Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду із позовом від імені та в інтересах неповнолітньої [PERSON], який в подальшому уточнила, та просила визнати доньку [PERSON] членом сім"ї померлого [PERSON] та визнати за донькою право користування та володіння житловим приміщенням - квартирою № 14 у будинку № 10 по вулиці Костенко в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, та зобов"язати Відповідача зареєструвати доньку у цій квартирі.. В обґрунтування позовних вимог Позивач посилалась на ті обставини, що перебувала в шлюбі з громадянином [PERSON] з 06.07.2002р. Від цього шлюбу народилась донька [PERSON] 01.05.2003р.н. Вона з донькою [PERSON] постійно проживала з чоловіком на його житловій площі за адресою: [ADDRESS] з 2002 року до початку 2011 року, де вели спільне господарство, мали спільні права та обовязки членів сімї, разом виховували доньку [PERSON]. Але згодом стосунки змінились, [PERSON] почав зловживати спиртними напоями, у зв»язку із чим шлюб було розірвано на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15 лютого 2012 року, яке набрало законної сили 12 березня 2012р. [PERSON] проживала як з позивачем, та час від часу з [PERSON] (батьком). [PERSON] помер 20 грудня 2015 року. У позивача виникла необхідність юридично затвердити статус доньки, як члена сімї [PERSON], оскільки він є її рідним батьком, майже 9 років вони складали одну сімю, проживали за однією адресою, вели спільне господарство з однаковими правами та обовязками, а після розлучення донька підтримувала безпосередній зв'язок з батьком, котрий надавав кошти на її утримання, приймав участь в її вихованні, піклувався про неї наскільки дозволяли його матеріальні та фізичні можливості. Тому просила суд позов задовольнити. В ході судового розгляду позивач та її представник позов підтримали, просили його задовольнити з мотивів та підстав викладених у позовній заяві. В подальшому надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Від представника відповідача до канцелярії суду надійшла письмова заява про розгляд справи за відсутності відповідача, та заперечення проти позову. Згідно заперечень, виконком заперечує проти позову, оскільки відсутні докази того, що донька померлого проживала з ним однією сім»єю, та в разі надання таких доказів відповідач просить прийняти рішення на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши у сукупності представлені докази, приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно витягу з протоколу № 11 від 17 листопада 2008р. засідання житлово-побутової комісії виконкому Дзержинської районної у місті ради, затвердженого рішенням виконкому Дзержинської районної ради від 19 листопада 2008р. № 521 надано дозвіл КЖП № 11 змінити договір найму на трикімнатну квартиру № 14 житловою площею 42,7кв.м. в будинку № 10 по вул. Костенко і заключити договір найму з [PERSON] зі складом сім»ї дві особи (а.с. 13). Судом встановлено, що позивач [PERSON], перебувала в шлюбі з громадянином [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про одруження серії І-КИ № 154329, актовий запис про одруження № 229 від 06 липня 2002 року, відділ реєстрації актів цивільного стану Дзержинського районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с. 10). Від вищевказаного шлюбу у подружжя «Калініч» 01 травня 2003 року народилась донька [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-КИ № 216727, актовий запис про народження за №241 від 20 травня 2003 року в РАГС Дзержинського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с. 9). Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15 лютого 2012 року, яке набуло чинності 12 березня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON]Ю, розірвано (а.с. 11). Також судом встановлено, що [PERSON] помер 20 грудня 2015 року, що вбачається з свідоцтва про смерть серії І-КИ № 658106, актовий запис № 1093 від 21 грудня 2015 року, Дзержинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 12). Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] з 11 березня 2013 року (а.с. 7), [PERSON] був зареєстрований за адресою: [INFO], б. 10, кв. 14 з 19 грудня 1994р. (а.с. 8, зворот). Вирішуючи спір, суд враховує наступне. Серед основних прав і свобод людини і громадянина є право на житло. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду (ст. 47 Конституції України). Ця норма гарантує громадянам, які потребують соціального захисту, надання житла державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату, відповідно до закону. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку,встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1). У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права. Свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ч.2). Відмова від звернення до суду за захистом є недійсною (ч.3). При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст.4). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб. Відповідно до ч.1ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення,невизнання або оспорювання. Таким чином, у розумінні закону, субєктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Позов про визнання права як способу захисту цивільних прав, визначений статтею 16 ЦК України, подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах субєктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. У цій справі, спір стосується наявного майна, яке було передане у користуванні [PERSON] та членів його сім"ї відповідно до рішення виконкому Дзержинської районної у місті [PERSON] ради у зв"язку зі зміною договору найму. Таким чином, відповідно до положень ст. 41 Коституції України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 15, 1216 ЦК України, неповнолітня [PERSON], від імені та в інтересах якої діє її мати позивач [PERSON] має право на судовий захист свого порушеного права. Статтею 6 ЖК УРСР визначено, що жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Згідно \~ст. 9 ЖК УРСР\~ніхто не може бути виселений із займаного приміщення, або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Частиною 2 ст.64 СК України встановлено, що до членів сім»ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім» ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 2 сі. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. В рішенні від 03.06.1999 року по справі № 5-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що терміни «сім»я», «члени сім»ї», «родичі», «сімейне життя», «утримання» тощо без визначення змісту вживаються неодноразово. Так, фундаментальним правовим підґрунтям тлумачення поняття «член сім»ї» є визнання Конституцією України людини найвищою соціальною цінністю (стаття 3); на вільний вибір місця проживання ( стаття 33); закріплення права кожного на житло (стаття 47) тощо. Житловий Кодекс Української РСР, визначаючи гарантії права громадян на житло, встановлює права і обов»язки наймача жилого приміщення та членів його сім»ї, які проживають разом з ним за договором найму, обов»язковим елементом якого є плата за користування житлом та за комунальні послуги. Частина друга статті 64 цього Кодексу передбачає, що до членів сім»ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім» ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналогічні положення щодо членів сім»ї власника будинку (квартири) містить частина четверта статті 156 цього Кодексу. Таким чином, законодавець не встановив вичерпного переліку осіб, які належать до кола членів сім»ї наймача, але визначив критерії, за якими осіб, не пов»язаних шлюбними або родинними стосунками, віднесено до них. Згідно ч. 1 ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Стаття 63 ЖК України встановлює, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48 ЖК України), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо). За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 106 ЖК України повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. Згідно з вимогами частин 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд враховуючи те, що [PERSON] є рідною донькою померлого [PERSON], тобто вона є членом сім»ї наймача, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів того, що позивач від імені доньки відмовились від права користування житловим приміщенням, яке було виділено у користування [PERSON]. При цьому суд враховує, що причини спільного постійного не проживання на виділеній житловій площі разом з [PERSON], слугувало розірвання шлюбу між батьками [PERSON], та його хвороба. Оскільки [PERSON] є донькою померлого, підтримувала з ним зв»язку, від свого права користування не відмовлялась, а також судом не встановлено, що [PERSON] та його донька були позбавлені права користування житловим приміщенням, тому відповідно до положень ст. 64 ЖК України має право користування житловим приміщенням - квартирою № 14 в будинку № 10 на вул. Костенко у м. Кривому Розі Дніпропетровської області. На думку суду, заявлені позовні вимоги в частині визнання членом сімї померлого наймача і визнання права користування житловим приміщенням є обґрунтованими, і такими, що підлягають задоволенню. Підстав для визнання за [PERSON] права володіння житловою площею не вбачається, оскільки таке право пов"язане з правом розпорядження житлом. Однак спірна житлова площа не виділялась у встановленому порядку у власність померлого, та не належала йому на праві приватної власності. Що стосується вимоги позивача щодо зобовязання Виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради зареєструвати [PERSON] у квартирі № 14 в будинку № 10 на вул. Костенко у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, суд приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню, оскільки заявлені передчасно. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, а саме судовий збір, сплачений позивачем за подання позову, підлягає поверненню за рахунок коштів державного бюджету. Враховуючи викладене,

Outcome: partial