Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

В провадженні Шевченківського районного суд м. Запоріжжя перебувала цивільна справа №336/3688/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Рішенням від 02.08.2021 року позов задоволено, однак при його ухваленні не було вирішено питання щодо судових витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу. Представник позивача Машко Г.І. 06.08.2021 звернулась з клопотанням в якому просить ухвалити додаткове рішення у справі, а саме стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.. Заява вмотивована тим, що в даній справі, інтереси позивача представляла адвокат Машко Ганна Ігорівна на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 25.04.2021. До позовної заяви був доданий безпосередньо договір та ордер серії АР № 1047108. За час розгляду справи позивачем було сплачено грошових коштів за послуги правової допомоги у розмірі 3000,00 грн., з яких: вивчення матеріалів та підготовка позовної заяви - 1500,00 грн. (у відповідності до п.п.2.1.1. Договору); участь у судовому засіданні 31.05.2021 - 500,00 грн. (відповідно до п.2.1.3. Договору); підготовка клопотання до державного виконавця Шевченківського від ділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) з запитом про надання інформації стосовно актуального працевлаштування відповідача, розміру доходів та наявності заборгованості зі сплати аліментів - 250,00 грн.; аналіз документів, наданих Шевченківським ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), підготовка та подання клопотання про долучення доказів по справі 336/3688/21 - 500,00 грн. (з розрахунку 250,00 грн. людино/година); проїзд до суду на судове засідання, призначене на 02.08.2021 року - 250,00 грн. з розрахунку 250,00 грн. людино/година. Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 2, 3, 5 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. В силу вимог ч.4 ст.270 ЦПК України, враховуючи відсутність необхідності для виклику учасників справи, питання про ухвалення додаткового рішення розглянуто без повідомлення сторін по справі. Розглянувши матеріали справи, суд доходить до наступних висновків: Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч.ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). Окрім того, Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Так, із матеріалів справи вбачається, що позивач заявив до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача суду надано: договір про надання юридичних послуг №б/н від 25.04.2021 року та ордер серії АР № 1047108 від 13.05.2021, акт приймання-передачі наданих послуг від 31.05.2021 року, квитанцією банку від 28.05.2021 року з призначенням платежу: «за підготовку позовної заяви про стягнення аліментів від [PERSON] » на суму 1500 грн., меморіальний ордер № @2PL513432 від 07.06.2021 на суму 500 грн., акт приймання-передачі наданих послуг від 05.08.2021 року та меморіальний ордер №@2 PL356599 від 05.08.2021 року на суму 1000 грн.. Враховуючи вищевикладене, складність справи, яка не є складною, тривалість затраченого представником позивача часу та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 141 ЦПК України, суд вважає достатнім розміром стягнення з відповідачів на користь позивачки витрат, понесених на правничу допомогу у розмірі 3000 грн., атому заява представника позивача підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved