Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

І. СУТЬ ЗАЯВИ Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати недійсним заповіт, складений [PERSON] , посвідчений 11.03.2015 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Товянським С.Я. В обґрунтування вимог вказано, що в момент складання заповіту [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати внаслідок хвороби та зловживання спиртними напоями. ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Полонця С.М. від 26.03.2020 року до участі в справі було залучено [PERSON] , як правонаступника відповідача [PERSON] , у зв`язку зі смертю останньої. В цей же день, суддею Полонцем С.М. було заявлено самовідвід, який судом був задоволений. 27.03.2020 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.03.2020 року дану справу було передано судді Стрілецькій О.В. Ухвалою судді від 01.04.2020 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду по суті в судовому засіданні. Ухвалою суду від 29.07.2020 року, яка постановлена у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати і занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника позивачів [PERSON] про витребування доказів з Житомирської обласної психіатричної лікарні та Житомирського обласного наркологічного диспансеру. Ухвалою суду від 22.09.2020 року, яка постановлена у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати і занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника позивачів [PERSON] про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 28.10.2020 року задоволено клопотання представника позивачів [PERSON] та призначено у справі посмертну судово-психіатричну експертизу щодо [PERSON] , на час проведення експертизи провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 31.05.2021 року провадження у справі поновлено у зв`язку з надходженням висновку судово-психіатричного експерта №66-2021 від 09.03.2021 року. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримував в повному обсязі, просив позов задоволити. Пояснював, що вважає, що його батько [PERSON] на момент складання заповіту не міг усвідомлювати своїх дій та керувати ними. Позивач [PERSON] в судові засідання не з`являлась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки не повідомила. Представник позивачів [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених в ньому. Додатково пояснила, що заповіт був складений під час хвороби [PERSON] , він не міг усвідомлювати значення свої дій і керувати ними внаслідок хвороби та внаслідок зловживання спиртними напоями, що підтверджується показами допитаних в судовому засіданні свідків. Відповідач [PERSON] залучений до участі в справі як правонаступник після смерті [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. В обґрунтування заперечень пояснював, що його сестра перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , проживала разом з ним та здійснювала догляд за своїм чоловіком. Вважає, що підстави для визнання заповіту недійсним відсутні, оскільки він складений за волевиявленням [PERSON] . Представник відповідача Врублевський М.М. в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні посилаючись на те, що вважає, що волевиявлення [PERSON] було вільним і відповідало його намірам, будь-які підстави вважати, що на момент складення заповіту не усвідомлював значення своїх і не міг керувати ними відсутні, що підтверджується висновком експерта. Третя особа - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Товянський С.Я. в судовому розгляді справи участі не брав, направив до суду письмові заперечення проти позову, в яких вказав, що при оформленні заповіту було дотримано всіх вимог закону, а саме: в детальній розмові з заповідачем було з`ясовано його дійсні наміри, мету та наслідки складення такої угоди, заповіт складено в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, він особисто підписаний заповідачем. Вважає позовні вимоги безпідставними та просить відмовити в їх задоволенні. Розгляд справи просить проводити в його відсутність (том 1 а.с.120-121). ІІІ. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до статті 1234 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Частиною другою статті 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ та ОЦІНКА СУДУ Судом встановлено, що 16.09.2008 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, що підтверджується змістом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (том 1 а.с.137). 11.03.2015 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Товянським С.Я. посвідчено заповіт, яким [PERSON] , [INFO] , все своє майно, заповів [PERSON] , [INFO] . Зі змісту заповіту вбачається, що особу заповідача, який підписав заповіт у присутності нотаріуса, встановлено, його дієздатність перевірено (том 1 а.с. 7). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 24.05.2016 (а.с.5). Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] заяви на вступ в спадщину подали діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] (а.с. 66 Том № 2) та дружина [PERSON] (а.с.46, 47 Том №2). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 20.12.2018 (а.с.162 том 1). Після смерті [PERSON] в спадщині вступив її брат [PERSON] , що підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с.179 Том №1). Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства «Обласний медичний спеціалізований центр» Житомирської обласної ради №2110 від 07.08.2020 р. [PERSON] , [INFO] , на наркологічному обліку не перебував (а.с. 39 Том № 2). Зі змісту довідки Комунального некомерційного підприємства «Обласний медичний центр психічного здоров`я» Житомирської обласної ради №4346 від 23.09.2020 р. вбачається, що [PERSON] на обліку у лікаря-психіатра не перебував (а.с. 126 Том №2). Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №66-2021 від 09.03.2021 року, наданого в межах даної цивільної справи відповідно до ухвали суду від 28.10.2020 року про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи, [PERSON] , 1936 року народження, який помер [INFO] , по даним представленої медичної документації та матеріалів цивільної справи, за життя будь-якими психічними захворюваннями не страждав, психіатрами не спостерігався, за медичною допомогою до психіатрів не звертався. В останній рік свого життя лікувався у сімейного лікаря з приводу хронічного не обструктивного бронхіту, загострення. ДН-І ст. Первинного остеоартрозу Атеросклеротичної хвороби серця з гіпертонією СН -1 ст. Таким чином, у комісії не має підстав вважати, що [PERSON] страждав би на будь-яке психічне захворювання. Ліків, які б впливали на його здатність усвідомлювати значення своїх дій, не призначалось. У комісії немає підстав вважати, що [PERSON] на момент підписання заповіту станом на 11.03.2015 року не міг би усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. [PERSON] за даними представленої медичної документації за життя будь-якими психічними захворюваннями, в тому числі відхиленням у розумовому розвитку не страждав. Причиною смерті за висновком чергового лікаря стало: хронічне порушення кровообігу ІІ -Б; атеросклеротична хвороба серця з гіпертонією. Клінічні прояви незначного захворювання, описані в медичній документації, не містять інформації про ознаки психічних розладів, в тому числі розлади емоцій та інтелекту, консультація невропатолога та психіатра жодним лікарем не призначалась (а.с. 205-207 Том №2) В судовому засіданні було досліджено оригінал медичної картки стаціонарного хворого [PERSON] , яка була заведена в ЦМЛ №2, зі змісту якої встановлено, що [PERSON] з 26.07.2008р. по 05.08.2008 р. перебував на стаціонарному лікуванні в реанімаційному відділенні з діагнозом: позагоспітальна двобічна полісементарна пневмонія ІІІ-IV категорії. ДН П-ІІІ ст. Синдром ендогенної інтоксикації ІБС: атеросклеротичний кардіосклероз. Поодиноку шлуночкові екстрасистоли СН-І. Цукровий діабет, ІІ тим , вперше виявлений. Вподальшому загальний стан хворого покращився, був виписаний з рекомендацією прийому ліків та консультацією ендокринолога. В судовому засідання також було досліджено медичну карту амбулаторного хворого [PERSON] №6985, яка заведена 19.01.2015 р. КУ ЦМЛ №2 Поліклініка, зі змісту якої вбачається, що [PERSON] лікувався епізодично, за медичною допомогу до психіатрів не звертався, останнє погіршення здоров`я було 30.12.2015 р. (а.с. 66 Том №1). Під час розгляду справи у якості свідків було допитано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснив, що він є племінником [PERSON] . Зазначив, що неодноразового їздив відвідувати тітку та її чоловіка [PERSON] . Вказав, що дійсно тітка проживала з чоловіком та здійснювала за ним догляд, його діти від першого шлюбу з ними не проживали, вони лише навідували батька, привозили їжу і засоби гегієни. [PERSON] під час зустрічей його впізнавав та спілкувався з ним на різні теми. Дід рухався та міг споживати їжу самостійно, за допомогою дружини виходив на вулицю, прикутим до ліжка не був, дружина не дозволяла йому курити, лише на великі свята [PERSON] міг дозволити собі вживати невелику кількість алкоголю. Пояснював, що після перенесеної хвороби і лікування в лікарні десь за 5- 6 років до смерті стан його здоров`я значно погіршився і він не міг повністю розуміти і усвідомлювати свої дії. Вважає, що перед смертю [PERSON] поводив себе неадекватно, оскільки міг розповідати про події, які насправді не відбувались. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною племінника [PERSON] - [PERSON] . Вказала, що часто навідувала подружжя [PERSON] . [PERSON] здійснювала догляд за [PERSON] , купувала ліки за призначенням. Дід пересувався самостійно, розумів куди йде, дивися телепередачі. Алкоголь вживав лише на свята, після перебування на стаціонарному лікуванні за 5 -6 років до смерті алкогольні напої не вживав. [PERSON] завжди вітався з нею, проте вона не може сказати з впевненістю, чи він її впізнавав. Вказувала, що після перебування в лікарні його стан здоров`я значно погіршився, він повністю не міг обходитись без сторонньої допомоги. Вважає, що він не був повністю у стані, який би свідчив про те, що він розумів свої дії і знав, що він робить. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що є сусідкою [PERSON] , кожного дня бачила останнього на вулиці, віталася з ним. Доглядала за останнім його дружина [PERSON] , діти приходили навідуватись до батька. Алкоголь останнім часом [PERSON] не вживав, перед смертю в нього була фізична слабкість, був спокійний, сидів у дворі, іноді не знав, де його дім, сусіди допомагали дійти додому. В пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними роз`яснено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) виклав висновок про застосування норми права, відповідно до якого підставою для визнання правочину недійсним згідно з частиною першою статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 13 травня 2019 року у справі № 372/830/17-ц (провадження № 61-39444св18), від 22 травня 2019 року у справі № 234/9293/14-ц (провадження № 61-2968св19) та від 06 лютого 2020 року у справі № 495/538/16-ц (провадження № 61-43716св18). За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, дослідивши і проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, оцінюючи достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов переконливого висновку, що позивачами не доведено на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, що на момент складання заповіту від 11.03.2015 року [PERSON] не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, оскільки психічними розладами не страждав, на відповідному обліку не перебував, іншими захворюваннями, які б могли вплинути на здатність усвідомлювати свої дії, також не страждав, специфічного лікування не отримував, що підтверджується і висновком посмертної судово-психіатричної експертизи. Не заслуговують на увагу суду доводи позивачів про те, що [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними, що було викликано вживанням спиртних напоїв, оскільки всі допитані свідки вказали, що померлий [PERSON] вживав спиртні напої іноді, лише на свята, після стаціонарного лікування з 2008 р. взагалі не вживав алкоголь. Суд також відхиляє покази свідків, які вказували, що вважають, що [PERSON] не завжди усвідомлював значення своїх дій, оскільки опитані свідки не є фахівцями в галузі психіатрії, а відтак не можуть надати належну оцінку психічному стану здоров`я. Наявність певних фізіологічних відхилень, на переконання суду, могли бути викликані похилим віком [PERSON] , перенесеними за життя загальними захворюваннями, проте не можуть вказувати на те, що останній перебував у стані, який би вказував на неусвідомлення ним своїх дій та вчинків. Крім того, суд вважає, що покази свідків не є допустимими доказами в розумінні ст. 78 ЦПК України, оскільки виключно показами свідків не може підтверджуватися внутрішній стан особи, який би дав суду достатні підстави оцінити наявність чи відсутність у особи можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Таким чином, на підставі досліджених доказів, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. V. Розподіл судових витрат На підставі ст.141 ЦПК України, оскільки судом відмовлено в задоволенні позовних вимог, судовий збір покладається на позивачів.

Outcome: dismissed