Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

Позивач 03.10.2019 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Свою позовну заяву мотивувала тим, що підчас перебування в шлюбі з відповідачем, який надалі рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.10.2008 року було розірвано, у них народилась спільна дитина - син [PERSON] , [INFO] . З моменту розлучення відповідач не бере участі у вихованні та утриманні спільної дитини, а тому позивач вимушена звернутись до суду із вимогою про стягнення з відповідача аліментів. Ухвалою суду від 07.10.2019 року вищевказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків. Позивачем на виконання вищевказаної ухвали суду, у встановлені суддею строки, було усунуто зазначені судом недоліки Ухвалою суду від 24.10.2019 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвала про відкриття провадження по справі, матеріали позовної заяви з додатками були направлені відповідачу на адресу зазначену в позовній заяві. Відповідач, у встановлений судом строк, через канцелярію суду подав заяву, відповідно до якої визнав позовні вимоги в повному обсязі. Разом з тим, зазначив, що єдиним його доходом є пенсія, встановлена у зв`язку з інвалідністю. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача з огляду на наступне. Як убачається із матеріалів справи сторони мають спільну неповнолітню дитину, сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 07.06.2007 року (актовий запис за №1438). Згідно інформації, яка викладена в позовній заяві спільний син - [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір"ю та перебуває на її утриманні, що також не спростовувалось відповідачем. 18.12.2019 через канцелярію суду відповідачем було подано заяву про визнання позовних вимог. Згідно з вимогами ст.ст. 180, 182 СК, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 27 Конвенції про захист прав дитини визначено, що батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до поданої до суду позовної заяви зазначено, що відповідач не виконує в повному обсязі свого обов`язку щодо утримання спільної дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законодавством України. При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 77-80 ЦПК України про їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. При цьому, згідно зі статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Приймаючи до уваги викладене, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , враховуючи вік дитини, працездатний вік відповідача, відсутність у відповідача аліментних зобов`язань стосовно інших осіб, а також те, що відповідач не заперечує, щодо стягнення аліментів на утримання сина, суд дійшов висновку про необхідність визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини в у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Отже, таким чином, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню судом. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідачем разом із заявою про визнання позову було подано копію пенсійного посвідчення № [NUMBER] , відповідно до якого [PERSON] , [INFO] , призначено пенсію, як особі з інвалідністю 2 групи за загальним захворюванням. Відповідно до п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються зокрема, особи з інвалідністю I та II груп. Таким чином, суд вважає за доцільне звільнити відповідача від сплати на користь держави суми судового збору та покладає відшкодування судових витрат за рахунок на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved