Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь завдану йому моральну (немайнову) шкоду в розмірі 10000грн., та майнову шкоду (збитки) в розмірі 2000,00 грн., яка включає витрати на оплату правової допомоги. В обгрунтування заявлених вимог посилається на наступне. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 №883890 від 29.11.2015 року, 29.11.2015 року о 03 год. 00 хв., позивач керував автомобілем [NUMBER] в м. Харкові по вул. Академіка Павлова, 130-А. Після ДТП позивач був доставлений до міської лікарні швидкої невідкладної допомоги, де в нього також взяли кров на аналіз та вміст алкоголю. Відповідно до довідки КЗОЗ ХМКЛШМД №4 від 11.01.2016 року у позивача 29.11.2015 року о 05год. 40 хв. в крові вмісту етилового спирта не виявлено. 18.02.2016 року постановою Московського районного суду м. Харкова провадження відносно позивача за ч.1 ст. 130 КУпАП закрито у звязку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, на думку позивача, було незаконним та неправомірним, яке завдало йому матеріальної та моральної шкоди. Внаслідок неправомірних дій відповідача, позивач змушений був докладати додаткових зусиль для відновлення своїх життєвих звязків, адже він витрачав час на пояснення своєї позиції, зустрічі з юристом для складання позову та захисту своїх прав в суді. Всі ці події відбувались тривалий час, а тому його моральні страждання тільки поглиблювались. Таким чином, внаслідок неправомірних дій поліцейських роти №5 батальйону №4 УПП в м. Харкові позивачу були заподіяні психологічні(моральні страждання), розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань, характеру його немайнових втрат, позивач оцінює в сумі 10\~000грн., які підлягають відшкодуванню державою за рахунок коштів Державного бюджету України. Для відновлення порушених прав та складання процесуальних документів позивач був змушений звернутись за послугами правової допомоги до ТОВ "ЮК "Авангард", якому позивач сплатив 2000,00 грн. за надання послуг з надання правової допомоги щодо врегулювання спірних правовідносин між позивачем та УПП у м. Харкові. Таким чином, позивачу також завдана матеріальна шкода, яка полягає у сплаті правової допомоги для відношення його порушених прав. Позивач в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином та своєчасно, надіслав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за своєї відсутності, та не заперечував проти постановлення заочного рішення. Представник відповідача УПП у м. Харків в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином та своєчасно, причину неявки не повідомив. Клопотань про відкладення судового розгляду до суду не надходило. Враховуючи, що причина неявки представника відповідача є неповажною, у справі є наявні дані про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача згідно ст.169 п. 4 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи УДКСУ у Харківській області не зявився, повідомлений належним чином та своєчасно, причину неявки не повідомив. Клопотань про відкладення судового розгляду до суду не надходило. Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Судом встановлено, що 29.11.2015 року о 03 год. 00 хв., [PERSON] керував автомобілем [NUMBER] в м. Харкові по вул. Ак. Павлова, 130-А, після дорожньо-транспортної події, за його участю, виникла підозра у перебуванні [PERSON] у стані алкогольного спяніння, який від проходження огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України. За даним фактом відносно позивача було складено протокол серії АП1 №883890 за ч.1 ст. 130 КУпАП. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Постановою Московського районного суду м. Харкова від 18.02.2016 року, яка набрала чинності 01.03.2016 року, адміністративну справу відносно позивача за ст. 130 ч.1 КУпАП закрито у звязку з відсутністю в його діях складу правопорушення. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи норми ст.ст.27,31 ЦПК України, позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову. Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, позивач своє право на відшкодування шкоди обґрунтовував незаконністю дій поліцейських роти №5 батальйону №4 УПП в м. Харкові щодо складання адміністративного протоколу. Саме по собі закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення не є безумовною підставою для відшкодування шкоди. Також УПП в м. Харкові не здійснює оперативно-розшукову діяльність, не відноситься до органів розслідування, прокуратури або суду, що в межах заявлених позовних вимог виключає застосування ст.1176 ЦК України\~та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до ст.1 ЦПК України,\~завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтями\~3,\~4 ЦПК України, \~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.16 ЦК України, \~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою вказаної правової норми передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, й відшкодування моральної (немайнової шкоди). Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, передбачено законодавцем у ст. 23 ЦК України. Згідно зазначеної норми права моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Як роз'яснено в п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", з наступними змінами, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Але, з врахуванням перелічених факторів, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в 10000,00 гривень є надмірним та таким, що не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні. Суд враховує обставини по справі, та вважає, що позивачеві були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм, але інших доказів на підтвердження немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, істотності змін в житті, тощо) не надано. Тому суд приходить до висновку, що необхідним та достатнім розміром грошового відшкодування моральної шкоди, за вказаних обставин, є відшкодування моральної шкоди в сумі 1000,00 гривень. Що стосується витрат на правову допомогу, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема витрати на правову допомогу. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 84 ЦПК України витрати на правову допомогу, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України № 4191-У1 «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року, який набрав чинності з 01 січня 2012 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Матеріали справи свідчать, що правову допомогу позивачеві надавало ТОВ «ЮК «Авангард», про що між ними був укладений договір про надання юридичних послуг від 22.09.2016 р., відповідно до яких позивачем сплачено 2000,00 грн., які він просить стягнути з відповідача як матеріальну шкоду, зокрема на підставі положень ст. 22 ЦК України. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв'язку з вирішенням конкретної справи. Відповідно до абз. 3 п. 2 вказаної Постанови, порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно\~ЦПК. Зазначені витрати не є збитками в розумінні\~статті 22\~Цивільного кодексу України (далі - ЦК), не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки. Крім того, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. Проте, долучена до матеріалів справи копія квитанції не може бути доказом підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу у сумі 2000,00 грн. Також, у матеріалах справи відсутній розрахунок вартості юридичних послуг відповідно до пропорційного часу роботи адвоката у зв'язку з наданням правової допомоги у даній справі. Також, до матеріалів справи не додано доказів, що правову допомогу надавав позивачеві адвокат або інший фахівець в галузі права. Оскільки, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, відсутні правові підстави для компенсації таких витрат позивачу. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 2000,00 грн. задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення з відповідача УПП у м. Харків на користь позивача моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн. \~\~Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial