Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона із 12.09.2003 р. перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Сторони мають спільну неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO] Однак спільне життя з відповідачем не склалося, спільне господарство не ведеться, шлюбні відносини припинено. Відповідач проживає окремо, має стосунки з іншою жінкою, фінансово дитину не підтримує, відтак подальше збереження шлюбу є неможливим. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила розірвати шлюб. Відповідач у судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у спосіб передбачений нормами ЦПК України, зокрема шляхом направлення ухвади суду про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду разом з позовною заявою та додатками до неї, в подальшому шляхом направленя судової повістки про виклик сторони у судове засідання за адресою реєстрації проживання відповідача. Відзиву, а також будь-яких заяв щодо судового розгляду не подавав. Заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 12 вересня 2003 р. між [PERSON] та [PERSON] у Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського РУЮ м. Києва було зареєстровано шлюб за актовим записом № 1297, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Сторони мають спільного сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського РУЮ м. Києва). Причиною розпаду сім'ї сторін стали різні погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного. Сторони не ведуть сумісне господарство, шлюбні відносини фактично припинені. Подальше збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам обох із подружжя. Таким чином, шлюб носить лише формальний характер та суперечить інтересам обох із подружжя. Відповідно до ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони мають різні інтереси та погляди, шлюбні відносини існують лише формально, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач не заявляла клопотань про відновлення дошлюбного прізвища, суд вважає за необхідне залишити їй після розірвання шлюбу фамілію «[PERSON]». Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved