Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У вересні 2018 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом про визнання недійсним кредитного договору № 490975957 від 21.09.2017, укладеного між нею та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк», відповідач). Позов обґрунтований такими обставинами. Умови кредитного договору суперечать вимогам чинного законодавства, при його укладенні були порушені права позивача як споживача банківських послуг, зокрема, банк при укладенні договору не повідомив його у письмовій формі про обставини, зазначені у частині 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», не надав йому повної та достовірної інформації про умови кредитування перед укладенням договору. Будь-якої довідки чи повідомлення як окремого документу з інформацією, передбаченою нормами частини 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач не отримував, також ця інформація не доводилася йому в усній формі. Банк проігнорував дані вимоги законодавства, що є однією з підстав визнання договору недійсним, оскільки згідно з частиною 2 пунктом 2 статті 19 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Забороняється як такі, що вводять в оману дії, зокрема; з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення та позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення. Позивач не мав часу детально ознайомитися з кредитним договором за такий короткий строк. Йому повинна була надана можливість детально ознайомитися з умовами даного договору та законодавством, що його регулює. Крім цього працівник банку не надав достовірної інформації, завірив в тому, що всі істотні умови договору позивачу роз`яснено та спонукав підписати договір швидше. Крім цього кредитний договір містить умови, які передбачають подвійну відповідальність боржника за невиконання зобов`язань за договором щодо прострочення сплати платежу, що суперечить положенням статті 61 Конституції України, а також договір містить третейське застереження щодо можливості розгляду спорів третейським судом, проте Закон України «Про третейські суди» на час укладення кредитного договору містив заборону розгляду третейськими судами спорів щодо захисту прав споживачів, в тому числі споживачів послуг банку. За міркуванням позивача наведене свідчить про те, що зміст оспорюваного кредитного договору суперечить вимогам закону, що відповідно до статей 203, 215 ЦК України дає підстави для визнання його недійсним. Відповідач позов не визнав пославшись на його безпідставність. На обґрунтування заперечень вказав, що в оспорюваному кредитному договорі містяться положення, з яких вбачається, що перед укладенням договору відповідач на виконання вимогЗакону України «Про захист прав споживачів» надав позивачу повну та достовірну інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, а позивач своїм підписом засвідчив факт ознайомлення з умовами кредитування та іншою необхідною інформацією. На момент підписання договору жодних зауважень та застережень від позивача не надходило. Підписання кредитного договору свідчить про намір сторін прийняти на себе права та обов`язки, зазначені у договорі. Відтак оспорюваний кредитний договір укладений з дотриманням вимог закону, необхідних для чинності правочину, і належних та допустимих доказів протилежного позивачем не надано. В судове засідання сторони не з`явилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Нез`явлення учасників справи є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. ІІ. Процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. ?25.10.2018 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду за правилами загального позовного провадження. ?19.03.2019 відповідачем подано відзив на позовну заяву . ?19.03.2019 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 21.09.2017 ПАТ «Альфа-Банк» (Банк або Кредитор) прийняв (акцептував) пропозицію [PERSON] (Позичальник), що містилась в Оферті на укладення угоди про надання особистого кредиту № 490975957 від 21.09.2017, укласти угоду про надання особистого кредиту, що укладений між Позичальником та банком раніше та надано позичальнику особистий кредит на умовах Продукту «Рефінансування кредитних карт». Згідно з умовами, визначеними пунктом 13 Акцепту пропозиції про укладення Угоди про надання особистого кредиту (далі - Акцепт), Оферта на укладення угоди про надання особистого кредиту та Акцепт пропозиції про укладення Угоди про надання особистого кредиту складають єдиний документ - Угоду про надання особистого кредиту. Відповідно до пунктів 1, 2 Акцепту та додатку № 1 до Угоди про надання кредиту сума кредиту становить 3 207,88 грн., а фіксована процентна ставка за користування кредитом - 39,9 % річних. Дата повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування комісій та відсотків за договором, є 22.09.2018 (пункт 4 Акцепту) Платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за Угодою про надання кредиту здійснюється щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених Угодою про надання кредиту та відповідно до Графіку платежів, який є додатком № 1 до Акцепту та є невід`ємною частиною Угоди про надання кредиту (пункт 7 Акцепту). Сукупна вартість кредиту з урахуванням вартості усіх супутніх послуг та метод нарахування відсотків визначені у Додатку № 1 до Акцепту, що є невід`ємною частиною Угоди про надання кредиту. Пунктом 11 Акцепту передбачено, що позичальник зобов`язується у разі повного або часткового прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або інших платежів за угодою про надання кредиту, сплата яких передбачена угодою про надання кредиту, сплатити банку штраф у такому розмірі: якщо сума кредиту становить суму грошових коштів у розмірі до 50 000 грн - 50 грн за кожне допущене позичальником прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів(включно) з моменту виникнення прострочення платежу та якщо прострочення платежу триває 5 і більше календарних днів додатково до штрафу, визначеному попереднім абзацом цього пункту, позичальник зобов`язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 150 грн за кожний випадок допущеного прострочення платежу. Всі інші умови сплати штрафних санкцій за Угодою про надання кредиту, визначені сторонами у договорі про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Згідно з умовами, визначеним пунктами 12, 12.1 Акцепту, його підписанням Кредитор погоджується внести до угоди про надання кредиту застереження, яке є третейською угодою у розумінні статті 12 Закону України «Про третейські суди» про те, що судовий захист прав та законних інтересів банку, пов`язаних з угодою про надання кредиту та розгляд вирішених і невирішених сторонами шляхом переговорів спорів, які виникають або можуть виникнути між сторонами з питань виконання, зміни, розірвання ними Угоди про надання кредиту, відбувається у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту, який є невід`ємною частиною цієї третейської угоди та з якими сторони до укладення Угоди про надання кредиту ознайомлені та згодні. У пункті 14 Акцепту зазначено, що його підписанням банк підтверджує, що позичальник попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також будь-якою іншою інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство та нормативними документами НБУ, які йому роз`яснені, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими він цілком згодний. Позичальник ознайомлений з умовами договору про комплексне банківське обслуговування, що затверджений розпорядженням банку із усіма змінами та доповненнями, зокрема, його положень, що регулюють порядок та умови надання кредиту фізичним особам, здійснення договірного списання тощо, які оприлюднені на Інтернет-сторінці банку за електронною адресою alfabank. com. ua та які йому роз`яснені, зрозумілі та з якими, він цілком згодний. Судом встановлено, що відповідач надав позивачу кредит у визначеному договором розмірі, що сторонами не оспорюється, і свідчить про виконання відповідачем договору. ІV. Оцінка суду. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, що вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частини перша-третя та п`ята статті 203 ЦК України). Однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка полягає у визнанні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договори і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої домовленості, яка знайшла своє вираження у статтях 3, 6, 626, 627, 628, 629, 638 ЦК України. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (стаття 1054 ЦК України). Відтак істотними умовами кредитного договору, що визначені законом, є предмет, сума, строк повернення і розмір процентів. Підписання [PERSON] кредитного договору, який містить усі зазначені істотні умови, є доказом ознайомлення його з його предметом та усіма умовами. На кредитні правовідносини за договором про надання споживчого кредиту також поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначені обставини, про які перед укладенням кредитного договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі. Згідно пункту 2.4. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, банки зобов`язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. У відповідності до пункту 2.5. вказаних Правил банки розробляють форму (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів. [PERSON] , підписавши оспорюваний кредитний договір без зауважень та заперечень, погодилась в повному обсязі на умови кредитування, які викладені в договорі, При укладенні оспорюваного договору всі передбачені чинним законодавством вимоги були дотримані: договір та додаток до нього, який є його невід`ємною частиною, містять усі передбачені чинним законодавством відомості, в тому числі інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, а також про строк його дії, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми їх укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність його умов вимогам законодавства. Доводи позивача про те, що його належним чином не проінформували про умови кредитування, сукупну вартість кредиту тощо спростовуються підписаними ним Додатком № 1 до Угоди про надання кредиту та Довідкою про умови кредитування, які містять усі умови надання кредиту, в тому числі відомості про вартість кредиту, його особливості, переваги та недоліки, інформацію про сукупну вартість кредиту, реальну процентну ставку, вартість, види та предмети супутніх послуг, метод нарахування відсотків та детальний графік погашення кредиту. Більше того, позивач як споживач кредитних послугвідповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» мав право розірвати кредитний договір протягом 14 днів з моменту його укладення, проте вказаним правом він не скористався. Наведене свідчить про те, що при укладенні договору позивач діяв свідомо і повністю розумів природу кредитного договору, свої зобов`язання за ним та обсяг своєї відповідальності. Не заслуговують на увагу і посилання позивача на невідповідність пункту 11 договору статті 61 Конституції України, оскільки цим пунктом договору встановлена відповідальність за прострочення платежу в залежності від кількості днів прострочення, що не свідчить про подвійну відповідальність за одне й те ж саме правопорушення. Враховуючи, що кредитний договір оспорюється позичальником, саме на нього відповідно до вимог статті 12, 81 ЦПК України покладається обов`язок доказування його недійсності. Проте доказів на підтвердження невідповідності кредитного договору законодавству України позивачем не надано, а відтак доводи позову про те, що оспорюваний договір суперечить вимогам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та статі 61 Конституції України, є безпідставними. Водночас ствердження позивача про неправомірність включення банком до умов кредитного договору третейського застереження та порушення вимог, встановлених пунктом 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (далі - Закон № 2983-VI), суд визнає обґрунтованими з таких підстав. Статтею 5 цього Закону передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Згідно з частиною першою статті 12 Закону № 2983-VI третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону № 2983-VI (частину першу статті 6 цього Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам" від 03.02.2011) третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Закон № 2983-VI набрав чинності 12.03.2011. Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Цей Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону № 2983-VI, незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 03.02.2011 виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин з іншими суб`єктами здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах. Незалежно від предмета й підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Отже ураховуючи, що на час укладення оспорюваного кредитного договору Закон № 2983-VI містив заборону розгляду третейськими судами спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку, то включення третейського застереження до вказаного договору є незаконним та таким, що порушує вимоги пункту 14 частини 1 статті 6 вказаного Закону. Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (частина 1 статті 217 ЦК України). Відтак з огляду на встановлену судом незаконність включення до оспорюваного договору третейського застереження, та враховуючи, що в іншій частині оспорюваний договір відповідає вимогам закону, при цьому позивач повністю виконав зобов`язання за цим договором, суд вбачає підстави для визнання недійсною частини договору, яка містить третейське застереження, а саме пунктів 12, 12.1. договору (Акцепту пропозиції про укладання угоди про надання особистого кредиту). V. Розподіл судових витрат між сторонами. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, яким при поданні позову не було сплачено судовий збір, суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України стягує судовий збір з відповідача в дохід держави за ставкою, встановленою для фізичних осіб за подання позовної заяви немайнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: partial