Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що з 10 листопада 2001 року по 08 серпня 2016 року перебувала у шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] [INFO] . 08.08.2016 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва по справі №759/7692/16 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 10.11.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області, а/з №251 - розірвано. 22.10.2016 року, Києво-Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Київській області видано свідоцтво серія [NUMBER] про зміну імені, про що складено відповідний актовий запис №69, відповідно до якого [PERSON] змінила своє прізвище на « [PERSON] ». За спільним рішенням позивача і відповідача, діти залишилися проживати з матір`ю. Факт проживання дітей з позивачем підтверджується довідкою, що видана Чабанівською селищною радою Києво-Святошинського району Київської області від 19.07.2016 року №930. 24.01.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області по справі №369/5626/16 вирішив: стягнути з [PERSON] , аліменти на користь [PERSON] , на утримання дітей у твердій грошовій сумі 2000 грн. на кожну дитину окремо, щомісячно, починаючи з 21.06.2016 року до досягнення дитиною повноліття. 07.06.2017 року Святошинським районним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві, відкрито виконавче провадження №53917007 щодо примусового виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі №369/5626/16. Позивач у своїй позовній заяві також відзначає, що з моменту відкриття виконавчого провадження №53917007 і на момент пред`явлення позову Відповідач належним чином не виконував рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі №369/5626/16, внаслідок чого Святошинським районним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві винесена низка постанов, а саме: 23.02.2018 р. - про арешт майна Відповідача; 07.05.2018 р. - про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи Відповідача; 15.04.2019 р. - про встановлення тимчасового обмеження Відповідача у праві виїзду за межі України; 15.04.2019 р. - про встановлення тимчасового обмеження Відповідача у праві користування зброєю; 15.04.2019 р. - про встановлення тимчасового обмеження Відповідача у праві керування транспортними засобами. Відповідно до довідки розрахунку заборгованості по аліментам виданої 07.11.2019 року Святошинським районним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві, заборгованість Відповідача по аліментах станом на 01.11.2019 р. становить 120 608,00 грн. Також позивач відзначає, що вона одна утримує дітей, намагається їм забезпечити гідне існування та розвиток, Відповідач у добровільному порядку не бере участі у додаткових витратах на дітей. Також позивач у своїй позовній заяві наводить перелік понесених нею додаткових витрат за період з 30.04.2016 року по 07.11.2019 року на утримання дітей, який підтверджує квитанціями. Загальна сума додаткових витрат у період з 30.04.2016 року по 07.11.2019 року становить 299 517 грн. 80 коп. Позивач у своїй позовній заяві просить суд стягнути з відповідача половину витрачених додаткових витрат на дітей, а саме: 149 758 грн. 90 коп.. Також позивач у своїй позовній заяві просила суд про збільшення розміру аліментів, мотивуючи це тим, що 24.01.2017 року рішенням Києво-Святошинським районним судом Київської області по справі №369/5626/16 встановлено стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання дітей у твердій грошовій сумі 2000 грн на кожну дитину окремо, щомісячно, починаючи з 21.06.2016 року до досягнення дитиною повноліття, проте з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів, витрати на утримання дітей значно зросли. В умовах збільшення рівня цін, рівня інфляції та прожиткового мінімуму на дитину, належних позивачу доходів недостатньо для матеріального утримання спільних з відповідачем дітей, що ставить позивача у скрутне становище. Зазначає, що з 2016 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років збільшився на 52,44% і становить 2218 грн. Позивач відзначає, що на момент звернення до суду вичерпала всі свої заощадження, що були спрямовані на підтримку дітей та в подальшому відсутня можливість підтримувати належний рівень життя дітей без матеріальної підтримки відповідача. Тому на підставі вище наведеного, просила суд, збільшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на підставі заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі №369/5626/16 на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі з 2000 грн. до 4000 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення ним повноліття, також просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] половину вартості понесених додаткових витрат на дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а саме: грошові кошти у розмірі 149 758 грн. 90 коп. та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по аліментам на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 120 608 грн. 67 коп.. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.02.2020 року відкрито позовне провадження у даній цивільній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі. Письмовий відзив до суду не надходив. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності заперечень позивача, суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 10 листопада 2001 року по 08 серпня 2016 року позивач перебувала у шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] [INFO] . 08.08.2016 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва по справі №759/7692/16 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 10.11.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області, а/з №251 - розірвано. 22.10.2016 року, Києво-Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Київській області видано свідоцтво серія [NUMBER] про зміну імені, про що складено відповідний актовий запис №69, відповідно до якого [PERSON] змінила своє прізвище на « [PERSON] ». Діти проживають з матір`ю. Факт проживання дітей з позивачем підтверджується довідкою, що видана Чабанівською селищною радою Києво-Святошинського району Київської області від 19.07.2016 року №930. 24.01.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області по справі №369/5626/16 вирішив: Стягнути з [PERSON] , аліменти на користь [PERSON] , на утримання дітей у твердій грошовій сумі 2000 грн. на кожну дитину окремо, щомісячно, починаючи з 21.06.2016 року до досягнення дитиною повноліття. 07.06.2017 року Святошинським районним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві, відкрито виконавче провадження №53917007 щодо примусового виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі №369/5626/16. Так, Святошинським районним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві винесена низка постанов, а саме: 23.02.2018 р. - про арешт майна Відповідача; 07.05.2018 р. - про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи Відповідача; 15.04.2019 р. - про встановлення тимчасового обмеження Відповідача у праві виїзду за межі України; 15.04.2019 р. - про встановлення тимчасового обмеження Відповідача у праві користування зброєю; 15.04.2019 р. - про встановлення тимчасового обмеження Відповідача у праві керування транспортними засобами. Відповідно до довідки розрахунку заборгованості по аліментам виданої 07.11.2019 року Святошинським районним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві, заборгованість Відповідача по аліментах станом на 01.11.2019 р. становить 120 608,00 грн. Загальна сума зазначених позивачем додаткових витрат відповідно до доданих квитанцій у період з 30.04.2016 року по 07.11.2019 року становить 299 517 грн. 80 коп. Щодо збільшення розміру аліментів, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. п. 3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося її матеріальне становище, сімейний стан чи стан її здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Разом з тим, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів не є підставою для збільшення розміру аліментів передбачених статтею 192 СК України та ухвалення нового судового рішення, оскільки цей розмір встановлюється законом, а не судовим рішенням. Зокрема, не передбачено перегляду судом визначеного рішенням суду розміру аліментів в зв`язку із змінами згідно Закону Україну «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII мінімального розміру аліментів. Також, у разі примусового виконання рішення про стягнення аліментів, збільшення мінімального розміру аліментів є підставою для автоматичного визначення державним виконавцем розміру аліментів з урахуванням такого збільшення з моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" від 17.05.2017 року, тобто з 08.07.2017 року за відповідною постановою державного виконавця. Таке збільшення має відбуватись в автоматичному порядку, без жодних звернень стягувача аліментів. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Крім того, відповідно до правової позиції Великої палати Верховного Суду від 30.01.2019 року, висловленій у справі № 755/10947/17, суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. Відповідно збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку аліментів. Окрім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що у відповідача змінився матеріальний стан, який дозволяє йому сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж це зазначено у рішенні Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.01.2017 року. З огляду на викладене, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв`язку їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині збільшення розміру аліментів. Враховуючи зміст стст.181, 192 СК, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] половини вартості понесених додаткових витрат на дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , у період з 30.04.2016 року по 07.11.2019 року, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Принципом 6 Декларації прав дитини передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку його особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір`ю. В ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджені аліменти на дитину, зобов`язаний брати участь в додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Ці положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10 травня 2018 року у справі № 61-15690св18. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. [PERSON] звернулась до суду про стягнення додаткових витрат: на придбання дивана Nubuk та дивана П82, дата витрат - 30.04.2016 року; на навчання [PERSON] в ТОВ Загальноосвітній навчальний заклад «Київський ліцей бізнесу» - дата витрат 27.05.2016 року; придбання Акустики JBL PUlSE 2 - дата витрат 01.10.2016 р.; придбання планшетного ПК Самсунг Т715 NZDE Champagne Beige, карти пам`яті MICRO SDXC 64 gb та чехла - дата витрат 21.06.2016 р.; придбання мобільного телефону iPhone 6s - дата витрат 11.04.2016 р.; годинник Casio, дата витрат - 11.06.2016 р. вказуючи, що вона несла додаткові витрати на утримання дітей. Разом з тим, судом також встановлено, що в даний період сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (рішення про розірвання шлюбу набрало законної сили 23.08.2016 року). Враховуючи, що позивач не надала суду доказів того, що в даний період сторони проживали окремо, за даний період кошти на придбання вище зазначених товарів та здійсненні витрати на навчання були сплачені лише з її особистих коштів і є додатковими витратами в розумінні вимог Сімейного кодексу, тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Вимоги про стягнення витрат на придбання: 15.03.2017 р. куртки, 23.07.2017 р. штанів і светра Reserver, 15.03.2017 р. Одягу: толстовка, штани, фудболка, сорочка, штани, 16.03.2017 р. Samsung s7 320gb, антивірусу та захисного скла, абонемента Спорт Лайф 30.09.2016 р. та 31.08.2016 р., 21.04.2018 р. кабелю USB та навушників, 29.04.2018 р. черевиків пума, 31.05.2018 р. фудболки, шкарпеток, штанів PullBear, кедів All Stars, витрати на туристичні послуги - 07.08.2019 р., оплата за надання освітніх послуг ТОВ «ЦЕНТР ОСВІТИ «ОПТІМА» - 07.11.2019 р., освітні послуги НаУКМА 06.08.2019 р., туристичний табір - 08.06.2018 р., курси німецької мови - 29.09.2017 р., купівля ноутбуку XIAOMI MI NOTEBOOK, програмного забезпечення та налаштування 21.10.2019 р. також задоволенню не підлягають. Так, позивачка зобов`язана була довести, що дані витрати є додатковими та пов`язані з особливими обставинами. Такі докази в матеріалах справи відсутні. До того ж купівля Samsung s7 320gb, антивірусу та захисного скла, абонементів Спорт Лайф, кабелю USB та навушників, купівля ноутбуку XIAOMI MI NOTEBOOK, програмного забезпечення та налаштування може бути розцінена в цілому як сімейна покупка для всієї родини, а не лише для індивідуального користування дітей. Щодо стягнення з [PERSON] заборгованості по сплаті аліментів на утримання дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , суд приходить до наступного висновку. Згідно ч. 4 ст. 195 Сімейного кодексу України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений Законом України «Про виконавче провадження» і суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Саме до цього зводяться висновки ВСУ викладені під час розгляду справи №6-850. Враховуючи викладене, сума заборгованості по аліментах в даному випадку не підлягає стягненню в судовому порядку, а має стягуватись державним виконавцем у порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 7 цієї статті, суд вирішує питання заборгованості по аліментах лише у разі спору про її розмір. При відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме. Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються на підставі судового рішення, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів. Оскільки стягнення заборгованості по аліментах, як самостійний предмет позову при наявності виконавчого листа про стягнення аліментів, не передбачений нормами матеріального права, а порядок стягнення аліментів та заборгованості за ними проводиться в порядку ст.ст. 194-195 СК України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», тому позовні вимоги в частині стягнення із відповідача заборгованості по аліментах задоволенню не підлягають.

Outcome: approved