Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, яка була уточнена, в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме - будинком [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначає, що на підставі договору дарування від 11.12.1993 року він є власником ? частини житлового будинку [ADDRESS]. Інша ? частина житлового будинку [ADDRESS] належить його дружині - [PERSON] на підставі договору дарування №3-1189 від 18.06.2008 року. Відповідачка по справі була прописана в будинку, оскільки є донькою позивача, однак починаючи з жовтня 2012 року не проживає в будинку, її речей та іншого майна в будинку немає. Позивач, як власник зазначеного будинку, позбавлений права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, у зв'язку з чим, вимушений звернутися з вказаним позовом до суду. В судове засідання сторони не з'явились. Від позивача до суду надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причини неявки. Про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Від третьої особи до суду надійшла заява з проханням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Зі згоди позивача суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши і дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає повному задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу на підставі договору дарування від 11.12.1993 року належить ? частина житлового будинку [ADDRESS]. Інша ? частина житлового будинку [ADDRESS] належить його дружині - [PERSON] на підставі договору дарування №3-1189 від 18.06.2008 року /а.с.25-28/. Згідно довідки, виданої головою квартального комітету № 13 від 13.08.2018 року, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], однак з жовтня 2012 року не проживає у вказаному будинку по теперішній час /а.с.9/. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), що вона здійснює відповідно до закону по своїй волі, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно до вимог ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судом встановлено, що відповідачка за вказаною адресою не проживає більше одного року. Тому суд вважає необхідним визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved