Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

В поданій до суду заяві позивач вказує на те, що згідно Державних актів про право власності на земельні ділянки та Витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно вона є власником земельних ділянок з кадастровими номерами: 5622655400:03:001:0091 площею 1,82 га; 5622682000:03:001:0140 площею 1,83 га; 5622682000:03:001:0140 площею 1,7365 га, які розташовані на території Мізоцької селищної ради. Скористатися належними їй земельними ділянками вона не може, оскільки 12 вересня 2016 року у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ТОВ «Агро-Консалт АВ» було зареєстровано право оренди вищевказаних земельних ділянок. Проте, жодних договорів оренди даних земельних ділянок з ТОВ «Агро-Консалт АВ» вона не підписувала і нікого не уповноважувала на їх підписання. Просить суд визнати недійсними договори оренди вказаних земельних ділянок та скасувати державну реєстрацію права оренди спірних земельних ділянок. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав та просить задовільнити їх. Представник відповідача в судове засідання 08.12.2017 року не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Про причини неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не подавав. Представник позивача заявив клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача, посилаючись на те, що останній безпідставно не зявляється в судові засідання лише з метою затягнути розгляд даної справи. Суд вважає, що представник відповідача в судове засідання не з"явився без поважних причин та з урахуванням думки представника позивача приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі представника відповідача. В попередніх судових засіданнях представник позивача вимоги позову не визнав та пояснив суду, що підстав для визнання договорів оренди земельної ділянки немає, оскільки вони були підписані позивачкою та проведена їх державна реєстрація. Той факт, що спірні договори оренди земельних ділянок були надані чоловіком позивачки не може свідчити про їх недійсність. Просить суд в позові відмовити. Вислухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши інші докази по справі суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. З долучених до позовної заяви правовстановлюючих документів вбачається, що позивачка є власником земельних ділянок площею відповідно 1,82 га., 1,83 га., 1,74 га. з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Мізоцької селищної ради. Згідно ч.4 ст.373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Згідно ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передавати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 14 зазначеного Закону встановлено, що договір оренди землі укладається в письмовій формі та, за бажанням однієї зі сторін, може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. З матеріалів справи вбачається, що 12 вересня 2016 року КП «Здолбунівське реєстраційне бюро» була проведена державна реєстрація права оренди спірних земельних ділянок за ТОВ «Агро-Консалт АВ». Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити вимогам цього Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Відповідно до ч.1, 3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України, правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно ст.627 ЦК України, вбачається, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. В обґрунтування заперечень проти позову представник відповідача посилався на те, що спірні договори оренди земельних ділянок, як і всі додатки до нього були надані чоловіком позивачки. При цьому він не зміг підтвердити той факт чи саме позивач підписувала договори оренди. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які працюють в ТОВ «Агро-Консалт АВ» ствердили той факт, що позивачка не зверталася до відповідача з проханням укласти договори оренди земельних ділянок. З правовстановлюючими документами на право власності на земельні ділянки до них звернувся чоловік позивачки, вони зробили необхідні копії з документів та надали йому заповнені спірні договори оренди земельних ділянок, які він забрав для передачі на підпис позивачці. Через деякий час саме чоловік позивачки приніс підписані нею договори оренди в ТОВ «Агро-Консалт АВ». При цьому свідки підтвердили той факт, що вони жодного разу не спілкувалися з позивачкою, і як вона підписувала спірні договори вони не бачили. В процесі розгляду справи відповідачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували обставини викладені позивачкою в позовній заяві та підтверджували б факт підписання нею договорів оренди. Натомість свідок, [PERSON] повідомив суду, що він є чоловіком позивачки. Всі документи, що стосуються земельних ділянок знаходяться у них в одній папці. В вересні 2016 року він вирішив зясувати у ТОВ «Агро-Консалт АВ» інформацію, щодо оренди земельної ділянки, належної його батькові. Прийшовши в ТОВ «Агро-Консалт АВ» він надав усі документи, які були в папці про яку він вказував раніше працівникам підприємства. Після того, як працівник підприємства перевірили усі у нього документи та з деяких зробили напевно копії, вони повернули йому папку. Будь-яких договорів оренди земельних ділянок, які належать його дружині за неї він не підписував і це питання навіть не обговорювалося з працівниками ТОВ «Агро-Консалт АВ», а також не передавав дружині будь-яких бланків договорів. Крім того, йому достовірно відомо, що його дружина також не підписувала договорів оренди земельних ділянок з ТОВ «Агро-Консалт АВ», оскільки вона хотіли передати в оренду іншому орендарю, а не ТОВ «Агро-Консалт АВ». Крім того, за клопотанням представника позивача, ухвалою Здолбунівського районного суду від 28 лютого 2017 року було витребувано у відповідача ТОВ «Агро-Консалт АВ» оригінали оспорюваних договорів земельних ділянок. На виконання ухвали суду відповідачем ТОВ «Агро-Консалт АВ» було надано суду лист (вих.№ 23 від 07.03.2017р.) в якому вказано, що оригінали договорів оренди земельних ділянок передані для ТОВ «Реколт Компані» згідно договору № 01-11/2015 від 02.11.2015р. на надання юридичних послуг з метою захисту інтересів ТОВ «Агро-Консалт АВ», а тому виконати ухвалу суду про витребування доказів немає можливості. В подальшому ухвалою Здолбунівського районного суду від 29 серпня 2017 року було витребувано у ТОВ «Реколт Компані» оригінали оспорюваних договорів земельних ділянок та призначено у справі судову почеркознавчу експертизу на вирішення якої поставлено питання чи виконано підпис в оспорюваних договорах позивачкою чи іншою особою. На виконання ухвали суду листом від 11 вересня 2017 року ТОВ «Реколт Компані» було повідомлено суд про те, що документи зазначені в ухвалі суду втрачені і надати їх суду є неможливим. Отже, враховуючи наведене, саме з вини відповідача немає можливості провести судову почеркознавчу експертизу в звязку з втратою ним оригіналів спірних договорів. За таких обставин, враховуючи, що будь-яких доказів того що позивачкою підписувалися договори оренди земельних ділянок не надано, то суд вважає, що спірні правочини не були спрямовані на реальне настання правових наслідків. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності. Ухвалення судом рішення про визнання Державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним, без скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірне майно, не можна вважати, що відбувся реальний захист права власності позивача. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1102,40 грн.

Outcome: approved