Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку,при цьому просить поновити пропущений з поважних причин строк на звернення до суду. В обґрунтування позову позивач вказав,що працював водієм у 2 воєнізо-ваному гірничорятувальному загоні державної воєнізованої гірничоря-тувальної служби у вугільній промисловості з 24.06.1991 року. Згідно до Наказу № 196 від 31.12.2014 року був звільнений за ст.39 КЗпП України,тобто розірвання строкового трудового договору з ініціативи працівника в зв»язку з систематичною невиплатою заробітної плати. Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 14 травня 2015 року були частково задоволені його позовні вимоги до Відповідача та стягнено на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 12 430,70 грн. та кошти вихідної допомоги в сумі 8 997,28 грн. Відмовлено в задоволенні позову про стягнення компен-сації за невикористану відпустку, стягнення суми преріальних. Вважає,що відповідач повинен виплатити на його користь середній заробіток за весь період затримки по день фактичного розрахунку(з 1 січня 2015 року по 29 травня 2015 року) і тому просить суд стягнути з Відповідача на його користь грошові кошти в сумі 17 958,65 грн. та поновити пропущений з поважних причин строк на звернення до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та надав суду пояснення на підтримання позову. Представник відповідача в попередньому судовому засіданні з»явився,в судовому засіданні 30 серпня 2016 року не з"явився,про час і місце розгляду справи в суді був повідомлений належним чином,надіслав до суду письмову заяву,просив справу розглянути без них,з позовними вимогами не погодився,просив відмовити в позові та в задоволенні клопотання Позивача про поновлення пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду,який позивачем пропущений без поважних причин. Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено,що [PERSON]працював водієм у 2 воєнізо-ваному гірничорятувальному загоні державної воєнізованої гірничоря-тувальної служби у вугільній промисловості з 24.06.1991 року. Згідно Наказу № 196 від 31.12.2014 року був звільнений з 01.01.2015 року за ст.39 КЗпП України,тобто розірвання строкового трудового договору з ініціативи працівника в зв»язку з систематичною невиплатою заробітної плати. Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 14 травня 2015 року були частково задоволені його позовні вимоги до Відповідача та стягнено на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 12 430,70 грн. та кошти вихідної допомоги в сумі 8 997,28 грн. Відмовлено в задоволенні позову про стягнення компенсації за невикористану відпустку, стягнення суми преміальних. Рішення суду не оскаржувало ся,на даний час має законну силу. У відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини,встановлені судовим Рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі,що набрало законної сили,не доказуються при розгляді інших справ у яких беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини. Так Старобільським райсудом встановлено та стягнено з Віповідача на користь Позивача заборгованість по заробітній платі за серпень-грудень 2014 року в сумі 12 430,70 грн.,тобто середньомісячний заробіток Позивача за шість місяців 2014 року складав: 12 430,70 грн.: 6 = 2071,78 грн. У відповідності до ст.116 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства,установи, організації, проводиться в день звільнення. Відповідно до ч.2 ст.117 КЗпПУ при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у тому разі,коли спір вирішено на користь працівника.Якщо спір вирішено на користь працівника частково,то розмір відшкодування за час затримки визначає орган,який виносить рішення по суті спору. Як встановлено судом і не оспорюється сторонами по справі вбачається,що період з серпня по грудень 2014 року(включно) по день звільнення [PERSON] нарахована та не виплачена на день звільнення заробітна плата на суму 12 430,70 грн. (а.с.6-8). Не заперечується також сторонами те,що остаточний розрахунок з [PERSON](Працівником) був проведений лише 29 травня 2015 року. У відповідності до вимог ст.233 КЗпПУ працівник може звернутися за вирішенням трудового спору без обмеження будь-яким строком лише щодо стягнення належної йому заробітної плати. Враховуючи те,що середньомісячний заробіток [PERSON] складав 2071,78 грн. то середній заробіток за час затримки до остаточного розрахунку складає : з 1 січня 2015 року по 29 травня 2015 року = 4 міс. 29 днів + 2071,78 грн.= 8 887,93 грн. Наявність порушення відповідачем конституційних прав позивача на одержання заробітної плати є підставою до часткового задоволення позовних вимог. Суд приходить до висновку про те,що несвоєчасна виплата заробітної плати стала підставою для звільнення Позивача з роботи,невиплата всіх сум заробітної плати Позивачу в день звільнення є незаконною,а тому з цих підстав позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. В іншій частині позовних вимог суд відмовляє за безпідставністю.

Outcome: partial