Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на рахунок Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України суму допомоги по безробіттю у розмірі 5291,33 грн. Свої вимоги мотивує тим, що при розгляді справи за позовом [PERSON] до Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відповідач недобросовісною поведінкою приховала отриману допомогу по безробіттю з Чернігівського міського центру зайнятості, тому при винесенні рішенні ця допомога не була врахована. В подальшому, виплачена допомога по безробіттю [PERSON], на підставі виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.01.2017 року по справі № 826/7834/16, була стягнута з Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України шляхом проведення безспірного списання грошових коштів на користь Чернігівського міського центру зайнятості. Таким чином, зазначені обставини призвели до подвійної юридичної відповідальності Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України, оскільки агентство виплатило [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу без врахування суми допомоги по безробіттю отриманої за той же час та допомоги по безробіттю. Вважає, що діями відповідача, що виразилися у прихованні від суду отримання нею соціальної допомоги по безробіттю, були заподіяні збитки державному бюджету в особі позивача у загальній сумі 5291,33 грн, а тому на підставі ст. 1166,1191 ЦК України, ст. 2 ЗУ «Про джерела фінансування органів державної влади», відповідач має понести відповідальність та сума коштів підлягає повному відшкодуванню за рахунок винної особи в порядку регресу. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, та просила його задовольнити посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнала, в задоволенні позову просила відмовити. Також надала заперечення, в яких зазначила, що через незаконне звільнення її з роботи, вона вимушена була стати на облік в Чернігівському міському центрі зайнятості, отримала статус безробітної і отримувала там допомогу по безробіттю. Одночасно з цим вона подала до адміністративного суду позов про поновлення на роботі. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.08.2015 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2015 року, її поновлено на посаді головного спеціаліста відділу експертизи Управління Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України в Чернігівській області та стягнуто з роботодавця на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Вважає, що матеріали справи не містять доказів того, що вона отримала грошове забезпечення внаслідок умисного невиконання своїх обовязків або зловживання ними, а також доказів того, що з її вини спричинено шкоду роботодавцю. Наведене дає підстави вважати, що підстав для стягнення з неї шкоди на підставі ст. 1166, 1191 ЦК України не має. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.08.2015 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2015 року, визнано протиправним та скасувано наказ Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України від 01 квітня 2015 року №159-к «Щодо звільнення» в частині звільнення [PERSON]. Поновлено [PERSON] на посаді головного спеціаліста відділу експертизи Управління Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України у Чернігівській області. Стягнуто з Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України на користь [PERSON] суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 7 854,88 грн. (сім тисяч вісімсот п'ятдесят чотири гривні вісімдесят вісім копійок). Згідно ч.3 ст.61 ЦК України, обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Наказом №575-к від 18.12.2015 року відповідача поновлено на посаді головного спеціаліста відділу експертизи Управління у Чернігівській області /а.с.9/, та згідно відомості № 161 від 18.12.2015 року виплачено останній 7854,88 грн середнього заробітку за час вимушеного прогул, нарахований за рішенням суду. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.09.2016 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2016 року, стягнуто з Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України на користь Чернігівського міського центру зайнятості грошові кошти у розмірі 10125,95 грн. Також з постанови вбачається, що стягнута сума є допомогою по безробіттю, яка була виплачена [PERSON] з 02.05.2015 року по 02.12.2015 року. За ч.4 ст.35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» із роботодавця утримуються сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду. При цьому, цим законом не передбачено право роботодавця на стягнення з поновленого працівника цієї суми. Відповідно до ч.1\~ст. 1166 ЦК України\~\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з\~ст.1191 ЦК України\~особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, мас право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Позивач посилається, що [PERSON] отримала допомогу по безробіттю у період з 02.05.2015 по 10.08.2015 в сумі 5291,33 грн., яка не була врахована при визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а неповернувши зазначену суму спричнила позивачу шкоду у цьому ж розмірі. Проте, з даним твердженням суд не може погодитися. Цивільне законодавство в деліктних зобовязаннях передбачає презумпцію вини. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Компенсація за час вимушеного прогулу була сплачена відповідачу у розмірі встановленому рішенням суду, а тому не є шкодою. Стягнення з позивача вартості соціальних послуг, наданих безробітному працівникові, передбачено Законом України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та по своїй суті є штрафною санкцією по відношенню до роботодавця, який порушує трудове законодавство, Постанова Верховного Суду України, на яку посилається позивач у позовній заяві, стосується інших правовідносин щодо стягнення з роботодавця на користь центру зайнятості виплаченої допомоги по безробіттю, а тому не може бути застосована до правовідносин щодо регресного відшкодування стягнутих виплат з працівника. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed