Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 28 грудня 2011 року в розмірі 125213,16 гривень. В позовній заяві позивач Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" зазначає про те, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та відповідачем [PERSON] 28 грудня 2011 року було укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого відповідачеві позивачем надано кредит в розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банком свої зобов`язання перед відповідачем виконано, однак відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору № б/н від 28 грудня 2011 року щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та погашення суми заборгованості. Через невиконання відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов`язань за вказаним кредитним договором станом на 31 травня 2019 року виникла заборгованість в розмірі 125213,16 гривень, що складається з: 1971,14 гривень заборгованості за кредитом, 123242,02 гривень заборгованості за відсотками. Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 125213,16 гривень заборгованості за кредитним договором № б/н від 28 грудня 2011 року та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, до суду подав письмову заяву в якій просить справу розглянути за його відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 43). Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Махацький Ю.М. в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнали частково та пояснили, що дійсно відповідач [PERSON] отримував кредит у ПриватБанку, йому була видана кредитна картка з встановленим лімітом кредитних коштів у розмірі 2000 гривень та зі сплатою відсотків за користування кредитом 30 % річних. Він підписував заяву-анкету про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приват Банку. Протягом усього періоду користувався кредиткою відповідач сплатив 11820 гривень. Про заборгованість по кредиту на суму 2000 гривень він дізнався тільки у 2016 році, і відразу ж її погасив 15.09.2016 року. Визнає заборгованість за тілом кредиту в сумі 1971,14 гривень. Щодо інших вимог позивача відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Махацький Ю.М. просили застосувати позовну давність, зокрема до вимог про стягнення щомісячних платежів за кредитним договором (процентів), а тому зазначали про те, що вимоги позивача про стягнення процентів за користування кредитом визнають частково, в межах позовної давності, за останні три роки до часу звернення позивача до суду і тільки у розмірі 30% на рік на суму залишку тому, що позивачем без повідомлення відповідача було збільшено процентну ставку за кредитом. Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами по справі. В ході розгляду справи сторони (їх представники) заяв та/чи клопотань до суду не подавали. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надавати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що відповідач отримав в банку кредит та оформив його шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 6). Позивачем до заяви анкети додаються Умови та Правила надання банківських послуг (а.с. 8-31), а також Тарифи банку, які, як зазначає банк, складають вцілому кредитний договір між сторонами. Згідно кредитного договору № б/н від 28 грудня 2011 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] , банк надає відповідачеві [PERSON] кредит в розмірі 2000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (Нарахування відсотків здійснюється згідно п. 2.1.1.12.2, п. 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг. З 21 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (а.с. 38). Згідно п. 2.1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який час змінити кредитний ліміт. Відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (а.с. 24). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно розрахунку позивача (а.с. 4-5) станом на 31 травня 2019 року заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором № б/н від 28.12.2011 року становить 125213,16 гривень, та складається з: 1971,14 гривень заборгованості за кредитом, 123242,02 гривень заборгованості за відсотками. Як вбачається з наявних у справі письмових доказів відповідач [PERSON] зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у встановлені кредитним договором № б/н від 28 грудня 2011 року строки не виконав. Дослідивши докази по справі, суд погоджується з розрахунком, проведеним позивачем щодо нарахування 1971,14 гривень заборгованості за кредитом (тіло кредиту), які відповідач визнав. Згідно розрахунку позивача та Довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна» встановлено, що на час укладення кредитного договору сторонами, базова процентна ставка складала 2,5 % в місяць (30% на рік) на залишок заборгованості, з 1 вересня 2014 року процентну ставку за користування кредитом збільшено з 30% на рік на 34,80%, а з 1 квітня 2015 року процентну ставку збільшено з 34,80 % на 43,20% (а.с. 4,5). Згідно розрахунку позивача (а.с.4-5) станом на 31 травня 2019 року заборгованість відповідача [PERSON] за процентами становить 123242,02 гривень. В силу вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Позивачем не доведено те, що ним було повідомлено відповідача про зміну процентної ставки та таке повідомлення було отримане відповідачем. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Відповідно до положень п. 1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг передбачено право банку проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розмірів наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку згідно з пунктом 1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом семи днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду з умовами, то вважається, що клієнт прийняв нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку за власним рішенням і без попереднього повідомлення клієнта. Згідно з пунктом 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг банк зобов`язаний не рідше одного разу на місяць способом, зазначеним у заяві, надавати позичальнику виписку про стан картрахунків та про проведені за минулий місяць операції по картрахунках. При підключенні позичальника до системи INTERNET-banking (Приват24) надання виписок здійснюється через даний комплекс. При підключенні клієнта до комплексу Mobail-banking банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунка шляхом використання функції SMS-повідомлень. Однак, до позовної заяви позивачем не додано доказів повідомлення відповідача про підвищення процентної ставки за кредитом. При вирішенні спору в частині вимог позивача про стягнення з відповідача процентів, суд враховує правову позицію Верховного Суду України висловлену в постанові від 11 жовтня 2017 року по справі № 6-1374цс17. Так, Верховний Суд України в такій постанові роз`яснив, що у разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Із змісту позовної заяви та досліджених в судовому засіданні матеріалів справи (письмових доказів) будь-яких відомостей про те, що позивач повідомляв відповідача про зміну розміру процентної ставки та доказів отримання такого повідомлення відповідачем, не встановлено. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. В силу вимог ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказів надіслання повідомлення відповідачеві про зміну процентної ставки та доказів, що підтверджували б факт отримання відповідачем такого повідомлення, позивачем до суду надано не було. За таких обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом з 1 вересня 2014 року в розмірі 34,80 % річних, а з 1 квітня 2015 року в розмірі 43,20 % річних. В судовому засіданні відповідач та його представник просили до вимог про стягнення заборгованості по процентах застосувати позовну давність, а також визнали позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за останні три роки перед зверненням до суду позивача з позовною заявою. В силу вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Положеннями ст.ст. 257, 258 ЦК України визначено, що загальний строк позовної давності становить три роки, а позовна давність до вимог про стягнення неустойки встановлюється строком в один рік. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно Умов та правил надання банківських послуг та Довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» встановлено, що відповідач згідно кредитного договору № б/н від 28.12. 2011 року зобов`язувався сплачувати кредит та проценти кожного місяця до 25 числа наступного за звітним. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Ч. 3 ст. 267 ЦК України визначає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви відповідача щодо застосування позовної давності до вимог позивача про стягнення процентів. Згідно позовної заяви та доданих до неї документів, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 28.12.2011 року станом на 31 травня 2019 року. Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором б/н від 28.12.2011 року [PERSON] у 2016 році було здійснено платіж у сумі 2000 гривень. Зі слів відповідача про заборгованість по кредиту на суму 2000 гривень він дізнався тільки у 2016 році, і відразу ж її погасив. Матеріалами справи встановлено, що позивач звернувся до суду з позовною заявою 25 червня 2019 року, а тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом за період з 25 червня 2016 року по 31 травня 2019 року (по дату проведення розрахунку заборгованості за кредитним договором позивачем). Таким чином, розмір заборгованості за процентами згідно кредитного договору № б/н від 28.12.2011 року за період з 25 червня 2016 року по 31 травня 2019 року становить 910,83 гривень (241,97х30%:100:360х558= 112,52 гривень, 1971,14 х 30% :100 : 360 х 486=798,31 гривень). Проценти обраховані за формулою: сума боргу х розмір річних : 100% : 360 днів на рік (згідно кредитного договору) х кількість днів користування кредитом. Отже, вимога позивача щодо стягнення процентів за користування кредитом підлягає до задоволення частково в розмірі 910,83 гривень. Як вбачається з наявних у справі письмових доказів відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом у встановлені кредитним договором № б/н від 28 грудня 2011 року строки, не виконав. За таких обставин, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача про стягнення з відповідача [PERSON] за кредитним договором №б/н від 28 грудня 2011 року 1971,14 гривень заборгованості за кредитом ( тіло кредиту) та 910,83 гривень заборгованості за відсотками, а тому в цій частині позовні вимоги позивача підлягають до задоволення. В решті вимог позивача слід відмовити. Позивачем понесені судові витрати, що становлять 1921,00 гривня (а.с. 1) судового збору, сплаченого на час подання до суду позовної заяви. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд покладає на відповідача [PERSON] витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 44,21 гривень (2881 гривень х 1921,00 гривень : 125213,16 гривень = 44,21 гривень). Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору не встановлено. У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилався на положення ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України. Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованими. Відповідно до ст.ст. 526, 1054 ЦК України,

Outcome: approved