Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Ліквідаційної комісії УМВС України в Тернопільській області, прокуратури Тернопільської області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Представник позивача адвокат Трачук І.В. в судовому засіданні пояснив, що 05 лютого 2013 року відносно [PERSON] відкрито кримінальне провадження №12013210020000106 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.191 КК України. 17 травня 2013 року йому повідомлено про підозру у вчиненні даного злочину. 29 травня 2013 року до Кременецького районного суду скеровано обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні. У судовому засіданні прокурором неодноразово змінювалось обвинувачення у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №12013210120000106 від 05.02.2013 року. Останній обвинувальний акт у кримінальному провадженні складено 25.12.2015 року. Вироком Кременецького районного суду від 25 січня 2016 року [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні злочину і виправдано. Даний вирок скасовано ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 12 квітня 2016 року і дану справу направлено на новий судовий розгляд. Вироком Кременецького районного суду від 05 березня 2019 року його визнано невинуватим у вчиненні злочину і виправдано. Вирок залишено в силі ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 09 липня 2019 року та ухвалою Верховного Суду від 21 жовтня 2019 року. Внаслідок незаконних дій органів досудового слідства, прокуратури та суду [PERSON] на протязі 6 років 5 місяців та 5 днів з 17 травня 2013 року до 21 жовтня 2019 року незаконно перебував під слідством та судом, через надумане незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності за злочин, який він не вчиняв. [PERSON] зазнав моральних страждань у зв`язку із несправедливим і упередженим проведенням досудового слідства, очевидною фальсифікацією матеріалів кримінальної справи, що принизило його честь та гідність, завдано неправомірної шкоди його престижу та діловій репутації. Постраждала його репутація слухняного громадянина, він втратив те становище у суспільстві, яке мав до відкриття провадження. Обмежило його конституційні права на вільне пересування та завдало моральної шкоди, яка полягає в тому, що він весь час перебував у стані постійного страху і стресу, зазнав тривалих негативних емоційних хвилювань, був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Суттєво були порушені його нормальні життєві зв`язки та погіршились відносини з оточуючими людьми, а також він був вимушений звертатись за правовою допомогою до адвоката, так як був змушений докладати додаткових зусиль для підтвердження та доведеності своєї невинуватості у вчинені інкримінованого злочину. Представник позивача просить суд стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, на його користь 385 822 грн. 10 коп. моральної шкоди. Представник відповідача прокуратури Тернопільської області Янюк О.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що прокуратура Тернопільської області є неналежним відповідачем по справі, оскільки при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача, відповідний орган Державного казначейства України. Крім того, позивач у позовній заяві як на доказ позовних вимог вказує лише на повідомлення про підозру, вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 05 березня 2019 року у справі № 601/1267/13-к та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 09 липня 2019 року, зазначаючи про вимушені зміни у повсякденному житті і стосунках з оточуючими, ступінь зниження престижу, репутації. Проте, будь якого обґрунтування спричинення моральної шкоди позивачем не наведено, не вказано та не надано жодного доказу, який міг би це підтвердити. У той же час, судові рішення та повідомлення про підозру не можуть слугувати доказами моральних страждань особи, а наявність виправдувального вироку не є беззаперечною підставою для відшкодування моральної шкоди. Необгрунтованою також є сума відшкодування, яку просить стягнути позивач в його користь з Державної казначейської служби України. Позивач може ставити питання про відшкодування йому моральної шкоди лише з 17.05.2013 року (дати повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення) до 09.07.2019 року (дата залишення Тернопільським апеляційним судом в силі виправдувального вироку). Просить суд в позові відмовити в повному обсязі. Представник відповідача Управління міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області в судове засідання не з`явився надіславши до суду заяву про слухання справи у їх відсутності. Згідно поданого відзиву на позов, УДМС України в Тернопільській області позовні вимоги не визнає та пояснили, що позивач не звертався до органу досудового розслідування про відшкодування шкоди, завданої громадянинові, а відразу ж звернувся в суд із відповідними позовними вимогами. Позивач, посилаючись на Закон, повинен був дотриматись визначеного ним механізму відшкодування шкоди, відповідно до якого орган досудового розслідування при зверненні громадянина із відповідною заявою в місячний строк повинен винести постанову із зазначенням розміру шкоди, яку у разі незгоди громадянина він може оскаржити в судовому порядку. Отже [PERSON] звернувся в суд із зазначеним позовом передчасно. Позивачем не надано жодних доказів у підтвердження моральної шкоди, завданої йому органами досудового розслідування, прокуратури та суду. До матеріалів справи не долучено жодних довідок із закладів охорони здоров`я, які б підтверджували факт погіршення самопочуття позивача через моральні чи фізичні страждання, приниження честі, гідності та ділової репутації в період досудового розслідування чи судового розгляду справи. Крім того, сума яку визначив позивач про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованою. Вважає, що саме з дати повідомлення позивача про підозру у вчиненні злочину - 17.05.2013 року, слід обраховувати час перебування останнього під слідством. Виправдувальний вирок набрав законної сили 09.07.2019 року, а тому і перебування позивача під слідством та судом завершилось 09.07.2019 року. Отже позивачем невірно обраховано строк його перебування під слідством та судом. Просить суд відмовити в задоволенні даного позову, у зв`язку з його безпідставністю. Представник відповідача державної казначейської служби України в судове засідання не з`явилася, надіславши до суду заяву про слухання справи у її відсутності. Згідно відзиву на позовну заяву вважає, що позивачем належним чином не обґрунтовано та не доведено належними та допустимими доказами фактів заподіяння моральної шкоди. Позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди значно завищенні, а тому просить суд в позові відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення зі слідуючих міркувань. 17 травня 2013 року [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 191 КК України. 22 травня 2013 року слідчим відділенням Кременецького районного відділу МВС України в Тернопільській області щодо [PERSON] складено обвинувальний акт, який був затверджений 29 травня 2013 року прокурором прокуратури Кременецького району Тернопільської області у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12013210120000106 від 05 лютого 2013 року. 06 червня 2014 року у кримінальному провадженні за № 12013210120000106 від 05 лютого 2013 року, під час судового розгляду, змінено обвинувачення та складено новий обвинувальний акт про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України. 22 грудня 2014 року у кримінальному провадженні за № 12013210120000106 від 05 лютого 2013 року, під час судового розгляду, змінено обвинувачення та складено новий обвинувальний акт про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України. 08 липня 2015 року у кримінальному провадженні за № 12013210120000106 від 05 лютого 2013 року, під час судового розгляду, змінено обвинувачення та складено новий обвинувальний акт про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України. 25 грудня 2015 року у кримінальному провадженні за № 12013210120000106 від 05 лютого 2013 року, під час судового розгляду, змінено обвинувачення та складено обвинувальний акт про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального злочину, передбаченого частиною 1 статті 367 КК України, а саме - у службовій недбалості, тобто неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди інтересам окремої юридичної особи комунальної форми власності. Вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 25 січня 2016 року [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.367 КК України та виправдано за недоведеністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 12 квітня 2016 року вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 25 січня 2016 року скасовано, матеріали кримінального провадження повернуто до Кременецького районного суду, призначивши новий судовий розгляд. 27 червня 2018 року у кримінальному провадженні за № 12013210120000106 від 05 лютого 2013 року, змінено обвинувачення та складено обвинувальний акт про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України. 27 серпня 2018 року у кримінальному провадженні за № 12013210120000106 від 05 лютого 2013 року, змінено обвинувачення та складено обвинувальний акт про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України. Вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 05 березня 2019 року [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за частиною 1 статті 367 КК України та виправдано за недоведеністю у його діяннях складу кримінального правопорушення. Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 09 липня 2019 року, вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 05 березня 2019 року залишено без змін. Ухвалою Верховного суду від 21 жовтня 2019 року у справі № 601/1267/13к відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора Василюка А.А. на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 09 липня 2019 року. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Матеріалами справи підтверджено, що вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 05 березня 2019 року [PERSON] було визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за частиною 1 статті 367 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 367 КК України, що є підставою для відшкодування завданої йому моральної шкоди, яка полягає у стражданнях внаслідок психологічного впливу при допитах слідчим та під час судових засідань, порушенні та зміні у негативний бік його установлених зв`язків та звичок, погіршенні відносин з оточуючими. Судом встановлено, що моральну шкоду, позивач пов`язує з незаконними діями органів досудового розслідування, органами прокуратури, що призвело до порушення конституційних прав та свободи [PERSON] . Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням часу перебування позивача під слідством: з 17 травня 2013 року по 09 липня 2019 року (набрання законної сили вироком Кременецького районного суду Тернопільської області (день проголошення ухвали Тернопільського апеляційного суду), розрахунковий період становить 73 місяців. Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) та в постанові Верховного суду від 07 жовтня 2020 року у справі за №569/12383/17 зроблено висновок, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості». В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] незаконно перебував під слідством та судом з 17 травня 2013 року по 09 липня 2019 року, більше ніж 6 років, розрахунковий період становить 73 місяців. Вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 05 березня 2019 року [PERSON] визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за частиною 1 статті 367 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.367 КК України. Такий тривалий час перебування під слідством негативно вплинув на душевні і психічні страждання, яких зазнав позивач, упродовж 6 років були повністю паралізовані всі можливі життєві зв`язки, були утрудненні спілкування і стосунки з оточуючими людьми, він не мав можливості нормально працювати, не міг реалізувати своє конституційне право на працю. Позивач набув право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконними діями органів досудового розслідування, органами прокуратури у зв`язку із чим позивачу були заподіяні страждання внаслідок психологічного впливу при допитах слідчим та під час судових засідань, що свідчить про наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідачів та виною останніх в її заподіянні. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості. При цьому враховано характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат. Разом з тим, враховуючи п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи обставини справи, а також досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що позивач, перебуваючи під слідством протягом значного періоду часу дійсно зазнав моральної шкоди, яка виразилася у порушенні його нормальних життєвих зв`язків, негативних змінах в емоційному стані, почуттями розгубленості, щоденними негативними переживаннями та тривогою, що надає позивачу право на отримання компенсації на підставі положень статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Так, відповідно до частин 2, 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. З урахуванням викладеного розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 у справі № 6-2203цс15. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», з 01 вересня у 2020 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 5000 гривень. Відтак, саме виходячи із вищевказаного розміру мінімальної заробітної плати слід обчислювати розмір моральної шкоди відповідно до вимог статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування, що діють на час розгляду справи. Визначений законом розмір - є мінімальним, який гарантований державою. В даному випадку розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню [PERSON] суд визначає з урахуванням часу перебування позивача під слідством, а саме: з 17 травня 2013 року (з часу проголошення підозри у вчиненні кримінального правопорушення) по 09 липня 2019 року (набрання законної сили вироком Кременецького районного суду Тернопільської області (день проголошення ухвали Тернопільського апеляційного суду), що загалом складає 73 місяці та виходячи із розміру мінімальної заробітної плати станом на час розгляду справи за кожен місяць. Отже, розмір моральної шкоди, що підлягає компенсації позивачу, становить 365 000 гривень (5000 гривень х 73 місяці). Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому слід стягнути із УМВС України в Тернопільській області (ліквідаційної комісії) на користь [PERSON] 3 650 (три тисячі шістсот п`ятдесят) гривень сплаченого ним судового збору. Згідно п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» повернути [PERSON] 2 405 ( дві тисячі чотириста п"ять) гривень 21 (двадцять одну) копійку зайво сплаченого судового збору.

Outcome: approved