Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Згідно позову, що надійшов до суду 28.08.2015 року, позивачка зазначила, що 10.06.2000 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, [PERSON], у відділі РАЦС Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 51. У шлюбі з відповідачем народилися спільні діти, дочки: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. В останній час вона та відповідач проживають в одній квартирі, однак фактично сумісного господарства не ведуть. Оскільки діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні, вона вважає за потрібне стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей, оскільки відповідач добровільно допомогу на утримання дітей практично не надає. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення дитиною віку повноліття. Однак відповідач цю норму порушує. Діти потребують матеріальної допомоги з боку відповідача, оскільки вона не може забезпечувати дітей всім необхідним самотужки, тому як прожитковий мінімум на одну дитину віком до 18 років складає на цей час 1286 гривен, а вона працює помічником-вихователя у КДМЗ № 3 у м. Вільногірську, та отримує заробітну плату у розмірі близько 1400 грн. на місяць. Довідку про свій дохід вона надасть в судове засідання. Відповідач працює у ДП «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» філія «Вільногірський ГМК», і щомісячно отримує заробітну плату у розмірі близько 6000 гривень. Відповідач фізично здоровий, інших непрацездатних осіб на своєму утриманні не має, стягнень з заробітної плати відповідача згідно виконавчих документів не проводиться. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, одним зі способів виконання батьками обов'язку утримання дитини є рішення суду про присудження аліментів в частці від доходу його батька. Вона вважає, що відповідач у змозі сплачувати аліменти на її користь на утримання їхніх двох дітей у розмірі 4/10 частин свого щомісячного заробітку (доходу). Тобто розмір аліментів буде дорівнювати 40 % доходу відповідача, що в свою чергу дозволяється, виходячи з пункту 17 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.06 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляду справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", згідно якого - максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника, не повинен згідно ч.3 ст.70 ЗУ „Про виконавче провадження", перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи. Згідно пункту 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Докази подаються у строк, встановлений судом з урахуванням часу, необхідного для подання доказів. Згідно ч. 4 п. 7 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику. Відповідно до п.п.3,4,5,6 ст. 119 ЦПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, ціну позову щодо вимог майнового характеру, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину. За змістом зазначеної норми саме позивач обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. ЦПК не вимагає від позивача правового обґрунтування позову (посилання на норму права, яка регулює спірні правовідносини). Сама по собі відсутність у позовній заяві чи додатках до неї доказів на підтвердження позовних вимог не перешкоджає розгляду справи, оскільки є підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною. Конституція України у ч. 1 ст. 55 гарантує кожному, що його права і свободи захищаються судом. Відповідно до ч.1 ст. 110 ЦПК України, позови про стягнення аліментів, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Outcome: partial