Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

В серпні 2013 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулась до суду до [PERSON], КП «Первомайське МБТІ» про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло та вселення. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що спірна квартира [ADDRESS] була надана в порядку поліпшення житлових умов на сім'ю із трьох осіб: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Житлова площа квартири складає 11,3 м2. В 2002 році через скрутне матеріальне становище вона була вимушена разом з донькою та чоловіком тимчасово виїхати для працевлаштування до Італії, після чого [PERSON] повернувся в місто Первомайськ та скориставшись зазначеними обставинами, звернувся до суду щодо визнання їх безвісно відсутніми і рішенням суду від 26 вересня 2011 року по справі №2-О-104/2011р. її та доньку визнано безвісно відсутніми. На підставі вказаного рішення суду, відповідач приватизував квартиру і одержав свідоцтво про право власності на житло - кватриру [ADDRESS]. Рішеннями Первомайського міськрайонного суду Миколаїської області від 16.05.2012р. по справі № 142.1/1906/2012р. та від 28.08.12р. по справі №1421/4235/2012 р. було скасовано рішення про визнання [PERSON] та [PERSON] безвісно відсутніми. Посилаючись на порушення своїх житлових прав незаконною приватизацією, просила про задоволення позову. В ході розгляду справи, до участі в справі в якості співвідповідача було залучено реєстраційну службу Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області, а в якості третьої особи - управління житлово-комунального господарства Первомайської міської ради Миколаївської області. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] уточнив позовні вимоги, просив визнати недійсним розпорядження № 6316 від 06.03.2012 року, видане Управлінням житлово-комунального господарства Первомайської міської ради Миколаївської області про передачу квартири [ADDRESS] в приватну власність наймача [PERSON], визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 21.03.2012 року, видане Управлінням житлово-комунального господарства Первомайської міської ради Миколаївської області [PERSON], скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] Миколаївської області, зареєстрованою за власником [PERSON] та вселити позивача [PERSON] в квартиру [ADDRESS]. Підтвердив викладені в позовній заяві обставини. Посилаючись на викладене, просив про задоволення первісного позову, а у зустрічному позові просив відмовити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. При цьому в судовому засіданні пояснила, що з 2000 року [PERSON] в спірній квартирі не мешкає, так як добровільно виселилася з квартири, забравши всі свої особисті речі. З вказаного часу та по теперішній час відповідачка [PERSON] в квартирі не проживає без поважних причин, вселитися до спірної квартири не намагалася, до будь-яких органів з питання про перешкоди з боку [PERSON] в користуванні їй спірною квартирою не ставила, участі в утриманні квартири та її необхідному ремонті (поточному та капітальному) не приймала, грошей на утримання квартири не надавала і не надає, утриманням квартири, сплатою послуг за неї та поточний і капітальний ремонт в ній здійснював лише [PERSON] В спірній квартирі особистих речей [PERSON] немає., а також [PERSON] не здійснював заміни замків на вхідних дверях. Посилаючись на викладене, просила про задоволення зустрічного позову, а у первісному просила відмовити. Представник реєстраційної служби Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області в судове засідання не з'явився, проте на адресу суду начальник реєстраційної служби Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області направила заперечення, в яких вважає вимогу щодо скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно передчасною, так як позивачка на підтвердження порушення її прав щодо відмови у скасуванні державної реєстрації органом, що здійснює державну реєстрації речових прав на нерухоме майно, доказів не надала, так як з таким зверненням не зверталася, а тому щодо цих обставин відсутній спір. Посилаючись на викладене, просила відмовити в задоволенні цих позовних вимог. Суд, вислухавши представників сторін, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, оглянувши в судовому засіданні приватизаційну справу щодо спірної квартири, приходить до наступного. В судовому засіданні судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Первомайської міської ради народних депутатів № 338 від 18 серпня 1987 року, було дозволено поліпшення житлових умов громадянці [PERSON] шляхом надання кв. [ADDRESS] на склад сім'ї з трьох чоловік. Рішенням Первомайського міськрайонного суду від 16 травня 2012 року було скасоване рішення того ж суду від 26 жовтня 2011 року про визнання безвісно відсутньою [PERSON] Рішенням Первомайського міськрайонного суду від 28 серпня 2012 року було скасоване рішення того ж суду від 26 жовтня 2011 року про визнання безвісно відсутньою [PERSON] Розпорядженням № 6316 від 06 березня 2012 року, виданим Управлінням житлово-комунального господарства Первомайської міської ради Миколаївської області було передано квартиру [ADDRESS] в приватну власність наймача [PERSON] 21 березня 2012 року Управлінням житлово-комунального господарства Первомайської міської ради Миколаївської області було видане [PERSON] свідоцтво про право власності на нерухоме майно. [PERSON] ніякої, ні усної, ні письмової згоди на приватизацію спірного житла без її участі не надавала, що підтверджується поясненнями сторін. Згідно ч.1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, які використовуються громадянами на умовах найму. В силу 4.4 ст. 5 цього Закону право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. З огляду на те, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень державного житлового фонду на користь громадян України, приватизацію державного житлового фонду слід вважати особливим видом правочину, щодо якого слід застосовувати норми Цивільного Кодексу України, що встановлюють загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Згідно ст. 2 Закону N 2482-XII до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до ч. 1 ст. 8 зазначеного Закону N 2482-XII приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 71 ЖК України, жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем понад шість місяців в випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи, у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи. За змістом ст. 8 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду" від 19 червня 1992 року (з наступними змінами) при приватизації державного житлового фонду жилі приміщення передаються у спільну сумісну або спільну часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у даному житловому приміщенні, в тому числі тимчасово відсутні, за якими зберігається раво на житло. В судовому засіданні встановлено, що позивачка тимчасово виїжджала за межі України на заробітки, у 2006 році останній раз, про що було відомо відповідачеві. Вказані обставини не заперечувались сторонами. 15 листопада 2011 року [PERSON] було знято з реєстрації місця проживання в кв. [ADDRESS] на підставі вищевказаного рішення суду, яке згодом було скасоване. Тому суд вважає, що на час приватизації спірної квартири [PERSON] була тимчасово відсутньою особою, за якою зберігалося право на житло, а оспорюванню приватизацією порушуються її житлові права. Наведене є підставою для задоволення позову в частині визнання недійсним розпорядження № 6316 від 06 березня 2012 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Первомайської міської ради Миколаївської області про передачу квартири [ADDRESS] в приватну власність наймача [PERSON], визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21 березня 2012 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Первомайської міської ради Миколаївської області [PERSON] та вселення [PERSON] в спірну квартиру. Однак, в частині вимог до реєстраційної служби Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області про скасування державної реєстрації права власності на спірну квартиру, то такі вимоги задоволенню не підлягають як передчасні, оскільки відповідної заяви позивачкою не подавалось та відмову у вчиненні таких дій вона не отримувала, що не позбавляє позивачку звернутися із такими вимогами на підставі рішення суду про визнання недійсним розпорядження та свідоцтва про приватизацію спірної квартири. Що стосується вимог зустрічного позову, то вони є необґрунтованими з вищевикладених підстав, оскільки на думку суду, позивачка зберегла за собою право користування спірною квартирою за положень п. 2 ч. 3 ст. 71 ЖК України, тому зустрічний позов, заявлений на підставі ст. 71 ЖК України, задоволенню не підлягає. В силу ст. 88 ЦПК України, слід стягнути з [PERSON] 573 грн. 50 коп. недоплаченого судового збору, на користь держави, а з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути витрати по сплаті судового збору, в сумі 114 грн. 70 коп.

Outcome: partial