Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-30 00:00:00

Позивач [PERSON] яка діє в інтересах недієздатного [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] (надалі - [PERSON] ), [INFO] , та [PERSON] . [INFO] . Зазначене підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.07.2018 р. [PERSON] , [INFO] , визнано недієздатним з шестимісячного віку, встановлено опіку над недієздатним [PERSON] та призначено [PERSON] опікуном недієздатного [PERSON] [PERSON] , починаючи з 11.10.2006 р. перебував у зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві шлюбі з [PERSON] (надалі - Відповідач або [PERSON] ), від шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження останньої, копія якого додається. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , копія якого додається до позову. Після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , відповідно до ст. 1220 Цивільного кодексу України відкрилася спадщина на 13/25 часток житлового будинку [ADDRESS] , кадастровий номер: 32224100300:01:017:0001. За життя [PERSON] було складено заповіт, яким він заповів все своє майно рухоме та нерухоме, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і, взагалі, все те, що на день його смерті належало йому та на що він за законом мав би право, своїй доньці - [PERSON] , [INFO] . Незалежно від змісту вказаного вище заповіту, право на спадкування після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , - право на обов`язкову частку у спадщині - має його син [PERSON] , [INFO] , якого визнано за рішенням суду недієздатним з шестимісячного віку, а також малолітній син - [PERSON] , [INFO] , батьківство відносно якого оспорюється [PERSON] , яка діє в інтересах недієздатного [PERSON] . Таким чином, спадщину після смерті [PERSON] прийняли: донька померлого [PERSON] , [INFO] ; недієздатний [PERSON] , [INFO] ; малолітній [PERSON] , [INFO] . Влітку 2018 року [PERSON] стало відомо, що [PERSON] [INFO] народила дитину - [PERSON] , батьком якої в свідоцтві про народження було записано померлого [PERSON] . Державна реєстрація народження [PERSON] проведена Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво- Святошинського району Київської області 15.06.2018 р., про що складено відповідний актовий запис №125. Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , і до народження [PERSON] , [INFO] , сплинуло шість місяців. За таких обставин підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є застосування ст. 133 СК України, в якій визначено, що, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. [PERSON] , яка діє в інтересах недієздатного [PERSON] , [INFO] , вважає, що [PERSON] , який помер [INFO] , не може бути батьком [PERSON] , [INFO] [PERSON] не було відомо про вагітність [PERSON] , тобто [PERSON] за життя не міг знати, що буде записаний батьком новонародженого [PERSON] , [INFO] оскільки помер до його народження. [PERSON] та [PERSON] не підтримували подружні стосунки та не проживали разом близько п`яти років до смерті [PERSON] . Навіть у 2013 р. [PERSON] зверталася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їх спільної доньки, адже останній матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав взагалі, а дитина проживає з [PERSON] і знаходиться на її утриманні. За результатами розгляду справи про стягнення аліментів Києво-Святошинським районним судом Київської області було ухвалено рішення від 06.08.2013 р. (справа №369/6649/13-ц). [PERSON] проживав один в будинку [ADDRESS] до дня смерті. При цьому, [PERSON] жодного разу з червня 2017 року в будинку не з`являлася. Крім того, у будинку, де проживав [PERSON] було відсутнє постачання електроенергії і останній жив без світла. Крім того, [PERSON] незадовго до смерті отримав травму голови, не пам`ятав ні [PERSON] , ні їх спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] [PERSON] не займалася також і організацією поховання [PERSON] , який помер [INFO] . Тому позивач просила суд визнати [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , таким, що не є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] . Виключити відомості про [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , як про батька з актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , складеного 15.06.2018 р. Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис №125. Зобов`язати Києво-Святошинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області внести зміни в актовий запис №125 про народження [PERSON] , [INFO] , складеного 15.06.2018 р. Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, а саме: виключити із графи «батько» відомості про [PERSON] , [INFO] , як батька [PERSON] , [INFO] . Відповідачем [PERSON] було подано до суду відзив, в якому зазначено що позивачкою [PERSON] та її представником адвокатом Хомич І.О. змістом позовної заяви грубо порушується стаття 32 Конституції України, якою встановлено, що „Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією У країни,... Кожному гарантується судовий Захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Крім того, позивачка вдається до спотвореного тлумачення та фальшування фактів, своє бажане намагається видати за дійсне, своєвільно трактує норми законодавства, що межує із шахрайством. Так, вона неправомірно посилається на припис ч. 3 статті 137 Сімейного кодексу України, тоді як оспорювання батьківства після смерті особи, яка записана батьком дитини можливе на підставі ч. І цієї статті, а саме: „Якщо той, хто записаний батьком дитини, помер до народження дитини, оспорити його батьківство мають право його спадкоємці, за умови подання ним за життя до нотаріуса заяви про невизнання свого батьківства. Тобто, якщо сам батько за життя звернувся до нотаріуса з приводу оспорювання свого батьківства ще ненародженої дитини та, після звернення передчасно помер, то його спадкоємці можуть довести справу до кінця вже в суді. Оспорювати батьківство у всіх інших випадках можуть тільки мати та батько дитини, а спадкоємці тільки у одному випадку, якщо особа за життя не знала про те, що записана батьком дитини, і це стало відомо після її смерті! Позивачка [PERSON] і покійний [PERSON] припинили шлюб у 2003 році, від шлюбу мали двох синів. З цього часу позивачка з дітьми перейшла жити у будинок літньої кухні, а покійний із своєю матір`ю залишилися у будинку. Обидві споруди знаходяться на одному подвір`ї. У 2003 році [PERSON] звернулася до суду про стягнення аліментів. Судом був виданий виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. Потім у 2006 році вона подала заяву про відмову від аліментів і відсутність претензій до [PERSON] , виконавчий лист було повернено. Згодом [PERSON] підробила цей виконавчий лист, змінивши дату з №2-433 від 23.01.2003 р. на №2-433 від 23.01.2008 р. і знову державною виконавчою службою було відкрито виконавче провадження, по якому у 2010 році [PERSON] було притягнуто до кримінальної відповідальності за рішенням суду. У 2006 році покійний одружився з [PERSON] , у них народилася дочка [PERSON] , 2007 р.н. З часом, після смерті матері покійного-власниці нерухомості, неочікувано стало відомо, що вона 12/25 частин подарувала невістці [PERSON] , а 13/25 частин спадкував покійний [PERSON] , який свою частку майна ще за життя заповів своїй дочці. Є безліч доказів знущання з боку [PERSON] над покійним і його сім`єю: вона забором перекрила доступ до криниці - єдиного джерела води, вона незаконно уклала договір на користування електроенергією замість власниці-свекрухи та до 2014 року користувалася в своїй літній кухні електроенергією через лічильник, який знаходився в будинку, не сплачувала за споживання, на всі прохання передати договір цинічно відмовляла. Доказом є її письмова відповідь на звернення [PERSON] , а також рішення Києво-Святошинського суду, яким з позивачки стягнуто заборгованість у сумі близько 13 тисяч гривень. Через цинічну незгоду позивачки врегулювати питання користування електроенергією у червні 2017 року будинок від електромережі було відрізано. На звернення [PERSON] їй було відмовлено в укладанні договору і будинок залишився без світла і тепла. Вже наприкінці 2017 року [PERSON] з дочкою та вже вагітна не могла жити у будинку, а оскільки у будинку неможливо було готувати їжу, тому [PERSON] щодня приносила гарячу їжу [PERSON] , допоки він не помер у цьому холодному будинку [INFO] . Доказами того, що поховання покійного здійснила [PERSON] є лист Києво- Святошинської місцевої прокуратури від 02.01.2018 р. № 728 про надання дозволу на видачу тіла [PERSON] для захоронення; копія договору- замовлення про надання ритуальних послуг від 03.01.2018 р., а також про надання допомоги на поховання ( лист від 13.02.2018 р. № 02-5-ЯЗ/49-31.2), натомість позивачка стверджує, що [PERSON] не хоронила (абзац шостий с. З позовної заяви). До позовної заяви додається акт обстеження матеріально- побутових умов проживання громадянки [PERSON] , яка мешкає по [ADDRESS] . Натомість, у написаному депутатом власноручно тексті не відображено умови проживання [PERSON] , а йдеться про покійного [PERSON] , який помер [INFO] . Наголошую, що тих осіб, які зазначені в акті як свідки, на похованні не було. [PERSON] та [PERSON] перебували у законному шлюбі. За життя він знав про вагітність, відносився до цього з порозумінням, надав довіреності (від 17.11.2012 р. і від 26.09.2017 р.) [PERSON] для вирішення всіх питань, у тому числі щодо призначення йому пенсії. Після смерті [PERSON] було відкрито спадкову справу за заповітом за заявою [PERSON] .. З цього часу [PERSON] та її здоровий молодший син злочинно втручаються у справи сім`ї [PERSON] , намагаються за не існуючими підставами та не чинними документами, використовуючи недієздатність невинної дитини, не допустити оформлення спадщини за заповітом. При цьому, вона заявляє турботу про інтереси молодшого сина [PERSON] 2018 р.н., про недопустимість чого остання попереджала позивачку у судовому засіданні Києво-Святошинського районного суду. На цей час недієздатний син позивачки [PERSON] , [INFO] із 2008 року знаходиться на повному "'державному утриманні у Білоцерківському дитячому будинку-інтернаті як людина з особливими потребами (розумова відсталість), а [PERSON] тільки у 2018 році за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області була визнана його опікуном. При чому, питання порушила сама позивачка після того, як дізналася про смерть [PERSON] . У лютому 2018 р. позивачка [PERSON] отримавши у Києво- Святошинському районному відділі державної виконавчої служби Довідку- розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, затверджену 19 лютого 2018 р., намагалася стягнути заборгованість у сумі 92 287 грн. з [PERSON] . Однак, після перевірки виконавчої справи вказану довідку було скасовано керівником територіального підрозділу. Державним нотаріусом Києво-Святошинської районної нотаріальної контори Київської області Панікар В.М. від 12.02.2019 р. № 338/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом на 13/25 частку майна, яке за заповітом покійного [PERSON] успадковує його дочка [PERSON] . Не зважаючи на це, позивачка [PERSON] стверджує, що спадщину її син прийняв. Також необхідно наголосити, що 09.10.2017 р. у Києво- Святошинському районному суді відкрито провадження у цивільній справі № 369/11008/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про виділення в натурі частки із майна. Позивачка просить суд виділити в натурі житлову кімнату у будинку по [ADDRESS] , яку їй подарувала мати покійного. Оскільки ця кімната є прохідною, то вже неодноразово судом було відмовлено [PERSON] . На цей час проводиться будівельно-технічна експертиза по справі. [PERSON] відмовляється відпродати [PERSON] цю кімнату та припинити довготривалий конфлікт. Як видно з матеріалів вказаної справи на цей час [PERSON] разом із молодшим сином проживає у так званій „літній кухні, яка складається з двох жилих кімнат (14,0 і 10,6 кв.м.), кіхні і котельні, загальна площа 43,2 кв. м. З огляду на правову оцінку заявлених позивачкою позовних вимог, немає жодних правових підстав ставити під сумнів батьківство [PERSON] та вилучення запису про це з акту цивільного стану. З моральної точки зору взагалі незрозуміло навіщо позивачці, втручаючись в особисте життя [PERSON] , цинічно оспорювати батьківство покійного [PERSON] щодо сина [PERSON] 2018 р.н., якщо питання про його статус як спадкоємця взагалі не піднімається. Тому відповідач [PERSON] просила відмовити у вимогах позову в повному обсязі. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області (головуючий суддя Медведський М.Д.) від 30.08.2019 року прийнято до розгляду дану цивільну справу в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 01.10.2019 призначено у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Києво-Святошинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Київській області про оспорення батьківства та виключення відомостей про померлу особу, як батька з актового запису про народження дитини судово-медичну, молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставити питання: Чи наявне кровне споріднення між [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] та [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] ? чи є [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] біологічним батьком [PERSON] , [INFO] ? Проведення судово-медичної, молекулярно-генетичної експертизи доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи. 10.02.2020 року на адресу суду надійшло повідомлення з Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи про те що в установі провести судово-медичну експертизу на предмет встановлення біологічного батьківства можливо лише за наявністю зразку крові передбачуваного батька. У зв`язку з тим, що зразок крові померлого [PERSON] відсутній, ухвалу суду від 01 жовтня 2019 року по справі №461/3122/19 повернуто без виконання. Ухвалою суду від 24.02.2020 року відновлено провадження у справі. На підставі розпорядження керівника апарату суду від 22.04.2020 року № 352 було здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи та передано її в провадження судді Дубас Т.В. На підставі ухвали від 22.04.2020 року дана справа прийнята в провадження судді Дубас Т.В. Ухвалою суду від 27.07.2021 року клопотання представника позивача [PERSON] [PERSON] про призначення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи та проведення її шляхом ексгумації та відібрання зразків для біологічного дослідження у померлого залишено без задоволення. В судове засідання 11.11.2021 учасники справи не з`явилися. Про час дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та представника. Позов підтримала та просила суд задовольнити. Відповідач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Проти позову заперечувала в повному обсязі. Третя особа направила до суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника відділу. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтво про народження серія [NUMBER] . [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] . 12 жовтня 2017 року виконавчим комітетом Боярської міської ради було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 677. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] . [INFO] народився [PERSON] , батьками якого згідно актового запису № 125 складеного Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 15.06.2018 зазначено [PERSON] та [PERSON] . Згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.07.2018 р. у справі № 357/1933/18, [PERSON] , [INFO] , визнано недієздатним з шестимісячного віку, встановлено опіку над недієздатним [PERSON] та призначено [PERSON] опікуном недієздатного [PERSON] . Таким чином [PERSON] народився через 5 (п`ять місяців) після смерті [PERSON] . Статтею 133 СК України\~передбачено, що якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Згідно зі\~ст. 136 СК України\~особа, яка записана батьком дитини відповідно до\~ статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Статтею 137 СК України\~визначено порядок\~оспорювання батьківства після смерті особи, як\~\~записана батьком дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 137 СК України якщо через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть її спадкоємці: дружина, батьки та діти. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення ЄСПЛ у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13). Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Як роз`яснено судом у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», статтею 137 СК України передбачено можливість оспорювання батьківства й після смерті особи, записаної батьком дитини. Якщо така особа померла до народження дитини, оспорити батьківство мають право спадкоємці цієї особи за умови подання нею за життя заяви нотаріусу про невизнання свого батьківства. У разі настання смерті особи після оспорення нею свого батьківства в суді її спадкоємці можуть підтримати позовну заяву відповідно до положень статті 37 ЦПК України про процесуальне правонаступництво в цивільних справах. Коли ж померла особа не знала про те, що її записано батьком дитини, оспорити батьківство вправі її спадкоємці першої черги за законом, названі у статті 1261 ЦК України дружина, батьки й діти. У зазначених випадках батьківство оспорюється шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про померлу особу як батька з актового запису про народження дитини. При розгляді даної судової справи судом позивачем не було надано доказів того, що за своє життя померлий [PERSON] подав до нотаріуса заяву про невизнання свого батьківства відносно [PERSON] який народився [INFO] . В постанові від 23 вересня 2020 року (Справа № 202/4051/18; провадження № 61-18435св19) Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду погодився із висновками судів першої та апеляційної інстанції про те, що посилання позивача на частину третю\~статті 137 СК України\~не може бути підставою для звернення до суду, оскільки в такому випадку актовий запис щодо особи, як батька дитини має вчинятися за його життя. З наведеного суд приходить до висновку що в даному випадку у суду відсутні підстави для задоволення вимог позову з підстав на які посилається позивач [PERSON] , яка діє в інтересах недієздатного [PERSON] , оскільки відповідно до ч. 3\~ст. 137 СК України, на яку посилається позивач, встановлено, що якщо через поважні причини особа не знала про те, що\~записана\~батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть її спадкоємці. Позивач же в своїй заяві на власний розсуд трактує зазначену норму права і зазначає, що оспорити батьківство можуть спадкоємці особи, яка не знала про те, що\~буде записана\~батьком дитини, що суттєво відрізняється від офіційного змісту даної норми права. Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у вимогах позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed