Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що 06 грудня 2013 року між нею та приватним підприємцем [PERSON] було укладено договір про виготовлення і доставку пластикових вікон. Згідно з даним договором вона зобов'язувалася сплатити 4500 гривень 00 коп., а Відповідач-1 зобов'язувався протягом 18 робочих днів виготовити та доставити пластикові вікна. Співробітник Відповідача-1 мала в своєму розпорядженні термінал, наданий ПАТ КБ «ПриватБанк» , для обслуговування спеціальних платіжних засобів, за допомогою якого Відповідач-1 оформила розстрочку на її ім'я на суму договору, фактично виступивши посередником між нею та ПриватБанком. ПриватБанк наддав розстрочку у вигляді послуги «Оплата частинами» строком на 10 місяців, номер договору 13120600660484. Сума за договором (4500 грн.) була зарахована ПриватБанком на рахунок Відповідача-1, а перший внесок за розстрочку (450 грн.) ПриватБанк стягнув з належної позивачу кредитної картки. На підтвердження вказаного правочину термінал надрукував чек. Під час укладення договору про виготовлення і доставку пластикових вікон, співробітник Відповідача-1 неодноразово наголошувала на тому, що Відповідач-1 має договір з ПриватБанком на обслуговування платіжного термінала та будь-які операції з використанням терміналу гарантуються ПриватБанком. Головною причиною надання переваги Відповідачу-1 з поміж інших конкурентів був факт співробітництва Відповідача- 1 з таким поважним банком, яким є ПриватБанк. Використовуючи ділову репутацію ПриватБанка, Відповідач-1 схилила її до укладення правочину. З 10 грудня по 21 грудня 2013 року, позивач зрозумів, що Відповідач-1 не збирається виконувати зобов'язання за договором, за вказаною в договорі адресою вона не з'являється та не відповідає на телефонні дзвінки, вона неодноразово зверталася до відділення ПриватБанку за роз'ясненнями. Співробітники ПриватБанку запевняли її, що у випадку невиконання Відповідачем-1 зобов'язання за договором про виготовлення і доставку пластикових вікон, ПриватБанк розірве договір розстрочки і поверне їй всі кошти, сплачені за ним. 27 грудня 2013 року вона особисто подала письмову заяву до ПриватБанку про розірвання договору розстрочки у зв'язку з невиконанням Відповідачем-1 її зобов'язань за договором. Через 20 днів після подання зазначеної заяви їй зателефонував представник ПриватБанку і пояснив, що договір розстрочки не може бути розірвано. 16 січня 2014 року вона направила поштою заяву про розірвання договору про виготовлення і доставку пластикових вікон, на адресу Відповідача-1, що підтверджується квитанцією про здійснення поштового відправлення. Жодної відповіді на зазначену заяву нею отримано не було. січня 2014 року комісією в складі депутата Дмитрівської сільської ради, власниці квартири [PERSON] та сусідки [PERSON] було обстежено квартиру [ADDRESS] та встановлено, що жодного пластикового вікна в ній нема. · січня 2014 року вона звернулася до представника ПриватБанку Памазан О.О. з вимогою про надання пояснення причин відмови в розірванні договору розстрочки. Памазан О.О. повідомив, що Відповідач-1 припинила підприємницьку діяльність, здала платіжний термінал ПриватБанку та закрила рахунок, на який було перераховано кошти за договором розстрочки, а за відсутності в неї терміналу та банківського рахунку, повернути їй кошти не є можливим. Оскільки торгове місце Відповідача-1 знаходилося на території Орджонікідзівського району м. Запоріжжя де і було укладено договір про виготовлення і доставку пластикових вікон, вона звернулася з заявою до Орджонікідзівського РВ УМВС в м. Запоріжжя про вчинення шахрайства Відповідачем-1. Співробітник міліції, який приймав її заяву, в усному порядку повідомив, що вона не перша потерпіла, яка скаржиться на дії Відповідача-1. За фактом перевірки 18 лютого 2014 року позивачу було повідомлено, що в діях Відповідача-1 ознак злочину не вбачається . 14 лютого 2014 року позивачем було подано заяву до ПриватБанку з вимогою посприяти поверненню їй коштів та розірвати договір розстрочки . 19 лютого 2014 року ПриватБанк надіслав їй листа яким остаточно відмовив в розірванні договору розстрочки, повідомив, що всі свої зобов'язання ПриватБанк виконав, тобто зарахував кошти на рахунок Відповідача-1 і їй будо рекомендовано звернутися до правоохоронних органів та суду. Порушення Відповідачем-1 своїх договірних зобов'язань та введення її в оману співробітниками ПриватБанку завдало їй моральної шкоди, яка виражається в наступному: Відповідач-1 протиправно заволоділа коштами за договором про виготовлення і доставку пластикових вікон шляхом обману. Не маючи коштів на укладення ще одного договору про виготовлення і доставку пластикових вікон вона всю зиму була змушена потерпати від холодів, адже старі вікна не забезпечували достатньої термоізоляції. ПриватБанк, неодноразово запевнивши її в тому, що у випадку порушення умов договору Відповідачем-1, їй будуть повернені всі сплачені за договором розстрочки кошти, ввів в оману, що сприяло затягуванню процесу розшуку Відповідача-1 та стягнення з неї безпідставно отриманих коштів за правочином. До того ж, ПриватБанк, знаючи з її неодноразових звернень, про недобросовісне виконання Відповідачем-1 зобов'язань, не чинив їй перешкод в закритті рахунка та знятті безпідставно одержаних коштів. Внаслідок вищезазначених дій вона була змушена неодноразово звертатися до ПриватБанку, витрачати свій час на розшук Відповідача-1, витрачати кошти на проїзд до інших населених пунктів з метою повернення належних їй коштів, була змушена звертатися до правоохоронних органів, що призвело до сильних душевних хвилювань, порушення звичного образу життя, вимагало додаткових зусиль в організації її життя. Через зобов'язання за договором розстрочки з ПриватБанком позивач змушена сплачувати обов'язкові платежі за товар, якого ніколи не отримувала. Вона з великими труднощами знаходила необхідні гроші, відмовляючи собі в придбанні ліків та товарів першої необхідності та беручи гроші в борг. Спричинену їй моральну шкоду вона оцінює в 5000 гривень. В тексті договору з [PERSON] міститься декілька суттєвих помилок. Зокрема дату укладення було помилково вписано як 06 листопада, а не 06 грудня 2013 року. Предмет договору про виготовлення і доставку пластикових вікон в самому тексті було вказано, як виготовлення і доставку металічних дверей. Через її недоліки зору та відсутність при ній окулярів, вона не змогла розібрати вказані помилки в момент укладення правочину і виявила їх тільки приїхавши додому. До того ж, зазначений договір нею не було підписано взагалі. З огляду на вказані недоліки вважає договір неукладеним і суму, отриману [PERSON] за договором набутою без достатньої правової підстави. Прохає Визнати договір про виготовлення і доставку пластикових вікон між приватним підприємцем [PERSON] та [PERSON] неукладеним. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 4500 гривень 00 коп., безпідставно набутих за неукладеним правочином. Стягнути солідарно з [PERSON] та Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк»» на користь [PERSON] 5000 гривень 00 коп., компенсації завданої моральної шкоди. Розірвати договір розстрочки № 13120600660484 від 06.12.2013 р. укладений між Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] з моменту звернення до відповідача 2 з заявою - 27.12.2013 року. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк»» скасувати всі нараховані за договором розстрочки № 13120600660484 проценти та штрафні санкції з моменту звернення до відповідача 2 з заявою - 27.12.2013 року. В судовому засіданні були уточнені позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, а саме стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк»» на користь [PERSON] 5000 гривень 00 коп., компенсації завданої моральної шкоди. В судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягала, прохала задовольнити їх у повному обсязі. Представник ПАТ КБ «ПриватБанк»» Букач Я.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, суду пояснила, що банк виконав всі умови кредитного договору, і порушень з їхньої сторони не було. Правом, передбаченого Законом України «Про захист прав споживачів», споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору [PERSON] не скористалася. [PERSON] до судового засідання не з'явилася з невідомих суду причин, належним чином повідомлялася про слухання справи у судовому порядку. Суд, заслухавши сторони по справі, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази надані стороною, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних обставин. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 6 листопада 2013 року укладено договір на встановлення дверей (закреслено дверей, дописано вікон), в якому замовником зазначено [PERSON], виконавцем - ПП [PERSON] Зазначений договір не підписано [PERSON] та не завірено належним чином/а.с.8,9/. Предметом цього договору за його текстом зазначені двері, а не вікна як зазначено в позові. Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли усіх істотних умов договору згідно ст. 638 ЦК України. Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз»яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. В судовому засіданні позивач пояснила, що згідно з даним договором вона зобов'язувалася сплатити 4500 гривень 00 коп., а [PERSON] зобов'язувалася протягом 18 робочих днів виготовити та доставити пластикові вікна. Співробітник ПП [PERSON]([PERSON]) мала в своєму розпорядженні термінал, наданий ПАТ КБ «ПриватБанк» , для обслуговування спеціальних платіжних засобів, за допомогою якого оформила розстрочку на її ім'я на суму договору та ПриватБанк наддав розстрочку у вигляді послуги «Оплата частинами» строком на 10 місяців, номер договору 13120600660484. Сума за договором (4500 грн.) була зарахована ПриватБанком на рахунок Відповідача-1, а перший внесок за розстрочку (450 грн.) ПриватБанк стягнув з належної позивачу кредитної картки. На підтвердження вказаного правочину термінал надрукував чек./а.с.10/. Свідок [PERSON] в судовому засіданні лише підтвердила, що дійсно її мати [PERSON] укладала кредитний договір. Згідно з ч.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі. У відповідності до п.3 ч.7 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» право відкликання згоди не застосовується щодо споживчих кредитів, наданих на купівлю послуги, виконання якої відбулося до закінчення строку відкликання згоди. Разом з тим, як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] передбаченого Законом України «Про захист прав споживачів», правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору не скористалася, лише 27 грудня 2013 року вона особисто подала письмову заяву до ПриватБанку про розірвання договору розстрочки у зв'язку з невиконанням ПП [PERSON] її зобов'язань за договором/а.с.11/.. У силу ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Таким чином, посилання позивача на її не проінформованість з умовами кредитування, спростовується відсутністю застережень та зауважень, що свідчить про її згоду зі всіма його умовами. Відповідно до положень закріплених у ч.1, ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів. В свою чергу, ПАТ КБ « Приватбанк» у повному обсязі було надано інформацію позивачу стосовно умов кредитування зазначених у договорі. Позивач не мала претензій щодо умов договору при його укладенні та засвідчила свою згоду. Отже, дії КБ « Приватбанк» не містять ознак нечесної підприємницької практики. Зі своєї сторони банк виконав свої зобов'язання за договором кредиту, перерахувавши кредитні кошті в оплату обраного товару. В судовому засіданні було встановлено , що товар позивач за договором, а саме - металопластикові вікна, вона не отримала. Між тим, це не позбавляє її обов'язку як позичальника за кредитним договором виконувати належним чином свої зобов'язання за цим договором. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. Частина 1 ст. 58 ЦПК України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. [PERSON] не надано належних доказів на підтвердження того, що в момент укладення кредитного договору вона не була належним чином ознайомлена з умовами оскаржуваного договору, чи те що її було навмисно введено в оману. Доказів того, що між сторонами було досягнуто згоди на виготовлення установку метало пластикових вікон матеріали справи не містять, так як предметом цього договору за його текстом зазначені двері, а в судовому засіданні позивачка наполягала на визнанні договору про виготовлення і доставку пластикових вікон неукладеним. Згідно з ч.1,2 ст.22 ЗУ « Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної шкоди. Оскільки позивач, відповідно до ст.5 Закону України „Про судовий збір", звільнений від сплати судового збору, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed