Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

В провадженні Дергачівського районного суду Харківської області знаходиться справа за позовом [PERSON] до [PERSON] « Про стягнення суми боргу». В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 5 червня 2013 року між ним та [PERSON] був укладений попередній договір про намір укласти основний договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований в м. Дергачі, вул. Петровського - 74 Харківської області з визначенням його вартості у сумі еквівалентній 30000 доларів США . У забезпечення виконання умов попереднього договору, позивач надав [PERSON] грошове забезпечення завдаток у розмірі 40050,00 гривень, що мало вираз грошового еквіваленту 5000 Доларів США. На час укладання попереднього договору від 05.06.2013 року Національний банк України встановив офіційний курс гривні до Долару США на 25.04.2016 року такий: 1 Долар США - 2534,3646. Тому завдаток, який позивачем був сплачений у 2013 році має інший грошовий еквівалент - 126700,00 гривень (5000 Доларів США помножені на офіційний курс 25,34 грн.). Відповідно до п. 6. Попередньо о договору зобовязання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір за додатковою домовленістю не буде укладено сторонами до 05.06.2014 року, або може бути переглянуте за домовленістю сторін. До 05.06.2014 року основний договір укладеним не був, тому дія попереднього договору припинена. В 2015 році [PERSON] померла. Спадкоємцем став її син [PERSON] відповідач по справі , який мешкав разом із нею та був зареєстрованим в будинку своєї матері та спадщину прийняв фактично . Крім того , позивач посилається на те, що за місяць до укладання попереднього договору з [PERSON], до позивача звернувся відповідач з питанням можливості надати йому позику у розмірі 32000,00 гривень. 8 травня 2013 року [PERSON] було надано відповідачу в боргу вищезазначену суму, про що було оформлено відповідну розписку та [PERSON] зобовязався повернути борг до 30 листопада 2013 року. Однак до цього часу суму боргу відповідачем не було повернуто . Позивач в позовній заяві зазначив ,що окрім повернення суми боргу він прегне стягнути з відповідача суму процентів за користування позикою, яка складає 14973, 80гривень. Сума процентів за прострочення повернення позики складає 2301,37 гривень (сума простроченого грошового зобовязання х 3% річних : 365 х х 875 днів прострочення повернення позики). Індекс інфляції за вказаний період складає у 2013 році: грудень - 100,5% (1,005); у 2014 році: січень - 100,2% (1,002), лютий - 100,6% (1,006), березень - 102,2%, квітень - 103,3% (1,033), травень - 103,8% (1,038), червень - 101,0% (1,01), липень - 100,4% (1,004), серпень - 100,8% (1,008), вересень - 102,9% (1,029), жовтень - 102,4% (1,024),. листопад - 101,9% (1,019), грудень - 103,0% (1,03); у 2015 році: січень - 103,1% (1,031), лютий - 105,3% (1,05."), березень - 110,8% (1,108), квітень - 114,0% (1,14), травень - 102,2% (1,022), червень - 100,4%) (1,004), липень - 99,0% (0,99), серпень - вересень - 102,33/о (1,023), жовтень - 98,7% (0,987), листопад - 102,0% (1,02), грудень - 100,7/о (1,007); у 2016 році: січень - 100,9% (1,009), лютий - 99,6% (0,996), березень - 101,0% (1,01). Середній рівень інфляції становить 1,023 і складає 736,00 гривень, а саме: 32000 гривень х 1,023 - 32000 гривень. Таким чином, відповідно до положень Цивільного Закону України [PERSON] заборгував позивачу 50011,17 гривень, які складаються з основної суми позики 32000,00 гривень, процентів від суми позики 14973.80 грн. , 3% річних від дня прострочення за договором позики в сумі 2301,37 гривень та рівню інфляції 736,00 гривень. Тому позивач змушений звернутись до суду ,для захисту своїх прав та інтерсів. Представник позивача в судове засідання не зявився, відповідно до поданої заяви просив суд розглядати справу його відсутність, наполягав на задоволені позову, просив винести рішення в порядку заочного судового засідання, що суд вважає за можливе. Представник відповідача та відповідач в судове засідання не зявились, про причину неявки суд не повідомив, був належним чином повідомлений про часта місце розгляду справи . Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про наступне. Судом було встановлено, що 05 червня 2013 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] був укладений попередній договір посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 823, відповідно до якого сторони договору зобовязались у строк не пізніше 05.06.2014 року на умовах встановлених цим договором укласти основний договір купівлі- продажу будинку з надвірними будівлями, що розташований в м. Дергачі, вул. Петровського - 74 Харківської області. Ціна житлового будинку складатиме суму 240\~000 грн., що еквівалентно 30\~000 доларів США, за курсом НБУ станом на 05.06.2013 року . Відповідно до п.7 попереднього договору , у забезпечення виконання умов попереднього договору було укладено основний договір, відповідно до якого позивач надав [PERSON] грошове забезпечення завдаток у розмірі 40050,00 гривень, що мало вираз грошового еквіваленту 5000 Доларів США, який при укладанні основного боргу буде зараховано в належної з [PERSON] оплати за житловий будинок за ціною передбаченою цим договором . Судом встановлено , що основний договір не було укладено сторонами попереднього договору в строк зазначений до 05.06.2014 року . В 2015 році [PERSON] померла. Відповідно до ст. 1218 ч.1 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст.1230 ч. 1. ЦПК України до спадкоємця переходить право на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві у договірних зобов'язаннях. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до свідоцтва про дитину від 18 травня 1988 року , запис акту про народження №115 вказано, що матірю [PERSON] є [PERSON] . Дергачівським районним судом Харківської області задля визначення належності предявлення позовних вимог сину померлої відповідачу по справі до Дергачівської державної нотаріальної контори було направлено ухвали про витребування доказів , а саме надання інформації , хто після смерті [PERSON] прийняв спадщину . Відповідно до відповідей , що надійшли від Дергачівської державної нотаріальної контори вказано, що згідно з перевірених алфавітних книг обліку спадкових справ з дня смерті та по теперішній час до нотаріальної контори заяв про прийняття спадщини чи заяв про відмову від прийняття спадщини не заводилась, свідоцтво про спадщину не надавалось. Беручи до уваги вищевказане , суд вважає , що у задоволенні позовних вимог до [PERSON] необхідно відмовити ,адже у відповідача не виникло право на спадщину та обовязків що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, а саме належного виконання основного договору та повернення завдатку. Доказами відповідно до ст. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними (ст. 58 ЦПК України) та допустимими (ст. 59 ЦПК України). Згідно з ст.60 ч.1ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач не надав суду належних доказів , як на підставу своїх вимог зазначених в позові , тому в частині повернення завдатку необхідно відмовити . Крім того , судом встановлено , що 08 травня 2013 року [PERSON] було надано відповідачу в боргу суму у розмірі 32\~000 грн. , для оформлення документів для вступу у спадщину про що було оформлено відповідну розписку засвідчену у присутності свідків . Відповідно до вказаної розписки відповідач [PERSON] зобовязався повернути позичені кошти після продажу житлового будинку - предмету попереднього договору , але не пізніше 30 листопада 2013 року . До цього часу умови зазначені в розписці не виконані , позичені кошти позивачу не було повернено . За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Тобто розписка є документом , що свідчить про факт передання коштів боржнику для досягнення відповідної мети вказаної в розписці та на підтвердження факту укладання договору позики . Судом встановлено , що між сторонами не було укладено договору позики відповідної письмової форми. Згідно ст. 1046 ч.1 ЦПК України договір позики укладається у письмовій формі , якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян , а у випадку коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми . Таким чином , суд вважає , що розписка є лише доказом, який свідчить про факт передачі грошової суми позичальнику, яку до вказаної в розписці дати не було вчасно повернуто, що лише свідчить про порушення строків повернення 32\~000 грн. Крім того , жодних інших виплат у звязку з пропущенням строку повернення боргу в розписці не зазначено . Тому суд вважає, що в частині повернення позивачу коштів у сумі 32\~000 грн. , необхідно задовольнити, а у задоволенні позовних вимог стосовно стягнення з відповідача на користь позивача коштів за користування коштами 3% річних та інфляційних витрат необхідно відмовити . Відповідно до\~ст.1046 ЦК\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 вересня 2015 року (справа № 6-63цс13) досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Так, згідно із ч.2ст.1047 ЦКна підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦКвизначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до чч.1 та 2\~ст.207 ЦК\~правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Крім того, ч.1\~ст.1049 ЦК\~встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Із вищенаведеного вбачається, що розписка [PERSON] від 08.05.2013 року підтверджує боргове зобовязання, містить умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином , суд вважає що відповідач повинен повернути позивачу борг у розмірі 32 000 грн. наданий за розпискою . Згідно з ст. 88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial