Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

В листопаді 2019 року [PERSON] звернувся до суду із \~позовом до [PERSON] , в якому, посилаючись на те, що мати дитини чинить перешкоди у вихованні та спілкуванні із їхньою спільною малолітньою донькою - [PERSON] [INFO] , просить суд зобов"язати відповідача не чинити йому перешкоди у вихованні та спілкуванні з дитиною та визначити спосіб його участі у її вихованні. Під час судового розгляду, позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, пояснивши при цьому, що періодичні побачення з дочкою [PERSON] , які визначені йому розпорядженням голови районної державної адміністрації № 130 від 29 липня 2019 року фактично не відбуваються, оскільки [PERSON] та її родина постійно перешкоджають таким побаченням. З огляду на вказані обставини, просить суд визначити йому періодичні побачення з дочкою без присутності матері та без її згоди, оскільки остання таким правом зловживає. Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні наполягали на побаченнях [PERSON] з дочкою за місцем проживання дитини з матір"ю та за її присутності (згодою), посилають на те, що дитина є малолотньою і побачення [PERSON] з дочкою без присутності матері можуть становити небезпеку для дитини та перешкоджають нормальному розвитку дитини. Суд, дослідивши письмові докази, що надані сторонами та показання свідків, заслухавши пояснення сторін та їх представників, перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої [PERSON] , що підтверджується її свідоцтвом про народження. Відповідач [PERSON] з малолітньою дочкою [PERSON] проживає у будинку [ADDRESS] разом із своїми батьками: [PERSON] та [PERSON] . У 2017 році [PERSON] звернувся до служби у справах дітей Романівської районної державної адміністрації із заявою про перешкоди з боку матері для участі у спілкуванні та вихованні спільною дитиною, посилаючись на те, що [PERSON] чинить йому перешкоди у спілкуванні з дочкою. Розпорядженням голови Романівської районної державної адміністрації від 29 липня 2019 року № 130 визначено порядок побаченнь [PERSON] з малолітньою дочкою [PERSON] , таким чином: особисті побачення у вівторок з 15-00 до 18-00 години, у суботу з 16-00 до 20-00 години без присутності матері, але за її згодою. Неодноразові звернення сторін до правоохоронних органів, органів місцевого самоврядування, органів служби у справах дітей, а також показання свідків, слідчать про відсутність реального виконання вищевказаного розпорядженням голови Романівської районної державної адміністрації, яким визначено порядок побачення [PERSON] з малолітньою дочкою [PERSON] та навність тривалого конфлікту між ними. Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 Сімейного кодексу України (далі СК України)). Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (справа «Хант проти України», № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно з частинами другою та третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частини перша, друга статті 159 СК України). Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилається на те, що відповідач за допомогою її родини створила штучні перешкоди у його спілкуванні з дочкою та ухиляється від виконання рішення служби у справах дітей. Разом з тим, підстав для обумовлення побачення батька з дочкою тільки в присутності матері та тільки за місцем проживання дитини з матір"ю відповідачем не доведено, а судом не встановлено. Визначаючи спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні спільної дочки, суд враховує в першу чергу інтереси даної дитини, які, безумовно, мають пріоритет над інтересами батьків, закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України, принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, а також ту обставину, що батько та мати мають рівні права та обов`язки при вирішенні питання про періодичність побачень, можливість спільного відпочинку, відвідування місця проживання того з батьків, з ким дитина не проживає. Також суд враховує активне бажання батька дитини брати участь у вихованні та спілкуванні зі своєю дочкою та наявність тривалого конфлікту між батьками дитини та їх родинами, що позбавляє батьків самостійно дійти згоди щодо виховання даної дитини, а також наявність перешкод, які відповідач чинить батьку у спілкуванні з дочкою, зловживаючи при цьому наданням згоди на такі побачення. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про доцільність проведення побачень дитини з батьком у години та дні, що були визначенні розпорядженням голови Романівської районної державної адміністрації Житомирської області № 130 від 29 липня 2019 року, однак без вказівки на згоду матері на такі побачення, оскільки особисті конфліктні відносини між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини та спричиняти на неї негативний вплив. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного. За змістом частини 2 статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову на відповідача покладаються судові витрати, що пов"язані з розглядом справи. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов"язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України). Відповідно до пункту 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених судових витрат (в тому числі витрат на правничу допомогу) [PERSON] було надано квитанцію № 132 від 26 листопада 2019 року про сплату судового збору в розмірі 768,40 грн та розрахункову квитанцію від 26 листопада 2019 року, що підтверджуює оплату правничої допомоги на суму 800,00 грн. З огляду на вищевикладене, суд\~ присуджує з\~ відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved