Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з вказаною скаргою та уточнивши вимоги просить: - Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця в частині не надсилання боржникові [PERSON] копії постанови про відкриття виконавчого провадження №35008022 та про арешт коштів і майна боржника, які мають надсилатися не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові, через що боржникові не було надано строк для самостійного добровільного виконання рішення та можливості для їх оскарження в порядку ч.ч. 2, 5, 6 ст. 25, ст. 31, ч. 4 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження»; - Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця в частині нездійснення відкладення провадження виконавчих дій за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження № 35008022, внаслідок чого боржник [PERSON] був позбавлений можливості скористатися правами, наданими йому Законом. Державний виконавець не здійснив цього за заявами боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець не виніс відповідну постанову і не повідомив сторони , що передбачено ч. 1 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження». - Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця в частині нездійснення обов'язкового зупинення виконавчого провадження № 35008022 наступного дня після отримання від [PERSON] Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.10.2012 p., а також відновлення провадження після отримання остаточного рішення цього суду та неприйняття відповідних постанов, які повинні були направлятися сторонам в порядку п 4. ч. 1 ст. 37, ч.ч. 1, 4, 5 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». - Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця в частині не надання в установленому порядку відповідей на звернення [PERSON] від 20.12.2012, від 05.04.2013, 21.06.2013, 05.07.2013, а також не надання вчасно інформації щодо виконавчих дій, що передбачено ст. 11, ч. 6 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 20 Закону України "Про звернення громадян». - Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця в частині не надання роз'яснення боржнику його прав, що передбачено ст.ст. 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження». - Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця в частині неприйняття постанови про закінчення виконавчого провадження № 35008022 відповідно до п. 8 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» внаслідок фактичного повного виконання боржником рішення 05.07.2013 року. - Визнати неправомірними дії державного виконавця в частині порушення прав [PERSON] та законних його інтересів, упередженого, несвоєчасного і не в повному обсязі вчинення виконавчих дій, неправомірного починання примусового виконання рішення суду з позбавленням права на самостійне добровільне його виконання, що визначені відповідно ст. 6, ст.11, ч. 6 ст. 13, ст. 27, ч. 1 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження»); - Визнати неправомірними дії державного виконавця в частині порушення прав [PERSON] та законних його інтересів, упередженого та незаконного проведення опису та арешту майна, здійснення примусового проникнення до житла боржника та проведення огляду без наявності вмотивованого рішення суду щодо цього та документів, які підтверджують право власності на житло ( ст. ст.311 ,376 ЦПК України, п.15 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження»). - Визначити , що боржником [PERSON] добровільно та самостійно виконано рішення суду по сплаті боргу на користь стягувача [PERSON] у сумі 25 000,00 грн.. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до постанови ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві про відкриття виконавчого провадження від 05.11.2012 № 35008022 за виконавчим листом Апеляційного суду м. Києва від 23.10.2012 № 2-848/12 з [PERSON] (боржник), на користь [PERSON] (стягувачка) стягнуто борг у сумі 25 000,00 грн. Заявник зазначає, що 05.11.2012 року старшим державним виконавцем ВДВС Голосіївського РУЮ в м.Киві Качура Л.В. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, проте дана постанова не була надіслана боржнику. Окрім того, заявник зазначає, що державними виконавцями Проц В.С. та Рибак Д.І., були проігноровані заяви скаржника щодо проведення виконавчих дій по виконавчому провадженню № 35008022 подані 20.12.2012р., 05.04.2013 р., 21.06.2013 р. та 05.07.2013 р. та жодної відповіді направлено не було. Разом з тим посилається, що 20.12.2012 року він подав заяву про зупинення провадження виконавчих дій на підставі Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.10.2012 p.,проте відповідної постанови в порядку ч.1 ст.35 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено не було та виконавчі дії продовжувалися. Крім того, посилається, що 28.02.2013 року державним виконавцем було неправомірно здійснено опис та арешт майна боржника, оскільки проникнення до квартири [ADDRESS], проведення в ній огляду і опису було здійснено без повідомлення [PERSON], у його відсутність, а також за відсутності рішення суду про примусове проникнення до житла, що мало бути прийнято в порядку ЦПК України. 04.07.2013 року [PERSON] добровільно сплатив борг у сумі 25 000,00 грн. і надав до ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві копію відповідної квитанції разом з заявою від 05.07.2013 про закінчення виконавчого провадження через фактичне повне виконання ним рішення суду. Разом з тим, державиконавчем ВДВС Голосіївського РУЮ в м.Києві Рибаком Д.І. не було винесено постанови про закінчення виконавчого провадження. Вважає, що ним виконано рішення суду самостійно в строк для добровільного виконання, оскільки копії постанови про відкриття виконавчого провадження ним отримана не було. Крім того, заявник вбачає порушення його прав внаслідок невиконання держвиконавцем Рибаком Д.І. вимог ЗУ «Про виконавче провадження» в частині не надання роз»яснень його прав, як боржнику. Заявник вважає, що держвиконавцем ВДВС Голосіївського РУЮ в м.Києві Рибаком Д.І. порушені його права, як сторони виконавчого провадження, а тому просив скаргу задовольнити. Державний виконавець Рибак Д.І. проти задоволення скарги заперечував посилаючись на те, що його дії по виконанню в/п № 35008022 узгоджуються з вимогами ЗУ «Про виконавче провадження». Звернув увагу на ту обставину, що постанову про відкриття виконавчого провадження боржник отримав 27.11.2012 року, та всі його посилання щодо відсутності постанови про відкриття вважає безпідставними. Зазначив, що підстав для відкладення виконавчих дій, за вказаними вище обставинами відсутні. Також звернув увагу, на те, що скаржником виконано рішення суду в частині стягнення 25 тис.грн. Вважає, що спірним питанням, що спонукало на звернення до суду з даною скаргою стало те, що боржник не погоджується на сплату виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, які останній має сплатити. Про необхідність сплати даних коштів,відсутності підстав для відкладення виконавчих дій чи закриття виконавчого провадження, боржник був обізнаний , т.я. був на прийому у держвиконавця у червні та липні 2013 року, після чого подав заяву від 21.06.2013 року та 05.07.2013р. Посилався, що підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження відсутні, оскільки рішення фактично не виконано та боржником не було сплачено кошти по виконавчому збору та витрати за проведення виконавчих дій. Просив відмовити в задоволенні скарги. Стягувач в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні скарги посилаючись на те, що підстави в обґрунтування поданої скарги є надуманими та необґрунтованими. Вважає, що боржник не виконав рішення суду в добровільному порядку та вчиняв дії з метою затягування виконання рішення суду. Також вважає, що підстав для закінчення виконавчого провадження не має, оскільки кошти знаходяться на депозиті ВДВС Голосіївського РУЮ в м.Києві та на її розрахунковий рахунок не перераховані, як і не сплачені боржником авансовані нею кошти на проведення виконавчих дій в розмірі 1600,00 грн. Вважає, що дії держвиконавця Рибака Д.І. не призвели до порушення прав боржника. Також вважає, що заявником пропущено строк на звернення до суду зі скаргою щодо оскарження певних дій держвиконавця . Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та матеріли виконавчого провадження, суд приходить до наступного висновку Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду м.Києва від 23.10.2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто заборгованості в розмірі 25 000,00 грн. 05.11.2012 року за заявою стягувача постановою державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ в м.Києві Проц В.С. було відкрито виконавче провадження ВП 35008022, накладено арешт на майно боржника в межах суми боргу та заборону на його відчуження ( а.с. 250-251). Відповідно до ч.5 ст.25 Закону України « Про виконавче провадження» копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. Згідно з ч.1 ст.31 Закону копія постанови про відкриття виконавчого провадження надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанов про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Судом встановлено, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження направлена сторонам, тобто стягувачу та боржнику рекомендованим листом та отримана боржником 27.11.2012 року, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням ( а.с.113) З цього випливає, що дана вимога Закону державним виконавцем виконана належним чином, а посилання боржника щодо відсутності доказів її врученню чи її не направлення, суд вважає необґрунтованою та спростовується матеріали виконавчого провадження. Таким чином, державним виконавцем було направлено до відома боржнику вказану вище постанову, а тому посилання скаржника на те, що державним виконавцем була допущена протиправна бездіяльність в частині не надсилання боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження , суд вважає безпідставними. Та обставина, що заявник знав про відкриття виконавчого провадження свідчить його заява від 20.12.2012 року про зупинення виконавчого провадження, подана до ВДВС Голосіївського РУЮ в м. Києві заявником [PERSON]( а.с. 62). Встановлено також, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.10.2012 року було відкрито касаційне провадження в справі про стягнення неустойки за заборгованістю по аліментам і цією ж ухвалою виконання рішення Апеляційного суду м.Києва від 223.10.2012 року було зупинено ( а.с.65 ). Відповідно до п.4 ст. 37 Закону України» Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню, в т.ч., уразі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа. 20.12.2012 року [PERSON] подав до ВДВС Голосіївського РУЮ в м.Києві належним чином посвідчену копію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.10.2012 року та просив зупинити виконавче провадження № 35008022 ( а.с.62). Разом, з тим, відповідної постанови в порядку п.4 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» , держвиконавцем вчинено не було та виконавчі дії продовжувалися виконанням. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, в т.ч., звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб. Згідно зі ст. 57 Закону арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, в тому числі, і шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису й арешту майна боржника. 28.02.2013 державним виконавцем Проц В.С. було складено Акт опису та арешту майна боржника, а саме:1/2 частини квартири [ADDRESS] ( а.с. 68-69). Оцінюючи складений державним виконавцем Акт опису й арешту майна, їх зміст, дії головного державного виконавця в цій частині виконавчого провадження, суд приходить до висновку, що вони відповідають вимогам Закону України « Про виконавче провадження» та Інструкції про проведення виконавчих дій, а тому підстави для задоволення скарги в цій частині відсутні. Відповідно до ст. 35 ЗУ «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам. Згідно постанови від 05.11.2012 року про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника, строк для добровільного виконання рішення суду був наданий терміном 7 днів. Скаржником дана постанова була отримана 27.11.2012 року, проте в наданий строк для добровільного виконання рішення суду боржником не виконано. Враховуючи те, що боржником добровільно не було виконано рішення суду, держвиконавцем були вчинені дії щодо його примусового виконання. Оцінюючи матеріали справи, суд вважає, що підстави для відкладення виконавчих дій, згідно поданої заяви [PERSON] від 21.06.2013 року , у держвиконавця були відсутні, а його дії такими, що узгоджуються з вимогами чинного законодавства ( а.с. 71). Таким чином, суд не знаходить підстав визнавати неправомірною бездіяльність державного виконавця в частині нездійснення відкладення провадження виконавчих дій згідно заяви від 21.06.2013 р. Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець роз'яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону. Суд не знаходить підстав для задоволення вимоги скаржника в частині визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця Рибака Д.І. щодо не надання роз»яснення боржнику його прав. Встановлено та не заперечувалося заявником і держвиконавцем Рибаком Д.І., що боржник з»явився на прийом до держвиконавця Рибака Д.І. в червні та липня 2013 року. В судовому засіданні держвиконавець пояснив, що боржнику були роз»яснено його права на прийомі у держвиконавця, оскільки на попередні виклики держвиконавця, боржник не з»являвся, при вчиненні виконавчих дій був відсутній. Та обставина, що заявнику були роз»яснені його права, як боржника та про хід виконавчих дій, свідчить те, що останній 21.06.2013 року подав заяву про відкладення виконавчих дій та 04.07.2013 року сплатив заборгованість в розмірі 25 тис. грн.( а.с.71-72,73). Враховуючи ту обставину, що законом не передбачено порядку на дання письмових роз»яснень сторонам виконавчого провадження, суд вважає, що підстав стверджувати, що держвиконавцем Рибаком Д.І. було порушено вимоги ст. ст.6, 11 ЗУ « Про виконавче провадження « не має та підстав вважати , що останній допустив протиправну бездіяльність, суд не вбачає. Доказів того, що боржнику не було надано роз»яснення його прав, в іншому порядку, заявником не надано. Що стосується вимоги заявника щодо визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця в частині неприйняття постанови про закінчення виконавчого провадження, то суд не знаходить підстав для її задоволення. Встановлено, що 04.07.2013 року боржником було сплачено на депозит ВДВС Голосіївського РУЮ в м.Києві 25 000,00 грн. про що свідчить копія квитанції, яка знаходиться в матеріалах справи ( а.с.73). Відповідно п.8 ч.1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Відповідно до ч.3 ст. 49 Закону, про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Разом з тим, згідно матеріалів виконавчого провадження вбачається, що станом на час звернення заявника до суду з даною скаргою, рішення суду фактично не виконано. З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що на підставі заяви стягувача дані кошти мали бути перераховані на її рахунок ( а.с. 188). Крім того, боржником не сплачено витрати по вчиненню виконавчих дій, які були авансовані стягувачем в розмірі 1600 ,00 грн.( а.с.152). Дані обставини визнані стягувачем в суді. За таких обставин, підстав вважати, що держвиконавець допустився протиправної бездіяльності в частині неприйняття постанови про закінчення виконавчого провадження, тим самим порушив права боржника, суд не вбачає. Що стосується вимоги скаржника щодо визнання неправомірними дій державного виконавця в частині порушення прав [PERSON] на добровільне виконання рішення суду та неправомірний початок примусового виконання рішення суду, то суд не знаходить підстав для її задоволення виходячи з наступного. Скаржник був обізнаний про відкриття виконавчого провадження № 35008022 ще в кінці листопада 2012 році, дії щодо виконання рішення суду по сплаті боргу останнім вчинені 04.07.2013 року. З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем неодноразово надсилалися боржнику письмові вимоги з»явитися на прийом, повідомлялося про складання акту опису ? частини квартири та про призначення експерта/оцінювача, тобто були вчинені дії щодо примусового виконання рішення суду . Про те, що держвиконавцем вчинялися дії щодо примусового виконання рішення суду було відомо боржнику, що свідчать його заяви від 05.04.2013 р., 21.06.2013 р. Дії боржника в розумінні вимог ЗУ «Про виконавче провадження» та виходячи з матеріалів виконавчого провадження, не можуть вважатися такими, що вчинені в порядку добровільного та самостійного виконання. Що стосується вимоги скаржника щодо визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця в частині не надання в установленому порядку відомостей на звернення та не надання вчасно інформації щодо виконавчих дій, слід зазначити. Дійсно матеріалами справи підтверджено, що боржник, як сторона виконавчого провадження неодноразово звертався з заявами на ім»я начальника ВДВС Голосіївського РУЮ м.Києва заява від 20.12.2012 року, 05.04.2013 року, 21.06.2013 року та 05.07.2013 р.( а.с. 67-64, 71-73). Так, матеріалами справи підтверджено, що жодної відповіді на вказані вище заяви надано не було, що визнано держвиконавцем в суді. Суд вважає, що в даному випадку вимога заявника в частині визнання протиправної бездіяльності держвиконавця в частині ненадання відповіді на звернення про вчинення виконавчих дій від 20.12.2012 р., 05.04.2013 р.,21.06.2013 р., 05.07.2013 р. є обґрунтованою. Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. За ч.1 ст.385 кодексу скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Вище судом встановлено, що виконавче провадження було відкрито державним виконавцем постановою від 05.11.2012 року та отримана останній 27.11.2012 року. Строк для добровільного виконання встановлено протягом 7 днів. Скаржник, як учасник виконавчого провадження, в порядку ст.12 Закону, наділений широким колом прав, у т.ч. ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження та заявляти клопотання при проведення виконавчих дій. Про те, що держвикнавцем не було винесено постанову про зупинення виконавчого провадження та відповідно не надано відповіді згідно поданої заяви від 20.12.2012 року, заявник дізнався 05.04.2013 року подавши відповідну заяву ( а.с. 63). Зі скаргою до суду на дії держвиконавця в цій частині звернувся лише червні 2013 р. За таких обставин суд приходить до висновку, що заявник пропустив строк для звернення до суду зі скаргою в частині визнання протиправною бездіяльність державного виконавця щодо відмови зупинення виконавчого провадження та відновлення виконавчого провадження, відмови у наданні відповіді на звернення від 20.12.2012 року, а тому суд приходить до висновку про залишення скарги в цій частині без розгляду в зв»язку з пропуском строку звернення до суду та відсутності підстав для його поновлення. Суд при цьому також враховує наступне. Відповідно до ч.5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Серед основних засад судочинства в Україні, згідно з п.9 ч.3 ст.129 Конституції України, є обов'язковість рішень суду. Отже, у найвищому за юридичною силою законі закріплено конституційний принцип обов'язковості рішень судів за ознакою територіальності - на всій території нашої держави. На підставі ч.ч.1,2 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування,підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст.1, ч.2 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» саме виконавче провадження являється завершальною стадією судового провадження. Державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Відповідно до ч.6 ст.12 Закону боржник зобов'язаний утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення. Аналізуючи викладене вище , суд приходить до висновку, що скарга [PERSON] підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial