Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

До Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа - [PERSON] про стягнення коштів. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа - [PERSON] про визнання договору дійсним та визнання права власності. [PERSON] у судове засідання не з'явився, відповідно до письмової заяви просив суд слухати справу за його відсутності, та винести рішення, яким визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS], укладеного 27 липня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] та визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS]; скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS], здійснену на підставі договору купівлі-продажу частки домоволодіння житлового будинку від 14 серпня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мошковською Наталією Миколаївною, зареєстрованого в реєстрі за №916, і відповідно зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №10810240, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № 540555512101, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяження індексний номер 23684356 від 14 серпня 2015 року та закрити розділ в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер нерухомого майна -540555512101; визнати [PERSON] (ІПН [NUMBER]), єдиним власником нерухомого майна - житловий будинок [ADDRESS]. У задоволенні позову [PERSON] просив суд відмовити. [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином, причину неявки у судове засідання суду не повідомили. Зі згоди [PERSON] суд здійснює розгляд справи у заочному порядку, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, дійшов до наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема може бути визнання права(ст. 15-16 ЦК України). Позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини (ст. 114 ЦПК України). Однією з позовних вимог є визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS], а тому відповідно до ст. 114 ЦПК України справа підсудна Дніпропетровському районному суду Дніпропетровської області. У судовому засіданні встановлено, що 15 грудня 2014 року шляхом проведення електронних торгів, в ході примусового виконання Ленінськім відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, [PERSON] в процесі проведення електронних торгів було придбано об'єкт незавершеного будівництвом домоволодіння (ступінь готовності 98%), а саме: житловий будинок літ. «А-2» - загальною площею 376,6 кв.м., гараж літ. «Б» площею 34,5 кв.м., літня кухня літ. «В» площею 23,8 кв.м., огорожа та замощення, що розташовані на земельній ділянці площею 597 кв.м., за адресою [ADDRESS]. 29 грудня 2014 року державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції було складено акт про проведення електронних торгів по реалізації арештованого майна. 10 лютого 2015 року [PERSON] отримав від приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Заверуха Н.І свідоцтво на право власності вище вказаного об'єкту нерухомості та зареєстровано в реєстрі за №67. В подальшому, [PERSON] остаточно добудував придбане домоволодіння, оформив підведення електромережі та інших комунікацій, оформив приватну охорону. Окрім цього, 10 квітня 2015 року на ім'я [PERSON] був оформлений технічний паспорт на вказане домоволодіння. 14 травня 2015 року [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно від реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Відповідно до даного свідоцтва (індексний номер 37518752) [PERSON] є єдиним власником житлового будинку загальною площею 291,3 кв.м., житловою 145,9 кв.м. за адресою [ADDRESS]. Окрім того, [PERSON] отримав кадастровий номер на земельну ділянку, де розташовано належне йому домоволодіння, на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі від 25 травня 2015 року виконавець TOB «Геопро». Земельній ділянці був наданий кадастровий номер [NUMBER], що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку номер витягу HB-1202607432015 від 21.07.2015 року. По теперішній час [PERSON] мешкає в домоволодінні та експлуатує його за призначенням. [PERSON] сплатив [PERSON] грошові кошти за придбання будинку, у розмірі 25 000 грн., але, належним чином оформити наш правочин сторони не змогли, з причини того, що [PERSON] не з'явився до нотаріальної конторі. Натомість, з боку [PERSON] були виконані всі домовленості по укладеному правочину та сплачена повна вартість. Виявилося, що [PERSON] не має повного пакету технічної документації на придбаний [PERSON] житловий будинок, а тому [PERSON] звернувся до [PERSON], яка зобов'язувалася виготовити технічну документацію. Стаття 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Стаття 203 ЦК України, встановлює зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися про всі істотні умови договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну суму. В вересні 2015 року, [PERSON] дізнався, що належне йому домоволодіння за адресою [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу частки домоволодіння житлового будинку від 14 серпня 2015 року та посвідченого приватним нотаріусом Мошковською Наталією Миколаївною, було зареєстровано за [PERSON], індексний номер 23684356 від 14.08.2015 року. Реєстрація за [PERSON], належного [PERSON] домоволодіння порушує майнові права останнього на нерухоме майно, в зв'язку з чим, [PERSON] не може розпоряджатися належною йому власністю так як [PERSON] не визнав його права, а реєстратор порушив його. Реєстратор реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, реєструючи належне [PERSON] нерухоме майно за [PERSON] порушив норми Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-1V з огляду на наступне. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Згідно ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на" нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор відмовляє в реєстрації прав та їх обтяжень в зв'язку з тим, що заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] у частині скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS], та поновлення за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS], знайшли своє підтвердження, а відтак підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В порушення вимог ст. 60 ЦПК України [PERSON] не надано доказів на підтвердження позовних вимог у частині визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS], укладеного 27 липня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] та визнання за [PERSON] права власності вказане нерухоме майно, що є підставою для відмови позивачці у задоволенні позову у цій частині. Суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON], оскільки останнім в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надано доказів на підтвердження позову, на надано договору з [PERSON]

Outcome: partial