Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом про стягнення моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» і в обґрунтування позовних вимог зазначив, що у період з 2003 року по 30 вересня 2018 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем у справі Приватним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське», працюючи за професією підземного гірничомонтажника. Відповідачем він був звільнений на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України у зв`язку з виходом на пенсію. Під час трудової діяльності позивач підлягав впливу надмірного фізичного навантаження, пилу фіброгенної дії в повітрі робочої зони, виробничого шуму. Наслідком пилу фіброгенної дії, важкої праці та впливу шуму стала хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в ст. неповної ремісії з помірним статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху II ст., хронічний бронхіт ІІ ст. фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ. Внаслідок цього у позивача змінились умови життя, що потягнули за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Через постійний кашель та приглухуватість, відчуває дискомфорт та сором при спілкуванні з оточуючими його людьми. Через постійний біль у спині, в нього обмежені рухи, що призводить до докладання чималих зусиль для повсякденного життя. Потребує постійного медикаментозного лікування. Став погано чути, швидко втомлюється, періодично з`являються напади задишки аж до задухи. 11 листопада 2020 року Головним управлінням Держпраці у Донецькій області було складено та затверджено акт за формою П-4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача. 28 грудня 2020 року комісією МСЕК йому було встановлено за сукупністю 65% загальної втрати професійної працездатності та ІІІ групи інвалідності. Позивач вважає, що внаслідок ушкодження здоров`я йому заподіяна моральна шкода, тому що вказані обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він постійно відчуває душевні страждання та переживання, з`явилось почуття тривоги, особливо з урахуванням незворотності наслідків отриманого професійного захворювання, неможливості відновлення стану здоров`я. Тому позивач просить суд, стягнути з відповідача на свою користь 45000 гривень відшкодування моральної шкоди. Відповідачем суду наданий відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечував щодо задоволення позовних вимог, зазначивши, що, позивач, знаючи про погіршення стану свого здоров`я, умисно та усвідомлюючи про ризик виникнення професійного захворювання, тривалий час не повідомляв адміністрацію ПРАТ «ШУ «Покровське» про необхідність переведення його на іншу менш шкідливу або менш важку працю у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я. Саме приховуванням стану здоров`я у позивача та недбалим ставленням до свого стану здоров`я позивач сприяв розвитку у нього професійних захворювань та виникненню у нього стійкої втрати працездатності. Кожен рік позивач, за даними пройдених медоглядів, визнавався таким, який може працювати в підземних умовах. З урахуванням поведінки позивача, судової практики, яка склалась при розгляді справ даної категорії, вважають достатнім розміром у відшкодування моральних страждань позивача суму в 35000 гривень. В судове засідання позивач, представник відповідача та представник третьої особи не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, надали суду заяви з клопотанням розглянути справу за їх відсутності. Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача вимоги позову не визнав з підстав, наведених у відзиві. Суд, врахувавши позиції сторін у справі, надані суду документи, вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін за матеріалами, наданими сторонами на підтвердження своїх доводів та заперечень. Дослідивши надані суду докази, позиції сторін, викладених у письмових заявах, суд вважає встановленими у судовому засіданні наступні обставини. Позивач [PERSON] з 09 червня 2003 по 30 вересня 2018 року включно працював на підприємстві відповідача у якості: гірничомонтажником 4 та 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті, слюсарем ремонтником 5 розряду поверхні, після чого був звільнений за статтею 38 Кодексу законів про працю за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, що підтверджується його трудовою книжкою (арк.спр.8-13). 11 листопада 2020 року комісією Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» було прийнято акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4, яким встановлено наявність у позивача [PERSON] професійного захворювання у зв`язку з тривалим часом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом шкідливого фактора - пил, шум, фізичне навантаження, робоча поза, нахили корпусу (арк.спр.15-18). 28 грудня 2020 року вперше, безстроково, [PERSON] встановлено третю групу інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням та за сукупності 65% втрати професійної працездатності, що підтверджується довідками МСЕК. Рекомендоване медикаментозне лікування за профзахворюваннями та наслідками трудового каліцтва, санаторно-курортне лікування за хронічним п/кр, радикулітом, корсет на п/кр. відділу хребта (арк.спр.13-14). Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок душевних страждань, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній особі, неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується, на підставі положень частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України, особою, яка її завдала, за наявності її вини. Завдана під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків шкода працівнику на підставі статті 2371 Кодексу законів про працю України, відшкодовується юридичною особою - власником або уповноваженим ним органом у разі, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Про право на відшкодування моральної шкоди потерпілій особі внаслідок дій або бездіяльності юридичної особи висловився Конституційний суд України у своєму рішенні у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту „б" підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності (справа про страхові виплати) від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008. Таким чином, саме на підприємство покладено обов`язок відшкодувати працівнику моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми не містять будь-яких інших додаткових умов щодо відшкодування моральної шкоди. Враховуючи надані суду докази, суд вважає, що позивачеві спричинені моральні страждання, пов`язані із втратою ним 65% працездатності, отриманням ним фізичних страждань і болю, який він відчував протягом тривалого періоду та відчуває до цього часу, які є прямим наслідком професійного захворювання, отриманого позивачем за час роботи на підприємстві відповідача. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4, відповідно до якого розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого каліцтва, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Разом з тим, вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 45000 гривень суд визнає завищеною. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним у відшкодування позивачеві спричиненої йому моральної шкоди, стягнути з відповідача на його користь 39000 гривень. Відповідач просив суд врахувати судову практику щодо подібних правовідносин, в якій за 1% втрати працездатності призначається 500 гривень. Суд не може погодитися із запропонованим розрахунком, виходячи з такого. За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, обрахування судом суми відшкодування моральної шкоди за запропонованим відповідачем розрахунком дійсно мало місце і було поширено здебільшого з 2019 року. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2019 був встановлений у розмірі 1921 гривня. Станом на час розгляду даної справи загальновідомим є факт, що в Україні останніми роками спостерігається значне здороження життя, також загально відомо, що ціни на продукти харчування, ліки, послуги тощо з 2019 року по теперішній час поступово і значно зростали. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2021 був встановлений у розмірі 2270 гривень. Таким чином, обрахунок суми відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 гривень за 1% втрати працездатності вочевидь не є ані розумним, ані справедливим. Щодо тверджень відповідача про обізнаність осіб при влаштуванні на роботу про шкідливі умови праці, суд нагадує відповідачу, що обов`язок створити безпечні умови праці на всіх підприємствах, в установах та організаціях є закріпленим у статті 153 Кодексу законів про працю України, при цьому забезпечення безпечних умов праці покладається безпосередньо на власника або уповноважений ним орган. Ця норма закону кореспондується з нормою, викладеною у статті 13 Закону України «Про охорону праці», відповідно до якої роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне стягнути з відповідача в доход держави судовий збір в сумі 908 гривень, оскільки позивач на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VІ звільнений від зазначених витрат при подачі позову до суду, визначений на час звернення позивача за захистом свого права до суду. На підставі статей 1167, 1172 Цивільного кодексу України, статті 2371 Кодексу законів про працю України

Outcome: partial