Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування, посилаючись на те, що 25.04.2002 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на земельну ділянку №233 площею 5,09 га., яка знаходиться на території Іванівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області. Дана земельна ділянка належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, який на даний час втрачено, а тому у позивача виникли труднощі з оформленням права на спадщину. За життя [PERSON], а саме 10.05.2000 року було складено заповіт, яким він все належне йому майно заповів позивачу. Позивач [PERSON], його представник [PERSON] та предствник відповідача в судове засідання не з'явились, подали заяву про розгляд справи у їх відсутності, представник відповідача погодився із позовними вимогами, тому суд ухвалив про розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічним засобом, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов є підставним і підлягає до задоволення у зв'язку із наступним. Судом встановлено, що 25.04.2002 року помер спадкодавець [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.7). За життя належала земельна ділянка №233 площею 5,09 га. яка знаходиться на території Іванівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії КР №35524081800:02:00:233 виданого 20.04.2000 року Новоукраїнською РДА Кіровоградської області( а.с.8). Даний державний акт втрачено, що підтверджується. Відповідно до заповіту, складеного [PERSON] 10.05.2000 року все належне йому майно заповів [PERSON], тому він фактично прийняв спадщину, згідно ст.1268 ЦК України. Судом встановлено, що позивач не може прийняти спадщину, так як правовстановлюючий документ на вище зазначену земельну ділянку Державний акт на право приватної власності на землю відсутній (втрачено),\~ про що було зроблено відповідне оголошення в районній газеті (а.с.11). Постановою державного нотаріуса Віньковецької державної нотаріальної контори [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 15.09.2016 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв'язку з відсутності правовстановлюючого документу на земельну ділянку на ім'я спадкодавця (а.с.10). Згідно ч.3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Оскільки спадщина після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилась 25.04.2002 року, то до вказаних правовідносин застосовуються положення ЦК УРСР (1960 р.). Згідно ст.ст. 524,525 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно ст.549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач як спадкоємець не може оформити право на спадщину, так як\~дублікат державного акту на право власності на земельну ділянку видати неможливо, у зв'язку зі смертю власника земельної ділянки та у зв'язку з набранням чинності ЗУ «Про державний земельний кадастр», з 01.01.2013 р. видача дублікатів державних актів унеможливлюється. Відповідно до ч.1 ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельні .ділянки виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Статтею 126 Земельного кодексу України (в редакції з 01.01.2013 р.) встановлено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно\~ із\~ ст.ст. 66-69 ЗУ Про нотаріат, пп. 4.15, 4.20 п.4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна - державного акту на право власності. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. «а» ч.3 ст.152 Земельного кодексу України. Частиною 2 ст.373 ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права третіх осіб не порушені, заперечень проти задоволення позову від заінтересованих осіб не надходили, позовні вимоги про визнання спадщини відумерлою не заявлялись, суд погоджується із тим, що позивач фактично прийняв спадщину шляхом вступу в управління земельною ділянкою, оскільки відповідачем визнано позовні вимоги. Оскільки оформлення позивачем своїх спадкових прав із-за втрати оригіналу Державного акту на земельну ділянку є неможливим, то вирішення вказаного спору є можливим тільки у судовому порядку, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно ст.88 ЦПК України, судові витрати суд залишає за позивачем.

Outcome: approved