Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

Короткий позовних вимог. Позивач у серпні 2020 року звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Голосіївської у м. Києві РДА, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів (справа №752/16358/20, провадження №2/752/6577/20). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.08.2020 роз`єднано позовні вимоги: виділено у самостійне провадження позовні вимоги про позбавлення батьківських прав. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03.09.2020 справу № 752/16358/20 (провадження №2/752/6730/20) за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Голосіївської у м. Києві РДА, про позбавлення батьківських прав, передано за підсудністю до Іванківського районного суду Київської області. Позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав обґрунтовані тим, що з 2015 року по 2017 рік позивачка та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах. Мають спільного сина, [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, у 2017 році вони розійшлися, коли вона перебувала на 5 місяці вагітності. Після народження дитини та необхідністю її утримувати, позивач змушена була вийти на роботу. За усною домовленістю з відповідачем, 50% вартості послуг няні він мав компенсувати щомісячно. Відповідач не дотримався цієї домовленості і компенсував 50% вартості послуг няні тільки декілька місяців, а потім виплати припинив. З липня 2019 року відповідач сина не бачив. Усі прохання приїхати до сина відповідачем були проігноровані. З самого народження сина його вихованням та утриманням позивач займається самостійно. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання. Відповідач не приймає участі у духовному розвитку сина, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення: не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позивач просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рух справи 30 жовтня 2020 року матеріали цивільної справи № 752/16358/20 (провадження №2/752/6730/20) надійшли до Іванківського районного суду. У відповідності до вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України 05.11.2021 було надіслано запит щодо місця реєстрації відповідача. Після отримання 18.11.2020 відповіді, 19.11.2020 справа прийнята до провадження, і підготовче судове засідання призначене на 18.12.2020, яке, за заявою позивачки, було відкладене 29.01.2021, яке, в свою чергу, за клопотанням третьої особи, було відкладено на 23.02.2021, яке, в свою чергу, за клопотанням позивачки, було відкладене на 23.03.2021. 23.03.2021 закрите підготовче судове засідання, призначено розгляд справи по суті на 23.03.2021, оголошено перерву до 27.04.2021 для витребування актового запису про народження дитини. Позиції сторін Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Просила позбавити [PERSON] батьківських прав, оскільки він не цікавиться життям та здоров`ям сина, не приймає участі у його вихованні, матеріально не забезпечує. Представник позивача, адвокат Малиновська В.А., у судовому засіданні зазначила, що за півроку слухання справи в суді поведінка відповідача ніяким чином не змінилася. Вважає, що відповідач є лише біологічним батьком дитини, так як ні вихованням, ні матеріальним забезпеченням сина він не цікавиться і не збирається це робити. Відповідач має суттєву заборгованість за аліментами. Лише 27 квітня, частково її погасив. Тому, висновок органу опіки та піклування є таким, що складений на підставі належно зібраних документів, і є доказом невиконання відповідачем його батьківських обов"язків. Наполягає на позбавленні його батьківських прав. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовних вимог не визнав. Пояснив, що дійсно бажає бачитися та спілкуватися з сином, приймати участь у його житті, утриманні та вихованні і буде це робити. Бажає, щоб позивачка не чинила цьому перешкод. Зазначив, що розгляд їх справи в Голосіївській в місті Києві державній адміністрації проводився кілька разів без його участі, його не повідомляли про засідання комісії. Він, у зв`язку з карантином, оголошеним у державі, втратив офіційну роботу. Про наявність судового рішення про стягнення аліментів дізнався лише в Іванківському районному суді під час слухання справи про позбавлення його батьківських прав. Відразу сплатив частину заборгованості. З дитиною бажає бачитися, спілкуватися з ним, вважає, що це краще робити у визначений судом спосіб. Категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Представник третьої особи, органу опіки та піклування Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, у судове засідання не з`явився. Про дату та час судового засідання повідомлено належним чином. Надіслали клопотання про розгляд справи без їх участі, просили врахувати висновок органу опіки та піклування від 12.03.2021, згідно з яким батько дитини протягом тривалого часу не приймав участі у догляді та вихованні дитини, не надавав коштів на утримання дитини та самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Вважають за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] . Свідок [PERSON] повідомив, що є чоловіком рідної сестри позивачки. Добре знає і позивача, і відповідача. Підтверджує той факт, що відповідач самоусунувся від спілкування з сином, його виховання та утримання. Факт самоусунення відповідача від спілкування з сином, його утримання, позивач підтверджує, крім іншого, дослідженими у судовому засіданні письмовими показами ( поясненнями) свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Встановлені судом обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується актовим записом про народження №1305 від 23.09.2017. Відомості про батька дитини внесені за спільною заявою батьків про визнання батьківства № 124/16.3-52 від 23.09.2017. Позивачка з дитиною, [PERSON] , [INFO] зареєстровані і проживають в [ADDRESS] , де, згідно з актом обстеження умов проживання від 11.12.2020, створені для дитину належні умови. З листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Голосіївського району м. Києва від 11.12.2020, [PERSON] , [INFO] на «Д» обліку не перебуває, здоровий, на прийом до лікаря приходить з матір`ю. З листа директора дошкільного навчального закладу № 642 управління освіти Голосіївської в м. Києві державної адміністрації від 09.12.2020 [PERSON] зарахований до закладу з 01.09.2020, куди приводять його мати, забирає няня. Батько до закладу не приходив. Відповідач зареєстрований, але не проживає по [ADDRESS] . Позивачка працює з 27.05.2013 в ТОВ «Асканія Груп», і надала довідку про її заробітну плату за період з липня 2019 по червень 2020, як підтвердження того, що вийшла на роботу до досягнення дитиною трьох років. Рішенням Голосіївського у м. Києві районного суду від 16.10.2020 року позов [PERSON] про стягнення аліментів з [PERSON] задоволено. Згідно з характеристикою з місця роботи в ФОП [PERSON] від 26.01.2021, [PERSON] характеризується позитивно. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов життя сім`ї від 22.02.2021, проведеного комісійно, [PERSON] має на праві приватної власності будинок [ADDRESS] , площею 42 кв.м., де наданий час проживає його мати - [PERSON] , 1958 р.н. Не проживають, однак зареєстровані: [PERSON] та його донька - [PERSON] , [INFO] . В будинку є всі умови для проживання, зроблено капітальний ремонт, кімнати облаштовані меблями, проведено газ та воду. Загалом створені всі умови для проживання дітей, з окремою кімнатою. З довідки Іванківської селищної ради від 23.02.2021вбачається, що донька відповідача від першого шлюбу, [PERSON] , проживає зі своєю матір`ю за межами України. З листа директора Голосіївського районного у місті Києві центру соціальних служб від 26.01.2021малолітній [PERSON] має емоційний зв`язок з матір`ю, [PERSON] ; відомості щодо ставлення до батька, [PERSON] , не отримані, оскільки дитина не має відносин зі своїм батьком. З наданих позивачкою скрін-шотів смс-переписки між нею та відповідачем, вбачається глибока образа жінки, яка, також, переймається необхідністю спілкування дитини з батьком. З висновку Голосіївської районної і місті Києві державна адміністрація , як орган опіки і піклування слідує, що вони прийшли до висновку про доцільність позбавлення відповідача, батьківських праві. Зазначене рішення прийняте у зв`язку з тим, що батько не бачиться з дитиною, не спілкується з нею, не приймає участі у вихованні, на примі у лікаря дитини його бачили лише раз. Батько запрошувався до служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації для надання пояснень та документів, проте, не з*явився, пояснень не дав. Не звертався він і з заявами про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною чи визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. На засіданні комісії 03.03.3021 були присутні і батько і мати дитини, які надали пояснення. Комісія прийшла до висновку, що всі фактори у сукупності можна розцінювати як свідоме ухилення батька від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого малолітнього сина. З листа Іванківського МРВДВС від 24.03.2021 вбачається, що виконавчий лист про стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання їх сина виданий Голосіївським районним в м. Києві судом 03.12.2020. Постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 13.01.2021. Станом на 20.04.2021 за боржником наявна заборгованість у розмірі 26228,25 грн. З листа головного державного виконавця від 27.04.2021 вбачається, що відповідач 26.04.2021 сплатив частину боргу за аліментами у сумі 10000 грн., що підтверджується і копією квитанції про здійснення відповідної касової операції. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У пунктах 15 і 18 указаної постанови зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. У судовому засіданні відповідач категорично заперечував проти позбавлення його батьківських прав. Зазначив, що йому не було відомо про рішення суду про стягнення аліментів. Дізнався про нього лише під час розгляду справи про позбавлення батьківських прав. Звернувся до виконавчої служби, та сплатив частину нарахованої заборгованості. Суд враховує вік дитини, її проживання з матір`ю, напружені стосунки між позивачем і відповідачем, а також специфіку роботи відповідача, який є фітнестренером, та, через епідемію коронавірусу, фактично втратив роботу, оскільки спортивні зали періодично на тривалий час зачинялися для відвідувань з березня 2020 року. Відповідач бажає спілкуватися з сином, але вважає, що спосіб такого спілкування має визначити суд. Йому роз`яснено, що він може з відповідним позовом звернутися до суду, чи, за його вибором, до служби у справах дітей. Сплата відповідачем аліментів за рішенням суду, наявність заборгованості по аліментам за певний період не свідчить про ухилення ним від виконання своїх батьківських обов`язків та не доводить винної поведінки останнього. Оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а поведінка відповідача свідчить про бажання бачитися та спілкуватися з сином, приймати участь у його житті, утриманні та вихованні, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Позивач не надав суду переконливих доказів того, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідає найвищим інтересам дитини. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, п.2 ч.1 цієї статті визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed