Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

В позові вказано, що сторони зареєстрували шлюб з 12.04.2011 року, який 26.11.2014 року розірвали. Від спільного подружнього життя мають доньку [PERSON], [INFO]. Позивачка просить стягувати з відповідача щомісячно аліменти на її користь на утримання дочки в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка просила розглядати справу без її участі, підтримуючи позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився, суду подав письмову заяву за змістом якої позов визнав частково, погодившись сплачувати аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено наступні обставини. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.01.2002 року сторони є батьками [PERSON], [INFO]. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 26.11.2014 року сторони розірвали шлюб. Відповідач на підставі трудового договору працює у фізичної особи-підприємця [PERSON] на посаді менеджера з туризму з 01.04.2016 року, що підтверджено довідкою за вих. № 53 від 26.09.2016 року. Середньомісячна заробітна плата становить 1600 грн. на місяць. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що матеріальне становище відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання дочки, оскільки він на даний час офіційно працює. Тому з відповідача слід стягувати аліменти в частці від його заробітку, а не в твердій грошовій сумі. Положеннями ст.180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. За приписами ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За вказаних обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову, оскільки відповідач є батьком дитини, а тому має встановлений законом обов`язок щодо її матеріального забезпечення. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України ,,Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до положень ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не надав суду жодного доказу на спростування неможливості сплачувати аліментні платежі в розмірі 1/3 частини його доходу, та необхідності сплачувати аліменти саме в твердій грошовій сумі, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно із ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі наведеного та

Outcome: approved