Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 01.12.2012 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 500 грн. щомісячно , проіндексованому згідно чинного законодавста, та на її утримання в розмірі 150 грн., щомісячно до досягнення сином [PERSON], [INFO] 3-х років, однак відповідач своєчасно не сплачує визначені судом аліменти, тому станом на 01.05.2014 року виникла заборгованість в сумі 3591 грн. 94 коп. У зв'язку з вищезазначеним позивач просить відповідно до ст. 196 СК України стягувати на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 7435 грн. 32 коп.. Позивач та її представник [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги пітримали в повному обсязі, просить суд стягнути з відповідача на її користь 7435 грн. 32 коп. неустойки за прострочення сплати аліментів. Відповідач в судве засідання нез»явився позовні вимоги позивача не визнав та надіслав до суду письмові заперечення, які підтримав із підстав, зазначених у них, просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] проти позовних вимог позивача заперечила та пояснила суду, що відповідач одружився в друге та має на утримані дитину , в нього не має постійного місця роботи, та проживає з батьками , які є непрацездатними за віком . Заслухавши пояснення сторін, об'єктивно та неупереджено, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього кодексу. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом було встановлено, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Костопільського районного суду Від шлюбу сторони мають спільнього неповнолітнього сина [PERSON] [INFO]. На підставі виконавчого листа виданого 03.12.2012р.Костопільским районним судом з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 500,00 грн.щомісячно, проіндексованому згідно чинного законодавства, починаючи з 30.05.2012 року і до досягнення сином повноліття та виконавчого листа виданого 03.12.2012 р. Костопільським районним судом з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються щомісячно аліменти на її утримання в сумі 150,00 грн. і до досягнення дитиною трьохрічного віку до [INFO] року. Відповідно до розрахунку головного державного виконавця ДВС Костопільського РУЮ у Рівненській області Жука Ю.В. №5618/13-49/1 від 27.05.2014 року, заборгованість по сплаті аліментів з [PERSON]. на утримання неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO] згідно виконавчого листа №1710/2-593/12 та на утримання позивача [PERSON]. до досягнення сином [PERSON], [INFO] 3-х років згідно виконавчого листа №1710/2-593/12 починаючи з 30.05.2012 року до 01.05.2014 року становить 3591 грн. 94 коп. З цього ж розрахунку також видно, яким саме чином відповідач здійснював сплату аліментів в кожному місяці вищевказаного періоду часу. Відповідач не надав доказів того, що аліменти сплачувались ним не своєчасно з поважних причин, а тому суд вважає, що заборгованість по сплаті аліментів виникла по вини платника аліментів [PERSON] Статтею 196 СК України встановлено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. З 30.05.2012 року [PERSON] зобов'язаний був платити аліменти в сумі 500 грн. щомісячно, а тому з цієї дати на них нараховується неустойка (пеня) в розмірі 1% з врахуванням кількості днів прострочення. Неустойка із сум на утримання дружини не передбачена. Сума боргу за попередній місяць не додається до заборгованості за слідуючий місяць, відповідно і неустойка має нараховуватись із суми 500 грн., окремо за кожен місяць. Неустойка за кожен місяць прострочення становитиме 30 % суми несплачених аліментів. Отже , за кожен місяць прострочення має стягуватись неустойка по 150 грн. У випадку сплати аліментів не в повній сумі суд визначає розмір неустойки пропорційно сплаченим коштам. Таким, чином задоволений розмір неустойки , нарахованої у вищевикладеному порядку становить 1260 грн., і ця сума підлягає стягненню з відповідача. У відповідності до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON] 243 грн. 60 коп. судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: partial