Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики. В позові зазначає, що 20.05.2012 року між ним та відповідачем в усній формі був укладений договір про взяття 15 000 грн. в борг, про що [PERSON] написав розписку. Згідно розписки відповідач зобов»язався повернути борг протягом місяця, але до цього часу кошти не віддав.12.12.2013 року він направляв відповідачу вимогу про повернення боргу, яка відповідачем проігнорована. Посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та норми діючого законодавства просить суд стягнути з [PERSON] на його користь борг в сумі 15 000,00 грн. та судові витрати по справі. Позивач надав суду заяву про збільшення позовних вимог, так як сталось значне падіння покупної здатності гривні і тому згідно офіційного курсу гривні до іноземних валют та відповідно до наданого розрахунку просить стягнути з відповідача боргу в сумі 22 010,67 грн. Позивач в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи повідомлений, надав суду заяву про розгляд справи без його участі та підтримання позовних вимог. Представник відповідач в судовому засіданні визнав борг, зазначений в розписці, пояснив, що відповідач перерахував в рахунок погашення боргу через ПАТ «ПриватБанк» на адресу позивача 7 000 грн., але підтверджуючих документів не має. Не заперечує проти задоволення позову без врахування заяви щодо збільшення позовних вимог. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 20 травня 2012 року [PERSON] взяв у [PERSON] кошти в сумі 15 000,00 грн. терміном на один місяць, що підтверджується розпискою, укладеною відповідачем. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Розписка укладена в простій письмовій формі, що відповідає вимогам ст. 1047 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Борг, в зазначений позичальником строк, повернуто не було, а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в розмірі 15 000 грн. Щодо збільшення розміру позовних вимог, судом встановлено, що договір було укладено в національній валюті - гривні, умовами договору не передбачено відповідальність відповідача за несвоєчасне повернення коштів, а тому в цій частині позовні вимога задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Стягненню з відповідачки на користь позивачки підлягають судові витрати в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного і ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: partial