Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] звернулася до суду 25.02.2016 року та просила суд: встановити факт проживання її та [PERSON] однією сім'єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу; поділити майно, яке є спільною сумісною власністю - квартиру [ADDRESS] шляхом визнання за нею права власності на її 1/2 частину із залишенням іншої 1/2 частини квартири у власності відповідача; стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В обґрунтування пред'явлених вимог вказала, що з січня 2005 року вони разом з [PERSON] почали проживати однією сім'єю, 23.11.2007 року офіційно зареєстрували шлюб, який в 2008 році формально розірвали з метою оформлення молодіжного кредиту, не припиняючи при цьому шлюбних стосунків. 31.10.2011 року вони придбали квартиру [ADDRESS]. 26.11.2013 року сторони знову офіційно зареєстрували шлюб, проте з січня 2015 року шлюбні стосунки припинили у зв'язку з втратою сімейного сенсу та різними поглядами на життя. За даних обставин між сторонами виник спір стосовно поділу спільно нажитого майна - вказаної квартири, яку відповідач вважає своєю особистою власністю, обмежуючи при цьому права [PERSON] як її співвласника, у зв'язку з чим вона вимушена звернутись до суду за захистом своїх майнових прав та інтересів. 26.08.2016 року відповідач за первісним позовом [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON] про визнання квартири [ADDRESS] його особистою приватною власністю. Ухвалою суду від 29.08.2016 року первісні позовні вимоги та зустрічні об'єднано в одному провадженні для їх спільного розгляду. Ухвалою суду від 12.10.2016 року зустрічний позов [PERSON] залишено без розгляду. Позивач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з'явилась, згідно клопотання просила справу розглянути за її відсутності, пред'явлені вимоги підтримала. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, дослідивши письмові докази по справі, враховуючи позицію сторін та визнання відповідачем позову, прийшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог за первісним позовом з наступних підстав. Судом встановлено, що з січня 2005 року до 23.11.2007 року та з 05.08.2008 року до 26.11.2013 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з веденням спільного господарства, побуту та бюджету, тобто перебували у фактичних шлюбних відносинах, що визнано сторонами та підтверджується актом з місця проживання від 02.02.2016 року, засвідченим ТОВ «Житлосервіс-КР» (а.с.14). Від шлюбних відносин сторони мають двох дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.9,10). Зареєстрований 23.11.2007 року між [PERSON] та [PERSON] шлюб було розірвано 05.08.2008 року Довгинцівським відділом РАЦС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області, актовий запис №255, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 05.08.2008 року (а.с.57). При цьому, 26.11.2013 року сторонами повторно зареєстровано шлюб, який в подальшому розірвано рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.02.2016 року, що набрало законної сили 10.03.2016 року (а.с.58). Згідно ч.ч.1, 2 ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Натомість, відповідно до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд за заявою особи може встановити факт проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, при цьому у випадку наявності спору про право такі справи мають розглядатися в порядку позовного провадження, що також кореспондується з п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення". Оскільки встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу має юридичне значення, адже породжує для сторін певні права та обов'язки і впливає на статус придбаного в цей період майна, відповідач не заперечує проти задоволення вимог позивача, тому суд вважає за можливе встановити факт, що в період з січня 2005 року до 23.11.2007 року та з 05.08.2008 року до 26.11.2013 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Так, 31.10.2011 року, тобто в період перебування сторін у фактичних шлюбних стосунках, відповідач [PERSON] придбав та зареєстрував на своє ім'я нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 31.10.2011 року та Витягом КП ДОР «Криворізьке БТІ» від 01.11.2011 року (а.с.11-13). Стаття 74 СК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначала, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, вказаними нормами права передбачено презумпцію віднесення майна до спільної сумісної власності осіб, які прирівнюються до подружжя за умови доведеності факту проживання їх однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України має довести протилежне (спростувати матеріально-правову презумпцію). Відповідно до ст.69, ч.1 ст. 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу такого майна, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи встановлення судом факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу на момент придбання спірного майна, визнання відповідачем факту належності його сторонам на праві спільної сумісної власності, що в силу ч.1 ст.61 ЦПК України не потребує окремого доказування, а також визнання ним пред'явлених [PERSON] позовних вимог стосовно поділу квартири, що не суперечить закону та не порушує права інших осіб, суд приходить до висновку про необхідність задоволення первісного позову та поділ квартири [ADDRESS], що є спільною сумісною власністю сторін, шляхом визнання за [PERSON] права власності на її 1/2 частину із залишенням іншої 1/2 частини квартири у власності відповідача. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ст.88 ЦПК України, з огляду на ухвалення судом рішення на користь позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 718,00 грн. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору (а.с.1), а також стягнути з [PERSON] в дохід держави недоплачену позивачем при зверненні до суду з вимогою немайнового характеру суму судового збору в розмірі 550,50 грн. Заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру [ADDRESS], застосовані ухвалою суду від 11.03.2016 року - скасувати у зв'язку з відсутністю необхідності та припиненням існування обставин, які визначали б доцільність їх подальшого застосування.

Outcome: approved