Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом,посилаючись на те, що 17.05.2013 року померла [PERSON], після смерті якої залишилася спадщина. Позивач вказує, що за життя [PERSON] 09.08.2012 року залишила заповіт посвідчений секретарем Яблунівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, яким заповіла позивачу [PERSON], земельну частку (пай), розміром 2,24 в умовних кадастрових гектарах, що перебуває у колективній власності КСП ім. Щорса яка знаходиться на території Яблунівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, а все інше належне їй майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось заповіла своєму сину [PERSON] та своєму онуку [PERSON], відповідачам по справі. 30.07.2013 року позивач прийняв спадщину, однак, 11.04.2017 року отримав відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай), розміром 2,24 в умовних кадастрових гектарах, що перебуває у колективній власності КСП ім. Щорса яка знаходиться на території Яблунівської сільської ради Білоцерківського району Київської області та посвідчена сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії РН№368858, виданий Білоцерківською районною державною адміністрацією, зареєстрований 27.12. 2002 року в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) за № 856, оскільки померла [PERSON] не зареєструвала вищевказане свідоцтво в Управлінні Держземагенства у Білоцерківському районі Київської області, а також нею не було отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку. Позивач просив в судовому порядку визнати за ним право власності на вказану земельну частку (пай), розміром 2,24 га в порядку спадкування за заповітом після померлої [PERSON]. Представник Яблунівської сільської ради Білоцерківського району Київської області до суду не з"явився, про день і час розгляду справи був належним чином повідомлений. Відповідачі [PERSON] та [PERSON]до суду не з"явилися, про день і час розгляду справи були належним чином повідомлені, їх представник [PERSON] направив до суду заяви про визнання позову від 15.06.2017 року, та просив справу розглядати у відсутності відповідачів [PERSON],[PERSON] Третя особа по справі, приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу в Київській області [PERSON], до суду не з"явилася, про день і час розгляду справи була належним чином повідомлена. Дослідивши та оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Так, по справі встановлено, що 17.03.2013 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про її смерть (а.с.6). Відповідно до копії заповіту від 09.08.2012 року, посвідченого секретарем Яблунівської сільської ради Білоцерківського району Київської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 49, [PERSON], заповіла брату свого померлого чоловіка [PERSON] позивачу [PERSON], земельну частку (пай), розміром 2,24 в умовних кадастрових гектарах, що перебуває у колективній власності КСП ім. Щорса яка знаходиться на території Яблунівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, а все інше належне їй майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось заповіла своєму сину [PERSON] та своєму онуку [PERSON]. Зазначене підтверджено копією заповіту (а.с.7). Згідно копії спадкової справи за № 39/2013, наданої приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу в Київській області [PERSON], [PERSON] 30.07.2013 року звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 10.08.2013 року у Спадковому реєстрі є інформація про чинний заповіт [PERSON] Судом встановлено, що для оформлення спадщини відповідачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу в Київській області [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай), розміром 2,24 в умовних кадастрових гектарах , яка знаходиться на території Яблунівської сільської ради та посвідчена сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0076070, виданим Білоцерківською районною державною адміністрацією 1996року та зареєстрованим 26.12.1996 року в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) за № 186. Також в свою чергу, позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу в Київській області [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на іншу земельну частку (пай), розміром 2.24 в умовних кадастрових гектарах , яка знаходиться на території Яблунівської сільської ради та посвідчена сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії РН № 368858, виданим Білоцерківською районною державною адміністрацією, зареєстрований 27.12.2002 року в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) за №856. Дані факти підтверджуються матеріалами справи. Судом, також, встановлено, що 11.04.2017 року державний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу в Київській області [PERSON] винесла постанову в якій відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на земельну ділянку (пай), розміром 2,24 в умовних кадастрових гектарах , що перебуває у колективній власності КСП ім. Щорса яка знаходиться на території Яблунівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, оскільки померла [PERSON], не зареєструвала вищевказане свідоцтво в Управлінні Держземагенства у Білоцерківському районі Київської області, а також нею не було отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку. Наведене підтверджується копією постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.04.2017 року №343/02-31(а.с.11). Та крім того, встановлено, що між спадкоємцями виник спір з приводу спадкового майна, оскільки спадкодавець мала дві ідентичні за розміром земельні ділянки, які знаходяться на території Яблунівської сільської ради Білоцерківського району . При вирішенні спору суд виходить з наступного. За ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як роз»яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися за правилами позовного провадження. За ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як роз»яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі /на місцевості/ земельних ділянок власникам земельних часток /паїв/» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогоспо дарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право наземельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Згідно до ст.2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). В п.17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Оформлення державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв) здійснюється землевпорядною організацією, яка виконала землевпорядні роботи щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Власнику однієї чи більше земельної частки (паю) в межах земель, що перебувають у користуванні одного сільськогосподарського підприємства, видається один державний акт на право власності на земельну ділянку. Отже, аналіз вищенаведених правових норм дає підстави стверджувати, що право громадянина на земельну частку /пай/ посвідчується відповідним сертифікатом до виділення часток /паїв/ в натурі /на місцевості/, а після цього - власнику земельної частки /паю/ видається державний акт на право власності на земельну ділянку згідно законодавства, що діяло станом на день виникнення права у спадкодавця на вказану земельну частку /пай/. Одним із документів, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину. З 01.01.2013 року з моменту введення в дію Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» змінено порядок оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки. Як передбачено в ст.15 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правовстановлюючим документом на земельну ділянку є не державний акт, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно та витяг з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Таким чином, встановлено, що спадкодавець [PERSON] мала право на земельну частку (пай), розміром 2,24 в умовних кадастрових гектарах, яка знаходиться на території Яблунівської сільської ради та посвідчена сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії РН № 368858, виданим Білоцерківською районною державною адміністрацією, зареєстрований 27.12.2002 року в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) за №856, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22.11.2008 року. Володіючи та користуючись даною земельною часткою, [PERSON] за життя не зареєструвала у встановлему законом порядку своє право власності на цю земельну частку (пай). За ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов"язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. А тому суд, з урахуванням наведеного, та визнання відповідачами позову, приходить до висновку, що за позивачем, як спадкоємцем за заповітом, можливо визнати право власності на земельну частку (пай), розміром 2,24 в умовних кадастрових гектарах, яка знаходиться на території Яблунівської сільської ради та посвідчена сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії РН № 368858, виданим Білоцерківською районною державною адміністрацією, зареєстрований 27.12.2002 року в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) за №856, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22.11.2008 року. На підставі вищевикладеного та ст.ст. 182,328,1216,1217,1218,1223,1225,1268,1296 ЦК України, ст.ст. 81,120, 125,126,202 ЗК України, Закону України «Про порядок виділення в натурі /на місцевості/ земельних ділянок власникам земельних часток /паїв/», Закону України «Про державний земельний кадастр»,

Outcome: approved