Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-05 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовною заявою, яку уточнив під час розгляду справи, в якій зазначив, що з 13 січня 2012 року у позивача виникло право власності на спірну квартиру та лише 19 грудня 2014 року він фактично потрапив у зазначену квартиру. Однак, оскільки у попереднього власника [PERSON] існувала заборгованість за отримані послуги, позивач звернувся до відповідача про зміну особового рахунку на його ім'я, однак останній змінив лише особу платника в квитанціях з [PERSON] на [PERSON]. При цьому, заборгованість попереднього власника було покладено на позивача, який зазначає, що жодних договорів про надання житлово-комунальних послуг з ним не було укладено. Вважає, що дії відповідача по нарахуванню заборгованості за житлово-комунальні послуги, які були отриманні попереднім власником необхідно припинити нараховувати, а відтак зобов'язати відповідача відкрити позивачу окремий особовий рахунок. Позивач просить зобов'язати відповідача припинити нараховувати суму заборгованості, що не була сплачена попереднім власником та виключити із суми заборгованості позивача, а також зобов'язати відповідача відкрити на позивача окремий особовий рахунок для сплати житлово-комунальних послуг на квартиру з нарахуванням заборгованості за спожиті послуги, починаючи з 19 грудня 2012 року за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати і витрати на правову допомогу в розмірі 1600 грн. Під час розгляду справи представник позивача відмовився від частини позовних вимог, а саме в частині зобов'язання відповідача припинити нараховувати суму заборгованості, що не була сплачена попереднім власником та виключити її із суми заборгованості позивача. (а.с. 52) У судове засідання позивач та його представник не з'явився, до суду надійшла заява представника позивача з проханням розглянути справу за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягають в повному обсязі.(а.с. 52). Представник відповідача в судове засідання не з'явився. До суду надійшла заява представника відповідача, в якій він просить розглянути справу за його відсутності та зазначив, що визнає позовні вимоги з урахуванням уточнених позовних вимог, а саме в частині зобов'язання відповідача відкрити на позивача окремий особовий рахунок для сплати житлово-комунальних послуг на квартиру з нарахуванням заборгованості за спожиті послуги, починаючи з 19 грудня 2012 року ( а.с.51). Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що 13 січня 2012 року на підставі свідоцтва про право власності на майно, придбане з аукціону Серії ВРП № 373376, [PERSON] на праві власності належить трьохкімнатна квартира [ADDRESS]. Придбане позивачем квартира раніше належала [PERSON] (а.с.6). 19 січня 2012 року вказаний правочин був зареєстрований у Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації (а.с.7-8). Відповідно акту державного виконавця від 19.12.2012 року при примусовому входженні до зазначеної квартири, квартира звільнена від речей боржника (а.с.9) та постановою про закінчення виконавчого провадження від 28.12.2012 року державним виконавцем встановлено, що боржник [PERSON] виселена з квартири, вказане приміщення звільнено від речей боржника, усунені перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження квартирою [PERSON] на підставі виконавчого листа № 0827/1025/2012 виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, за яким вирішено усунути [PERSON] перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження квартирою [ADDRESS] м. Запоріжжя та виселити із зазначеної квартири [PERSON] (а.с.10). 02 листопада 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за зазначеною адресою (а.с.11-13). Згідно рахунку на сплату житлово-комунальних послуг, [PERSON] запропоновано до сплати МКП «Основаніє» на 01.4.2014 року 18944,18 грн. (а.с.17). Після звернення до відповідача, позивачу листами МКП «Основаніє» було роз'яснено, що Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 06.03.2012 року видано судовий наказ, за яким за колишнім власником спірної квартири [PERSON] утворилась заборгованість за житлово-комунальні послуги станом на 01.02.2012 року в сумі 13982,15 грн. та відкрито виконавче провадження, рекомендовано позивачу здійснити погашення заборгованості в досудовому порядку. Листом зазначено, що відкриття двох особових рахунків на одне й те ж житлове приміщення не передбачено чинним законодавством, запропоновано вирішити це питання в судовому порядку (а.с.13,16). Згідно ст. 11 ЦК Україницивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, на підставі договорів та інших правочинів. Статтею 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживачем є фізична або юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Відповідно до п.п.3, 18 ч. 1 ст. 1 Закону ЗУ «Про захист прав споживачів»виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; продавець - суб'єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язується вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (виконати роботу, надати послугу, сплатити грошові кошти) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання свого обов'язку. При цьому законодавцем чітко визначено, що зобов'язання: має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства (ст.526 ЦК України)та належними сторонами (ст.527 ЦК України), тобто боржник (попередній власник) має виконати свій обов'язок особисто, якщо інше не передбачено договором. Згідно ч.1 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. При цьому такими учасниками є: споживач, виробник, виконавець. Виробник може бути одночасно і виконавцем. Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 р. № 45, власник та наймач квартири (орендар) зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Позивач не вчиняв правочинів щодо зобов'язання сплати боргу по оплаті послуг за комунальні послуги попереднього власника квартири за адресою: [ADDRESS]. Діючим законодавством не передбачено обов'язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не зазначено в договорі купівлі-продажу. Позивач не є правонаступником попереднього власника квартири і зобов'язаний сплачувати за житлово-комунальні послуги з моменту виникнення можливості користуватись такими послугами та надання таких послуг. Таким чином, на позивача не може бути покладено обов'язок по сплаті заборгованості за надані комунальні послуги квартири за адресою: [ADDRESS] в період часу до 19 грудня 2012 року, та обов'язок по сплаті за комунальні послуги виникає у останнього лише з 19 грудня 2012 року, тобто з моменту вселення до вказаної квартири, оскільки позивач не мав фізичної можливості потрапити до квартири і користуватися нею та отримувати житлово-комунальні послуги, що повністю підтверджується матеріалами справи. Суд вважає, що на ім'я позивача, як нового власника квартири, відповідачем має бути відкритий окремий особовий рахунок на вищезазначену квартиру, при цьому необхідно обліковувати заборгованість позивача з 19 грудня 2012 року. Щодо позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу, суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом Згідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Виходячи з аналізу ст. ст. 84 та 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. При цьому положенням Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат, на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", затверджено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, пов'язаних з розглядом справ. Так, граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі права. Склад та розміри витрат, пов'язаних оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Із матеріалів справи вбачається, що при розгляді справи в якості представника позивача, а не в якості особи, яка надає правову допомогу, приймала участь [PERSON] за довіреністю від 22.10.2014 року, яка і підписала заяву в якості представника за довіреністю про компенсацію витрат на правову допомогу (а.с.23,44). Представник особи, яка бере участь у розгляді справи за дорученням або за договором (ордером), має процесуальний статус саме представника цієї особи, що передбачено ст.ст.26,42 ЦПК, відноситься до осіб, які приймають участь у розгляді справи, і не може одночасно мати процесуальний статус особи, яка надає правову допомогу. ЦПК не відносить до судових витрат витрати за послуги представника у суді. Участь в судовому засіданні 16.12.2014 року адвоката [PERSON] підтверджено угодою про надання правової допомоги від 22.10.2014 року (а.с.45,47). Але суду не надано доказів, що даний адвокат є членом ТОВ «Міжнародна юридична фірма «[PERSON] та партнери» або має трудові відносини з Товариством, яким від [PERSON] за квитанціями до прибуткового касового ордеру прийнято грошові кошти за надання правової допомоги. Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі ч. 3 ст..88 ЦПК України, суд стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 243,60 грн. в дохід держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial