Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

До Краснокутського районного суду Харківської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на період навчання. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона на даний час навчається в комунальному закладі охорони здоров`я Богодухівського медичного фахового коледжу Харківської обласної ради на четвертому курсі денної форми навчання, однак батько матеріальної допомоги не надає, тому [PERSON] прохає стягнути з відповідача аліменти на час її навчання в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність та про підтримання заявлених вимог. Представник відповідача в судове засідання надав заяву, в якій прохав розгляд справи проводити у відсутність відповідача та його представника, позовні вимоги [PERSON] не визнав. Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] серії [NUMBER] , батьками дитини записані: [PERSON] та [PERSON] . Отже матеріалами справи доведено, що позивач [PERSON] є повнолітньою донькою відповідача [PERSON] . На даний час [PERSON] повнолітня та навчається на денній формі навчання на бюджетній основі на четвертому курсі в комунальному закладі охорони здоров`я «Богодухівський медичний фаховий коледж» Харківської обласної ради, про що свідчить довідка комунального закладу охорони здоров`я «Богодухівський медичний фаховий коледж» Харківської обласної ради від 20.09.2021 №74, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги на період навчання. При цьому з листа комунального закладу охорони здоров`я «Богодухівський медичний фаховий коледж» Харківської обласної ради №342 від 22.11.2021 вбачається, що студентка IV курсу С-40 [PERSON] у 2021 році навчалася у дистанційній формі в такі періоди: з 08.01.2021 по 24.01.2021; з 25.01.2021 по 01.02.2021; з 22.03.2021 по 02.04.2021; з 03.04.2021 по 11.05.2021; з 25.10.2021 за змішаною формою навчання; з 03.11.2021 по 08.11.2021. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Конструкція даної статті передбачає обов`язок батьків утримувати своїх дітей, які продовжують навчання та у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, надавати таку допомогу до досягнення ними двадцяти трьох років або до припинення навчання. Тобто нормами даної статті не передбачено обов`язку саме продовження навчання. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Статтею 200 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володінні та/або користуванні у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)». Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років, якщо мають таку можливість. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Отже, Сімейний кодекс України та Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків брати участь у матеріальних витратах та покладає обов`язок по утриманню повнолітньої дитини на обох батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Отже в рівному ступеню обов`язок брати участь у матеріальних витратах повнолітнього сина покладається і на його матір, яка є працездатною особою. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб , які беруть участь у справі , виникає спір. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 04.03.2014 року перебуває у шлюбі з [PERSON] (після шлюбу - [PERSON] ), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Мурафської сільської ради Краснокутського району Харківської області, відповідний актовий запис №01 (а.с.23). Під час проживання відповідача з [PERSON] у цивільному шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 03 липня 2013 року Мурафською сільською радою Краснокутського району Харківської області, актовий запис №12 (а.с. 24). Крім того, з довідки Краснокутського відділу державної виконавчої служби у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 11 жовтня 2021 року №79 вбачається, що відповідач [PERSON] визнаний платником аліментів відповідно до виконавчого листа №627/734/13 від 27.08.2013, виданого Краснокутським районним судом Харківської області про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/6 частини всіх видів доходів відповідача на користь [PERSON] . Станом на 11.10.2021 у відділі перебуває на примусовому виконанні виконавче провадження №39533273, відкрите відповідно до вищевказаного виконавчого документу. Стягнення аліментів щомісячно проводиться за місцем офіційного працевлаштування [PERSON] бухгалтерією Регіонального офісу водних ресурсів Харківської області. Станом на 30.09.2021 заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] на користь [PERSON] відсутня (а.с.25). Відповідно до акту обстеження помешкання від 03 грудня 2021 року, складеного депутатом Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області Ігнатенко В.А. за участю свідків (сусідів) [PERSON] та [PERSON] , то на час обстеження помешкання за адресою: [ADDRESS] , встановили в ньому фактичне проживання сім`ї [PERSON] , а саме: чоловіка (батька) - [PERSON] , [INFO] , дружини (матері) - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] . Зі слів сусідів, зазначена родина в такому складі сім`ї мешкає в цьому помешканні з 2013 року (а.с.57). Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №288487147 від 06.12.2021 будь-якого нерухомого майно у власності відповідача [PERSON] не перебуває (а.с. 58). Однак відповідачу на праві приватної власності належить автомобіль RENAUT MEGANE, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.59). В той же час з довідки про доходи №1354 від 18.10.2021 вбачається, що [PERSON] має постійне місце роботи, стабільний заробіток, офіційно працевлаштований та працює в Регіональному офісі водних ресурсів у Харківській області на посаді оглядача гідротехнічних об`єктів та за період з 01.01.2021 по 31.09.2021 загальна сума доходу [PERSON] без урахування аліментів складає 33 203,28 грн., що в свою чергу в середньому становить 5533,88 грн. на місяць (а.с.27). Також з вказаної довідки про доходи вбачається, що з відповідача щомісячно утримуються аліменти та за вказаний період утримано аліменти в розмірі 7357,50 грн. Тобто відповідач по справі має також стягнення аліментів за іншим виконавчим листом. Окрім цього з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] має хронічну хворобу - хронічний пієлонефрит, в зв`язку з чим періодично проходить лікування, що підтверджується виписками із медичних карт стаціонарного хворого (а.с.30,31,33). Суд, оцінивши наявні у справі докази, встановив, що заявлений до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача розмір аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку з всіх видів доходу відповідача вочевидь не відповідає принципам співмірності та справедливості. При цьому в першу чергу та у співвідношенні з іншими обставинами суд враховує наявність у відповідача на утриманні двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] (а.с.25) та [PERSON] , [INFO] ( а.с.24). У відповідності до положень ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом ч. 1 ст. 27 Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Отже, з урахуванням наведених вище положень міжнародного закону, що є складовою національного законодавства, безумовний обов`язок відповідача стосовно надання ним належного утримання передусім неповнолітнім дитям визначає істотне обмеження можливості надання ним утримання повнолітній доньці, яка продовжує навчання. Натомість саме можливість надання матеріальної допомоги батьками є визначеною законом умовою їх обов`язку надання оспорюваного за предметом позову утримання повнолітній дочці, сину, які продовжують навчання, до досягнення двадцяти трьох років. Вказаний обов`язок відповідача щодо надання утримання неповнолітнім дітям є безумовним, на відміну від обов`язку надання утримання повнолітній доньці, яка продовжує навчання, що здійснюється за умови можливості платника надавати таку допомогу. Також суд враховує стан здоров`я відповідача, який хворіє на хронічне захворювання, в зв`язку з чим потребує періодичного лікування. Окрім цього суд враховує відсутність у відповідача будь-яких прав на нерухоме майно, а також наявність у відповідача інших стягнень згідно виконавчого листа. З огляду на викладене, визначаючись щодо розміру стягнення аліментів, суд враховує також те, що повнолітня [PERSON] є студенткою четвертого курсу комунального закладу охорони здоров`я «Богодухівський медичний фаховий коледж» Харківської обласної ради, денної держбюджетної форми навчання, та в період карантину навчання здійснюється дистанційно, а отже з урахуванням матеріального становища та стану здоров`я відповідача та того, що він є працездатного віку особою, враховуючи розмір його доходів, наявність у нього на утриманні двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , суд вважає розумним та справедливим стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання у розмірі 1/10 частини з усіх видів доходу відповідача, оскільки заявлений позивачем їх розмір 1/4 частини його доходу вочевидь не відповідає принципам розумності та справедливості. Крім того, Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків брати участь у матеріальних витратах та покладає обов`язок по утриманню повнолітньої дитини на обох батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Отже в рівному ступеню обов`язок брати участь у матеріальних витратах повнолітньої доньки покладається і на її матір, яка є працездатною особою, оскільки протилежного суду не надано. Натомість позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своїх доводів, також в матеріалах справи не міститься жодних відомостей про доходи її матері [PERSON] , яка не звільнена від обов`язку утримання позивача, як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, отже суд позбавлений можливості врахувати її матеріальний стан при призначенні аліментів на позивача [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року). У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] , а саме про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання повнолітньої дитини позивача [PERSON] , яка продовжує навчання у розмірі 1/10 частини з усіх видів доходу відповідача. Позивачка відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України „Про судовий збір" від 08.07.2011 року звільнена від сплати судового збору, а тому згідно з 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 908,00 грн. Поряд з тим, згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевказаного та

Outcome: partial