Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в інтересах малолітньої дитини [PERSON], в якому просив позбавити відповідачку батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог Районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району зазначила, що з 07.06.2016 дитина перебуває на повному державному утриманні в Запорізькому обласному спеціалізованому будинку дитини «Сонечко». За позовом органу опіки та піклування рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 31.10.2016 малолітнього [PERSON], 2016 року народження, відібрано у матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав, з матері стягнуто аліменти на утримання дитини. Малолітньому [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Підставою відібрання стало те, що 27.04.2016 відділом по Олександрівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради було отримано повідомлення Дитячої лікарні № 1 м. Запоріжжя про цю новонароджену дитину, яка 25.04.2016 була переведена на лікування із Обласного перинатального центру. В повідомленні вказано, що мати дитини [PERSON] багато років є ін'єкційно-наркозалежною особою, залишила сина в стаціонарі лікарні, пообіцявши пройти курс лікування від наркозалежності. Оскільки матір [PERSON] , після прийняття рішення про відібрання дитини свідомо не вжила заходів для поновлення повного обсягу своїх батьківських прав, зокрема, на возз'єднання родини і подальше проживання малолітньої дитини у родині, позивач звернувся до суду. Ухвалою судді Жотневого районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2018 року провадження по справі відкрито. У вступному слові представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, зазначила, що пройшла лікування від наркотичної залежності та влаштувалася на работу, має намір виховувати дитину. Представник третьої особи Запорізького міського центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді Запорізької міської ради позов підтримала, пояснила, що [PERSON] після відібрання дитини не вжила жодних заходів для її повернення, проведена з нею профілактична робота не принесла позитивних наслідків. Представник третьої особи Комунальної установи «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради в наданому суду клопотанні просив справу розглядати у його відсутність, ухвалити рішення на розсуд суду. Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [INFO], є матір»ю [PERSON], [INFO]. Відомості про батька при народженні дитини внесені на підставі ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 24.11.2016 № 00017361394. З 07.06.2016 дитина перебуває на повному державному утриманні в Запорізькому обласному спеціалізованому будинку дитини «Сонечко». Рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 31.10.2016 малолітнього [PERSON], 2016 року народження, відібрано у матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав, з матері стягнуто аліменти на утримання дитини. Зазначеним судовим рішенням встановлено, і зазначені обставини в силу вимог частини 4 статті 82 ЦПК України не доказуються, що підставою для відібрання малолітньої дитини стало те, що 27.04.2016 відділом по Олександрівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради було отримано повідомлення Дитячої лікарні № 1 м. Запоріжжя про цю новонароджену дитину, яка 25.04.2016 була переведена на лікування із Обласного перинатального центру. В повідомленні вказано, що мати дитини [PERSON] багато років є ін'єкційно-наркозалежною особою, залишила сина в стаціонарі лікарні, пообіцявши пройти курс лікування від наркозалежності. Обласний перинатальний центр повідомив, що 21.04.2016 вагітна [PERSON] була доставлена машиною швидкої медичної допомоги з діагнозом: «Вагітність 1, 39 тижнів, наркоманія, затримка розвитку плоду, посттромбофлебітний синдром, вірусний гепатит С». Жінка на обліку по вагітності не спостерігалася та не обстежувалася. 21.04.2016 народила сина, вагою 2100 грамів. [PERSON] неодноразово порушувала лікарняний режим, дитиною не опікувалася, дитина постійно знаходилася під наглядом медичного персоналу. В стаціонарі ОПЦ [PERSON] була проконсультована запрошеним лікарем-наркологом, який зафіксував наступне: «22.04.2016. Нарколог. Скарги на нестабільний фон настрою, потяг до наркотиків (епізодичний), загальна слабкість. Перебуває на «Д» обліку в КУ «Запорізький обласний клінічний наркологічний диспансер» ЗОР з 2008 року з діагнозом: «Психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання опіатів. Синдром залежності від опіатів». Системно вживає сурогати опію, метадон». Внаслідок вживання наркотиків і неналежного ставлення [PERSON] до власного здоров'я протягом перебігу вагітності нею було нанесено непоправну шкоду здоров'ю сина . Так, висновком про стан здоров»я, фізичний та розумовий розвиток дитини підтверджено, що [PERSON] було встановлено наступні діагнози: "внутрішньоутробна інфекція, затримка внутрішньоутробного розвитку, гіпоксично-ішемічне ураження ЦНС, синдром підвищеної збудливості, функціонуючий овальний отвір, носійство материнських антитіл до вірусного гепатиту "С". Згідно з інформацією листів Запорізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді (від 10.05.2017 № 1116/03-0 та від 30.10.2017 № 2441/03-0), спеціалістами центру здійснювались виходи в родину з метою проведення профілактичних бесід стосовно наслідків наркотичної та алкогольної залежності із матір'ю [PERSON], яка повідомляла, що має намір пройти курс стаціонарного лікування в КУ "Запорізький обласний клінічний наркологічний диспансер" та офіційно працевлаштуватись. В ході розгляду справи [PERSON] не було суду надано жодного належного та допустимого доказу , в розумінні статтей 77,78 ЦПК України , про те, що з моменту відібрання дитини та по теперішній час вона здійснювала дії для повернення дитини у родину, працевлаштувалася, або пройшла курс лікування від наркотичної залежності. Відповідно до листа КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» від 02.04.2018 № 550 про стан виконання батьківських обов'язків матір'ю [PERSON] стосовно свого сина [PERSON], за час перебування малолітнього у закладі з 2016 року по теперішній час матір відвідала свою дитину 15 разів, матеріальну допомогу на утримання сина не надавала. За Інформацією Олександрівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області від 08.06.2016 № 7562/42/02/06-2016 [PERSON] тричі притягувалась до кримінальної відповідальності за ст. 309 КК України (зберігання наркотичних речовин) та один раз до відповідальності за ст. 185 ч.1 КК України (крадіжка). До адміністративної відповідальності притягувалась один раз за ст. 178 ч. 1 КупАП (вживання алкогольних напоїв у громадському місці). Висновком районної адміністрації як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав від 27.04.2018 року , визнано доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Дане поняття є «оціночним» і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів. Урахування обставин, які підпадають під визначення таких дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов'язків», не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. При цьому, в даній конкретній ситуації враховується, що з іншої сторони держава має позитивний обов'язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою (пункт 52 рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України», заява від 18 грудня 2008 року № 39948\\06). У пункті 15 Постанови зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Враховуючи вищевикладене, ту обставину, що [PERSON] не вжила заходів для поновлення повного обсягу своїх батьківських прав, подальше проживання малолітньої дитини у родині, не усунула негативні обставини, які призвели до відібрання дитини, суд приходить до висновку про наявність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав . При цьому суд зауважує, що з огляду на наркотичну залежність наявну у матері , застосування такого крайнього заходу впливу є доцільним з метою забезпечення інтересів малолітнього [PERSON]. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до положень статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved