Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернуся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 17 вересня 2014 року між ними та банком АТ Банк Фінанси та Кредит" був укладений договір банківського вкладу в іноземній валюті на строк 3 місяці. На виконання умов договору він вніс на депозитний рахунок кошти у розмірі 12 000 доларів США. У вказаний у договорі строк відповідач кошти не повернув. Однак із дня закінчення строку дії договору відповідачем не нараховувались та не сплачувались проценти за користування депозитними коштами. Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь депозит в розмірі 12218,75 доларів США та проценти за користування вкладом за період з 13 грудня 2014 року по 10.02.2015 року в сумі 246 доларів США . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, покликаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 17 вересня 2014 року між [PERSON] та ПАТ " Банк Фінанси та Кредит в особі начальника відділення №72 Лисенко Н.В. було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) №300131/108511/3-14 в іноземній валюті (долари США) строком 3 місяці до 17 грудня 2014 року. На виконання умов договору позивач вніс на депозитний рахунок банку кошти в розмірі 12 000 доларів США. Однак відповідач у вказаний строк кошти не повернув. У відповідності до ст.ст.525, 526, аб.1 ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України зобовязання повинно виконуватися належним чином у встановлені строки, а одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. У відповідності до ст.ст.610, 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до статті 2 Закону України Про банки і банківську діяльність вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до частини пятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. За умовами пункту 1 укладеного між сторонами договору банківського вкладу, строк дії вкладів складав 3 місяці від дати внесення вкладу на відповідний рахунок, тобто до 17 грудня 2014 року. В судовому засіданні встановлено, що позивач після закінчення строку дії договору 29 грудня 2014 року, звернувся до банку із заявою про повернення банківського вкладу у розмірі 12 000 доларів США, чим засвідчив свій намір припинити дію договору. Відповідно до довідки від 05.02.2015 року, виданої відділенням №72 АТ "Банк "Фінанси та Кредит", залишок коштів на вкладному рахунку позивача за договором банківського строкового вкладу разом з нарахованими процентами складає 12 218,75 доларів США. У звязку з цим банк був зобовязаний повернути позивачам депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договорів 17 грудня 2014 року. Проте банк Фінанси та Кредит кошти позивачу не повернув, чим порушив свої грошові зобовязання. Відповідно до п.2 Договору розмір процентної ставки становить 12,5% річних, тому нарахована позивачем сума відсотків за користування депозитом за період з 17.12.2014 року по 10.02.2015 року (до дня подачі позову) в розмірі 246 доларів США є обгрунтованою. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму вкладу(депозиту), нараховані проценти та проценти по банківським вкладам за прострочений строк до 10.02.2015 року в межах заявленого позову в сумі 12464,75 доларів США. Частина 1 ст.88 ЦПК України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. Згідно п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи. Відповідно до ст.84 ЦПК України та ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи. Статтею 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 1 жовтня 1999 року та ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що єдиною допустимою формою отримання адвокатом за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром. Відповідно до статей 177, 178 розділу IV Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій щоденно на підставі первинних документів здійснюються записи про операції, що відбулися у звітному (податковому) періоді. Таким чином, згідно зазначених норм склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду надані договір про надання правової допомоги, документ, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру №3/15 від 10.02.2015 року) на суму 4600 грн., що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача [PERSON] У відповідності до ч.2 ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 2626, 32 грн. з розрахунку 262 632,28 грн. ( 12464,75 дол.США х 21.070 (офіційний курс дол. НБУ на 03.06.2015р.) х 1% . На підставі викладеного,

Outcome: approved