Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Як зазначає позивач, у даній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , який більше трьох років тому добровільно залишив спірну квартиру, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, його особистих речей у квартирі немає, квартирою не цікавиться, перешкод в користуванні житловим приміщенням йому не чинили. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що реєстрація відповідача створює їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, позивач просить задовольнити її вимоги та визнати відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 11.03.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. В судове засідання позивач не з`явилась, надавши суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить розглядати справу в її відсутність. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. До суду надійшла заява відповідача в якій він визнає позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення, а також просить розглянути справу в його відсутність. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних матеріалів. Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 20.04.2011 року (а.с.7). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 10.03.2020 року, відповідач [PERSON] зареєстрований у спірній квартирі з 28.11.2013 року по теперішній час (а.с.10). Згідно акту про не проживання особи від 20.02.2020 року, відповідач не проживає у спірній квартирі з 2016 року, в помешканні відсутні його особисті речі (а.с.8). Позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, вказуючи на те, що відповідач більше трьох років у квартирі не проживає. Відповідачем подано заяву, в якій він визнає позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Суд вважає, що доводи позивача знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частина 1 ст.16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Власнику, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ст. 405 ЦК України, член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік. Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, аналізуючи наявні докази в світлі наведених правових норм, з урахуванням визнання відповідачем позову, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved