Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до Каховського міськрайонного суду Херсонської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Херсонській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними та протиправними діями правоохоронних органів. В обґрунтування позову зазначено, що 24.07.2016 року Каховський ВП ГУНП в Херсонській області відносно позивачки було внесено відомості до ЄРДР за № 12016230190001623 за фактом вчинення нею кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 , ч. 2 ст. 185 КК України. В подальшому обвинувальний акт з матеріалами, зібраними в ході досудового розслідування за обвинуваченням [PERSON] були направлені до суду, за результатами розгляду яких, 23.03.2017 року Каховським міськрайонним судом Херсонської області ухвалено вирок, яким позивачку визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15,ч. 2 ст. 185 КК України та призначено їй покарання у вигляді двох років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового поєднання не відбутої частини покарання за вироком Новокаховського міського суду Херсонської області від 29.07.2014 року остаточно призначено покарання у вигляді трьох років одного місяця позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчий установі закритого типу. Вироком передбачено, що запобіжний захід відносно [PERSON] не обирався, строк відбування покарання рахується з моменту її затримання. Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 15.01.2018 року вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області залишено без змін. Після набрання вироком Каховського міськрайонного суду Херсонської області законної сили 22.03.2018 року, позивач фактично почала відбувати міру покарання, призначеної їй судом, а з 02.05.2018 року в ДУ « Надержинщинська виправна колонія ( №65)». Постановою ВС 13.06.2019 року вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 23.03.2017 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 15.01.2018 року скасовано, кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК України закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. Таким чином, починаючи з 22.03.2018 року по день ухвалення постанови ВС , протягом 1 року 2 місяці 22 дні фактичного ув`язнення, позивачка зазнала моральної шкоди, яка полягає в тому, що на її утриманні знаходяться малолітні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти під час відбування позивачем покарання потрапили до стаціонарного лікування в Обласну дитячу туберкульозну лікарню, в якій 187 днів проходив лікування молодший син, а потім були направленні до санаторного закладу « Джерельце». Так, позивач не могла здійснювати належний догляд за дітьми, допомагаючи їм під час лікування, бачитись з ними протягом 1 року і майже трьох місяців, а чоловік, батько дітей, з 12.03.2018 року по 15.06.2018 року, з 10.06.2019 року по 27.06.2019 року був ізольований від дітей, оскільки перебував на стаціонарному лікуванні в Херсонському обласному протитуберкульозному диспансері. Позивачка , також перебуває на Д-обліку у лікаря фтизіатра, є інвалідом ІІІ групи за захворюванням на туберкульоз з 15.12.2016 року. Перебуваючи ув`язненою не дотримувалась такого лікування та харчування, яке їй потрібне у зв`язку з хворобою. З урахуванням вищевикладеного, позивач просить стягнути на її користь 1000000,00 гривень. Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 05.05.2020 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження. 22.05.2021 року на адресу суду надійшов відзив від представника ГУНП в Херсонській області, відповідно до якого у задоволенні позовних вимог просить відмовити, мотивуючи тим, що відповідно до п. 9 постанови ВСУ № 4 від 31.03.1995 року « Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди», розмір \~відшкодування \~моральної \~(немайнової)\~ шкоди\~ суд\~визначає \~залежно \~від \~характеру \~та \~обсягу страждань\~(фізичних,\~душевних,\~ психічних\~ тощо),\~ яких\~ \~зазнав \~ позивач,\~ \~характеру немайнових\~втрат (їх\~тривалості,\~можливості відновлення\~тощо)\~та з\~урахуванням інших\~обставин.\~ Зокрема,\~ враховуються\~стан \~здоров`я\~потерпілого,\~ тяжкість\~вимушених змін\~у його\~життєвих і\~виробничих стосунках,\~ ступінь\~зниження престижу,\~ ділової\~репутації,\~ час\~та зусилля,\~необхідні для\~відновлення попереднього\~стану,\~добровільне -\~ за\~ власною\~ ініціативою\~ чи\~ за\~ \~зверненням \~ потерпілого\~ \~-\~спростування \~інформації редакцією\~засобу масової\~інформації.\~ При\~цьому \~суд \~має \~виходити \~із \~засад \~розумності,\~ виваженості\~ та\~справедливості. \~У випадках,\~ \~коли \~ межі\~ \~відшкодування \~ моральної\~ \~шкоди визначаються\~ у\~ кратному\~співвідношенні \~з \~мінімальним розміром\~заробітної плати\~чи неоподатковуваним\~мінімумом доходів\~ громадян,\~суд \~при \~вирішенні \~цього \~питання \~має виходити\~з такого\~розміру мінімальної\~ заробітної\~ плати\~ чи\~ \~неоподатковуваного \~ мінімуму\~доходів громадян,\~що діють\~на час\~розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Так позивачем зазначено розмір моральної шкоди 1000000,00 гривень, проте не доведено ні наявності моральної шкоди, ні причинного зв`язку дій органу досудового розслідування з моральними втратами, про які зазначає позивач. 26.05.2020 року на адресу суду надійшов відзив від представника ГУ ДКСУ ,відповідно до якого у задоволенні позовних вимог просить відмовити, мотивуючи тим, що відповідно до ст. ст. 1, 2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:1)\~незаконного засудження,\~незаконного повідомлення\~про підозру\~у вчиненні\~кримінального правопорушення,\~незаконного взяття\~і тримання\~під вартою,\~незаконного проведення\~в ході\~кримінального провадження\~обшуку,\~виїмки,\~незаконного накладення\~арешту на\~майно,\~незаконного відсторонення\~від роботи\~(посади)\~та інших\~процесуальних дій,\~що обмежують\~права громадян; 2)\~незаконного застосування\~адміністративного арешту\~чи виправних\~робіт,\~незаконної конфіскації\~майна,\~незаконного накладення\~штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України\~"Про оперативно-розшукову діяльність",\~"Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю"\~та іншими\~актами законодавства. У\~випадках,\~зазначених у\~частині першій\~цієї статті,\~завдана шкода\~відшкодовується в\~повному обсязі\~незалежно від\~вини посадових\~осіб органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~досудове розслідування,\~прокуратури і\~суду. \~Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:1) постановлення виправдувального вироку суду;1-1)\~встановлення в\~обвинувальному вироку\~суду чи\~іншому рішенні\~суду (крім\~ухвали суду\~про призначення\~нового розгляду)\~факту незаконного\~повідомлення про\~підозру у\~вчиненні кримінального\~правопорушення,\~незаконного взяття\~і тримання\~під вартою,\~незаконного проведення\~в ході\~кримінального провадження\~обшуку,\~виїмки,\~незаконного накладення\~арешту на\~майно,\~незаконного відсторонення\~від роботи\~(посади)\~та інших\~процесуальних дій,\~що обмежують\~чи порушують\~права та\~свободи громадян,\~незаконного проведення\~оперативно-розшукових\~заходів; 2)\~закриття кримінального\~провадження за\~відсутністю події\~кримінального правопорушення,\~відсутністю у\~діянні складу\~кримінального правопорушення\~або невстановленням\~достатніх доказів\~для доведення\~винуватості особи\~у суді\~і вичерпанням\~ 4)\~закриття справи\~про адміністративне\~правопорушення. Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у\~статті 1\~цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1\~частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів. Вважає, що сам факт закриття кримінального провадження у справі у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди та не вказує жодним чином на неправомірність дій посадових чи службових осіб органів державної влади. Тому, проведення процесуальних дій не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки незаконність дій посадових осіб не доведена в установленому законом порядку. Тому, вважає , що наділення органів Казначейства повноваженнями щодо виконання судових рішень про стягнення коштів з рахунків бюджетних установ, а ДКСУ з Державного бюджету України, не вказує на безумовний обов`язок останніх нести юридичну відповідальність за діяння держави та створених нею органів. 03.06.2020 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в обґрунтування зазначено, що позивач не повинна доводити наявність вини в діях правоохоронних органів та суду щодо її незаконного засудження, оскільки цей факт встановлений судом найвищої інстанції, а право позивачки на відшкодування моральної шкоди виникає та ґрунтується на спеціальному законі, а саме ЗУ « Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативну-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суді». Моральна шкода полягає в тому, що на утриманні позивача знаходяться малолітні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти під час відбування позивачем покарання потрапили до стаціонарного лікування в Обласну дитячу туберкульозну лікарню, в якій 187 днів проходив лікування молодший син, які потім були направленні до санаторного закладу « Джерельце». Так, позивач не могла здійснювати належний догляд за дітьми, допомагаючи під час лікування, бачитись з ними протягом 1 року і майже трьох місяців, а чоловік - батько дітей, з 12.03.2018 року по 15.06.2018 року, з 10.06.2019 року по 27.06.2019 року був ізольований від дітей, оскільки перебував на стаціонарному лікуванні в Херсонському обласному протитуберкульозному диспансері. Позивачка , також перебуває на Д-обліку у лікаря фтизіатра, є інвалідом ІІІ групи за захворюванням на туберкульоз з 15.12.2016 року, перебуваючи ув`язненою не дотримувалась такого лікування та харчування, яке їй потрібне у зв`язку з хворобою. Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 16.11.2020 року, призначено судово - психологічну експертизу у цивільній справі № 658/1302/20 за позовом [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Херсонській області, Держаної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними та протиправними діями правоохоронних органів, проведення якої доручено було експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України ( вул. Успенська, 83/85, м. Одеса, 65011). Провадження у справі зупинено було на час проведення експертизи. 07.09.2021 року провадження по справі поновлено в зв`язку з відмовою позивача у сплаті послуг за проведення експертизи. 09.12.2021 року на адресу суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої представник позивача посилається, що згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року (провадження № 6-2203цс15), відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування Документ сформований в системі «Електронний суд» 09.12.2021р моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості». Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що 24 липня 2016 року Каховським ВП ГУНП України в Херсонській області відносно позивачки було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016230190001623 за фактом вчинення нею кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України. В серпні 2016 року позивачці вручено обвинувальний акт у вищезазначеному кримінальному провадженні, який 01 вересня 2016 року надійшов до Каховського міськрайонного суду Херсонської області. 23 березня 2017 року Каховським міськрайонним судом Херсонської області ухвалено вирок, яким [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України та призначено їй покарання у вигляді двох років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового поєднання невідбутої частини покарання за вироком Новокаховського міського суду Херсонської області від 29.07.2014 року остаточно призначено покарання у вигляді трьох років одного місяця позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу, який ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 15 січня 2018 року, залишений без змін. Документ сформований в системі «Електронний суд» 09.12.2021 3 13 червня 2019 року Верховним Судом винесено постанову, якою вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 23 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 15 січня 2018 року скасовано, кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 і ч.2 ст.185 КК України закрито на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати. Вирішуючи цю справу вважає за необхідне рахувати строк незаконного перебування [PERSON] під слідством та судом з починаючи з серпня 2016 року (з моменту вручення обвинувального акті) по 13 червня 2019 року (по день ухвалення постанови Верховним Судом), тобто 34 місяці. Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», мінімальну заробітну плату у 2021 році установлено з 1 січня - 6000 гривень, з 1 грудня - 6500 гривень. За розрахунком [PERSON] перебувала під слідством та судом протягом 34 місяців, а отже розмір гарантованої моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню позивачці за рахунок держави н виходячи з мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи судом становить (34 х 6500,00 грн.) 221 000,00 гривень. Представник позивача, позивач в судовому засіданні на задоволенні уточнених позовних вимог наполягали у повному обсязі з підстав, зазначених у заяві. Представник відповідача ГУНП в Херсонській області заперечував проти задоволення позовних вимог, мотивуючи підставами, зазначеними у відзиві. Представник відповідача ДКСУ в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовної заяви з підстав, зазначених у відзиві. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні показав, що дійсно перебував у шлюбі з позивачкою, на даний момент сім"я розпалась, вирішили розлучитись, оскільки багато проблем, як матеріального так і морального характеру. З дітьми залишився майже на два роки сам, хворіли, дітей хотіли відібрати, оскільки не міг ні матеріально, ніяк за ними доглядати, так як був госпіталізован сам до протитуберкульозного закладу. Діти мешкали по санаторіям. Після повернення дружини з місць позбавлення волі з дітьми - синами остання не може знайти спільної мови, бо вважали, що вона поїхала не повідомивши їх. Пізніше діти дізнались, що [PERSON] знаходиться у місцях позбавлення волі, з дітей сміялись, що боляче вдарило по їх психиці. Дружина стала нервовою, робота відсутня, вважає, що саме незаконна судимість стала вирішальною у розпаді нашої родини. Суд, дослідивши матеріали справи, матеріали справи 658/2773/16 к, заслухавши думку сторін, свідка, приходить до наступного. 06.05.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 93 ( а.с.7). Відповідно до свідоцтв про народження, [PERSON] та [PERSON] значаться батьками [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 05 ( а.с.8) та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 491 ( са.с.9). Вироком Каховського\~міськрайонного суду\~Херсонської області\~від 23.03.2017\~року [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~визнано винною\~у вчиненні\~кримінального правопорушення,\~передбаченого\~\~ ч.2\~ст.15\~ч.2\~ст.\~185\~\~КК України\~та призначено\~покарання\~ у\~вигляді\~\~ 2 років\~ позбавлення волі. На підставі\~ ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Новокаховського\~ міського суду Херсонської області від 29.07.2014\~ остаточно призначити покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі з відбування покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу. Запобіжний захід відносно [PERSON] \~ не обрано.\~ Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання ( а.с. 10-11). Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 15.01.2018 року вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області залишено без змін ( а.с. 12-14). В матеріалах справи міститься довідка ДУ « Надержинщинська виправна колонія ( № 65), відповідно до якої [PERSON] , [INFO] , засуджена 23.03.2017 року Каховським міськрайонним судом Херсонської області за ст. 15 ч. 2 , 185 ч. 2 , ст. 71 ч. 1 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі ( початок строку відбування покарання 22.04.2018 року, кінець 22.04.2021 року ), дійсно з 02.05.2018 року відбуває міру кримінального покарання в державній установі « Надержинщинська виправна колонія ( № 65). Знаходиться на неповному державному забезпеченні ( а.с. 15). Постановою ВС від 13.06.2019 року вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 23.03.2017 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 15.01.2018 року скасовано, кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК України закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, [PERSON] , [INFO] з-під варти звільнити у залі суду. ( а.с. 16-19). До позовної заяви долучені медичні виписки із медичної картки хворої [PERSON] , відповідно до яких остання перебуває на Д-обліку лікаря-фтизіатра та має хронічні захворювання ( гепатит « С», туберкульоз), має інвалідність ІІІ групи ( а.с. 20-22). Окрім цього, в матеріалах справи міститься виписка № 492 із медичної карти амбулаторного ( стаціонарного) хворого [PERSON] , [INFO] , відповідно до якої направлений на стаціонар 10.06.2019 року по 27.06.2019 року ( а.с. 23,24). В матеріалах справи містяться виписки із медичної картки стаціонарного хворого [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ( а.с. 25,26). Також, судом встановлено, що [PERSON] відбувала покарання у вигляді позбавлення волі з 22.03.2018 року по 13.09.2019 року ( а.с. 111т.3 справи 658/2773/16-к ) . Внесено відомості до ЄРДР за номером 12016230190001623 від 24.07.2016 року за ст. 15 ч.2, ст. 185 ч.2 КК України відносно [PERSON] ( а.с. 1 т.2 справи 658/2773/16-к ). У статтях\~55,\~56 Конституції України\~закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Право особи на відшкодування шкоди, завданої внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, передбачено також\~статтею 1176 ЦК України. Згідно з даною статтею шкода відшкодовується незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Порядок відшкодування цієї шкоди визначається законом. Таким законом є\~Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~(далі - Закон). Завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (частина друга статті 1\~Закону). Згідно зі\~статтею 2 Закону, \~право на відшкодування шкоди виникає у випадках, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення\~\~винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно зі\~статтею 3 Закону, крім втраченого заробітку, позивач також має право на відшкодування моральної шкоди. Статтею 23 ЦК України\~визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до\~\~порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього\~\~додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими\~\~людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону). Відповідно до частин другої, третьої\~статті 13 Закону,\~розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Вирішуючи відповідні вимоги, суд повинен виходити із засад верховенства права, вимог розумності, виваженості і справедливості. Виходячи із системного аналізу положень\~ЦК України\~та\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», враховуючи закріплені у цивільному законодавстві вимоги розумності, виваженості і справедливості, суд приходить до висновку про зменшення визначеного позивачем розміру відшкодування моральної шкоди, розмір якої значно перевищує гарантований законодавством і не відповідає встановленим судами обставинам справи. Гарантований\~Законом\~розмір відшкодування моральної шкоди складає один розмір мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, при вирішенні цього питання суд виходить з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Згідно зі\~статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік»\~мінімальна заробітна плата з 1 грудня 2021 року складає 6\~500, 00 гривень. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме незаконні дії органів досудового слідства, прокуратури та суду, позивач була позбавлена права працювати, доглядати за своїми дітьми, жити повноцінним життям, спілкуватись з родиною, займатись вихованням та лікуванням своїх синів, а також те, що тривале перебування під вартою та в місцях позбавлення волі, тривалий характер моральних страждань, відношення з боку працівників правоохоронних органів, суд приходить до висновку про задоволення уточнених позовних вимог відшкодування моральної шкоди у розрахунку з (мінімальна заробітна плата за 2021 рік ( 6500,00 гривень) х 21 місяці ( перебування під слідством та судом) = 136500 гривень та ( 6500,00 гривень) * 2 * 18 місяців ( перебування у місцях позбавлення волі ) = 234000 гривень. Тобто , 136500 гривень + 234000 = 604500 гривень. Оскільки позивач не бажає отримати таку суму відшкодування моральної шкоди і такі позовні вимоги не заявлялись, то захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права особи, тобто в сумі 221000,00 гривень. Суд відхиляє доводи Державної казначейської служби України те, що служба є самостійною юридичною особою і\~\~прав позивача не порушувала, тому немає правових підстав для покладення на неї відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду, оскільки такі твердження спростовуються нормами чинного законодавства. Статтею 43 БК України, \~встановлено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Згідно з пунктами 1, 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого\~Указом Президента України № 460/2011 від 13 квітня 2011 року, Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України. Державна казначейська служба України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Основними завданнями Державної казначейської служби України є: 1) внесення пропозицій щодо формування державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів; 2) реалізація державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Державна казначейська служба України відповідно до покладених на неї завдань: здійснює через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів, спільних із міжнародними фінансовими організаціями проектів; здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (пункт 4 Положення про Державну казначейську службу України). Згідно з пунктом 8 частини першої статті\~7, частини другої статті\~23 БК України, \~бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Статтею 25 БК України\~установлено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Списання грошових коштів проводиться держказначейством з відповідного казначейського рахунку. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved