Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-05 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позивач в позові просить визнати майно спільною сумісною власністю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , визнавши: за [PERSON] право власності на 1/2 частину твердопаливного котла опалювання «Данко», за [PERSON] право власності на 1/2 частину твердопаливного котла опалювання «Данко». Поділити майно, що є спільною сумісною власністю, визнавши право власності та виділивши: [PERSON] , холодильник ДХ-212-010 та кондиціонер Idea; [PERSON] , мікрохвильову піч LG- 4027 С. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні обставини, на які посилається позивач, визнав в повному обсязі, позов визнав. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. [PERSON] та [PERSON] з 18.02.1978 перебували у шлюбі, який зареєстровано Лебяженською сільською радою Курського району Курської області, актовий запис № 9. 31.05.1994 шлюб розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Вільнянського pайону Запорізької області, актовий запис № 111. У сторін виник спір відносно права на власності на придбане спільно майно. Так, сторонами за спільні кошти придбане майно, що належить ним на праві спільної сумісної власності, зокрема: - 25.08.2010 р. холодильник NORD ДХ-212-010, який сторонами оцінено в 1000,00 грн.; - у 2007 році мікрохвильову піч LG-4027 С, яка сторонами оцінено в 3000,00 грн.; - 18.12.2018 р. твердопаливний опалювальний котел Данко за 10128,00 грн. - у 2017 р. кондиціонер Idea, який сторонами оцінено в \~ \~ \~ \~2000,00 грн. Вищезазначені обставини не оспорюються та визнаються учасниками справи, в суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, а отже в силу ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини не підлягають доказуванню та вважаються встановленими. Відповідно до ч. 2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки . Відповідно до ч. 1ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз ланки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21 грудня 2007 року роз`яснив, що при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними (ч. 1 ст. 74 СК України). Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбане спірне майно. Правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 20.02.2012 року №6-97 цс 11. За визначенням ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з ч.2 ст.71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» п.25, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до вимог ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.2 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. На підставі викладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову. З урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору на стадії відкриття провадження у справі та визнання позову відповідачем, судові витрати у виді судового збору в порядку ст.ст. 141, 142 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави в розмірі 50 відсотків судового збору, необхідного до сплати при поданні позову. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved