Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 09.06.2011 року рішенням Миколаївського районного суду Львівської області було визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу марки Fiat Scudo, 2008 р., реєстраційний номер [NUMBER], укладений між [PERSON], яка діяла на підставі довіреності, що у зв'язку із смертю 19.10.2010 року довірителя [PERSON], припинила свою дію, та її батьком - [PERSON] Вказане рішення Миколаївського районного суду Львівської області було залишено в силі рішенням Апеляційного суду Львівської області 25.10.2011 р. Однак, з моменту набрання чинності вищевказаним судовим рішенням і до сьогодні, ні [PERSON], ні [PERSON] не мали і не мають щонайменшого наміру виконувати дане рішення та повертати спірний автомобіль і правовстановлюючі документи на нього позивачу як єдиному власнику автомобіля марки Fiat Scudo, 2008 року, реєстраційний номер [NUMBER], виданий Стрйським МРЕВ ДАІ 06.07.2010 року . Крім того, у провадженні Миколаївського районного суду Львівської області також перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права на спадкування разом із спадкоємцями І черги за законом та визнання права власності на 1/9 частки квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та на 1/3 частки гаража [NUMBER], що знаходиться за адресою [ADDRESS], визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом від 29.04.2011 року за №№ 769,771, виданих на ім'я [PERSON] Миколаївською ДНК Львівської області, про визнання права власності на 2/3 частки автомобіля марки Fiat Scudo, 2008 р., реєстраційний номер [NUMBER], котра була залишена судом без розгляду. 15.06.2012 року Миколаївський районний суд Львівської області за результатами розгляду цивільної справи №1313/1286/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на автомобіль, виніс рішення, згідно резолютивної частини якого [PERSON], визнано повноправним власником спірного автомобіля. Апеляційний суд Львівської області залишив вказане рішення без змін. Як і в рішенні Миколаївського районного суду Львівської області від 15.06.2012 р., так і в ухвалі Апеляційного суду Львівської області від 31.10.2012 року чітко встановлено, що [PERSON] неодноразово вживала різноманітних заходів для повернення їй автомобіля. Крім того, вказаний автомобіль знаходиться у розшуку, за фактом незаконного заволодіння транспортним засобом марки Fiat Scudo, 2008 р., реєстраційний номер [NUMBER], виданий Стрийським МРЕВ ДАІ 06.07.2010 р., порушено кримінальну справу. Через такі неправомірні дії позивачу заподіяно збитки як майнового, так і немайнового характеру. Зокрема, умисними діями відповідача та членів її родини щодо уникнення вирішення юридичної долі автомобіля марки Fiat Scudo, 2008 р., реєстраційний номер [NUMBER], виданий Стрийським МРЕВ ДАІ 06.07.2010 року, неправомірні дії [PERSON] щодо користування цим автомобіем і, як наслідок, його викрадення. Через такі протиправні дії відповідача, [PERSON] переживає стрес, біль, моральні переживання, порушення нормальних життєвих зв'язків, ділової активності. Заподіяну їй моральну шкоду вона оцінює в розмірі 15 000 (п'ятнадцять тисяч) грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та просила такий задоволити. Відповідачка та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечили, просили у його задоволенні відмовити та пояснили, що позивачем жодним чином не доведено завдання їй, відповідачем матеріальної шкоди, не визначено розміру останнього, не додано жодного належного письмового доказу, який підтверджує як матеріальну так і моральну шкоду, а тому, на їх думку, позов не підлягає задоволенню у зв'язку з його безпідставністю та необгрунтованістю. Третя особа [PERSON] надіслав до суду заяву, в якій просив у позові відмовити, а справу слухати у його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України). За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно п. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що 09.06.2011 року рішенням Миколаївського районного суду Львівської області, яке 25.10.2011 року залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області, визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу марки Fiat Scudo 2008 р.в., реєстраційний номер [NUMBER], укладений між [PERSON], яка діяла на підставі довіреності, що у зв'язку із смертю 19.10.2010 року довірителя [PERSON], припинила свою дію, та її батьком [PERSON] Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 15.06.2012 року, залишеним 31 жовтня 2012 року Апеляційним судом Львівської області без змін, позов [PERSON] задоволено. Визнано [PERSON] [INFO], власником автомобіля марки Fiat Scudo, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. [PERSON] у задоволенні позову про визнання за нею права власності на 1/2 автомобіля марки Fiat Scudo, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], - відмовлено за безпідставністю. Зазначені рішення набрали законної сили, однак спірний автомобіль і правовстановлюючі документи на нього позивачці як єдиному власнику автомобіля марки Fiat Scudo - не повернуто. За фактом незаконного заволодіння автомобілем марки Fiat Scudo, державний номерний знак [NUMBER], в с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області за ч. 1 ст. 288 КК України відкрито кримінальне провадження № 12013150270000582. Отже, між сторонами виник спір з приводу відшкодування позивачу вартості автомобіля, щодо якого вона визнана власником, проте на час вирішення спору позбавлена фактичного володіння. У поданій до суду позовній заяві [PERSON] посилається на ст. 1192 ЦК України, якою встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов"язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої є якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Ч.1 ст.1192 ЦК України встановлено, що їз позовом про відшкодування шкоди має право звернутись потерпілий до особи, яка винна у завданні такої шкоди. Однак постановою Миколаївського РВГУМВСУ у Львівській області про відмову в порушенні кримінальної справи потерпілою особою щодо викрадення спірного автомобіля визнано гр. [PERSON] - третю особу по даній справі, а не позивачку. Крім того в позовній заяві позивач усюди зазначає , що транспортний засіб викрадений саме із вини [PERSON], проте в матеріалах справи не має жодного документа, який встановив саме вину [PERSON] у викраденні чи знищенні вказаного автомобіля, оскільки вина згідно норм чинного законодавства України може бути встановлена лише постановою в справі про адміністративне правопорушення, або ж вироком в кримінальній справі, який набрав законної сили. У свою чергу в матеріалах даної цивільної справи відсутні будь-які докази, які підтверджують факт вини [PERSON] у викраденні, знищенні чи пошкодженні спірного майна. Статтею 1166 ЦК України визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду в межах позадоговірних (деліктних) зобов'язань. Зокрема, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою, чого позивачкою в судовому засіданні зроблено та доведено не було, а тому позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Однак суд не бере до уваги доводи позивачки про те, що їй була завдана моральна шкода в розмірі 15 000 грн., оскільки таку позивачка не підтвердила належними та допустимими доказами.

Outcome: dismissed