Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позову покликається на те, що 21.11.2015 року уклала з відповідачем договір, згідно з яким домовились про купівлю квартири відповідачки [ADDRESS] Відповідно до умов цього договору відповідачка зобов'язалась разом з усіма особами, що зареєстровані у цьому житлі, звільнити квартиру, виписатися та сплатити комунальні послуги до 03.01.2016 року. На підтвердження свого наміру придбати вище згадану квартиру, нею було надано відповідачці в якості авансу 600 доларів США. Однак укладення договору купівлі-продажу квартири між ними так і не відбулось з вини відповідачки. Остання відмовляється добровільно повернути наданий їй аванс. Тому з врахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з неї 600 доларів США авансу по курсу НБУ станом на 26.07.2016 року та судові витрати по справі. Сторони в судове засідання не з"явились. Позивачка подала суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідачка, будучи належно повідомленою про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась. Так, за зареєстрованим місцем проживання відповідача ([ADDRESS]) було надіслано копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з дадатками із повідомленнями про виклики у судове засідання на 17.05.2016 року та 24.06.2016 року. Рекомендовані листи із вказаними документами повернулись на адресу суду із відміткою «За закінченням терміну зберігання». Окрім цього виклик відповідачки на 26.07.2016 року було здійснено через оголошення у пресі відповідно доп.9 ст.74 ЦПК України, про що у матеріалах справи міститься копія оголошення. Однак остання до суду не з'явилась, про причини неявки не повідомила, заяв та клопотань не подала. Тому суд на підставі ст.ст.224, 225 ЦПК України провів заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, про що судом винесено ухвалу. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін та відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу. Оцінивши наявні докази по справі, суд встановив наступне. Між сторонами було укладено договір від 21.11.2015 року, відповідно до якого сторони домовилися про купівлю-продаж квартири відповідачки по [ADDRESS] Згідно п.10 договору відповідачка зобов'язалась разом з усіма особами, що зареєстровані у цьому житлі, звільнити квартиру, виписатися та сплатити комунальні послуги до 03.01.2016 року. Згідно п.11 Договору у підтвердження укладення вказаного договору позивачка передала відповідачці 600 доларів США авансу. Відповідачка не виконала зобов'язання у строки, визначені цим договором, до даного часу договору купівлі-продажу між сторонами укладено не було, остання добровільно аванс не повернула. Згідно із ч.3 ст.635 ЦК України зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Судом встановлено, що основний договір не був укладений ні до 03.01.2016 року, ні після. Також у суду відсутні будь-які докази того, що позивачу направлялися пропозиції про його укладення. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Внесення завдатку, як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору. Оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана однією зі сторін грошова сума є авансом, який підлягає поверненню в тому ж розмірі, в якому він надавався (постанова судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 13 лютого 2013 р. у справі № 6-176цс12). Згідно зі ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (чч. 1 і 3 ст. 533 ЦК України). Відповідно до уточнених позовних вимог позивачка просить стягнути з відповідачки 600 доларів США по курсу НБУ (24,78 грн. за 1 долар США) станом на 26.07.2016 року. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що права позивачки були порушені відповідачкою внаслідок не виконання зобов'язання у строк визначений договором та не повернення авансу, отриманого за цим договором. Відтак з метою їх захисту позов слід задовольнити у повному обсязі. Крім того, підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача судового збору, витрат на правову допомогу та витрат, пов'язаних із викликом відповідачки через оголошення у пресі, оскільки такі належать до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи згідно із положеннями ст.79 ЦПК України. Відповідно до ст.88 ч.1 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки слід стягнути понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved