Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Вимоги позову мотивовано тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON]. На день смерті спадкодавця залишилось спадкове майно: житлові будинки під літерою «А» та літерою «Б» з надвірними спорудами, які розташовані по [ADDRESS]. Житловий будинок під літерою «А» побудований в 1890 році , зареєстрований за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого секретарем Вилоцької селищної ради від 03.10.1989 року. Оригінал правовстановлюючого документа відсутній. Другий будинок під літерою «Б» закінчений будівництвом, рахується за спадкодавцем на підставі дозволу на виконання будівельних робіт та будівельного паспорта. Спадкоємцями першої черги відповідно до ст.1261 ЦК України після смерті спадкодавця є її діти, позивач та відповідач по справі. Позивач вказує, що після смерті матері він спадщину прийняв в порядку ст. 1268 ЦК України оскільки на день смерті спадкодавця проживав з нею та був зареєстрований в спадковому будинку. Відповідач по справі спадщину не прийняв, претензій до спадкового майна не має. Державний нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом по тій причині, що для оформлення спадщини необхідно надати правовстановлюючий документ на будинок, який повинен бути зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У випадку відсутності документа звертатись до суду. Однак оригінал правовстановлюючого документа відсутній, тому позивач змушений звернутися до суду із позовом про визнання за ним права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явилися, однак представником позивача подано до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] будучи повідомленим про день, час та місце проведення підготовчого судового засідання належним чином, в підготовче судове засідання не з'явився, однак подав через канцелярію суду письмову заяву, згідно якої вимоги позивача визнає та просить суд розглянути справу у його відсутність. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON]. Після смерті матері позивача відкрилася спадщина на житлові будинки під літерою «А» та літерою «Б» з надвірними спорудами, які розташовані по [ADDRESS]. Житловий будинок під літерою «А» побудований в 1890 році, зареєстрований за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого секретарем Вилоцької селищної ради від 03.10.1989 року. Другий будинок під літерою «Б» закінчений будівництвом, рахується за спадкодавцем на підставі дозволу на виконання будівельних робіт та будівельного паспорта. Спадкоємцями першої черги відповідно до ст.1261 ЦК України після смерті спадкодавця є її діти - позивач та відповідач по справі. Згідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Суд констатує, що позивач після смерті свого батька спадщину прийняв у порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на день смерті спадкодавця з нею та був зареєстрований у спадковому будинку, що стверджується довідками Вилоцької селищної ради від 19.10.2017 року № № 1546, 1547. Відповідач спадщину не прийняв, претензій до спадкового майна не має, що стверджується письмовою заявою від 30.01.2018 року. В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3, що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз'яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. У зв'язку з необхідністю прийняття спадщини, що залишилася після смерті матері позивач звернувся до Виноградівської державної нотаріальної контори. Разом з тим листом № 512/01-16 від 08.12.2017 року Виноградівською державною нотаріальною конторою позивача було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину немає можливості, оскільки позивачем не представлено правовстановлюючий документ щодо належності майна спадкодавцеві, який повинен бути зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та роз'яснено про необхідність звернутися з даним питанням до суду. Оригінал правовстановлюючих документів у позивача відсутній. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, що його пережив та батьки. Відповідно до ч.2 ст 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відповідно до ст.10-13 глави ІІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31. 01.1966 року, затвердженої заступником міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої заступником голови Верховного суду Української РСР 15.01.1966 року (втратила чинність 19.01.1996 року), при відсутності правовстановлюючих документів право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради та висновком інвентар бюро. Відповідно до виготовленого КП «Виноградівське РБТІ» Технічного паспорту від 17.10.2017 року та довідки КП «Виноградівське РБТІ» від 19.10.2017 року №758, житлові будинки з надвірними спорудами по [ADDRESS] будівництвом завершені. Загальна вартість будинків становить 816175 грн. Загальна корисна площа житлового будинку під літерою «А» становить 229,7 кв.м, в тому числі житлова 41,2 кв.м., а загальна корисна площа житлового будинку під літ. «Б» становить 230,2 кв.м, в тому числі житлова 84,8 кв.м. На земельній ділянці крім двох житлових будинків знаходяться: літня кухня, гараж, вимощення І, ворота №1 та огорожа №2. Згідно архівних даних КП «Виноградівське РБТІ» станом на 01.01.2013 року житловий будинок літ. «А» - 1890 р. будівництва в [ADDRESS], зареєстрований за [PERSON], на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого секретарем Вилоцької селищної ради від 03.10.1989 року, а житловий будинок за літ. «Б» - 1996 р. будівництва, з надвірними будівлями рахується за нею на підставі дозволу на виконання будівельних робіт та будівельного паспорта від 18.04.1996 року. Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Таким чином, враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю. На підставі наведеного,

Outcome: approved