Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування жилим приміщенням, з дня вибуття , без права на житлову площу та майно, яке належить на праві власності [PERSON] та знаходиться за адресою: [ADDRESS] Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.02.2010 року [PERSON], було придбано житловий будинок із господарсько-побутовими будівлями за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу. 07 липня 2010 року він зареєстрував шлюб із відповідачкою [PERSON] 14.05.2014 року рішенням по справі № 631/519/14-ц Нововодолазьким районним судом Харківської області шлюб між сторонами було розірвано. У належному позивачу на праві приватної власності вищевказаному житловому будинку крім нього зареєстрована і відповідачка [PERSON]. Хоча шлюб між ними розірвано лише 14.05.2014 року, про те починаючи із грудня 2013 року відповідачка [PERSON] перестала проживати у вказаному будинку так як перейшла жити до іншого чоловіка. З того часу всі послуги по утриманню будинку та комунальні платежі, сплачує сам позивач. За період з грудня 2013 року і по цей час відповідачка [PERSON] жодного разу не з'явився в житловому будинку [ADDRESS], який належить позивачу на праві приватної власності, і всі обов'язки щодо його утримання, покладені на нього. Будучи відсутньою без поважних причин, відповідач не цікавилися ні житлом, ні надсилає кошти для оплати за комунальні послуги. Перебування на реєстраційному обліку у належному мені будинку [PERSON] порушує права позивача як власника будинку. Представник позивача підтримав у повному обсязі позовні вимоги, з підстав визначених у позові, і просив суд його задовольнити . Відповідач позов не визнала у повному обсязі, зазначила, що не згодна на задоволення позовних вимог [PERSON] та визнання її втратившою право користування житлом за адресою: [ADDRESS] оскільки в разі задоволення позову, через втрату реєстрації, вона може втратити роботу та соціальні виплати. Також пояснила, що вона не проживає у вказаному будинку не зі своєї ініціативи, вона змушена проживати окремо, оскільки з позивачем у них часто виникали сварки і вона переживала з дитину. На майно вона не претендує. Додала, що не проживає за вищевказаною адресою з грудня 2013 року, за комунальні послуги не платить , оскільки не користується ними. Оскільки, при вирішенні даного спору не зачіпаються інтереси малолітньої спільної дитини сторін - дочки [PERSON], 2012 р. народження, крім того, , як було з*ясовано судом, сам позивач не заперечує проти того, щоб дитина залишалася зареєстрованою за вказаною адресою, суд не вбачає необхідності залучення до участі у справі Служби у справах дітей. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що згідно договору купівлі-продажу позивач придбав у [PERSON] житловий будинок за адресою: [ADDRESS] ( а.с.7). На підставі даного договору купівлі-продажу за позивачем було зареєстровано право власності на нерухоме майно, про що свідчить витяг від 30.03.2010 р. ( а.с.8). Рішенням Нововодалазького районного суду Харківської області від 14.05.2014 р. ( а.с.10) між сторонами було розірвано шлюб. Згідно довідки Ланнівської сільради від 04.02.2015 р. ( а.с.11) по [ADDRESS] зареєстрований та проживає [PERSON], а разом з ним за вищевказаною адресою з ним зареєстровані: колишня дружина [PERSON] та дочка [PERSON] У Акті проживаючих за адресою: [ADDRESS] від 29.01.2015 р., вказано лише [PERSON] ( а.с.12). З письмових пояснень свідків, що маються у матеріалах справи, вбачається, що вони підтверджують той факт, що [PERSON] не проживає по [ADDRESS] з грудня 2013 року. ( а.с.13,14). Згідно ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Беручи до уваги вищевикладену обставину, суд вважає, що позов в частині визнання відповідачку втратившою право користування житлом з дня її вибуття, не підлягає задоволенню. Відповідно до абзацу 1 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04. 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, застосовує норми цивільного законодавства. Згідно вимог ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як передбачено ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст.319 ЦК України «Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону». Права власника житлового будинку (квартири) визначені статтею 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім*ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що « власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном». Відповідно до ч. 1 ст.156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім*ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користується жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Угоди щодо порядку користування житловим будинком між сторонами не було укладено. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України «Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом». Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України „Про деякі питання, що виникли з практики застосування судами Житлового кодексу України" від 12.04.1985 р. за №2, наймач або член його сім'ї втрачає право користування жилим приміщенням якщо він вибув на інше постійне місце проживання. Доказами вибуття можуть бути будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення іншого договору на невизначений строк, тощо). Таким чином, оскільки у суді доведено, що відповідач у належному позивачу на праві приватної власності житловому будинку не проживає понад один рік, не оплачує за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участь у спільному побуті, він вважається таким, що втратив право користування житлом, тому, суд вважає , що мається достатньо підстав для визнання [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] яке належить позивачу.

Outcome: partial