Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення страхового відшкодування, пені, відшкодування моральної шкоди, в якому просив стягнути з відповідача ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь позивача 8 816,06 грн. як суму страхового відшкодування, 1 550,66 грн. пені, а з відповідача [PERSON] на користь позивача стягнути 57 308,28 грн. понесених збитків для відновлення транспортного засобу та 5 000 грн. моральної шкоди, судові витрати покласти на відповідачів, мотивуючи вимоги тим, що 11.11.2014 року з вини водія [PERSON], яка керувала автомобілем «Хундай Туксон», д.н.з. [NUMBER], сталась ДТП по вул. Крушельницької, 5 в м. Києві, де вона не врахувала дорожню обстановку та швидкість руху, внаслідок чого допустила зіткнення з припаркованим автомобілем «Пежо», д.н.з. [NUMBER], власником якого є позивач, в результаті чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 28.11.2014 року [PERSON] визнано винною у вчиненні даного правопорушення та накладено штраф. Своїми протиправними діями [PERSON] завдала позивачу матеріальний збиток у сумі 57 308,28 грн. Відповідальність [PERSON] застрахована у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія». Дана страхова компанія у відповідності до страхового акту №1570-14кс від 23.12.2014 року прийняла рішення про виплату страхового відшкодування у сумі 24 077,15 грн. та частково виплатила вказані кошти, перерахувавши на рахунок позивача трьома платежами 15 261,09 грн., тому позивач просить стягнути зі страхової компанії залишок невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 8 816,06 грн. та пеню у сумі 1 550,66 грн. у зв`язку із затримкою виплати коштів. Натомість із [PERSON] [PERSON] просить стягнути 57 308,28 грн., оскільки за даними акту №240166 виконаних робіт по ремонту автомобіля вартість даних робіт становить 62 675 грн., а сума, яку просить стягнути позивач, становить різницю між фактичним розміром понесених збитків та необхідним розміром страхової виплати. Крім того, позивач просить стягнути з [PERSON] моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 5 000 грн. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, надавши пояснення аналогічні змісту заяви. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги в ході своїх пояснень визнав частково, але на початку судового засідання просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, пояснивши, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», відповідно до страхового полісу ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, становить 50 000 грн. Так як розмір фактично понесених збитків на ремонт автомобіля позивача становить 62 675 грн., тому представник вважає справедливим стягнення з [PERSON] різниці між лімітом страхової відповідальності та фактичних збитків, а саме 12 675 грн. Вимоги позивача про стягнення моральної шкоди вважає необґрунтованими, але враховуючи емоційний стрес, отриманий позивачем від ДТП, справедливим вважає стягнення з [PERSON] моральної шкоди у розмірі 1 000 грн. Представник відповідача ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» Цілик А.В. в судове засідання не з`явилась, однак надала суду письмові заперечення, в яких пояснила, що ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» частково сплатило позивачу страхове відшкодування трьома платежами в сумі 15 337,78 грн., звертаючи увагу, що банківська комісія не є страховим відшкодуванням та відповідно відповідач не має жодного відношення до банку позивача, а тому різниця саме в сумі 8 739,37 грн. дійсно підлягає стягненню з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія». Вимоги позивача про стягнення пені не має під собою правового підгрунття, оскільки при розрахунку пені, позивач керувався ст.625 та ст.992 ЦК України, в той час як положення ст.625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником автомобіля «Пежо», д.н.з. [NUMBER], 2003 року випуску, сірого кольору, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.18). Згідно постанови Дарницького районного суду м. Києва від 28.11.2014 року (а.с.19), з вини відповідача [PERSON], яка керувала автомобілем «ХундайТуксон», д.н.з. [NUMBER], 11.11.2014 року сталася ДТП по вул. Крушельницької, 5 в м. Києві, де вона не врахувала дорожню обстановку та швидкість руху, внаслідок чого здійснила зіткнення з припаркованими автомобілями «Пежо», д.н.з. [NUMBER], «Шевролет», д.н.з. [NUMBER], «Москвич», д.н.з. [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів, зокрема і автомобіля позивача. Даною постановою, яка не оскаржувалась в апеляційному порядку і набрала законної сили 09.12.2014 року, [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 357 грн. Частиною 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Внаслідок скоєної ДТП автомобіль «Пежо», д.н.з. [NUMBER], був технічно пошкоджений, та відповідно до страхового акту №1570-14кс від 23.12.2014 року, складеного страховиком, вартість матеріального збитку, завданого позивачу, складає 24 077,75 грн. (а.с.113-114). Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Як встановлено у судовому засіданні, між ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» та [PERSON] укладено поліс №АІ/3441850 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким застраховано автомобіль «Хундай Туксон», д.н.з. [NUMBER], за яким ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 100 000 грн., а за шкоду, заподіяну майну - 50 000 грн., розмір франшизи становить 0 грн., при цьому строк дії договору з 21.07.2014 року по 20.07.2015 року (а.с.45). 06.04.2015 року, 09.04.2015 року, 20.04.2015 року відповідачем ПрАТ«Українська транспортна страхова компанія» на особовий рахунок [PERSON] було перераховано 5 000 грн., 5 000 грн. та 5 337,78 грн. відповідно, а всього 15 337,78 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (а.с.123-125) та на особистий рахунок позивач отримав всього 15 261,09 грн., що пов`язано із відрахуванням комісії банком, що підтверджується випискам по особовому рахунку [PERSON] (а.с.130-133). За вказаних обставин суд вважає, що була перерахована сума страхового відшкодування саме 15 337,78 грн., поскільки страховик не несе відповідальності за відрахування банку позивача, на рахунок якого були направлені кошти, і не перебував з ним в будь-яких відносинах. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За приписами ст.36.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки винність відповідача [PERSON] в нанесенні матеріальної шкоди позивачу [PERSON] знайшла своє повне підтвердження у судовому засіданні і не викликає сумніву, а саме неправомірні дії відповідача призвели до зіткнення автомобілів, та те, що відповідач ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», в якому був застрахований автомобіль відповідача [PERSON], не сплатив у повній мірі страхового відшкодування позивачу, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» недоплаченої суми страхового відшкодування, в сумі 8 739,37 грн. (24 077,75 грн. як матеріальна шкода визнана позивачем - 15337,38 грн. сплаченого страхового відшкодування) та 1 537,35 грн. пені (8740,37 грн. х 60% / 100% / 365 днів х 107 днів) необхідно задовольнити, не виходячи за межі позовних вимог. Суд критично ставиться до вимоги позивача про стягнення з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» не отриманої різниці в сумі 8 816,06 грн., оскільки позивач врахував кошти, які були зараховані банком як комісія, проте вони були сплачені відповідачем і не підлягають повторному стягненню. Згідно ч.1, ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Крім того стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає сума 12 675 грн., оскільки вказаний представник [PERSON] погодився в судовому засіданні, що його довіритель має сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди 62 675 грн. і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка повинна складати 50 000 грн., тому визнав суму у 12 675 грн. В решті суми необхідно відмовити. За приписами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Оскільки вимога позивача про стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди не знайшла своє підтвердження у судовому засіданні, однак в сумі 1 000 грн. була визнана представником останньої, тому з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути 1 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, в іншій частині вказаної вимоги необхідно відмовити. Згідно ст.88 ЦПК України поскільки суд частково задовольнив позовні вимоги позивача, тому судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду, необхідно стягнути з відповідачів пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме: з ПрАТ „Українська транспортна страхова компанія" - 102 грн. 78 коп. судового збору ((8740,37 грн. + 1537,35 грн.) : 100%), з [PERSON] - 126 грн. 75 коп. (12 675 грн. : 100%) судового збору в частині задоволення вимог майнового характеру, 487 грн. 20 коп. судового збору в частині задоволення вимог немайнового характеру. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 610, 979, 983, 1167; 1194 ЦК України та

Outcome: partial