Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

В січні 2015 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO] з матір'ю [PERSON] та стягнути на її користь з відповідача аліменти на малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач посилається на те, що 22.09.2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1591, було зареєстровано шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Позивач також вказує на те, що шлюб між нею та відповідачем не розірвано, проте подружнє життя з відповідачем не склалось, шлюбні відносини та ведення спільного господарства припинилося. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, у вихованні та у розвитку дитини участі не приймає, тому малолітня дитина [PERSON], [INFO] проживає з позивачем та перебуває на її повному утриманні. Зазначає, що встановлення місця проживання дитини разом з нею найбільш відповідає інтересам дитини, оскільки вона постійно проживає з позивачкою, яка займається її вихованням, розвитком, оздоровленням, здійснює належне піклування, максимально приділяє увагу та найкращим чином забезпечує її інтереси як мати, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину. В судовому засіданні позивачка просила позов задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач в судовому засідання проти задоволення позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини з позивачем не заперечував. Також просив зменшити стягнення аліментів на утримання дитини до ? частини від усіх видів заробітку, посилаючись на те, що у нього на утриманні перебувають батьки, які потребують певного матеріального забезпечення, що позбавляє його можливості виплачу аліменти в розмірі 1/3 від усіх видів заробітку. При цьому послався на те, що у добровільному порядку ним надається допомога позивачці. Представник третьої особи- Служби у справах дітей Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації в судовому засіданні підтримала вимоги про визначення місця проживання дитини з матір`ю, надавши висновок органу опіки та піклування про доцільність визнання місця проживання малолітнього [PERSON] , 2013 року народження з матір»ю, [PERSON]. Суд, вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.160 СК України місце проживання дитиною, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 22.09.2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1591, було зареєстровано шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві від 29.10.2013 року, актовий запис № 3375. Відповідно до Принципу 6 Декларації про права дитини від 20.11.1959 року дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням своїх батьків, і в будь-якому випадку в атмосфері любові та моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю. Ст.3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Конвенцією (ст.18) також проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Національне сімейне законодавство, яке будується на основі Конвенції, передбачає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суд виходить з принципу рівності прав і обов'язків обох батьків, віддаючи перевагу тому з них, хто може створити найбільш сприятливі умови для виховання дитини. Зокрема, одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст.1). Відповідно до ч.4 ст.150 СК України батьки повинні поважати дитину. Ст.155 цього ж кодексу встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Наведений аналіз правових норм, дає підстави стверджувати, що при вирішенні спору щодо місця проживання малолітньої дитини в першу чергу повинні враховуватись інтереси самої дитини. Отже, з викладеного випливає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них, а тому регламентуючи правовідносини з приводу здійснення батьківських прав з метою вирішення розбіжностей між батьками, норми СК України пропонують звертатись до органів опіки та піклування або в суд. Так, з наданого органом опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації висновку №108-3028/01 від 10.03.2015 року вбачається, що, розглянувши заяву матері дитини та матеріали справи щодо надання висновку до суду про визначення місця проживання малолітнього [PERSON], 2013 року народження, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при Соломянській районній в місті Києві державній адміністрації , орган опіки та піклування Соломянської районної в м. Києві державної адміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON], 2013 року народження, з матір'ю, [PERSON]. Таким чином, беручи до уваги вище викладене, враховуючи визнання відповідачем позову в частині визначення місця проживання дитини, суд вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO] з матір'ю [PERSON]. Відповідно до вимог статей 180, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки і сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що малолітня дитина [PERSON], [INFO] проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Згідно з п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Також встановлено, що відповідач офіційно працевлаштований , працює в Службі спеціального зв'язку та захисту інформації України в м. Києві, має стабільний заробіток. Судом також встановлено, що позивачка є працевлаштованою та має стабільний заробіток. В судовому засіданні відповідачкою не заперечувалось надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дитини. За таких обставин, враховуючи матеріальне становище позивачки та відповідача, наявність на утриманні позивачки малолітньої дитини, обов'язку батька щодо утримання дитини, суд вважає, що суд вважає доцільним визначити аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку. При цьому суд вважає, що визначення аліментів саме у такому розмірі не буде порушувати матеріальний стан відповідача та в свою чергу зможе у певній мірі забезпечити матеріальне утримання дитини. Крім того, позивачкою не доведено в судовому засіданні необхідність стягнення аліментів в збільшеному розмірі. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави, в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial