Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

В листопаді 2018 року позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO], на земельну частку (пай) розміром 5,36 в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває у колективної власності колективного сільськогосподарського підприємства агрофірми «Данилівська» та належала [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER] від 22 лютого 2000 року. Вказуючи на те, що [INFO] помер [PERSON], який 31 липня 2017 року склав заповіт на ім'я позивачки,відповідно до якого заповів їй вищевказану земельну ділянку. Вона проживала та вела спільне господарство з померлим [PERSON] без реєстрації шлюбу, що підтверджується Довідкою Варовицької сільської ради Васильківського району Київської області №32 від 26 березня 2018 року. Згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER] виданого, 22 лютого 2000 року Васильківською районною державною адміністрацією, - члену колективного сільськогосподарського підприємства агрофірми «Данилівська» [PERSON] на підставі рішення Васильківської районної державної адміністрації від 17 лютого 2000 року №90, в тому що йому належить право на земельну частку (пай)у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства агрофірми «Данилівська» розміром 5,36 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. Проте, з метою отримання Свідоцтва про право на спадщину, на її звернення до нотаріальної контори, вона отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки документи, які підтверджують право власності на вказану землю спадкоємцем не подано, крім того спадкоємець дружина [PERSON] спадщину прийняла. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Представник Данилівської сільської ради в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про слухання справи за його відсутності, покладається на думку суду. Вислухавши думку сторін по справі, дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. У відповідності до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від, 30 травня 2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пленум Верховного Суду України "Про практику розгляду судами України справ про спадкування (№ 7 від 30.05.2008 року) вирішують питання про визнання права на спадкове майно, якщо протягом шестимісячного строку заінтересована особа вступила в управління або володіння цим майном. Положення ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1233, 1247, 1248, 1251 ЦК України зазначають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування може здійснюватися за заповітом. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. У відповідності до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ст. 22 Земельного кодексу України в редакції від 13 березня 1992 року, який діяв на час розпаювання земель колективної власності, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі на місцевості і одержання документа, що посвідчує це право. Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року визначено коло осіб, які мають право на земельний пай, а саме «право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю». Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Згідно роз'яснень викладених в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) відповідно до ч. 1 ст. 2 вищевказаного Закону є документом, що посвідчує право на земельну частку (пай). Згідно ч. 2 ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації за межами населених пунктів. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Варовицької сільської ради Васильківського району Київської області, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 9). Згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER] виданого, 22 лютого 2000 року Васильківською районною державною адміністрацією, - члену колективного сільськогосподарського підприємства агрофірми «Данилівська» [PERSON] на підставі рішення Васильківської районної державної адміністрації від 17 лютого 2000 року №90, в тому що йому належить право на земельну частку (пай)у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства агрофірми «Данилівська» розміром 5,36 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (а.с. 10). [PERSON] заповів належну йому вищевказану земельну ділянку [PERSON], про що свідчить Заповіт від 31 липня 2017 року посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Тернюк Є.В. (а.с. 11). Згідно Довідки наданої Варовицькою сільською радою №32 від 26 березня 2018 року, [PERSON] зареєстрована та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] до дня смерті проживав разом з нею та вели спільне господарство (а.с. 12). Однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.10.2018 року, № 1299/02-31, позивачу приватний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування за заповітом оскільки спадкоємцем не надані документи, необхідні для вчинення такої дії та спадкоємець передбачений ст.. 1241 ЦК України, дружина спадкодавця [PERSON] спадщину прийняла (а.с. 13). Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та положення законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що право позивача щодо спадкування підлягають захисту шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно, а тому позов слід задовольнити. На підставі наведеного,

Outcome: approved