Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

В поданому позові позивач зазначила, що вона являється власником квартири за [ADDRESS] . Стандартний. Попереднім власником квартири був відповідач по справі [PERSON] , [INFO] , який під час укладання угоди купівлі-продажу будинку, зобов`язався, добровільно знятися з реєстрації у цієї квартири, але свою обіцянку не виконав. Але відразу ж після укладання договору купів-продажу квартири [PERSON] у продовж тривалого часу так ніяких дій по зняттю з реєстрації він не здійснив. Позивач сама проживає у квартирі, та сама її утримує, але крім неї у данній квартирі також залишається зареєстрованим колишній власник - [PERSON] , [INFO] . При цьому він якої бо то участі в утриманні квартири не приймає. В квартирі немає жодної речі відповідача. На теперішній час позивач має намір звернутися за державною допомогою на покриття комунальних витрат, але відповідач [PERSON] , [INFO] , залишаючись зареєстрованим у квартирі позивача [PERSON] у цьому її перешкоджає. Тобто створюють її перешкоди у праві користування власністю. За викладених обставин, позивач не може розпоряджатися нерухомим майном за власним розсудом. За таких підстав, позивач звертається до суду із дійсною заявою про визнання відповідача таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням і проживання в ньому, у зв`язку з тим, що відповідач тривалий час, більше 3-х років не проживає по зазначеній адресі за незалежних причин, ніяких обов`язків по оплаті комунальних послуг не несе. Позивач у позові зазнчила про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги просила задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперчувала. Відповідач належним чином викликався рекомендованим поштовим повідомленням, яке повернулося на адресу суду, як не вручене, також відповідач вікликався до суду через офіційний сайт «Судової влади України», ніяких заперечень або клопотань від нього до суду не надходило, тому суд, зі згоди позивача може ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст.ст. 223 ч.4, 280, 281 ЦПК України. Таким чином, суд вважає можливим прийняти заочне рішення на підставі письмових доказів, що не заперечує вимогам позивача, щодо такого порядку розгляду справи та діючому законодавству, про що суд постановляє ухвалу.. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Предметом даного позову являється вирішення питання про користування житлом, яке перебуває у приватній власності позивача, при тім, що відповідач не являється членом сім"ї позивача. Суд вважає, що при розгляді даного позову необхідно користуватися положеннями Цивільного Кодексу України щодо захисту права власності особи та положеннями житлового законодавства щодо права користування особи житловим приміщенням. Згідно ст.81ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідност.317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до приписів ст.319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною першою\~статті 383 ЦК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно статті 150 Житлового Кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно із частиною четвертою\~статті 156 ЖК Української РСР\~до членів сім`ї власника будинку (квартири) належить особи, зазначені у частині другій\~статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї власника можуть бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно поживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. На підставі ст.71 Житлового Кодексу УРСР (який є чинним) при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. При цьому, згідно ст.405 ЦК України - член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі\~ст.72\~Житловго Кодексу\~УРСР (який\~є чинним)\~ -\~ визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. До цього ж , суд, у відповідності до ч.3 ст.10 ЦПК України , вважає необхідним застосовати при розгляді даної справи положення п.34 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" - власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації Згідно ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема: - чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; - які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; - яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; Враховуючи зазначені вище правові положення, суд зазначає, що діюче законодавство регулює правовідносини між особами щодо права користування та розпорядження власністю , а саме між власниками , членами їх сімей та колишніми власниками. Між тим, відповідно до положень ст.10 п.9 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутністю такого - виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). А так, враховуючи що діюче законодавство не регулює правовідносини між власником житла та членами сім"ї колишнього власника житла - суд вважає необхідним розглядати даний позов, на підставі правових положень, що регулюють правовідносини між власником житла та попереднім власником , які викладені вище. Відповідно до\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння. Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~та статті\~1\~Першого\~Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону України\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів №№2.4.7 та 11 до Конвенції»\~закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням, як у колишнього власника так і у членів його сім`ї. Із наданих письмових доказів судом встановлено. Позивач дійсно є власником квартири за [ADDRESS] , що підтверджується копією договіру купівлі-продажу будинку (а.с.4), копією Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.5). Відповідно до запису у будинкової книги за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований відповідач по справі [PERSON] , [INFO] (а.с.8-10). Також судом встановлено, що відповідач не мешкає за місцем своєї реєстрації, спільного майна вони з позивачем не мАє і спільного господарства не ведє, що підтверджується відповідними доказами\~Актом, який був складений депутатом Попаснянської міськох ради у присутності сусідів позивача гр.. [PERSON] та [PERSON] (а.с.17). Тобто судом встановлено, що [PERSON] , не є членом сім`ї позивача. Враховуючи вищевикладене, законодавством України не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом колишнього власника та членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника. Виникнення права членів сім`ї власника будинку на користування житлом та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє його право на користування цим житлом. Так як відповідач за місцем реєстрації не проживає, право власності на квартиру у колишнього власника припинено,тому припинення права власності на квартиру колишнього власника припиняє і його право на користування цим житлом, а також припиняє і право на користування цим житлом членів сім`ї колишнього власника. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року в справі № 6-158цс14. А також у справі №452/1251/17 від 22.03.2018 року. Враховуючи встановлене у суді суд приходить до висновку про те, що [PERSON] , втратили право користування належним позивачу квартирою. При цьому судом враховується, що ухилення відповідача від добровільного зняття з реєстраційного обліку дійсно негативно впливає на матеріальний стан позивача, який змушений нести додаткові витрати на утримання житла та оплату наданих комунальних послуг, а також позбавлена можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг. Враховуючи надані позивачем докази до позову, суд вважає, що підстав, передбачених ст..78 Житлового Кодексу УРСР щодо зберігання прав на житло при тимчасовій відсутності наймача у данному судовому розгляді - судом не встановлено, так як позивачем доведено, що відповідач тривалий час не виконує свої обов`язки по належному утриманню житла, без поважних причин, та відсутній у зазначеному житловому приміщенні понад 6 місяців також без поважних причин. Таким чином, у судовому засіданні знайшло своє підтвердження те, що відповідач [PERSON] , [INFO] , не мешкає в житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , тривалий час, а саме понад шість місяців, а тому на підставі ст.71 ЖК України повинний бути визнаним такими, що втратив право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності його понад встановлені строки без поважних причин. На підставі викладеного,

Outcome: approved