Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та житловим будинком шляхом зобов»язання відповідача знести загорожу та хвіртку на спільному подвір»ї, посилаючись на наступні обставини. Позивач вказала, що вона з дітьми та матір'ю проживає за адресою: [INFO]. Їй належить 2/5 частини будинку за вищевказаною адресою, інші 3/5 частини належать відповідачу та її донькам. Протягом тривалого часу між сторонами постійно виникали конфлікти та суперечки з приводу користування земельною ділянкою, на якій розташований їх будинок. Використання земельної ділянки розділити між кожним із співвласників житлового будинку неможливо, оскільки відсутня можливість створення окремих входів як для позивача так і для відповідача. Відповідачем встановлено на їх спільному подвір'ї загорожу та хвіртку, яка обмежує позивачу доступ до гаражу та веранди, які їй належать. Три роки тому відповідач переобладнала вказану загорожу, приладнавши до неї лист металу, у зв'язку з чим обмежився доступ світла до кімнати, що розташована у належній позивачу частині будинку. Позивач вказала, що 08.12.2015 року вона зверталася до Бердянської міської ради із заявою, у якій просила розглянути вказану ситуацію. Час виїзду комісії було призначено на 21.01.2016 року, але відповідач повідомила позивача про намір терміново продавати свою частину будинку та приватизувати ту частину спільного подвір'я, яку вона забажає, посилаючись на свої знайомства у відповідних державних органах. В судовому засіданні позивач та представник підтримали вимоги, викладені в позовній заяві. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали. Суд, заслухав сторони, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов не підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору дарування від 21.12.2002 року, посвідченого державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори в реєстрі за № 2-839 позивач [PERSON] є власником 2/5 частин житлового будинку, розташованого за адресою: м. Бердянськ, вул. З. Космодем»янської, буд.59. Відповідач [PERSON] та її діти [PERSON] та [PERSON] є співвласниками 3/5 частин житлового будинку, розташованого за адресою: м. Бердянськ, вул. З. Космодем»янської, буд. 59. Згідно ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Судом встановлено, що дійсно на спільному подвір»ї житлового будинку, розташованого за адресою: м. Бердянськ, вул. З.Космодем"янської, 59 розміщуються загорожа та хвіртка, які встановлені відповідачем. Позивач вважає, що загорожа та хвіртка перешкоджає їй користуватися її власністю, а саме, гаражем та верандою ( сіні « а2») та земельною ділянкою. Згідно технічного паспорту від 27 травня 2009 року сіні « а2» є самочинно збудовані. Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Тому письмовий доказ, наданий судові позивачем про те, що загорожа обмежує доступ світла до кімнати в сінях «а» не може бути прийнятий до уваги судом, оскільки позивач взагалі не набув права власності на будівлю сіні «а»», і тому як слід не має права вимагати усунення перешкод в користуванні даною будівлею. Стосовно перешкод в користуванні гаражем позивачем взагалі не надано ніяких доказів, крім фотознімків, із яких не вбачається , що у позивача є якісь перешкоди в користуванні належним їй на праві власності гаражем і що саме відповідач чинить ці перешкоди. Свідки, опитані в ході судового розгляду, дали пояснення, що загорожа та хвіртка існували на спільному подвір»ї і раніше, коли були інші власники цього житлового будинку, і порядок користування будинком, надвірними спорудами та земельною ділянкою склався ще на той час і жодних заперечень з цього приводу не було. Відповідно до ч.3 ст. 415 ЦК України особа, до якої перейшло право власності на будівлі ( споруди) набуває право користування земельною ділянкою на тих же умовах і в тому ж обсязі, що й попередній власник будівлі ( споруди). Показання свідка [PERSON] стосовно того, що відповідач дійсно чинить перешкоди позивачу у користуванні його власністю суд критично оцінює, оскільки свідок є матір»ю позивача. Відмовляючи в задоволенні позову суд також приймає до уваги ту обставину, що позивач, ставлячи питання також про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, не надав судові жодного документу стосовно земельної ділянки, яка находиться в його власності, чи користуванні. На підставі ст.ст. 358, 376, 377, 415 ЦК України і

Outcome: dismissed