Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виготовлення проїзних документів та тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди батька. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що з 04.02.2006 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON] який було розірвано рішенням суду від 19.08.2017 року. Від даного шлюбу у них є дочка [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. З метою відпочинку, оздоровлення та культурного розвитку дитини їй необхідно виготовити проїзні документи на ім'я дочки та виїжджати з дитиною за межі України, на що обов'язково потрібна згода відповідача, як батька дитини. У зв'язку з тим, що відповідач добровільно такої згоди не надає, тому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить надати дозвіл на виготовлення проїзних документів для неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] та дозвіл на виїзд останньої за межі України у країни Польщу, Чехію, Німеччину, Ізраїль в період з 01.10.2017 року по 31.08.2017 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих на те суду причин, хоча про день та час слухання справи був повідомлений належними чином. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За даних обставин, суд вважає за можливе розгляд справи без участі відповідача з постановленням заочного рішення, оскільки в матеріалах справи є достатнь Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав: [PERSON] народилася [INFO] року в м. Тернопіль та її батьками є [PERSON] - батько та [PERSON] - мати, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER]. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 06.08.2015 року розірвано шлюб, що був укладений 04.02.2006 року [PERSON] та [PERSON]. Як встановлено в судовому засіданні неповнолітня дитина [PERSON] [INFO] проживає разом із матір'ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] та перебуває на її утриманні та вихованні. Згідно із вимогами ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Положення ст.6 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.17, 31 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я. Вимоги статті 10 Конвенції про права дитини, передбачають право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Відповідно до вимог ст. 3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Вказана норма Закону повністю відображена в постанові Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення». Згідно з вимогами п. 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, в редакції затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року №380, проїзний документ дитини, за наявності заперечень одного з батьків, може бути оформлений на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" (далі Закон № 3857-ХІІ) виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, може бути дозволено на підставі рішення суду у разі відсутності згоди одного з батьків. Рішення суду у разі тимчасового виїзду за кордон має містити зазначення держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі. Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги необхідність забезпечення інтересів неповнолітньої дитини, у тому числі, право на відпочинок, оздоровлення та культурний розвиток, суд приходить до переконання, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення шляхом надання дозволу на виготовлення проїзних документів та виїзд неповнолітньої [PERSON] [INFO] за межі України, а саме в Республіку Польща, Федеративну Республіку Німеччина, Чеську республіку та Ізраїль в період з 10 жовтня 2017 року по 31 серпня 2018 року без згоди батька [PERSON] Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню 640 грн. понесених позивачем і документально підтверджених судових витрат. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в Україну громадян України", п.п. 2 п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" від 27 січня 1995 р. №57,

Outcome: approved