Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Орган опіки і піклування виконавчого комітету Черкаської міської ради звернувся до суду з позовом в інтересах малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO], посилаючись на те, що відповідачі [PERSON], [PERSON] безвідповідально ставляться до виконання батьківських обов'язків по вихованню та утриманню малолітніх дітей, в зв'язку з чим притягувались до адміністративної відповідальності, не забезпечують умови для проживання та виховання дітей, старші діти не відвідують систематично школу, в школу та дитячий садок приходять неохайні, хворіли на педукульоз, в квартирі умови проживання не відповідають санітарним вимогам. Відповідачі конфліктують з працівниками дитячих закладів та служби у справах дітей, поводять себе агресивно, першкоджають обстеженню житла. Також вказується, що в 2009 році орган опіки вже звертався до суду з аналогічним позовом, однак відповідачі не змінили свого ставлення до батьківських обов'язків. Просять суд відібрати у відповідачів їх малолітніх дітей без позбавлення батьківських прав та передати органу опіки і піклування для подальшого влаштування, стягнути з відповідачів аліменти на утримання дітей в розмірі по 1/2 частини доходів з кожного на особовий рахунок кожнї дитини. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 11.08.2009р. скасоване рішення суду від 27.05.2009р. про відібрання дітей у відповідачів та справу направлено на новий розгляд, ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 30.11.2009р. позов органу опіки і піклування залишений без розгляду, в подальшому орган опіки звернувся до суду з даним позовом у січні 2015 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, просила задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в ході судового розгляду справи позов не визнав, заперечив ухилення від виконання батьківських обов'язків, пояснивши, що діти здорові, оскільки відповідачі турбуються про їх здоров'я, щодо несистематичного відвідування донькою [PERSON] школи вказував, що дитина певний час хворіла, потім не відвідувала школу, також він вважає неналежними умови для навчання в даному навчальному заклад, син [PERSON] був зарахований до першого класу після досягнення 6 років, однак в подальшому батьки вирішити, що дитина буде відвідувати школу після досягення 7 років, інші троє дітей відвідують дитячий садок, наймеший [PERSON] перебуває під доглядом матері. Вказував, що відповідачі вбачають упередженість з боку працівників служби у справах дітей стосовно них, тому відмовлялись допускати в квартиру для обстеження. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Допитана в якості свідка класний керівник [PERSON], представник школи № 18 [PERSON], вказали, що неповнолітній [PERSON] влаштований до школи з 08.09.2014р. за заявою батька [PERSON], однак до занять до даного часу не приступив, також не надані документи про причини відсутності дитини у школі. При виході за місцем проживання відповідачі двері не відкривають. Батькові роз'яснено, що він може звернутись з заявою про те, що дитина буде відвідувати школи після досягнення 7-річного віку, однак з даною заявою відповідач не звертався до навчального закладу. Представник школи № 24 [PERSON], спеціаліст [PERSON] пояснила, що [PERSON] була зарахована до першого класу з 01.09.2013р. та протягом 2013/2014 року близько трьох місяців не відвідувала школа після виявлення у неї захворювання на педикульоз, внаслідок чого відстала від програми, в 2014/2015 році систематично не відвідує школу. Прокурор в судовіому засіданні, вказувала, що хоча відповідачі не забезпечують повноцінні умови для утримання та виховання дітей, однак турбуються про них та не байдужі до дітей, за недоведеності наявності загрози для життя та здоров'я дітей під опікою батьків вважала за доцільне не вдаватись до такого крайнього заходу впливу на відповідачів як відібрання дітей від батьків, однак вважала необхідним попередити відповідачів про необхідність змінити ставлення до батьківських обов'язків та покласти контроль за виконанням даних обов'язків на орган опіки і піклування. Заслухавши сторони, свідка, спеціалістів, враховуючи думку прокурора, дослідивши матеріали даної справи, вивчивши матеріали справи № 2-6106/09, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON] є батьками малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO]. Сім'я проживає у квартирі № [ADDRESS] яка складається з 3 кімнат, розташована на 2 поверсі багатоповерхового будинку. Згідно з актом обстеження умов проживання від 06.05.2015р. умови проживання не відповідають санітарним вимогам, квартира потребує ремонту та належного прибирання, захаращена брудним дитячим одягом, кухня та ванна кімната брудні, за результатами обстеження членами комісії зроблений висновок, що відповідачами не створені повноцінні умови для проживання та розвитку малолітніх дітей. Відповідно до довідки адміністрації ЗОШ № 24 м.Черкаси від 18.05.2015р. [PERSON] не приступила до занять з 26.03.2015р. З приводу не відвідування школи малолітніми [PERSON] та [PERSON] керівницвом освітніх заходів неодноразово надсилались звернення до служби у справах дітей. Завідувач дитячої поліклініки [PERSON] вказала, що діти не мають особливих вад фізичного розвитку, не страждають на хронічні захворювання, не перебувають на диспансерному обліку, батьки при захворюванні дітей звертаються для надання їм медичної допомоги, разом з тим, при відвідуванні квартири відмічався неохайний стан та захаращеність житла, були випадки захворювання дітей на педикульоз. Спеціаліст з призначення соціальної допомоги [PERSON] вказала, що при перевірці цільового використання за призначеням соціальної допомоги на дітей спеціалістами служби соціального захисту регулярно обстежуться стан житлового приміщення, в зв'язку з невідповідністю санітарним нормам у квітні 2014 році виплата допомоги була призупинена, в подальшому в зв'язку з покращенням стану квартири виплата була відновлена. Згідно з характеризуючими матеріалами дошкільного навчального закладу ясла-садок № 37 "Ракета" ЧМР, школи № 18, батьки часто приводять дітей брудними, не приймають участі у навчально-виховному процесі, частково оплачують витрати на придбання засобів гігієни та інших потреб. 18.01.2013 року відповідно до інформаційного листа № 39 Департаментом освіти та гуманітарної політики міського центру соціальних служб для сім"ї та молоді, було проведене соціальне інспектування сім"ї [PERSON], щодо неналежного виконання батьківських обов"язків від 27.12.12, 15.01.2013 та 16.01.2013 року. Батько дітей [PERSON] повідомив, що на його думку він відповідально ставиться до виховання своїх дітей та не збирається віддавати їх до інтернатного закладу. Зібраними у сраві матеріалами підтверджено, що відповідачі неодноразово не допускали працівників компетентних служб та навчальних закладів до обстеження умов проживання та навчання дітей, спілкувались у грубій формі, в 2011 та 2014 роках притягувались до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків. 29.12.2014 року органом опіки і піклування виконавчого комітету Черкаської міської ради піклування прийнято рішення про доцільність відібрання малолітніх дітей. Відповідно до ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Відповідно до ч.4 ст.170 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Із роз'яснень, викладених у п.п. 15,16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 3 від 19 грудня 2008 року вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Таким чином при вирішенні питання про відібрання дітей у батьків, суди повинні виходити з доведеності їх винної поведінки і з урахуванням характеру, особи цього з батьків, а також інших конкретних обставин справи, брати до уваги, чи свідомо та умисно батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків, чи є доведеними факти такого ухилення, в чому саме полягає небезпека залишення дитини у батьків для її життя та морального виховання. Стаття 8 Європейської Конвенції захисту прав людини та основних свобод проголошує «1. Кожен має право на повагу до його приватного i сiмейного життя, до житла і до таємницi кореспонденції.2. Органи державної влади не можуть втручатися у здiйснення цього права iнакше ніж згiдно із законом, і коли це необхiдно в демократичному суспiльствi в iнтересах нацiональної i громадської безпеки або економiчного добробуту країни, з метою запобiгання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралi або з метою захисту прав i свобод iнших осіб». Отже, для вирішення питання, чи є втручання обґрунтованим згідно з §2 статті 8, слід врахувати, чи переслідувало втручання законну мету і якщо так, чи було втручання необхідним, зокрема, чи було воно адекватною реакцією на суспільну необхідність, що не потребує зволікань. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що відповідачі у повному обсязі не виконують батьківські обов'язки по відношенню до своїх шістьох дітей, оскільки не забезпечують повноцінні умови для їх проживання та виховання, зокрема не підтримують житло у стані, яке відповідає санітарним вимогам та допускають систематичні невідвідування старшою донькою навчального закладу, разом з тим, за відсутністю об'єктивних доказів, що залишення дітей у батьків створює реальну загрозу їх життю та здоров'ю, суд виходить з положень принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року,вважає, що такий крайній захід, як відібрання шістьох дітей від батьків за відсутності виключних обставин є передчасним, не забезпечуватиме інтересів самих дітей та може стати психотравмуючим фактором для них, тому вважає, що заявлений позов не підлягає до задоволення. Разом з тим, суд вважає необхідним попередити відповідачів про необхідність змінити ставлення до батьківських обов'язків та забезпечити повноцінні умови для виховання та утримання дітей. Заауваження батьків щодо неналежних на їх думку умов для навчання в школі повинні вирішуватись у встановленому законом порядку, а не шляхом невідвідування дитиною навчального закладу, що негативно позначається на розвитку дитини, тоді як майбутнє дитини залежить від отриманої освіти, батьки повинні організувати процес навчання дитини, обирати такі методи і форми виховання і утримання дітей, які б відповідали їх інтересам, у співпраці та під контролем компетентних органів, на які законом покладений обов'язок соціального захисту інтересів малолітніх дітей. При подачі позову позивач був звільнений від оплати судового збору, тому оплату судових витрати у справі слід віднести на рахунок держави відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed