Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя посилаючись на те, що 27 жовтня 1990 року між ним та відповідачкою був укладений шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції під актовим записом №2337. 03 вересня 2013 року, відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, шлюб між ними розірвано за спільною заявою № 186 від 30.07.2013 року. Вказує, що в період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства у квітні 2014 року за спільні кошти його та відповідачки на підставі договору купівлі-продажу від 28 березня 1994 року набуто спірне майно - придбали квартиру [ADDRESS], вартість якої становить - 118818,00 грн. Дана квартира являється об'єктом права спільної, сумісної власності подружжя, тобто його та відповідача. Просив здійснити поділ спільного майна подружжя, припинивши право спільної сумісної власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] - вартістю 59409,00 гривень. Визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] - вартістю 59409,00 гривень та визнати за відповідачкою право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] - вартістю 59409,00 гривень. В судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, також просив розглянути справу у його відсутність та задовольнити позовні вимоги. В судове засідання відповідачка не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов визнала та не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON], перебував у шлюбі з [PERSON], зареєстрованому 27 жовтня 1990 року, актовий запис № 2337. Даний факт підтверджує копією витягу серії АКА № 443676 від 15.10.2014 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян (а.с.4). Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції 03 вересня 2013 року, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано за спільною заявою № 186 від 30.07.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 15.10.2014 року. (а.с.5). В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства у квітні 2014 року за спільні кошти позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28 березня 1994 року набуто спірне майно - придбали квартиру [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу (а.с.6-8) та технічним паспортом (а.с.9-12), вартість якої відповідно до довідки про інвентаризаційну вартість квартири становить - 118818,00 грн. (а.с.13). Факт ведення спільного господарства [PERSON] як члена сім'ї [PERSON] підтверджується Актом № 1158/06 житлово-будівельного кооперативу № 31 від 01.06.2015 року. (а.с.14). Отже, квартира [ADDRESS] - являється об'єктом права спільної, сумісної власності подружжя, тобто позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON]. Згідно ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. У відповідності до положень ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст.ст.22, 28, 29 Кодексу про шлюб та сім'ю України (діяв на час набуття прав на спірну квартиру) передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядав за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Згідно ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Частиною 1 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п.23 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 N 11 „...спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ч. З ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом». Придбана сторонами спірна квартира є неподільною річчю, так як її неможливо поділити без втрати її цільового призначення (ст.183 ЦК України). З врахуванням викладеного вище вбачається, що при вирішенні питання про поділ майна подружжя повинно бути визнано право власності на 1/2 ідеальну частку квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч.І ст.71 Сімейного кодексу України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] з урахуванням заяви про уточненя позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved