Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 3184,00 грн. заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії від 22.09.2006 року, посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов договору та не повернення коштів в повному обсязі. Представник позивача Барановська С.А. в судовому засіданні позов підтримала. Зазначила, що право вимоги у банку виникло з моменту припинення надходження на картковий рахунок відповідача пенсійних виплат, оскільки позивач був позбавлений можливості здійснити списання кредитних коштів з пенсії відповідача, яку вона отримувала згідно п.6.1.1 додаткової угоди на цю ж картку. Останнє встановлення відповідачу кредитного ліміту в сумі 2900,00 грн. відбулося 23.09.2013 року. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечувала. Пояснила, що у зв»язку з втратою платіжної картки ПАТ «Ощадбанк» у 2013 р., відкрила інший рахунок, на який надходило пенсійне забезпечення. Із заявою до позивача про закриття рахунку не зверталась.Але вважає, що заборгованість повністю погашена, оскільки вона не готівкою повинна була погашати заборгованість, а банк знімав кошти з картки з пенсії, яку вона отримувала на картку, згідно п.6.1.1 додаткової угоди. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 22.09.2006 року між ВАТ «Ощадбанк», правонаступником якого є ПАТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено договір про відкриття карткового рахунку [NUMBER] (а.с. 21-22). Пунктом 1.1 договору встановлено, що банк відкриває клієнту картковий рахунок [NUMBER] в гривнях для обліку коштів до запитання і здійснення операцій по ньому на умовах цього договору та відповідно до нормативних актів Національного банку України. Умовами додаткової угоди №1 від 10.08.2007 року передбачено, що банк відкриває клієнту відновлювальну відкличну лінію, з лімітом кредиту у сумі 2900,00 грн. за умови отримання клієнтом пенсії шляхом її зарахування на картрахунок. Для користування картрахунком банк оформлює і видає клієнту платіжну картку на умовах цього договору (а.с. 13-18). Відповідно до п. 2.5 додаткової угоди від 10.08.2007 року банк щомісячно 25 числа або на початку операційного дня, наступного за вихідним, святковим днем нараховує на середньомісячний залишок коштів на картрахунку проценти у розмірі 1% річних. Крім того, відповідно до п. 6.1 додаткової угоди відповідач зобов»язалась отримувати пенсію шляхом її перерахування на картрахунок. У разі відмови клієнта отримувати пенсію через картрахунок банку, повністю погасити банку заборгованість по кредиту та операціях по БПК. Пунктом 11.1 додаткової угоди передбачено, що договір набуває чинності з дати підписання його сторонами та діє до дня закриття картрахунку і завершення всіх розрахунків по картрахунку відповідно до п. 11.4 цього договору. Картрахунок закривається на підставі заяви клієнта (п. 11.2.3 договору). Відповідач [PERSON] такої заяви до банку не писала, не вважала за потрібне, хоча такі умови договору особисто підписала при отриманні кредиту. Позивач виконав взяті на себе зобов"язання, відкривши відповідачу рахунок, встановивши ліміт кредитної лінії. Тобто зобов'язання по договору позивачем виконані. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ст. 625 ЦК України позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а кредитний договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідач вільно на свій розсуд уклала зазначений договір, підписала його та додаткову угоду, свої зобов'язання по договору не виконала належним чином, чим порушила умови договору та норми цивільного законодавства, зокрема ст. 526, 1054 ЦК України. Відповідач при підписанні додаткової угоди надала добровільну згоду на визначені нею умови, зокрема передбачені пунктом 1.2 щодо відкриття відновлювальної кредитної лінії з лімітом 2900,00 грн. при отриманні пенсії шляхом її зарахування на картрахунок. Тобто, даний вид кредиту передбачає постійне надходження кредитного ліміту 2900грн. в разі зарахування коштів (пенсії) на відкритий картрахунок. Сторони укладали даний правочин добровільно. Судом встановлено, що відповідач користувалась карткою, знімала кошти, отримувала пенсію, банком постійно встановлювався ліміт 2900 грн. до закриття рахунку , але після втрати платіжної картки із заявою про закриття рахунку, щоб не встановлювався ліміт 2900грн. до банку не зверталась та остаточне погашення заборгованості за договором не здійснила. Тому право вимоги у банка виникло з моменту закінчення надходження пенсії на картрахунок ( коли відповідач відкрила новий рахунок на отримання пенсії) з 23.09.2013р. Як вбачається з наданого представником позивача розрахунку, заборгованість позичальника перед банком за період з 23.09.2013 року по 30.05.2016 року становить 2900,00 грн. (а.с. 83-86). Враховуючи викладене, позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню в цій частині. Проте вимоги банку щодо стягнення з відповідача заборгованості за процентами в сумі 284,29 грн. не доведені,не обгрунтовано період нарахування починаючи з 26.09.2013 року в сумі 57,85 грн. та застосований розмір процентної ставки, а тому задоволенню не підлягають. Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені вимоги позивача про стягнення судових витрат в розмірі 1378,00 грн. судового збору.

Outcome: partial