Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Згурівського районного суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 08 грудня 2015 між нею та відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «ММК-Україна» (далі - ТОВ «ММК-Україна») було укладено кредитний договір № 78047 (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого позивач отримала кредит у розмірі 1000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту 24 грудня 2015 року. Згідно додаткової угоди від 29 грудня 2015 року до Кредитного договору визначено нову дату погашення кредиту - 14 січня 2016 року. За користування кредитними коштами встановлено плату в розмір 2 % за кожен день користування кредитом (п. 1.4 Кредитного договору). У разі прострочення термінів повернення кредиту більш, ніж на 16 календарних днів, на 17-й день прострочення погашення суми кредиту, позичальник сплачує кредитору штраф у розмірі 250,00 грн (п. 4.1 Кредитного договору). У разі прострочення позичальником зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за його користуванням більш, ніж на 17 календарних днів, позичальник зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню за кожен день прострочення у розмірі 2 % від суми непогашеного кредиту, починаючи з 18 дня прострочення (п. 4.3 Кредитного договору). Позивач вважає, що при оформленні Договору було порушено її права, як споживача, через невиконання імперативних вимог закону щодо надання повної, своєчасної та достовірної інформації про послугу, що є предметом Кредитного договору. Позивачка не була ознайомлена з умовами кредитування та ризиками, що передбачено ч. 2 ст. 12 Закону України « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», їй не було надано паспорт кредиту. Позивачка не була ознайомлена з умовами кредитування, її підпис про таке ознайомлення відсутній. На сайті відповідача також відсутні такі умови. Сторони не досягнули в належній формі згоди з усіх істотних його умов. Правила надання грошових коштів у вигляді позики їй також не надавались. Фактично Кредитний договір укладено без строку дії договору та порядку його припинення. Також позивачка вважає несправедливими умови щодо нарахування штрафу та пені. У Кредитному договорі відсутні умови про відповідальність відповідача. Пункт 2.3.3 Кредитного договору, яким визначено черговість погашення заборгованості суперечить ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п. 5.10 Кредитного договору позивач надала згоду на збір, зберігання. використання та поширення через будь-які бюро кредитних історій інформацію щодо себе, а також надала згоду на розкриття кредитором будь-яким третім особам інформації про позичальника. Вважає вказаний пункт Кредитного договору незаконним та таким, що суперечить п.п. 5, 11 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних». Враховуючи вищевикладене позивач вважає, що при укладенні вищевказаного договору порушені її права як споживача, згідно із Законом України «Про захист прав споживача», Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Законом України «Про захист персональних даних», що вбачається у ненаданні інформації, яка стосується суті наданих кредитором фінансових послуг, відсутність у кредитному договорі умови про припинення дії договору, умови про відповідальність відповідача та порушенні вимог щодо обробки її персональних даних. Позивач просить визнати недійсним Кредитний договір, звільнити її від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Ухвалою суду від 05 серпня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У визначений судом строк представником відповідача ТОВ «ММК-Україна» відзив на позовну заяву не поданий. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. У своїй заяві позовні вимоги підтримала повністю, проти постановлення заочного рішення не заперечувала. В судове засідання представник відповідача ТОВ «ММК-Україна» повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача про причини неявки в судові засідання суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов в порядку ст. 178 ЦПК України до суду не подав. Положеннями ст. 280 ЦПК України передбачається, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, відзиву до суду не подав та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши докази, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08 грудня 2015 між [PERSON] та ТОВ «ММК-Україна» було укладено кредитний договір № 78047, відповідно до умов якого позивач отримала кредит у розмірі 1000,00 грн зі сплатою за користування кредитом плати в розмірі 2 % за кожен день користування кредитом, строком на 16 днів, з кінцевим терміном повернення кредиту 24 грудня 2015 року (п.п. 1.2, 1.3, 1.4 Кредитного договору). Згідно додаткової угоди від 29 грудня 2015 року до Кредитного договору сторонами визначено нову дату погашення кредиту - 14 січня 2016 року (а.с. 8-9 - копії Кредитного договору та Додаткової угоди). Посилання позивача, як на підставу задоволення позову на невиконанням відповідачем вимог ч. 2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», ч. 2 ст. 12 ЗУ « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування» не приймаються судом до уваги, з огляду на наступне. Кредитний договір та Додаткова угода підписані позивачем [PERSON] . Факт підписання вказаних документів позивачем не оспорюється. Між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, про що свідчать підписи обох сторін у договорі. Кредитним договором чітко визначені зобов`язання сторін. За правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Позивач була повідомлена про умови кредитування відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про що свідчить її підпис у Кредитному договорі. Особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до вимог ст. ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Незалежно від предмета й підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». В частині 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. Умови укладеного між [PERSON] та відповідачем Договору були погоджені сторонами у встановленому законом порядку і позичальник проти них не заперечувала, що підтверджується її підписом в Договорі, який був укладений у двох примірниках, по одному для кожної сторони (п. 5.15 Договору). Вбачається, що позивач отримала свій примірник Договору, так як надала суду копію цього Договору, засвідчену нею особисто на відповідність оригіналу. Таким чином, зазначені обставини свідчать про те, що Договір є результатом домовленості сторін і відповідає загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст. 3 ЦК України. Зокрема у Кредитному договорі від 08 грудня 2015 року передбачені всі істотні умови такого виду договорів відповідно до вимог законодавства. У ньому зазначена сума кредиту, дата видачі кредиту, плата за користування ним, умови повернення кредиту, нарахування та сплати штрафів. Позичальник була ознайомлена з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним. Виконання відповідачем зазначених умов підтверджено позивачем, яка особисто підписала Договір, чим засвідчила свою згоду з його умовами. Згідно з Кредитним договором та додаткових угод до нього, що підписані [PERSON] , їй як позичальнику було надано інформацію про умови кредитування та ці відомості вбачаються повними та зрозумілими для позичальника. Посилання позивача на порушення відповідачем, а саме ненадання споживачу інформації, передбаченої ч. 2 ст. 12 закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», спростовуються самим договором, який підписаний позивачем, а саме п. 2.3.5, згідно якого позичальник підтверджує, що отримав від кредитора інформацію в письмовому вигляді, визначену ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Отже, відповідач в повній мірі поінформував позивача про умови надання позики відповідно до вимог чинного законодавства. Позивач [PERSON] не довела наявність підстав для визнання правочину недійсним, договір укладений з дотриманням його письмової форми, відповідно до вимог чинного законодавства та підписаний позивачем. Відповідач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав та надав позивачу грошові кошти, що підтверджується та не оспорюється самим позивачем. Позивач своїм підписом підтвердила, що попередньо ознайомлена у письмовій формі з умовами надання кредиту. Позивач засвідчила своїм підписом, що всі положення Кредитного договору їй були зрозумілі, з його умовами та діючими тарифами вона ознайомлена, згодна та зобов`язується виконувати. Свій примірник Кредитного договору отримала у день підписання. Підпис позивача на Кредитному договорі свідчить про отримання всієї інформації про умови кредитування. Також своїм підписом позивач підтвердила ознайомлення з Пам`яткою позичальника та отримання її примірника. Крім того, позивач не надала беззаперечних доказів щодо неотримання нею вказаних документів. Вирішуючи питання про порушення відповідачем норм встановлених п. 8, 9 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» суд зазначає наступне. Згідно з п. 8, 9 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», договір, якщо інше не передбачено законом, повинен зокрема, містити порядок зміни і припинення дії договору, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Відповідно до п. 1.3 Кредитного договору строк повернення кредиту 24 грудня 2015 року. Згідно додаткової угоди від 29 грудня 2015 року до Кредитного договору визначено нову дату погашення кредиту - 14 січня 2016 року. Згідно 5.6 Кредитного договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печаткою кредитора та діє до строку, обумовленого сторонами в цьому договорі, за винятком розділу 4, який є чинним до повного виконання позичальником своїх зобов`язань з повернення кредиту, процентів, пені та штрафів. Згідно з п. 5.5 Кредитного договору строк дії договору може бути продовжений сторонами в порядку та на умовах, передбачених цим договором або додатковими угодами до нього. Дія договору припиняється та договір може бути достроково розірваний у випадках передбачених чинним законодавством. Кредитний договір містить розділ 3 Права та обов`язки сторін та розділ 4 Відповідальність сторін. Крім того, сторони несуть відповідальність за порушення умов договору згідно чинного законодавства України. Суд вважає, що під час укладення спірного договору в повній мірі дотримано вимог Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» щодо змісту договору, а тому вимога позивача про визнання договору недійсним з даних підстав до задоволення не підлягає. В частині посилання позивача на порушення відповідачем п.п. 5, 11 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», суд приходить до наступного. Відповідно до п. 5.10 Кредитного договору позичальник надає свою згоду на збір, зберігання, використання та поширення через будь-які бюро кредитних історій інформацію щодо себе, а також надала згоду на розкриття кредитором будь-яким третім особам інформації про позичальника. Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних», згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист персональних даних» використання персональних даних передбачає будь-які дії володільця щодо обробки цих даних, дії щодо їх захисту, а також дії щодо надання часткового або повного права обробки персональних даних іншим суб`єктам відносин, пов`язаних із персональними даними, що здійснюються за згодою суб`єкта персональних даних чи відповідно до закону. Підписавши Кредитний договір, позивач надала згоду на обробку відповідачем своїх персональних даних, що повністю відповідає вимогам ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних». Таким чином, позивач погодилась на обробку таких даних чітко визначивши цілі, умови та строки використання персональних даних, а тому твердження позивача, що п. 5.10 Кредитного договору є незаконним є безпідставним. Згідно з п.п. 5, 11 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних» суб`єкт персональних даних має право, зокрема, пред`являти вмотивовану вимогу володільцю персональних даних із запереченням проти обробки своїх персональних даних; відкликати згоду на обробку персональних даних. Відсутність у кредитному договорі пункту щодо пред`явлення вимоги володільцю персональних даних із запереченням проти обробки своїх персональних даних та/або відкликання згоди на обробку персональних даних не є підставою для визнання спірного пункту договору недійсним. Крім того, відкликання згоди чи заперечення проти обробки своїх персональних даних можливе лише стосовно майбутньої обробки персональних даних, але не тих даних, які вже були здійснені. Твердження позивача щодо порушення відповідачем вимог Закону України «Про захист персональних даних» не знайшли свого підтвердження. Суд вважає, що під час укладення Кредитного договору дотримано вимог Закону України «Про захист персональних даних», а тому вимога позивача про визнання п. 5.10 вказаного договору до задоволення не підлягає. Оцінюючи добуті в ході судового розгляду докази, суд приходить до висновку, що кредитний договір № 78047 від 08 грудня 2015 року, був укладений у визначений чинним законодавством спосіб та на умовах, які не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист персональних даних". Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне в задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «ММК-Україна» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed