Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, зазначивши, що [PERSON] була власницею земельної ділянки, площею 1,77 га в межах Боровицької сільської ради Чигиринського району, згідно Державного акту на право приватної власності на земелю серії І-ЧР № 008698 від 03.05.2001 року. 29 січня 2007 року [PERSON] померла. Позивач, будучи спадкоємцем померлої [PERSON] відповідно до заповіту, просить визнати за ним право власності на вищевказану земельну ділянку, оскільки нотаріус відмовив йому в оформленні спадкового майна і рекомендував звернутися до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку, в зв"язку із втратою оригіналу Державного акту на право власності на земельну ділянку. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, прохав їх задовольнити та визнати за позивачем право власності на вказану земельну ділянку згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЧР № 008698 від 03.05.2001 року, пояснивши, що територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Чигиринського району є спадкоємцем майна померлої [PERSON], оскільки померла за життя склала заповіт, де все своє майно заповіла позивачу. Але оскільки оригінал Державного акту було втрачено, позивач не зміг нотаріально оформити вказане спадкове майно, тому, просить суд визнати за територіальним центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Чигиринського району право власності на вказану земельну ділянку. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надіславши заяву в якій позов визнав і згідний на задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши представника позивача, задовольнивши заяву відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Частина 1 ст. 55 Конституції України містить загальну норму, яка передбачає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації, або мають місце інші порушення прав та свобод. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом встановлено, що 29 січня 2007 року відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-СР № 051807 від 30.01.2007 року померла [PERSON] (а.с. 4). Після її смерті на території Боровицької сільської ради Чигиринського району відкрилася спадщина. [PERSON] була власницею земельної ділянки загальною площею1,77 га, яка складається з земельної ділянки площею 1,57 га та земельної ділянки площею 0,20 га, розташована на території Боровицької сільської ради Чигиринського району Черкаської області, призначена для ведення особистого селянського господарства, без зміни її цільового призначення, яка відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЧР № 008698 від 03.05.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю № 698, що підтверджується копією вищевказаного Державного акту (а.с.6). Позивач є спадкоємцем майна померлої [PERSON] за заповітом від 29 травня 2006 року, посвідченого секретарем Боровицької сільської ради Чигиринського району, який на день смерті заповідача не змінений та не скасований (а.с.5). Позивач прийняв спадщину у встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України строк, шляхом звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 27.07.2007 року № 10501314, де державний нотаріус Першої черкаської державної нотаріальної контори [PERSON] завела спадкову справу № 323, номер у спадковому реєстрі № 42844240. Як вбачається з постанови про нотаріальну відмову від 13.12.2016 року № 1056/02-31, виданої нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори в порядку заміщення нотаріуса Чигиринської державної нотаріальної контори [PERSON], територіальному центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Чигиринського району було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки після смерті [PERSON] Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 даного Кодексу визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Поскільки відповідач не заперечує проти задоволення позову, а інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після померлої [PERSON] не має, тому суд вважає можливим позов задовольнити та визнати за позивачем право власності на вказані земельні ділянки. На підставі викладеного, ст.ст. 328, 1217, 1235, 1268,1270 ЦК України,

Outcome: approved