= 601\~400,00 грн., що в сумі складає 676 272,00 грн. В той же час, позивач просив стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 657\~375,00 грн., у звязку з чим, з урахуванням положення ст.11 ЦПК України, яка вказує на те, що суд розглядає справи не інакше як в межах позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 657\~375,00 грн. Крім того, відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв'язку із простроченням відповідачем сплати суми основного боргу позивачем за період з 05.01.2017 року по 28.04.2017 року (113 днів), 3 % річних від простроченої суми складає - 6281,05 грн. В той же час, у позовній заяві позивач зазначив суму 3 % річних від простроченої суми 6105,00 грн., тому суд з урахуванням положень ст.11 ЦПК України вважає за можливе стягнути вказану суму у розмірі, який зазначений у позовній заяві. Крім того, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача за лютий та березень 2017 року 1,5 % від 20000 євро відповідно до домовленості, що з урахуванням курсу НБУ станом на 25.07.2017 року становить 18042,00 грн., однак з урахуванням положень ст.11 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути вказану суму в межах позовних вимог, а саме у розмірі 17\~394,00 грн. Що стосується позовної вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, то суд приходить до наступного. Згідно\~ст.23 ЦК України\~особа має право на відшкодування морального збитку, заподіяного внаслідок порушення його прав. Моральний збиток, зокрема, полягає в душевних стражданнях, що фізична особа випробувала в зв'язку з знищенням чи ушкодженням його майна. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Відповідно до роз'яснень, що містяться в\~Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди"\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин. Враховуючи обставини справи та те, що позивач зазнав душевних хвилювань з приводу неповернення йому боргу, що призвело до неможливості користуватися власним майном, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн., яку суд вважає достатньою компенсацією за протиправні дії відповідача. Слід зазначити, що позивачем не було надано доказів на підтвердження погіршення його стану здоровя та відносин з близькими людьми. На підставі ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог, а саме 93% від сплаченої суми судового збору.

Outcome: partial