Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Демчук Олена Мирославівна, звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] , який доводиться батьком малолітнім [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебувала у шлюбі, від якого у них народилися доньки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Берегівського районного суду від 26.06.2017 року шлюб між сторонами розірвано, тривалий час відповідач дітьми не цікавиться, жодних контактів з ними немає, не спілкується, участі у вихованні доньок не приймає, не цікавиться їх долею, матеріально не утримує, вважає, що він не є їх батьком. Представник позивача подала до суду заяву в якій просить позов задовоьнлити з підстав наведених у позовній заяві. . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав нотаріально посвідчену заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає і проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Вивчивши матеріали справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, суд приходить слідуючого висновку. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, який рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 26.06.2017 року розірвано (а.с.12). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 28 грудня 2013 року відповідач [PERSON] доводиться батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.8) та згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 16 грудня 2016 року відповідач [PERSON] доводиться батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.7). У своєму висновку орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 08.10.2020 року за №1471/01-36, у зв"язку з тим, що відповідач тривалий час з дітьми не проживає, їх не утримує, не приймає участі у вихованні, не піклується про їх здоров`я, навчання, фізичний, духовний та моральний розвиток, не заперечує проти задоволення позову, орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради вважає доцільним позбавлення [PERSON] , мешканця [ADDRESS] , батьківських прав щодо доньки [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.59). В матеріалах справи мається нотаріально посвідчена заява відповідача, [PERSON] від 23 липня 2020 року, в якій останній не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.54). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватись про здоров`я дитини, її психічний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини. В п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При постановлені законного та справедливого рішення, суд враховує положення Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року, (набула чинності для України 27.09.1991 року) в ч. 2 ст. 6 якої говориться, що держави учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Крім цього, в ч. 1 ст. 19 Конвенції зазначено, що держава вживає всіх необхідних заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань по відношенню до дитини. Таким чином, доказами наданими позивачем доведено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню своїх малолітніх дітей, а тому підлягає позбавленню батьківських прав у відповідності до ст.164 Сімейного Кодексу України.

Outcome: approved