Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Жидачівського районного суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачкою [PERSON], мотивуючи позовні вимоги тим, що 04.09.1996 року зареєстрував із нею шлюб від якого народилось двоє дітей: син [PERSON] [INFO], який є повнолітнім та син [PERSON] [INFO] Їхні відносини під час сімейного життя складались по різному, однак в останній час між ними часто виникають суперечки, конфліктні ситуації, сварки з приводу побутових проблем. Все це призвело до того, що упродовж трьох років вони разом не проживають та не підтримують жодних відносин. За вказаних обставин, позивач вважає, що їх шлюб носить формальний характер, так як він втратив до відповідачки почуття любові та поваги. У судове засідання, по спливу строку наданого на примирення, позивач [PERSON] не з"явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав із підстав вказаних у позові. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні, після закінчення строку на примирення, позов визнала. Заслухавши відповідачку, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Із свідоцтва про укладення шлюбу(а.с.7), вбачається, що 04 вересня 1996 року у Зарічненській сільській раді Жидачівського району Львівської області зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON], якій після укладення шлюбу присвоєно прізвище [PERSON]. Згідно із свідоцтв про народження (а.с.7), у сторін у шлюбі народились двоє дітей: [INFO]- син [PERSON], який на даний час є повнолітнім та [INFO] син [PERSON], який є малолітнім. Відповідно ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому ч.3 та ч.4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до збереження шлюбних стосунків чи їх припинення є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що відносини між сторонами не склалися, вони фактично сімейні відносини між сторонами відсутні. Сторони три роки спільно не проживають та не мають бажання зберегти сім'ю і перебувати у шлюбі надалі. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини застосування будь-яких подальших заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено.

Outcome: approved