Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до відповідача Вербівчицької сільської ради Бродівського району Львівської області, в якій просить визнати право власності на середню земельну частку (пай) розміром 1,25 умовних кадастрових гектарів із земель пайового фонду на території Вербівчицької сільської ради Бродівського району Львівської області за нею як на спадкове майно за законом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач покликається на те, що [INFO] померла її баба [PERSON] . Після смерті баби залишилося спадкове майно. При житті баба жодних заповітів не складала. У відповідності до рішення виконкому Вербівчицької сільської ради народних депутатів Бродівського району Львівської області від 21.02.1994 року №7 баба позивачки [PERSON] була включена у списки осіб-пенсіонерів, що працювали у сільському господарстві, як така, що мала право на середню земельну частку (пай). 02.03.1998 року рішенням сесії Вербівчицької сільської ради народних депутатів Бродівського району №29 баба була виключена із списку осіб, які мають право на середню земельну частку (пай) у зв`язку із смертю. Вважає, що бабу безпідставно виключили із даних списків. З цього приводу позивачка зверталася у Вербівчицьку сільську раду про виділення їй, як спадкоємниці п`ятої черги за законом середньої земельної частки (пай), однак їй було відмовлено і роз`яснено звернутися із заявою в суд. Розмір середньої земельної частки (паю) по Вербівчицькій сільській раді Бродівського району становить 1,25 умовних кадастрових гектарах і на території Вербівчицької сільської ради Бродівського району є в наявності 17 га земель пайового фонду, тобто є можливість для виділення середньої земельної частки (паю), їй як спадкоємниці за законом. Зазначає, що на день смерті баби проживала і була зареєстрована в одному будинку із нею, тобто фактично прийняла спадщину. На підставі вищевикладеного просить позов задовольнити. 07.09.2020 року відкрито провадження у справі. Сторони в підготовче судове засідання не з`явилися, подали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позивач та її представник - адвокат Микитюк С.М. позовні вимоги підтримали, просять позов задоволити. Представник відповідача - представник Вербівчицької сільської ради Бродівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, однак подав суду письмову заяву в якій позов визнав, не заперечує щодо його задоволення. Відповідно до ст.211 ч.3 ЦПК України судове засідання проведено у відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Згідно ч. 3 ст. 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. У відповідності до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 25 ЦК України - цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Матеріалами справи встановлено, що баба позивачки [PERSON] померла [INFO] , факт відкриття спадщини підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.10). Позивачка є спадкоємцем за законом (а.с.8) та інших осіб, які б претендували на спадщину немає. Згідно ст.1-2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», зі змінами станом на 02.10.2012 року, право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: - рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до Указу Президента України „Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08.08.1995 р. №720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, кооперативу, акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. В постанові Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі і у випадку, коли з різних причин ця особа не отримувала сертифікат на право на земельну частку (пай). Судом встановлено, що у відповідності до рішення виконкому Вербівчицької сільської ради народних депутатів Бродівського району Львівської області від 21.02.1994 року №7 [PERSON] була включена у списки осіб-пенсіонерів, що працювали у сільському господарстві, як така, що мала право на середню земельну частку (пай). 02.03.1998 року рішенням сесії Вербівчицької сільської ради народних депутатів Бродівського району №29 [PERSON] була виключена із списку осіб, які мають право на середню земельну частку (пай) у зв`язку із смертю (а.с.14), однак це не позбавляє права спадкоємців на земельну частку (пай), а тому суд вважає, що вимоги позивача є підставними. В судовому засіданні встановлено, що на час розгляду справи на території Вербівчицької сільської ради Бродівського району Львівської області є в наявності резервний пайовий фонд загальною площею 17 га, а середня земельна частка (пай) становить 1,25 га (а.с.15). А тому позивачу є можливість виділити 1,25 га із даних земель пайового фонду як спадкове майно за законом. Судом встановлено, що на день смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] (а.с.17), разом з нею проживала її внучка [PERSON] , а відтак позивачка вважається такою, що вступила в управління, володіння спадковим майном, тобто фактично такою, що прийняла спадщину. Виходячи з того, що правовідносини мали місце до 01.01.2004 року, тобто до набрання чинності новим Цивільним кодексом України, то до них слід застосувати положення ст.549 ЦК України (1963 р.). Виходячи з вищенаведеного суд вважає, що є всі правові підстави для визнання за [PERSON] права на середню земельну частку (пай), оскільки вона являється спадкоємцем за законом і їй належить право на спадкування після смерті баби [PERSON] . Таким чином, визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі ст.ст. 548-549 ЦК України (1963 року), ст.5 Земельного кодексу України (в редакції 1992 року), Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 р. №720/95,

Outcome: approved