Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просить стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» грошову суму у розмірі 150000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків. \~ \~ \~ \~Судом порушено справу за правилами спрощеного позовного провадження (між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення судді). Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська». Робота на підприємстві є небезпечною та шкідливою для здоровя, оскільки це постійний контакт із шкідливими речовинами, пилом та контрастними температурами. Здійснення такої трудової діяльності створює підвищену вірогідність спричинення шкоди здоров'ю працівника із-за неможливості підвищеного контролю людини за вказаними умовами і чинниками. Час роботи на підприємстві став причиною виникнення та розвитку у [PERSON] професійних захворювань, а саме: хронічний бронхіт ІІ ступеню, дифузний пневмосклероз, хронічна радикулопатія, хронічна приглухуватість. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.02.2016 року професійні захворювання позивача виникли в звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом шкідливого промислового фактору (важкість праці, пил). За результатами медичного освідчення в медико-соціальній експертній комісії позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 65 % за сукупністю хвороби бронхіт, хронічна радикулопатія, хронічна приглухуватість. Саме за встановленням вказаного відсоткового ступеню втрати професійної працездатності, [PERSON] просить стягнути з «ДП «ВК «Краснолиманська» моральну шкоду. Моральна шкода полягає в тому, що позивач втратив професійну працездатність, має серйозні порушення здоров'я із стійкими розладами функцій організму, обумовленими наслідками професійних захворювань, все це призвело до порушення звичного способу його життя і потребує від позивача додаткових зусиль для організації, неможливості продовження активного особистого життя, порушення нормальних життєвих звязків; позивач вимушений тривалий час витрачати на відвідування лікувальних установ, проходячи курси лікування (амбулаторно і стаціонарно), неодноразові обстеження, консультації у фахівців охорони здоров'я позбавляє позивача можливості домашнього затишку, обмежує спілкування з близькими, що також негативно впливає на душевний та емоційний стан. Моральну шкоду [PERSON] оцінює у розмірі 150000,00 гривень. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України. Позивач [PERSON] про дату, час проведення судового засідання повідомлений належним чином відповідно до ст. 130 ЦПК України, на виклик не зявився, надав в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 211 ЦПК України заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав. Представник позивача [PERSON] (діючий на підставі договору про надання правової допомоги, ордеру адвоката) в судовому засіданні підтримав заявлений позов, наполягав на присуджені до стягнення з відповідача грошової суми у розмірі 150000,00 гривень, яка компенсує невелику кількість завданих [PERSON] моральних страждань (відчуття фізичного та душевного болю). Представник Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» [PERSON] (діюча на підставі довіреності) в судовому засіданні заперечувала проти вимог позовної заяви [PERSON], надала пояснення, викладені у відзиві. Відповідач вважає вимоги безпідставними, оскільки позивачем не надано доказів наявності протиправних дії (поведінки) відповідача, що знаходиться в прямому причинному звязку з втратою 65 % професійної працездатності, чим викликано моральні страждання. Зауважено, що за весь період роботи на ДП «ВК «Краснолиманська» позивач жодного разу не звертався в службу охорони праці та медично-оздоровчу службу з питань порушень технологічних регламентів виробничого процесу, порушень техніки безпеки, гігієни праці, незабезпечення засобами індивідуального захисту. За роботу у шкідливих та небезпечних умовах праці позивач користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, пільговою пенсією. Позивач при укладанні трудового договору був обізнаний про умови праці, небезпечні і шкідливі виробничі фактори, тому усвідомлював ризик можливості ушкодження його здоровя. Зі сторони відповідача проводилися найважливіші профілактичні заходи з охорони праці та профілактика професійних хвороб попередній (при вступі на роботу) та періодичні медогляди в процесі виробничої діяльності, при цьому ніяких скарг щодо незадовільного стану здоровя позивача не зафіксовано. З огляду на тривалий виробничий стаж працівника в шкідливих умовах праці, кількоразову зміну дільниці і робочих місць, часту зміну керівників дільниць, встановити осіб, винних у порушенні норм і правил охорони праці, що стали причиною розвитку у позивача профзахворювання неможливо. Крім того, позиція представника відповідача по суті справи базується на відсутності висновку медичних органів з чітким фіксуванням факту спричинення позивачу моральної шкоди. Сумнівним, на думку представника відповідача, є посилання в обґрунтування розміру моральної шкоди на те, що з причини професійного захворювання позивача порушено нормальний перебіг його життя з причини потреби постійного лікування, прийому ліків. Крім того, згідно відзиву відповідача моральна шкода є недоведеною з причини недотримання приписаних позивачу рекомендацій під час огляду на МСЕК щодо спостереження у профпатолога, гастроентерологневролога, пульманолога, курси загальнозміцнюючої терапії, санаторно-курортного лікування в профільних санаторіях, - що розцінено відповідачем як зловживання правом, що є неприпустимим в розумінні ст. 13 ЦК України. Звернуто [PERSON] увагу суду й на те, що позивач обґрунтував моральну шкоду виключно словами та в супереч ч. 3 ст. 23 ЦК України, п. 4, п. 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували заподіяння моральної шкоди на суму 150000,00 гривень. Загалом представник відповідача просить відмовити в задоволенні вимог [PERSON] з причини необґрунтованості та недоказовості. З дотриманням ст. 247 ЦПК України забезпечено фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального засобу. Наявні заперечення сторін щодо фіксування процесу відеозаписувальним технічним засобом. Суд, дослідивши матеріали справи, належно зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. [PERSON] перебував в трудових відносинах з Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська» з 06.11.2008 року по 15.09.2014 року обіймав посаду гірника очисного забою 5 розряду з повним підземним робочим днем в шахті; звільнений на підставі ст. 40 КЗпП, в звязку з невідповідністю займаній посаді (підтверджено записами в трудовій книжці позивача а.с. 8-13). 22 січня 2016 року Центральною лікарсько-експертною комісією Клініки професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України» видано повідомлення за № 20 про наявність вперше виявленого професійного захворювання у [PERSON] За результатами засідання Центральної лікарсько-експертної комісії складено медичний висновок № 112 від 22.01.2016 року про наявність у [PERSON] професійного захворювання: хронічний бронхіт ІІ ступеню, фаза затихаючого загострення, хронічна радикулопатія, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість. При цьому в якості обґрунтування встановлення [PERSON] діагнозу професійного захворювання в даному медичному висновку зазначено: клінічні дані, дані інструментальних методів обстеження, розвиток захворювань в період роботи та їх динаміки, інформація про умови праці, представлена в довідці № 1064/02.1 від 29.12.2015 р., за якою позивач по справі підлягав комплексному впливу шкідливих факторів виробничого середовища (пил, фізичні навантаження, вимушена робоча поза та нахили, несприятливий мікроклімат, шум), параметри яких перевищували допустимі рівні (підземний стаж в межах 17 років) а.с. 24. Згідно п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» професійне захворювання - захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, повязаних з роботою. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за Формою П-4, складеного 08 лютого 2016 року комісією з залученням лікаря з загальної гігієни організації санітарно-гігієнічних досліджень управління з питань праці ГУ «Держпраці» у Донецькій області, профпатолога Мирноградської (Димитровської) центральної міської лікарні, провідного інженеру з охорони праці ДП «ВК «Краснолиманська», голови профспілки ДП «ВК «Краснолиманська», заступника начальника відділення страхового експерта з охорони праці виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань - професійне захворювання у позивача [PERSON] виникло в звязку з тривалим періодом в шкідливих умовах на підприємствах вугільної промисловості, - за гігієнічною оцінкою умови й характер праці відносяться до ІІІ класу ІІ ступеня шкідливих та важких умов праці (а.са. 25-26). Згідно виписки (епікризу) із медичної картки стаціонарного хворого № 5903/921 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Красноармійській центральній районній поліклініці з 12.08.2015 р. по 21.08.2015 р., діагноз: хронічна вертеброгенная попереко-крижова радикулопатія в стані загострення з вираженим больовим, м'язово-тонічним правостороннім корінцевим синдромами, вираженими статико-динамічними порушеннями; хронічний бронхіт; остеохондроз попереково-крижового відділу хребта; скарги на виражене обмеження обсягу рухів і постійні болі в поперековому відділі хребта, що посилюються при русі, ірадуючі в ноги, більше в праву; оніміння зовнішнього краю правої стопи; судомні відомості правої литкового м'язу, утруднення при ходьбі; турбує кашель з мокротою, задишка при навантаженні (а.с. 16). Згідно виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 23 від 29.12.2015 року [PERSON] діагностовано хронічний вертеброгенний попереко-крижова радикулопатія, двостороння приглухуватість (а.с. 17). Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1309 від 22.01.2016 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні Клініки професійних захворювань Державної установи «Інститут медицини праці НАМН України» з 30.12.2015 р. по 20.01.2016 р., діагноз хронічний бронхіт, хронічна радикулопатія, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість; скарги на задишку при фізичних навантаженням, швидкій хотьбі, підйомі по сходах; кашель, переважно з важковідділяємим мокротинням, загальну слабкість, швидку стомлюваність, підвищену пітливість, дискомфорт в грудній клітці, періодичні болі в області серця, підвищений артеріальний тиск, постійні болі в спині, онімінні пальців на ногах, відчуття парестезій, відмічає погіршення слуху, шум у вухах та голові (а.с. 23) Згідно епікризу історії хвороби № 1664-166 [PERSON]С перебував на лікуванні в неврологічному відділенні Димитровської центральної міської лікарні з 07.03.2016 р. по 16.03.2016 р. з причини загострення хронічної, дискогенної радикулопатії з вираженим больовим, м'язово-тонусним синдромом, помірними статико-динамічними порушеннями, скарги на болі в поперековому відділі хребта (а.с. 18). Згідно епікризів № 1749, № 397 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні центральної амбулаторії комунального закладу «Мирноградський центр первинної медико-санітарної допомоги», відповідно, з 18.10.2016 р. по 27.10.2016 р. та з 24.02.2017 р. по 06.03.2017 р. за діагнозом хронічний радикуліт, сенсоральна приглухуватість (а.с. 19). Згідно епікризу історії хвороби № 5748-670, виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 7128-844 [PERSON] перебував на лікуванні в Мирноградській центральній міській лікарні, відповідно, з 15.08.2017 р. по 25.08.2017 р. та з 11.10.2018 р. по 22.10.2018 р. основний діагноз загострення хронічної п/к радикулопатії праворуч з вираженим больовим, мязово-тонічним, правобічним корінцевим синдромом, помірними статико-динамічними порушеннями функції хребта, супутній хронічний бронхіт ІІ ст., прикореневий та загальний пневмосклероз, хронічна двостороння сенсоневральна туговатість (а.с. 21, 22). 5 квітня 2016 року [PERSON] вперше оглянутий в Обласному центрі медико-соціальної експертизи Обласної профілактичної медико-соціальної експертної комісії та встановлено ступінь ступень професійної працездатності за професійними захворюваннями 65 % (40 % хронічна попереко-крижова радикулопатія, 15 % - хронічний бронхіт, 10 % приглухуватість) строком до 05.04.2018 р, що підтверджується довідкою серійний номер АБ № 0044548 (а.с. 14). Позивачу встановлено третю групу інвалідності безстроково з прийняттям висновку про умови та характер праці, а саме позивачу протипоказана важка фізична праця, робота в підземних умовах, - що підтверджено довідкою МСЕК серійний номер АВ 0607777 (а.с. 14). 17 травня 2018 року [PERSON] повторно пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією в Міжрайонній МСЕК м. Покровська, в результаті чого знову було встановлено втрату професійної працездатності на 65 % за сукупністю професійних захворювань, інвалідність ІІІ групи довідки серійний номер 12 ААБ № 050724, серійний номер 12ААА № 067537 (а.с. 15). На підставі зазначених доказів позивач [PERSON] ґрунтує заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, повязаної з розвитком професійного захворювання, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві. Статті 12, 81 ЦПК України передбачають обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом надано оцінку поданих [PERSON] доказів і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в позовній заяві та про часткове задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Приписами\~ст. 173 КЗпП України\~за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, фати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку, мають право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого їм органу. Аналогічна правова позиція була зазначена Конституційним Судом України в рішенні від 08.10.2008р. по справі № 1-32/2008 та Верховним Судом у постанові від 04.07.2018р. по справі №210/5023/15-ц. Згідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами, внесеними постановами від 8 липня 1994 р. №7, від 30 вересня 1994р. №11 та від 25 травня 1998 р. №15, від 24.10.2003р. №9), вирішуючи питання про прийняття до провадження заяв про відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, суди повинні враховувати, що спори між: потерпілим працівником та роботодавцем (незалежно від форм власності та виду діяльності) щодо права на відшкодування зазначеної шкоди підлягають судовому розгляду в порядку, встановленому для вирішення трудових спорів (гл. XV КЗпП). У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.02.2016 року вбачається, що підприємством, з яким позивач перебував в трудових відносинах, та на якому отримав захворювання з втратою 65 % професійної працездатності є Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська», відповідач по справі. Суд вказує на помилковість доводів представника відповідача про те, що вимоги [PERSON] є безпідставними, оскільки позивач працював на підприємстві свідомо, добровільно, знаючи, що специфіка роботи по його професії передбачає працю в шкідливих умовах для здоровя. Так, відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону праці» позивач мав право відмовитися від виконання роботи, якщо створилася виробнича ситуація чи навколишнє середовище небезпечне для його життя чи здоровя. Суд акцентує увагу, що якщо засоби виробництва прийнято в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, то умови праці мають бути безпечними. Так, в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.02.2016 року вказано висновок про наявність шкідливих умов праці: згідно лабораторно-інструментальних досліджень потужність зовнішньої праці при роботі за участю мязів нижніх кінцівок і тулуба 182,1 Вт (ПДР 90 Вт), теж саме при роботі з переважною участю мязів плечового поясу 76,5 Вт (ПДР 45 Вт), запиленість повітря робочої зони 95,4 мг/кв.м при гранично-допустимому коефіцієнту 10 мг/кв.м, параметри виробничого шуму 89дБА при ПДР 80дБА (а.с. 25-26). Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною третьою ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Актом про проведення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання стверджується, що наявна вина працедавця. Суд також не приймає викладене в письмовому відзиві посилання представника відповідача про те, що позивачем не доведено наявність причинного звязку між спричиненою моральною шкодою та діями ДП «ВК «Краснолиманська». Так, згідно ст. 76 ЦПК України доказами в цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сукупність наданих позивачем доказів: трудова книжка позивача, медичний висновок Центральної лікарсько-експертної комісії клініки професійних захворювань Акт розслідування хронічного професійного захворювання, довідки МСЕК, виписки із медичної картки стаціонарного хворого - підтверджують факт завдання позивачу моральної шкоди. Згідно розяснень Конституційного Суду України у рішенні від 27 січня 2004 року № 10рп\\2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Відсутність причинного звязку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих звязків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обовязку власника відшкодувати моральну шкоду. Більш того, Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 08 лютого 2016 року засвідчено, що причиною розвитку у позивача професійного захворювання є тривалий період роботи у шкідливих умовах праці, провину позивача не встановлено. Суд вважає, що з причини розвитку професійного захворювання, позивач [PERSON] зазнав фізичну біль, хворобливі відчуття, а також страждання у зв'язку з ушкодженням свого здоров'я, лікування позивача вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, як наслідок беззаперечно настали зміни у його життєвих і виробничих зв'язках, неможливість їх поновлення. Не заслуговують на увагу також посилання відповідача на те, що позивач за роботу у шкідливих та небезпечних умовах праці користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, правом на пільгове пенсійне забезпечення та іншими компенсаціями, які надаються в порядку визначеному законодавством. Суд зазначає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана з розміром цього відшкодування, що узгоджується з положенням ч. 3 ст. 23 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про охорону праці». По суті інших доводів представника відповідача (недоведеність позивачем факту існування на час розгляду справи невідновного стійкого ушкодження здоров"я, відсутність даних, що позивачем дотримуються приписи лікарів, та рекомендації про проходженні курсів відновлювалюючого лікування), - суд реагує наступним. Згідно ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення «Проніна проти України»). Доводи відповідача в зазначеній частині не дають підстави вказати на їх суттєвість в розгляді справи. Оцінивши обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач в період виконання трудових обов'язків на підприємстві відповідача, внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів зазнав професійних захворювань (радикулопатія, бронхіт, приглухуватість) із втратою професійної працездатності ступенем 65 %, що, на думку суду свідчить про наявність у позивача моральних страждань у зв'язку з порушенням життєвих зв'язків, фізичним болем, наявністю потреби у лікуванні, незручністю та дискомфортом, і все це вимагає докладання певних зусиль для організації свого життя, що є підставами для відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 237-1 КЗпП України. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з того, що життя і здоровя людини найвища соціальна цінність, невідємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоровя, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоровю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, - моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави (Мельниченко проти України); деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами, але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства»). Суд, приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи глибину фізичних (згідно позову: задуха навіть при помірному фізичному навантаженні при виконанні побутової роботи, часткова втрата слуху) та душевних страждань позивача (порушення нормального перебігу життя, втрата виробничих здібностей в молодому віці), ступінь втрати професійної працездатності, а також вимоги розумності, виваженості і справедливості, - вважає необхідним задовольнити вимоги щодо компенсації моральної шкоди, стягнувши з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь позивача [PERSON] грошову суму у розмірі 43000,00 гривень. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивач [PERSON], в порядку п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судових витрат, тому передбачений п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 вказаного закону розмір мита підлягає стягненню в дохід держави з Державного акціонерного товариства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (розмір визначено з урахуванням дати подачі позову до суду). \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст. 1167 ЦК України, ст. ст.153,\~237-1 КЗпП України,

Outcome: partial