Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

Заявниця звернулася до суду з вказаною заявою, посилаючись на те, що її дід [PERSON] за національністю був поляком, але, у зв'язку з політичними переслідуваннями його дружина в актових записах про народження дітей вказувала, що по батькові дітей не «[PERSON]», а «[PERSON]». На даний час заявниця бажає встановити своє етнічне походження через встановлення того, факту, що її дід за національністю був поляк. У зв'язку з цим, заявниця просила встановити факт того, що [PERSON], [INFO], за національністю - поляк, є рідним батьком [PERSON], [INFO], та дідом [PERSON], [INFO], встановити факт приналежності до польської національності по лінії батька: [PERSON], [INFO], який помер [INFO] року, [PERSON], [INFO], поновити та внести зміни в актовий запис про народження [PERSON] № 411 від [INFO] року, який зареєстрований в метричній книзі Михайлівської церкви м. Одеси, зазначивши в графі батько - [PERSON], внести зміни до свідоцтва про народження [PERSON], серії [INFO] від 03.04.1950 року, актовий запис № 567, складений бюро записів актів громадянського стану октябрського району м. Новосибірськ, де національність батька - [PERSON] вказати замість «українець» - «поляк», по батькові [PERSON] вказати замість [PERSON] - «[PERSON]». Заявниця та її представники [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтримали заяву та просили її задовольнити. Представник Міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області в судлове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в порядку ст. ст. 74, 76 ЦПК України, надав до суду заяву в якій просить проводити розгляд справи без його участі. Заслухавши пояснення осіб, що приймали участь у справі, свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, оскільки, відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За ст. 4 ЦПК України, суд захищає права, свободи та інтереси виключно у спосіб, визначений Законом. 29.04.1912 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Вказане підтверджується довідкою № с- 223 від 22.03.2016 року виданою Державним архівом Одеської області ( а.с. 6). З довідки № 3 -390 від 15.04.2015 року вбачається, що [PERSON] [INFO] року ( дата по старому стилю) народила дитину - сина [PERSON]. Відомості про батька дитини у записі про народження відсутні. З свідоцтва про народження [PERSON] вбачається, що її батьками є [PERSON] та [PERSON]. З свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 19.08.1979 року. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «Степанець». 22.11.1991 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Відповідно до ст. 300 ЦК України, фізична особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Ст. 1 Рамкової конвенції Європи про захист національних меншин від 01.02.1995 р. Ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Європи про захист національних меншин» від 09.12.1997 року, встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід'ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва. Відповідно до ст. 3 Конвенції кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Згідно ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні», громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Відповідно до вимог ст. 13 вказаного Закону, громадяни, які належать до національних меншин, вільні у виборі обсягу і форм здійснення прав, що надаються їм чинним законодавством, і реалізують їх особисто, а також через відповідні державні органи та створювані громадські об'єднання. Як визначеност. 15 Закону України «Про національні меншини в Україні», громадяни, які належать до національних меншин, національні громадські об'єднання мають право у встановленому в Україні порядку вільно встановлювати і підтримувати зв'язки з особами своєї національності та їх громадськими об'єднаннями за межами України, одержувати від них допомогу для задоволення мовних, культурних, духовних потреб, брати участь у діяльності міжнародних неурядових організацій. З заяви та пояснень заявниці в судовому засіданні вбачається, що вона просить встановити факт родинних відносин, але фактично нею ставиться питання про належність її до польської національності, але, не встановлення факту національності «польської» не перешкоджає заявниці дотримуватися польських звичаїв, традицій, культури та виявляти почуття національного самоусвідомлення. Верховний Суд України у своєму Аналізі судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення за 2012 року зазначив, що не можуть бути встановлені у судовому порядку факти щодо належності померлої особи до певної національності. Враховуючи, що батько заявниці за життя не ставив питання визначення його національності як «польська» та зміну актового запису про народження з зміною відомостей про батька, то заявниця як його спадкоємець позбавлена права звернення до суду з вимогою про внесення змін до актових записів щодо них. Враховуючи вищенаведене, встановлення юридичного факту національності її померлого діда та внесення відомостей у актовий запис про батька заявниці не грунтується на вимогах закону, що є підставою для відмови у задоволенні заяви. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed