Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що він є власником квартири за адресою: [ADDRESS], в якій зареєстровані його сини -відповідачі. Власниками квартири вони не являються. З серпня 2012 року відповідачі виїхали з квартири в м.Луганськ до своїх родичів , де в них є інше житло. В цей час вони не бажають змінити місце реєстрації проживання. Просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою за адресою: [ADDRESS] шляхом зняття з реєстрації відповідачів, визнав їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги,надав пояснення ,аналогічні по суті позову,не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, причин неявки не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надали, заперечень на позов не надали,були повідомлені належним чином про дату.час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомлених відповідачів, відсутності заяви відповідачів про розгляд справи без їх участі та згоду позивача на ухвалення заочного рішення у справі, суд вважає за можливе розглядати цивільну справу у відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Свідки [PERSON] [PERSON] ,сусіди позивача ,підтвердили в судовому засіданні, що відповідачі не проживають в спірній квартирі приблизно три роки. Суд, заслухавши позивача, свідків, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи прийшов до наступного.. Судом встановлено, що позивач є власником квартири, розташованої за адресою[ADDRESS] ( свідоцтво про право власності на нерухоме майно- а.с.7) . В вищезазначеній квартирі зареєстровані з 25.07.1991 року відповідач [PERSON] ,з 09.11.2006 року відповідач [PERSON] (довідка-а.с.8) У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника житлового будинку визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України,які предбачають право власника використовувати житло для власного проживання,проживання членів сім"ї ,інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. 16, 391 ЦК України. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім"ї власника житла,які проживають разом з ним у будинку(квартирі) ,що йому належить,користуються жилим приміщенням в обсязі визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України ,член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, судом встановлено ,що відповідачі, зареєстровані в спірній квартирі як члени сім"ї власника- позивача , відсутні в спірній квартирі з серпня 2012 року,тобто більше року,а тому є всі підстави для визнання їх такими,що втратила право користування житловим приміщенням. Отже ,суд вважає позовні вимоги в частині усунення перешкод в користуванні майном та визнання відповідачів такими,що втратили право користування житловим приміщення обгрунтованими та такими,що підлягають задоволенню. Щодо вимоги про зняття з реєстрації ,то вона задоволенню не підлягає оскільки вона підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства при наявності відповідного спору. Крім того, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є самостійною і достатньою підставою для зняття такої особи з реєстраційного обліку. При таких обставинах,суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню .

Outcome: partial