Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним вище позовом, в якому просить визнати недостовірною та такою, що порушує права на повагу до його честі, гідності та недоторканості ділової репутації [PERSON] інформацію, поширену [PERSON] в мережах інтернету. Просить зобов`язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію, публічно через інтернет вибачитись за недостовірну інформацію, стягнути з [PERSON] на користь позивача моральну шкоду в розмірі 3000 грн. та судові витрати в розмірі 2942,80 грн.. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 06.10.2020 [PERSON] поширив в мережах інтернету наступну недостовірну інформацію : «староста [PERSON] торгує дровами, [PERSON] (директор КП) пиляє дрова, а [PERSON] «кришує це»». Вказує, що така інформація порушує особисті немайнові права позивача на повагу до честі, гідності, недоторканості ділової репутації, є негативною, неправдивою та такою, що підлягає спростуванню. Також внаслідок оприлюднення відповідачем недостовірної інформації здійснено вплив на гідність позивача та його ділову репутацію. Зазначає, що поширена інформація є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності, тому що він ніколи не торгував дровами, а дрова які отримували мешканці села надані без порушень положень та законодавства України. Поширення неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення відповідача [PERSON] до нього, що в свою чергу впливає на зниження цінності його особи. Також поширенням вказаної інформації відповідач [PERSON] створив негативну соціальну оцінку його особи в очах оточуючих, порушивши його честь, оскільки посада старости є соціально важливою, передбачає безперервне спілкування з мешканцями прилеглих сіл. Позивач зазначає, що поширенням недостовірної інформації щодо нього, відповідачем [PERSON] завдано шкоди його немайновим інтересам, порушивши гідність, честь та ділову репутацію. 05 листопада 2020 року ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з вищевказаних підстав. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, вважають, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Свідок [PERSON] пояснив, що стосунки між [PERSON] та [PERSON] недобрі. 29 вересня 2020 року подзвонив до нього [PERSON] і сказав, що їм привезли крадені дрова, він буде викликати поліцію. До них приїхала поліція, склали протокол і ця інформація пройшла по інтернету. Він не знає, хто саме інформацію розмістив, чув від людей. Свідок [PERSON] пояснила, що вона звернулась до старости [PERSON] , щоб купити дрова. Він порекомендував їй звернутись до КП «Лідер» Після того, як привезли дрова, приїхав [PERSON] -дільничний, оглянув, потім приїхав [PERSON] і звинуватив, що пред`явлена накладна підроблена, почав її ображати та казати, що вона воровка, [PERSON] та поліція кришують, всі бандити. Поліція склала протокол, всі документи на дрова були в нормі, вибачитись за образу [PERSON] не хотів. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Разом із тим, Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. За ст. 200 ЦК України та ст.1 Закону України «Про інформацію» інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. З дослідженого оптичного диску, наданого позивачем - копій відеофайлів та публікацій із мережі Інтернет, вбачається, що відповідач [PERSON] висловлює свою думку щодо позивача [PERSON] . Окрім того, до позову додані копії скриншотів публікацій та коментарів до відеофайлів розміщених в соціальній мережі Facebook, на сторонці [PERSON] викладено текст 4 жовтня о 17:29 , що злочинці на чолі з головою [PERSON] і старостою [PERSON] випилюють лісопосадки-власність громади, лісополоси насаджуються для захисту чорнозему від вимітання вітрами, вони продають ці дерева як дрова (а.с. 16). 04 жовтня о 17:33 розміщений текст, що староста [PERSON] торгує дровами, які крадуть у громади. Недорого завіз жінкіній сестрі (а.с. 17). «Синок сепара старости [PERSON] приєднався з погрозами. [PERSON] . Погрожують порубать мене лопатами, закопать, лишить мене статуса УБД»,-так зазначено слова [PERSON] на сторінці (а.с. 19). Отже, судом встановлено, що зазначена інформація у позові дійсно була поширена відповідачем [PERSON] в мережі Інтернет на власній сторінці в соціальній мережі Фейсбук з відкритим доступом. Крім того, [PERSON] 29 вересня 2020 року звернувся через службу 102 до Софіївського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області із повідомленням про те, що 29.09.2020 року об 11:04 за адресою: [ADDRESS] , невідомі особи незаконно пиляли дрова, привезли їх на тракторі, біля двору згрузили та заносять у двір. Документів на дрова у невідомих не має. Як вбачається з дослідженого в судовому засіданні висновку про результати розгляду матеріалів телефонного повідомлення [PERSON] від 06 жовтня 2020 року було встановлено, що до старости Вакулівської сільради [PERSON] звернулась місцева жителька [PERSON] та запитала, де можна придбати дрова на зиму. Він повідомив їй, що б вона звернулась до КП «Відродження». 28 вересня 2020 року біля 15:00 години вона зателефонувала до КП «Відродження», яке розташоване в с.Вакулове та замовила дрова для опалення будинку в зимовий період. 29.09.2020 на біля 10:00 години їй привезли дрова на тракторі, які її співмешканець почав завозити до двору, а близько 11:00 год. до їх двору приїхав лісник, якому співмешканець надав документи на дрова, але той відповів, що вони не дійсні та викликав поліцію. По даному факти працівниками поліції була проведена перевірка, про що було проінформовано [PERSON] .. Згідно видаткової накладної №230 від 23 вересня 2020 року постачальником дров є КП "Відпродження", одержувач [PERSON] . Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. При цьому Конституцією України та цивільним законодавством встановлені межі здійснення цивільних прав, відповідно до яких при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб та повинна додержуватися моральних засад суспільства Пленум Верховного Суду України в пунктах 1, 19 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що беручи до уваги положення статей 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Як роз`яснено у п.19 цієї Постанови, якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію"оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції Проаналізувавши наведену у публікаціях інформацію, суд приходить до висновку, що інформація висловлена [PERSON] в принизливій формі, є такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, оскільки відповідач в прямій формі звинуватив позивача у вчиненні кримінального правопорушення, що було спростовано в судовому засіданні дослідженням матеріалів перевірки органами поліції за фактом звернення відповідача про вчинення позивачем кримінального правопорушення. Тобто в даному випадку вбачається не оціночне судження, а пряме безпідставне звинувачення позивача у вчиненні кримінального правопорушення, що не могло не відобразитись на честі, гідності та діловій репутації позивача. Тому, суд приходить до висновку про порушення особистих немайнових прав [PERSON] та наявності підстав для відшкодування моральної шкоди у розмірі 300 грн, що відповідатиме засадам справедливості, виваженості та розумності. При цьому, визначаючи розмір моральної шкоди, суд бере до уваги і те, що зазначена вище інформація розміщена в мережі Інтернет, тобто поширена щодо невизначеного кола осіб, та суб`єктом вчинення дій була особа, яка є публічною, що в сукупності має підвищений рівень суспільної неприйнятності. Тому, вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково. Стосовно інших позовних вимог позивача щодо спростування інформації, розміщеної відповідачем, а саме "[PERSON] (директор КП) пиляє дрова, а [PERSON] «кришує це», судом враховується, що зазначені особи не є сторонами в даному цивільному процесі, з позовними вимогами щодо спростування розміщеної щодо них інформації до суду не звертались, а тому позовні вимоги позивача в цій частині необгрунтовані та задоволенню не підлягають. За імперативними приписами частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України з Відповідача стягуються судові витрати на користь Позивача. На підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, учасники бойових дій - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Разом з тим, цей позов не зачіпає порядку та обсягу соціальних гарантій чи будь-яким іншим чином не стосується соціального і правового захисту учасників бойових дій відповідача, а відтак доводи Відповідача про його звільнення від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», є необґрунтованими. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27.11.2020 р. у справі № 204/2270/18.

Outcome: partial