Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

До суду звернувся позивач [PERSON] із позовом про стягнення з [PERSON]. заборгованості за договором позики. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11 липня 2018 року відкрито провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09.04.2016року [PERSON] передав [PERSON] у борг грошову суму в розмірі 10 000,00 (десять тисяч 00центів) дол. США, а відповідач зобов'язався повернути їх позивачу за першою вимогою. [PERSON] власноруч написав розписку про отримання вказаної суми від позивача. [PERSON] зазначає, що відповідач [PERSON] на вимоги позивача не повернув борг у зв'язку з чим, [PERSON] просить суд задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача суму заборгованісті, що виражена в гривня та еквівалентна 10 000,00 дол. США за офіційним курсом НБУ гривні до долару США, встановленим на день винесення рішення. Позивач [PERSON] в судових засіданнях вимоги підтримав з викладених обставин у позові та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи своєчасно сповіщений у встановленому законом порядку, а саме судовою повісткою, направленою рекомендованим листом за адресою реєстрації місця проживання та повідомлявся через офіційний веб-портал «Судова влада України». Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити рішення. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 09.04.2016року [PERSON] передав [PERSON] у борг грошову суму в розмірі 10 000,00 (десять тисяч 00центів) доларів США, а відповідач зобов'язався повернути їх позивачу за першою вимогою. Відповідач [PERSON] власноруч написав розписку про отримання вказаної суми від позивача, що підтверджується розпискою, яка знаходиться в матеріалах справи. 09.02.2018року позивач направив відповідачу письмову вимогу про повернення коштів до 16.02.2018року, однак вказана вимога повернена відділенням поштового зв'язку за закінченням терміну зберігання. 30.05.2018року позивач повторно направив вимогу про повернення боргу,однак, останнім не було вчинено ніяких дій щодо повернення коштів. У зв'язку з цим, позивач був змушений звернутися до суду про стягнення заборгованості з відповідача. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Також, як вбачається з правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 року за наслідками розгляду справи №6-79цс14, відповідно до норм статей 1046,1047 ЦК України договір позики (на відміні від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. При цьому, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні висновки. Досліджуючи правову природу розписки наданої позивачу відповідачем, судом враховується, що розписка містить всі необхідні відомості на підтвердження надання позики із зазначенням необхідних відомостей про сторін, умови надання, а тому суд вважає встановленим той факт, що між сторонами у справі укладено договір позики. Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов. Позичальник - відповідач у справі свої зобов'язання належним чином не виконував у зв'язку з чим виник борг в розмірі 10000,00доларів США. Суду не надано доказів іншого розміру боргу відповідача перед позивачем. Відповідач порушив вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Таким чином, судом встановлено, що у відповідача [PERSON] перед позивачем [PERSON] наявний борг за невиконання грошового зобов»язання, а саме договору позики шляхом надання розписки в розмірі 10000,00доларів США. У зв'язку із викладеним, суд дійшов висновку про те, що вимоги [PERSON] є обґрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно п. 9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю, позивач був звільнений від сплати судового збору, оскільки є інвалідом II групи, про що свідчить довідка МСЕК про інвалідність II грипи Серія АВ № 0977152. Отже, відповідно до ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягають понесені судові витрати в розмірі 2800грн.

Outcome: approved