Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] року , посилаючись на те, що вона є мамою дитини, постійно займається вихованням та утриманням сина, дитина постійно проживає разом з нею за адресою : [ADDRESS] . Відповідачка не надає в добровільному порядку коштів на утримання дитини, не цікавиться його життям, здоров'ям, навчанням. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на спотворені факти викладені в матеріалах справи.Окрім цього звернувся до суду з зустрічним позовом в якому просив суд, усунути йому перешкоди щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною , який проживає окремо , обґрунтувавши заявлені позовні вимоги тим , що з вересні 2015 року [PERSON] повністю ізолювала дитини від нього та навіть не дозволяє спілкуватись з дитиною по телефону . Окрім цього , зазначив , що він намагався врегулювати дане питання мирним шляхом , неодноразово звертався до неї та просив не чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною , однак позивач продовжує чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною, тому у зв'язку з тим , що відсутні будь-які підстави , які згідно чинного законодавства можуть позбавити його таки прав щодо їх спільної дитини. Представник Служби у справах дітей та сім'ї Виконавчого комітету Металургійної (Дзержинської) районної у місті ради в судовому засіданні зазначив, що відповідно до висновку виконкому від 11 листопада 2015 року відсутні підстави для задоволення вимог первісного позивача про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] . Суд, вислухавши пояснення сторін, представника 3-ї особи, вважає, що первісний позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, позивач є матір'ю неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] , батьком неповнолітнього [PERSON] є відповідач [PERSON] Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 11 жовтня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. (а.с.15) Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 15 жовтня 2013 року з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку та доходу . (а.с.13) З долученої до матеріалів справи характеристики вбачається , що [PERSON] , який проживає з адресою [ADDRESS] та скарг з боку сусідів не надходило . З відповіді від 30.10.2015 року № 7564 начальника Дзержинського РВ КМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області вбачається, що [PERSON] на обліку не знаходиться , однак , раніше притягувався до адміністративної відповідальності , зі слів сусідів періодично вживає спиртні напої , характеризується посередньо. З довідки, наданою Головним територіальним управлінням юстиції у Дніпропетровській області Дзержинського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу заборгованості по аліментам від 09.08.2016 року № 254 , вбачається , що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів та борг за період з 28.03.2013 року по 21.07.2016 року складає 22864, 51 грн. Даний борг відповідачем не заперечується , проте , у судовому засіданні відповідач зазначив , що він на даний час не працює , тому не має можливості сплачувати аліменти , однак борг по сплаті аліментів не заперечую. З постанови про закриття кримінального провадження від 24 березня 2015 року вбачається , що 03.03.2015 року позивачка зверталася до Дзержинського РВ КМУ ГУМВС України з проханням вирішити питання про притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] , однак слідчим СВ Дзержинського РВ Криворзького МУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області [PERSON] було винесено зазначену постанову з підстав відсутності ознак злочину як злісність . Відповідно до положень ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч.1 ст.164 СК України виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно із роз'ясненнями, які викладені в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30.03.2007 року ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до п.18 вищевказаної постанови зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» зазначається що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та встановлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Органом опіки та піклування подається суду письмовий висновок щодо розв'язання спору, складений на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку Виконавчого комітету Металургійної (Дзержинської) районної у місті ради від 11.11.2015 р. № 10/29-2772 служба у справах дітей Металургійної (Дзержинської) районної у місті ради, вважає недоцільним позбавити батьківських прав відповідачка відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] року . На думку суду, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Враховуючи роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, а також той факт, що відповідач має постійне місце проживання, має намір та бажання продовжувати спілкуватися з дитиною, приймати участь у його вихованні, враховуючи насамперед інтереси дитини, а також відносини, що склались між сторонами, суд вважає, що відсутні виключні обставини та необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON] Крім того, позивачем не надано належних і допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків без поважних причин, а судом не встановлено винної поведінки останнього щодо ухилення від виховання дитини і свідомого нехтування ним своїми обов'язками, тому підстав для позбавлення відповідача батьківських прав немає. Щодо заявлених зустрічних позовних вимог то на думку суду вони підлягаєть задоволення виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Вибір способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, інших членів сім'ї та родичів визначений СК України. Судом встановлено, що позивач є рідною батьком малолітнього [PERSON] що не заперечується сторонами у справі. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до ст. 159 Сімейного Кодексу України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з вимогами ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати,батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини. Згідно приписів ст.157, ч.1, ч.2, ч.3 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи (ч.ч. 1, 2ст. 159 СК України). Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з витягу до протоколу № 17 засідання комісії з питань захисту прав дитини в Жовтневому районі від 03 листопада 2016 року, комісією відмовлено у надані висновку про можливі способи участі батька у вихованні та спілкуванні з сином, оскільки наявна заборгованість по аліментам та відсутнє рішення про позбавлення батьківських прав. Разом з тим, згідно з ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.2,8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини у принципі 6 також проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Суд вважає, що висновок комісії з питань захисту прав дитини в Жовтневому районі від 03 листопада 2016 року, є необгрунтованим та суперечать інтересам дитини, оскільки взагалі унеможливлює участь батька у вихованні та спілкуванні з сином. При цьому, суд враховує, що такий висновок суперечить принципу правової визначеності, який є складовою права на захист порушених прав, гарантованого та захищеного ст. 6 Конвенції. Таким чином, суд відхиляє висновок органу опіки та піклування, оскільки позбавлення права батька на участь у спілкуванні та вихованні з сином виключно з підстав наявності заборгованості по аліментам суперечить принципу правової визначеності, та суперечить інтересам дитини. Суд вважає, що відновлення стосунків батька та дитини має бути поступовим та не вплинути різко на зміну сталого способу життя дитини з переїздами до місця проживання батька, відпочинку з батьком. При цьому батько не позбавлений можливості за наявності відновлення стосунків з дитиною знову порушити питання про можливість спілкування з дитиною за місцем його проживання, спільного з дитиною відпочинку. З огляду на викладене вище, з урахуванням всіх обставин справи, а також враховуючи вік дитини та її інтереси, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, шляхом зобов'язання відповідача не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з сином та вважає за можливе встановити наступний спосіб участі батька - [PERSON] у вихованні та спілкуванні з сином - [PERSON], [INFO] р. н., шляхом систематичних побачень з сином два рази на місяць (в залежності від графіку навчання та додаткових занять дитини та за погодженням з матір"ю) з 09.00 год. до 19.00 год. у суботу чи неделю з можливістю відвідування сином місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] - з моменту набрання рішенням чинностіі до досягнення [PERSON] десятирічного віку. Після виповнення [PERSON] (десяти) років визначити спосіб участібатька - [PERSON] у вихованні та спілкуванні з сином - [PERSON], [INFO] р. н., шляхом систематичних побачень з сином в наступному порядку: спільного спілкування два рази на місяць (в залежності від графіку навчання та додаткових занять дитини та за погодженням з матір"ю) з 18-00 години п"ятниці до 16-00 години неделі. Крім того, у разі зміни обставин, налагодження сімейних відносин між позивачем та відповідачем, останні не позбавлені права змінити порядку та способу спілкування баби та онуку, з урахуванням інтересів та побажань дитини. Відповідно до ст.88 ЦПК України з зустрічного відповідача на користь зустрічного позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 487,20грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial