Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про зобов`язання вчинити дії.В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач є балансоутримувачем будинку та прибудинкової території до будинку [ADDRESS] . Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 18.05.2015 квартира 161 належить на праві власності відповідачці. Разом з тим, 17.08.2015 під час обстеження приміщення квартири встановлено, що в даній квартирі виконувались ремонтні роботи, а саме демонтовані внутрішні стіни між кімнатами квартири, знята опоряджувальна штукатурка з капітальних стін та стелі( до дранки), демонтовано дощату підлогу (в міхповерховому перекритті), частково зруйнований вентиляційний канал, частково демонтована капітальна стіна під вікнами кухні та ванної кімнати. Проте, проектно-дозвільна документація на проведення вказаних робіт із втручанням в капітальну несучу стіну власником квартири не надана. 25.08.2015 на адресу відповідача направлено припис - попередження з вимогою надати декларацію на початок проведення ремонтних робіт, а також проектно-дозвільну документацію на виконання ремонтно-будівельних робіт з втручанням в капітальні несучі конструкції будинку, який залишено без реагування. Крім того, 31.08.2015 під час повторного обстеження приміщення квартири зафіксовано те, що не закладено отвір в капітальній стіні під вікнами кухні та ванної кімнати, встановлено металеву конструкцію для подальшого влаштування квартири. Таким чином, відповідач порушує законодавство, яке регулює житлові правовідносини, у зв"язку з чим позивач просить зобов`язати відповідача за власний рахунок демонтувати самовільно влаштований балкон до квартири [ADDRESS] . Представник КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» в судовому засіданні позов підтримав, вказував на те що буд 3 та 3-а є одним і тим же будинком по [ADDRESS] . Представник відповідача проти позову заперечувала, вказувала на те що є позивачка власником квартири [ADDRESS] . Позивач не надав доказів будівництва балкону та не має права звертатись з даним позовом. Згідно свідоцтва про шлюб відповідачка змінила прізвище на [PERSON] (а.с.90) Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 7.06.2019р. скасовано заочне рішення від 8.11.2016р. та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивач є балансоутримувачем будинку та прибудинкової території до будинку [ADDRESS] . Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 18.05.2015 квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] 17.08.2015 під час обстеження приміщення квартири встановлено, що в даній квартирі виконувались ремонтні роботи, а саме демонтовані внутрішні стіни між кімнатами квартири, знята опоряджувальна штукатурка з капітальних стін та стелі( до дранки), демонтовано дощату підлогу( в міжповерховому перекритті), частково зруйнований вентиляційний канал, частково демонтована капітальна стіна під вікнами кухні та ванної кімнати. Проте, проектно-дозвільна документація на проведення вказаних робіт із втручанням в капітальну несучу стіну власником квартири не надана. 25.08.2015 на адресу відповідача направлено припис - попередження з вимогою надати декларацію на початок проведення ремонтних робіт, а також проектно-дозвільну документацію на виконання ремонтно-будівельних робіт з втручанням в капітальні несучі конструкції будинку. 31.08.2015 під час повторного обстеження приміщення квартири зафіксовано те, що не закладено отвір в капітальній стіні під вікнами кухні та ванної кімнати, встановлено металеву конструкцію для подальшого влаштування квартири. За результатами обстеження на адресу відповідача повторно направлено припис-попередження. Згідно із ст. 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватись на шкоду людині і суспільству. Статтею 41 Конституції України передбачено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦК України - житловий будинок, будівля, споруда інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Згідно з положеннями ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. В силу ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом. Статтею 179 ЖК УРСР передбачено, що користування будинками (квартирами) державного й громадського житлового фонду, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків. Згідно до ст. 189 ЖК України Особи, винні у порушенні правил користування жилими приміщеннями, санітарного утримання місць загального користування, сходових кліток, ліфтів, під`їздів, придомових територій; у незаконному переобладнанні та/або переплануванні жилих будинків (квартир), інших жилих приміщень, призначених та придатних для постійного або тимчасового проживання, нежилих приміщень, розташованих у жилих будинках, та/або використанні їх не за призначенням; у порушенні правил експлуатації жилих будинків, жилих приміщень та інженерного обладнання, у безгосподарному їх утриманні; у псуванні жилих будинків, жилих приміщень, їх обладнання та об`єктів благоустроютнесуть кримінальну, адміністративну або іншу відповідальність згідно з законодавством Союзу РСР і Української РСР. Верховним Судом України у постанові від 19 листопада 2014 у справі № 6-180цс14 та у постанові від 24 червня 2015 у справі № 6-381цс15 викладено правову позицію згідно якої, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва, окрім органів місцевого самоврядування чи власників земельної ділянки, а також органів державного архітектурно-будівельного контролю, можуть заявляти й інші особи за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України, 2004 року, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, балансоутримувач будинку, який несе відповідальність за експлуатацію будинку, наділений правом на звернення до суду з вимогою про приведення приміщень у попередній стан у випадку, якщо балансоутримувачу створюються перешкоди для реалізації його функцій і повноважень. Ні на пропозицію КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», викладену у Попередженнях від 25.08.2015 р. № 369 та від 31.08.2015р. №314, ні під час розгляду справи дозвільну документацію на проведення ремонтних робіт відповідач не представив. Таким чином, відповідачка порушила вимоги Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинкової території, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24.01.2006 р., та Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005 р. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. За загальним правилом ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав уразі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив`на правопорушника. Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. За приписами статті 152 ЖК, переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Частиною третьою статті 100 ЖК встановлено, що наймач, який допустив самовільне переобладнання чи перепланування жилого або підсобного приміщення, зобов`язаний за свій рахунок привести приміщення у попередній стан. Твердження представника відповідача , що вона є власником квартири в будинку [ADDRESS] , а позивач є балансоутримувачем іншого будинку [ADDRESS] , спростовується листом КП КМБТІ від 24.06.2019р. ,що будинок 3 та будинок 3-а відносить до одного будинку(а.с.112). Виходячи з вищевикладених норм чинного законодавства, власник квартири вправі здійснювати ремонт і зміни в кватирі, і не порушуючи права інших власників квартир. При цьому влаштований балкон відноситься до елементів перепланування, яке не допускається у разі наявності погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, погіршення умов проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі. Відповідачем не було надано належних доказів в розумінні ст. ст. 76-83 ЦПК України , на спростування заявлених позивачем вимог. Судом оголошувалась перерва для обстеження квартири на предмет наявності балкону , однак відповідачкою не надано доступ. Враховуючи, що облаштування відповідачем до власної квартири балкону , є елементом перепланування квартири, що призводить до погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасаду, здійснено без отримання відповідних погоджень та погіршує умови проживання всіх або окремих громадян у будинку, Також враховуючи характер перепланування та відсутність можливості усунення допущених відповідачем порушень іншим шляхом, запропонований позивачем спосіб захисту порушеного права позивача у вигляді демонтування облаштування балкону до квартири відповідача слід визнати обґрунтованим. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати понесені позивачем з оплати судового збору в розмірі 1 218 грн. 00 коп. підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved