Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовними вимогами до ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» про визнання договору недійсним. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказав, що жодних договорів з відповідачем не укладав. Кредит та сума заборгованості, яка виникла за несплату кредиту, виникла завдяки шахрайським діям невідомих осіб, в зв`язку з чим кредитний договір на суму 5550,00 грн. слід взнати недійсним. Ухвалою судді від 30.09.2019 відкрито провадження у справі та з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України суд вирішив її розглянути у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 20.05.2021 відповідач, у встановлений судом строк, подав відзив на позов, в якому позовні вимоги заперечує в повному обсязі, вказує, що 12.06.2019 позивач звернувся до відповідача з електронною заявкою, в якій просив надати йому кредит із зазначенням відповідної суми. Вказує на те, що між [PERSON] та ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» укладено договір про надання фінансового кредиту №10000625935 від 12.06.2019, на суму 3000,00 грн., строком до 12.07.2019. 13.06.2019, через платіжний сервіс «Platon», була проведена успішна транзакція типу «видача» кредиту та позивач отримав кредитні кошти. Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи, може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Так, судом в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановлено, що позивач отримав боргове повідомлення з інформацією про те, що має заборгованість перед ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», яка станом на 29.01.2019 становить 5550,00 грн. 22.07.2019 [PERSON] надіслав запит до Генерального директора ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» Купріянова М.С. щодо надання інформації про укладення кредиту. 24.07.2019 позивачем до Київської місцевої прокуратури №5 подано заяву про шахрайські дії ТОВ «ФК «Інвест Фінанс». 25.07.2019 позивач отримав відповідь на лист, в якій зазначено, що договір №10000625935 від 13.06.2019 на даний момент перевіряється внутрішньою службою безпеки. 25.07.2019 Київська місцева прокуратура №5 надіслала звернення до Оболонського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві з вимогою провести повну та всебічну перевірку доводів [PERSON] . Представники компанії ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» телефонують на контактний номер позивача щопівгодини, з вимогою про негайну сплату боргового зобов`язання згідно кредитного договору №10000625935, що спричиняє моральну виснаженість, пригніченість та незапокоєння. Позивач заперечує укладення будь-яких угод з відповідачем та належність йому банківської картки, на яку відповідачем були списані кредитні кошти у розмірі 3000,00 грн. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1071 ЦК України, банк може списувати кошти з рахунку на підставі розпорядження клієнта. Тобто тільки клієнт може ініціювати списання коштів, а банк в свою чергу зобов`язаний ідентифікувати його особу. Встановлення, що власник банківської картки та ініціатор списання коштів є однією особою - запорука належного виконання банком умов договору. Саме тому у випадку допущення банком халатності, внаслідок чого незаконно зараховуються кошти на банківську картку невідомих осіб з банківського рахунку, фінустанова повинна нести відповідальність. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а також невідкладне повідомлення позивачем про безпідставне списання коштів та наявність кримінального провадження по цій справі, суд дійшов висновку про відсутність вини позивача як підстави цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ст. 321 ЦК України ніхто не може бути незаконно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Стаття 215 цього ж Кодексу говорить Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. У разі недійсності правочину, кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ст.216 ЦК України). Відповідно до ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, АРК, територіальної громади, незаконне заволодіння ними. Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Крім того, статтею 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. При цьому, за змістом частини третьої статті 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідач не надав до суду належних та допустимих доказів того, що 12.06.2019 року ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та [PERSON] уклали кредитний договір, за умовами якого позивач отримав кредит в сумі 3000,00 грн. на банківську картку в ПАТ «Приват Банк» зі сплатою відсотків за користування кредитом. З урахуванням наведеного, слід дійти висновку про відсутність волевиявлення позивача на укладання спірного правочину, а відповідач не надав належних та допустимих доказів на спростування встановлених в судовому засіданні обставин. Таким чином, позов в цій частині підлягає задоволенню з указаних позивачем підстав. Що ж стосується вимог про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації завданої моральної шкоди слід зазначити наступне. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Як визначено ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з п.п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах по відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 р. № 4 у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди, має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Враховуючи те, що представники компанії ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» телефонують на контактний номер позивача щопівгодини, з вимогою про негайну сплату боргового зобов`язання згідно кредитного договору №10000625935, що спричиняє моральну виснаженість, пригніченість та занепокоєння позивача, вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 5000,00 грн. З огляду на наведене, позов підлягає частковому задоволенню. Також, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» на користь позивача судовий збір в розмірі 1921,00 грн. На підставі ст.ст. 22, 202, 203, 216, 228, 321, 1071 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 19, 76, 77, 79, 80, 209, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial