Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

В липні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дітей. В обгрунтування позовних вимог позивач вказала, що з 19.06.2010 р. з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами виявився невдалим, сімейне життя не склалось, намагання зберегти сім`ю позитивних результатів не дало. Тривалий час з відповідачем проживають окремо, сім`я припинила існування, шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть. Питання збереження шлюбу є недоцільним. Спору щодо місця проживання дітей не мають. Відповідач інших утриманців не має, є працездатним, отримує дохід, а тому зможе сплачувати аліменти в розмірі Ѕ частини з усіх видів заробітку на утримання неповнолітніх дітей. Позивач просить розірвати шлюб, залишити їй прізвище без змін, неповнолітніх дітей залишити на подальше виховання та проживання з позивачем та стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі Ѕ частини з усіх видів доходу відповідача, починаючи з часу подання позовної заяви і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а також стягнути понесені судові витрати на її користь з відповідача. Ухвалою суду від 01.08.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. В підготовче засідання позивач не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. В підготовче засідання відповідач не з`явивсь, про час та місце його проведення повідомлений належним чином. До суду подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволення. Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенню ч.2 ст.247 ЦПК України. Згідно з вимогами ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Суд, розглянувши заяви сторін, дослідивши надані докази, на засадах змагальності, в межах позовних вимог, дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 19.06.2010 року, який зареєстрований Коростишівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, про що, був складений актовий запис за № 78. Вказана обставина підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). Сторони є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] і вказана обставина підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , [NUMBER], [NUMBER] ( а.с. 5-7). Відповідно до ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Частиною 2 статті 114 СК України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї є недоцільним, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно частин 8, 9 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.2, 3 ст.181 СК України). Згідно вимог ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Ч.2 вищевказаної статті передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментівна одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За вимогами ч.3 ст.181 СК України оскільки діти проживають з позивачем, остання має право на стягнення аліментів та просить їх стягувати у частці від доходу відповідача. Добровільно сторони не вирішили питання сплати аліментів, тому позивач бажає отримувати аліменти за рішенням суду. Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дітей і платника аліментів, відсутність у відповідача інших утриманців (відповідно до ст. 182 СК України), суд вважає можливим стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] в розмірі 1/2 частки доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 22.07.2019 р. На підставі ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позовної заяви судовий збір в сумі 768,40 грн. Відповідно до частини 1 пункту 3 статті 5 Закону України від 08.07.2011 року „Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч.6 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, вони стягуються з відповідача в дохід держави. В зв`язку з вищенаведеним підлягають стягненню з відповідача на користь Державної судової адміністрації України 768 грн. 40 коп. судового збору, від сплати якого була звільнена позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають до задоволення з мотивів та доводів викладених вище.

Outcome: approved