Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання двох дітей та неї, як дружини, посилаючись на те, що спільне подружнє життя не склалося, шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, не живуть однією сім»єю та за різними адресами з тих підстав, що мають різні характери та погляди на життя, а тому шлюб не може в подальшому існувати. Від шлюбу мають двох дітей - сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Відповідач працює, має регулярний дохід, проте не надає повноцінної матеріальної допомоги на утримання та виховання дітей, тому вона бажає отримувати аліменти офіційно в примусовому порядку, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. Окрім цього, захищаючи свої права як дружини, на утриманні якої знаходяться діти, просить стягнути з відповідача кошти на її утримання до досягнення дитиною трьох років. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з тих же підстав, просила їх задовольнити, а відповідач [PERSON] їх визнав частково та просив шлюб розірвати, а розмір аліментів визначити згідно вимог закону, не погоджуючись із розміром визначеним позивачкою, вважаючи його завищеним. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням часткового визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 червня 2005 року укладеного у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім»ї, актовий запис № 478 (а.с.7). Від шлюбу мають двох дітей - сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO] (а.с.8, 9). Спільне життя сторін не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігноруванням налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття поваги та любові. Сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не живуть однією сім»єю та за різними адресами. Від можливості призначення судом строку на примирення сторони відмовилися, вказавши про те, що подальше сімейне життя не є можливим, оскільки даний шлюб існує формально, а тому вони свідомо прийняли рішення про розірвання шлюбу. Суд вважає, що сторони довели дійсність та незмінність волевиявлення про розірвання шлюбу. Відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного із них. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Проте судом встановлено, що вказані паритетні засади побудови сімейних відносин у даного подружжя відсутні. Відповідач працює, має регулярний дохід, проте не надає позивачці в достатньому розмірі допомогу на утриманні та виховання дітей. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дитини, судом враховані наступні обставини: матеріальний стан позивача, яка веде окреме господарство, має окремий бюджет, перебуває у декретній відпустці, та на утриманні якої знаходяться малолітні діти, їх стан здоров»я, потреби, та відповідача, який наразі працює, інших утриманців, крім сина [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO], не має, й має достатні можливості сплачувати аліменти на їх утримання. Згідно статті 180 Сімейного Кодексу (далі - СК) України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов»язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході розгляду справи, не досягли. Позивач просить суд призначити розмір аліментів на утримання двох дітей у розмірі 50% від заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення нею повноліття. Суд вважає такі вимоги частково обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню та, з урахуванням принципу співмірності, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], дочки - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 18 лютого 2014 року, й до досягнення сином [PERSON] повноліття, а потім в ромірі ? частини його заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дочки [PERSON], але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки судом встановлено, що відповідач має постійний заробіток/дохід та має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей у визначеному судом розмірі, що є достататніми й можливими, як для стягувача, так й отримувача аліментів. Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено. В разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина перша статті 183 СК України). Відповідно до частини 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову. Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини 18 лютого 2014 року, що підтверджується штемпелем на зазначеній позовній заяві (а.с.1), тому із зазначеного дня підлягають відрахуванню аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх дитини. Згідно ч.2 ст. 84 СК України суд вважає частково доведеними вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь коштів, як дружини, на підставі наданих доказів, вимог закону, принципу співмірності та потреб, й вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню у розмірі 1/7 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 18 лютого 2014 року, й до досягнення дочкою [PERSON] трьох років - [INFO] включно, оскільки більша її частка буде перевищувати 50% бар"єр дозволеного законом розміру аліментів заробітної плати платника аліментів. Так, відповідно до п.17 Постанови № 3 від 15.05.2006 року Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання про розмір аліментів, які стягуються з боржника, то згідно ч.3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження», він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Приймаючи до уваги те, що на утриманні відповідача знаходяться двоє малолітніх дітей, на які визначено 1/3 частки його заробітку/доходу, на дружину має бути визначена частка в розмірі 1/7 частини його заробітку (доходу). Відповідно до частини 2 статті 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до частини 2 статті 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. При задоволенні позовних вимог з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., від сплати яких позивач була звільнена при зверненні до суду з даною позовною заявою відповідно до Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, ст.ст. 110-112, 180, 181 ч.1, 183, 184, 185, 191 ч.1, 84 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділу спільного майна подружжя» та,

Outcome: approved