Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначав, що у період часу з 03 липня 1984 року по 12 жовтня 1985 року він проходив військову службу на території Афганістану в період бойових дій. 25 лютого 1985 року при виконанні інтернаціонального обов`язку на території Афганістану, отримав множинні вогнепальні осколкові поранення грудної клітини, правої нижньої кінцівки, контузію головного мозку. Після проведення лікування зазначених поранень стан його здоров`я не покращився та він вимушений тривалий час знаходитися на лікарняних, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури. У зв`язку з отриманням зазначених поранень він був звільнений з військової служби, йому встановлена ІІІ група інвалідності внаслідок захворювання, яке пов`язане з проходженням військової служби. Від отриманої травми у нього розвинулись хвороби та погіршився стан здоров`я. У зв`язку з цим, він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, багато коштів витрачає на лікування. Вважає, що у зв`язку з отриманням поранень під час захисту Вітчизни та отриманням інвалідності внаслідок захворювання, яке пов`язане з проходженням військової служби, йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 50 000,00 грн. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовну заяву в повному обсязі просили її задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, просив відмовити в задоволення позову з підстав, зазначених в письмових запереченнях, згідно яких \~нормами чинного законодавства України не підтверджено відповідальності України за шкоду, спричинену громадянам протиправними діями держави в особі Радянської Армії. Крім того, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»\~передбачено соціальне забезпечення військовослужбовців у разі встановлення інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби, шляхом виплати грошової допомоги. Також, в матеріалах справи відсутні докази вчинення Міністерством оборони України винних дій щодо позивача та наявність причинного зв`язку між такими діями та моральною шкодою, як і відсутні докази завдання позивачеві моральної шкоди Вислухавши доводи позивача та його представника на обґрунтування позовної заяви, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.\~55 Конституції України\~права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться й у ч. 1 ст.\~3 ЦПК України. Судом встановлено, що позивач [PERSON] в період часу з 03 липня 1984 року по 12 жовтня 1985 року проходив військову службу у в/ч п.п. [NUMBER] на території Афганістану. На території Афганістану в період з квітня 1978 року по грудень 1989 року велись бойові дії. 25 лютого 1985 року під час виконання інтернаціонального обов`язку на території Афганістану, отримав множинні вогнепальні осколкові поранення грудної клітини, правої нижньої кінцівки, контузію головного мозку. 06 квітня 2011 року позивачу [PERSON] була встановлена ІІІ група інвалідності в зв`язку з хворобою, яка пов`язана з проходженням військової служби, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серія АД № 140657. Відповідно до ст.\~17 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.1 ст.\~1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичні або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 1 статті\~1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Із матеріалів справи вбачається, що захворювання, яке отримав позивач [PERSON] під час проходження військової служби, пов`язане з її проходженням. Причинний зв`язок встановлено медичними документами (висновком спеціаліста № 465 від 20 жовтня 2010 року, витягом від 01 листопада 2010 року, виписками з історії хвороби, епікризами, випискою з огляду МСЕК). Визначаючи розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд враховує ступінь моральних страждань позивача, оскільки сам факт захворювання, одержаного в період проходження військової служби та наслідки такого захворювання, спричинили позивачу [PERSON] втрати немайнового характеру у вигляді психологічного дискомфорту (переживаннях та хвилюваннях), душевних стражданнях, оскільки тривале лікування. Відповідно до ч. 3 ст.\~23 ЦК України та п.9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно із ст.\~212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед\~встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Статтею\~170 ЦК України\~передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Статтею\~3 Закону України "Про Збройні Сили України" передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Отже, обов`язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2014 року у справі № 3-86гс14, який згідно зі ст.\~360-7 ЦПК України\~є обов`язковим для судів. Враховуючи те, що позивачеві встановлена третя група інвалідності, яка є наслідком захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, суд вважає, що у позивача виникло право вимагати відшкодування моральної шкоди. При цьому враховуючи тяжкість вимушених змін в житті позивача [PERSON] виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що стягненню підлягає моральна шкода в розмірі 35\~000,00 грн. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача, оскільки вони спростовуються вищенаведеними приписами норм діючого законодавства. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно Рішення Конституційного суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 у справі № 1-10/2004 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», необхідно розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і\~ колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, - суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Таким чином,

Outcome: partial