Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

Головний лікар Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON], посилаючись на те, що [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: [PERSON], Комунарський р-н, вул.Чумаченко, 25 «а», кв. 132, знаходиться на стаціонарному лікуванні з 05.03.2017 року. Переніс пологову травму, наблюдався з приводу перинатальної енцефалопатії з поліморфними судомними нападами. Багаторазово лікувався у психіатричних стаціонарах з діагнозом: Розлади особистості та поведінки внаслідок епілепсії з поліморфними судомними нападами, галюцинаторним синдромом. Згідно акту судово-психіатричної ескпертизи від 05.06.2008 року, встановлено діагноз: Слобоумство внаслідок органічного ураження головного мозку, епісиндром за анамнезом. Згідно Рішення Комунарського районного суду [PERSON] від 24.09.2008 року визнаний недієздатним, опікуном призначена мати хворого [PERSON]. Є інвалідом 2 групи. Останнім часом поведінка хворого дезорганізована, неадекватна з проявами дратівливості, агресії на адресу матері. Остання госпіталізація з 15.02.2016 року по 23.03.2016 року з діагнозом: Віражені розлади особистості та поведінки внаслідок органічного ураження ЦНС (ЧМТ у пологах), епісиндром за анамнезом, дисфорії. Теперішня госпіталізація пов'язана з погіршенням психічного стану: ліки не приймає, турбують кошмарні сновидіння, дратівливий, агресивний. Госпіталізований за заявою матері-опікуна та особистою згодою в порядку примусової госпіталізації як особа, що страждає на тяжкий психічний розлад, являє небезпеку для себе та оточуючих, та не спроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує життєдіяльність. 06.03.2017 року був оглянутий комісією лікарів-психіатрів КУ „Обласна клінічна психіатрична лікарня" ЗОР, яка на підставі клінічного спостереження дійшла висновку, що [PERSON], [INFO], страждає на тяжкий психічний розлад у формі деменції внаслідок резидуальної енцефалопатії з порушеннями поведінки, психотичними включеннями, дисфоріями ейфоричного типу, епісиндромом за анамнезом. За психічним станом являє потенційну небезпеку для себе та оточуючих, а також не спроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує життєдіяльність. Госпіталізація доцільна. Обстеження і лікування можливі тільки в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримав з підстав, викладених в ній, і просив суд задовольнити заяву. Законний представник [PERSON] його мати опікун [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримала і наполягала на примусовій госпіталізації [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні щодо примусової госпіталізації заперечував. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, її законного представника, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 06.03.2017 року [PERSON], [INFO], страждає на тяжкий психічний розлад у формі деменції внаслідок резидуальної енцефалопатії з порушеннями поведінки, психотичними включеннями, дисфоріями ейфоричного типу, епісиндромом за анамнезом. За психічним станом являє потенційну небезпеку для себе та оточуючих, а також не спроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує життєдіяльність. Госпіталізація доцільна. Обстеження і лікування можливі тільки в умовах психіатричного стаціонаруТаким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved