Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася 04.09.2017 року до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] в твердій грошовій сумі, починаючі з 01 вересня 2017 року по 01 грудня 2017 року в сумі 713,00 грн. за кожен місяць, починаючі з 01 грудня 2017 року та у подальшому 746,00 грн. кожного місяця. Позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його доньки [PERSON] В обгрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] покинув сім"ю в 2013 році, питанням виховання дочки не займається, станом її здоров'я не цікавився. На підставі рішення суду з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання дочки в сумі 400 грн щомісячно до досягнення віку повноліття. Враховуючи те, що в 2017 році прожитковий мінімуму на дітей віком від 6 років збільшився, вважає необхідним збільшити розмірі аліментів Позивач [PERSON] надала суду письмову заяву, щодо розгляду її позовної заяви за її відсутністю та просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON], надав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував, просив суд розглянути позовну заяву за його відсутністю. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився. Надали суду письмові пояснення, в яких позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили розгляд справи провести у відсутності представника третьої особи. Суд, дослідивши матеріали справи , вивчивши докази , надані сторонами, дійшов наступного. Судовим розглядом справи встановлено наступне. 14.02.2011 року між позивачем та відповідачем по справі було зареєстровано шлюб, що підтверджено даними свідоцтва серія [NUMBER] від 24.02.2012р. яке видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Яремчанського міського управління юстиції Івано-Франківської області про те, що 14.02.2011р. було зроблено відповідний актовий запис про реєстрацію шлюбу за №9 , копія якого долучена до матеріалів справи. [INFO] у позивача та відповідача народилася дитина [PERSON], про що Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції було зроблено актовий запис за №695 та видано свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 12.07.2013р., копія якого долучена до матеріалів справи. 22 січня 2015 року за рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова по справі №638/18472/14-ц шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. [PERSON] зареєстрована та проживає разом зі своєю донькою за адресою: [ADDRESS]. Вказане підтверджене даними довідки дільниця №9 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» за №571 від 29.10.2013р. Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 19.05.2016р. по справі №638/20453/15-ц про стягнення аліментів позов [PERSON] до [PERSON] було задоволено частково, стягнуто з відповідача аліменти в розмірі 400грн. кожного місяця до досягнення дитиною повноліття. Позивачем до матеріалів справи залучені письмові пояснення наступних осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є сусідами за місцем проживання позивачки, та якими доведено, що відповідач за вказаною адресую не проживає з 2013 року, утриманням та вихованням своєї дитини не займається. Відповідно до даних висновку департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради за №155 від 13.03.2018р. у відповідності до ст.ст.19, 164 Сімейного кодексу України, Департамент ввжає за доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] Даними акту обстеження умов проживання, складеним представниками служби у справах дітей по Шевченківському району Управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради на підставі заяви позивача від 05.03.2018р. , був підтверджений факт проживання [PERSON] разом з донькою [PERSON] за адресую [ADDRESS] . Згідно з даними довідки №64 від 29.08.2017р. Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №430», [PERSON] відвідує навчальний заклад з вересня 2015 року. Питанням оформлення дитини займалася мати. Батько дитини [PERSON] у виховані дитини участі не приймає, до дитячого садка не приходив та не відвідував . Зі змісту довідки Комунального закладу охорони здоров'я «Харківської міська клінічна дитяча лікарня №16» №Д-27/16/368 від 05.09.2016р., вбачається, що [PERSON] перебуває на диспансерному обліку у дитячого лікаря-нефролога з 08.12.2014р., під час госпіталізації догляд за дитиною здійснювала мати [PERSON] Згідно з довідкою Комунального закладу охорони здоров'я «Харківська міська дитяча поліклініка №14» вих. №999 від 31.08.2017р., [PERSON] перебуває на обліку у поліклініці. За допомогою до лікарні зверталася мати [PERSON], батько станом здоров'я дитини не цікавиться, до лікувального закладу він не звертався . Наявність у [PERSON] захворювань нирок - хронічний пілоніфріт, та потрібність постійного лікування підтверджується даними виписки з історій її хвороби, №2401 11.07.2017р., від 19.02.2014р., №4907 від 08.12.2014р., №1666 від 21.03.2016р., та консультативними висновками лікарів від 19.03.2015р., від 14.09.2015р., від 05.04.2016р., від 21.11.2016р., від 01.06.2017р., даними амбулаторної карти хворого . Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 150 ч. 2 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» наголошується, що взаємне задоволення від спільного перебування батьків і дітей є фундаментальним елементом сімейного життя, а тому втручання до нього має відбуватися у вузьких рамках, визначених статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що, незважаючи на певний вільний розсуд держави в справі відібрання дітей під державну опіку, відбирання дітей від батьків означає відрізання дітей від свого коріння, що може бути виправданим лише у виняткових випадках. У той же час, як вбачається зі змісту рішень Європейського суду з прав людини «Z та інші проти Сполученого Королівства» від 10 травня 2001 року та «A. проти Сполученого Королівства» від 23 вересня 1998 року, в контексті вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод держава повинна приділяти особливу увагу захисту дітей від поганого поводження з боку інших осіб, у тому числі шляхом здійснення своєчасних превентивних заходів. Беручи до уваги стандарти Європейського суду з прав людини інтереси малолітньої дитини превалюють над потребами збереження сім'ї. У відповідності до ч.2 ст.12 ЦПК України суд розглядає справу на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі доказів. Відповідно до вимог ст.. 80 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень. Нормою ст. 182 СК України передбачено , що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України , розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом збільшено за рішенням суду за позовом одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я одержувача, та в інших випадках, передбачених Сімейним Кодексом. Згідно з ч.1 ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» встановлює у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі дітей віком до 6 років: з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні. Стаття 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» встановлює, що у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень. Згідно з вимогами ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, суд вважає за необхідним відповідно до норм ст.192 СК України, ст.7 Закону Про державні бюджети на 2017-2018 роки визначити, що встановлена рішенням суду сума аліментів у 400грн., не відповідає вимогам Закону з урахуванням прийнятих змін та доповнень, тобто підлягає збільшенню. Так, з урахування встановленого прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років підлягають стягненню наступні суми: починаючі з 1 вересня 2017 року по 1 грудня 2017 року сума 713грн. кожного місяця, а саме у сумі 2139грн. за три місяці. За період з 01 грудня 2017р. по 01 липня 2018 року у сумі 746грн. кожного місяця, а саме 5968грн. за вісім місяців. За період з 01липня 2018 року у сумі 779,50грн. за кожен наступний місяць. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст.. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст.. 77 ЦПК України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Вимогами ч. 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Задовольняючи позовні вимоги в частині перегляду та збільшення суми аліментів, судом було враховано, що [PERSON] часто хворіє, знаходиться на диспансерному обліку, підлягає постійному нагляду та лікуванню. Проживає разом з позивачем, яка не має постійного місця роботи та постійного доходу , врахований її матеріальний стан, відношення відповідача до позову. Відповідно до вимог вимоги ч.1. ст.75 ЦПК України, а саме, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Вимоги позивача в частині стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання дитини [PERSON] в твердій грошовій сумі, починаючі з 01 вересня 2017 року по 01 грудня 2017 року в сумі 713,00 грн. за кожен місяць, починаючі з 01 грудня 2017 року та у подальшому 746,00 грн. кожного місяця підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст.. 192 СК України, аліменти в новому розмірі будуть стягуватися від дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, суд дійшов висновку, що в інтересах дитини доцільно проводити стягнення аліментів в розмірі 746 грн щомісячно до досягнення повноліття. З оглядом на викладене, враховуючі досліджені письмові докази, вимоги ч.1 ст.75 ЦПК України, суд не має сумніву щодо достовірності даних викладених у залучених до матеріалів справи документів, письмових пояснень учасників, враховуючи позицію відповідача, який визнав позовні вимоги в повному обсязі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] законні, обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню . Відповідно до вимог ст..141 ЦПК України , з відповідача на користь позивача підлягають стягнення судові витрати в розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial