Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», третя особа : [PERSON] про визнання недійсним положень договорів та стягнення моральної шкоди вказавши, що 30 листопада 2007 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено кредитний договір № НАRОGK01270044. Відповідно до пункту 7.1 кредитного договору 30.11.2007 року було укладено договір іпотеки квартири, за яким ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» прийняв в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру № 79 в будинку 12, с.Ківшарівка Харківської області. Вважає, що в кредитному договорі встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку.банку забороняється як користувачу передавати третім особам інформацію про заборгованість позичальника. В договорі строк позовної давності не відповідає вимогам ст.ст. 257,258 ЦК України, банк не має права на використання, розповсюдження або передачу третім особам інформації щодо позичальника Тому просить визнати недійсними пункти 2.3.1, 2.3.9, 4.5, 6.1 Кредитного договору № НАЛ0ОК01270044 від 30.11.2007 року, укладеного між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з моменту внесення змін до ЦК України на підставі Закону України № 661-УІ від 12.12.2008 року. Просить визнати недійсними пункт 16.11 договору іпотеки квартири від 30.11.2007 року, укладеного між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», який дублює п.2.3.9 кредитного договору, п. 19.1 договору іпотеки про встановлення вимоги щодо сплати непропорційно великої суми компенсації, п. 22 договору іпотеки відносно ціни продажу предмета іпотеки на півні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна., п. 24 договору іпотеки т.я. вважає, не відповідає ст.. 36 ч.4 Закону України « Про іпотеку, надавши доповнення до позовної заяви з урахуванням Закону України « Про мораторій на стягнення громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті., п. 7 договору іпотеки квартири в частині визнання ціни та умов, визначених на власний розсуд іпотекодержателем. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача користь 5000 грн. моральної шкоди. 3 я особа [PERSON] пред»явив самостійний позов до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», [PERSON] І . про визнання неправомірними дій, що суперечать умовам кредитного договору, вказуючи, що предмет іпотеки - квартира, розташована м.Куп'янськ. с.Ківшарівка, 6.12. кв.79 - була реалізована лише у квітні 2012 року , продаж квартири було здійснено за ціною, значно нижчою від її ринкової вартості, що його порука за кредитним договором була надана виключно з огляду на те, що виконання зобов'язань було забезпечено іпотекою, а не лише порукою. В судове засідання позивач [PERSON]І не з»явився , просить розглядати справу у його відстність, позовні вимоги підтримує.. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з»явилася , надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, про час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, в задоволенні позовних вимог [PERSON] просить відмовити. Представник відповідача ПАТ КП « Приватбанк» в судове засідання не з'явився, надав суду клопотання про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги не визнав в повному обсязі відповідно до викладених у запереченні підстав. 3-я особа : [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з»явились, просять розглядати справу за їх відсутністю, позовні вимоги [PERSON] підтримують в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності суд приходить до наступного Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Приймаючи рішення по справі, що розглядається , суд виходив з вимог ст. 60 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення її від доказування. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Крім того, дотримуючись принципу диспозитивності, передбаченого ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 30 листопада 2007 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено кредитний договір № НАRОGK01270044./а.с. 26-28 т.1/ Цільове призначення даного кредиту згідно до п.7.1. Кредитного договору № НАR0GK01270044 придбання нерухомості, оплата страхових платежів. Після отримання кредитних грошових коштів [PERSON] сплатив продавцям: квартири грошову суму в розмірі 50500 гривень, яку заборгував за договором купівлі продажу квартири, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою продавців. /а.с.24-25 т.1/ Пунктом 7.3. кредитного договору № НАR0GK01270044 встановлено , що :забезпеченням виконання позичальником зобовязань за даним договором виступає іпотека квартири 2-кімнатна квартира загальною площею 43,20 кв,м„ що знаходиться за адресою: Харківська область, [ADDRESS], а також всі інші види застави, іпотеки, поруки й т.п., надані банку з метою забезпечення зобовязань за даним договором. Відповідно до даного пункту кредитного договору 30.11.2007 року було укладено договір іпотеки квартири, за яким ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» прийняв в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру № 79 в будинку 12, без назви вулиці, в смт Ківшарівка, м. Купянськ, Харківської області./ а.с.29-36 т.1/ Договір іпотеки і договір купівлі-продажу квартири було посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] Цим же нотаріусом 30.11.2007 року було посвідчено іпотечний договір та внесено відомості про іпотеку до Державного реєстру іпотек за реєстраційним номером обтяження 6134643, розмір основного зобовязання 13175,00 доларів США. /а.с.37 т.1/ Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048- 1052, 1054- 1055),статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів». Як вбачається із відповіді ПАІ' КБ "ПриватБанк" що на теперішній час договір купівлі - продажу квартири № 79 в будинку 12, без назви не зберігся. / а.с. 94 т.2/ Відповідно до розрахунку заборгованості га виписки по особовому рахунку [PERSON] вбачається, що 26.04.2012 року в рахунок погашення заборгованості з реалізації квартири було зараховано суму 5884,05 дол. СІЛА (еквівалент 47000 гри. за курсом 7.9877 гри, за 1 до.т. США). / а.с. 97 т.2/ Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки Як стверджує відповідач, в наданих суду запереченнях, з метою уникнення збільшення заборгованості за кредитним договором у боржника. банком було вирішено зазначену суму зарахувати в погашення саме "тіла кредиту, а не пені, комісії та відсотків. Згідно п.22 договору іпотеки квартири від 30.11.2007 року при зверненні стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку сторони погодились, що початкова ціна предмету іпотеки встановлюється в розмірі 50% від його вартості згідно п. 11 цього договору. іпотекодержатель має право реалізувати предмет іпотеки за піною зазначеною в цьому пункті Відповідно п.27 цього договору зазначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержатедя може бути здійснено в позасудовому порядку , в тому числі шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на у мовах визначених на власний розсуд іпотекодержателя. Згідно до п. 33.4. зазначеного договору іпотеки квартири сторони дійшли згоди, що вартість предмета іпотеки складає 85850 грн. П.18.9. договору іпотеки квартири встановлено, що іпотекодавець зобов'язаний забезпечити сприяння у реалізації повноважень іпотекодержатедя. [PERSON] жодного відношення до цього договору іпотеки квартири від 30.11.2007 року .не має, він не є стороною договору, а тому і права на визнання дій банку щодо належного (неналежного) виконання умов договору іпотеки квартири у нього відсутні. Згідно ст. 1056-1 Цивільного кодексу України - процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до п. 2.3.1. кредитного договору №217/Р-07 від 21.12.2007 р. банк має право збільшувати розмір відсоткової ставки за користування кредитом при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні. При цьому Банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну відсоткової ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Щодо підвищення відсоткової ставки позивачу по справі [PERSON] . відповідачем був направлений лист від 03.10.2008 р. Згідно реєстру поштових відправлень № 428USD повідомлення позивачу було відправлене 08. 10.2008 р./ а.с. 98 т.2\\ Зміна процентної ставки в односторонньому порядку була здійснена банком до набрання чинності Законом України № 661-VI від 12.12.2008 року Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредит ного договору в односторонньому порядку Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч.І ст.212 ЦК України особи, які вчиняють нравочин мають право .зумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина) Згідно ст. 58 Конституції України та ч.2 ст.5 ЦК України закони та інші нормативно-правові акт не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони скасовують або помякшу ють відповідальність З матеріалів справи судом встановлено, що кредитний договір та договір іпотеки укладені в письмовій формі, вони підписані повноважними особами, містить всі суттєві умови передбачені законом для договорів і які мають істотне значення, а також які були узгоджені сторонами. Оспорювані договори були укладені позивачем саме на викладених в ньому умовах, які його влаштували і заперечень не викликали, про що свідчить власноручний підпис позивача у цих договорах. Крім того, статтею 259 ЦК України регулюється зміна тривалості позовної давності. У частині 1 ст. 259 ЦК встановлено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Сторони дотрималися умов законодавства, оскільки посвідчили своїм підписом кредитний договір, договір іпотеки, отже збільшення строку позовної давності щодо стягнення заборгованості по кредиту є законним. Чинним законодавством не заборонено збільшення строків позовної давності у кредитних договорах і вважати п. 4.5 Договору недійсним , так як він встановлений лише на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» та не був встановлений на користь позичальника є необґрунтованим, оскільки відповідач належним чином виконав всі умови кредитного договору, тобто надав кредит [PERSON] у розмірі передбаченому договором, тому у позичальника відсутні підстави на звернення до суду з приводу не належного виконання кредитором своїх зобов»язань за кредитним договором. Крім того, згідно п.3 ст.203 ЦК України для чинності правочину необхідно, щоб волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало його внутрішній волі, вільне волевиявлення проявляється в тому, що позивач добровільно звернувся до банку про надання йому кредиту на суму та у валюті, яка зазначена в кредитному договорі. Згідно п.4. ст. 203 ЦК України для чинності правочину, необхідно, щоб він був вчинений у формі, встановленій п.3 ст. 208 ЦК України - правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі, між банком (відповідачем) та позивачем було укладено кредитний договір у письмовій формі. пунктами якого передбачалося те, що сторони домовилися вважати, що уклавши договір, позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами договору, підтверджує свої права та обов`язки за договором, та що всі умови договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього. З огляду на вищенаведене ,позивач був належним чином повідомлений про кредитні умови, режим сплати, зміни та нарахування відсотків, нарахування та сплати пені, тобто одержав необхідну, доступну, достовірну інформацію про наданий кредит. Що в свою чергу забезпечило для позивача повну і доступну інформацію про наданий йому кредит. Позивач був належним чином проінформований про права і обов»язки, ознайомлений зі змістом договору, повідомлений про відповідальність, яка може настати у разі порушення зобов»язань за кредитним договором та договором іпотеки, у зв`язку з чим добровільно підписав дані договори.. Встановлено, що спір між сторонами регулюється цивільним законодавством про кредитні договори та про захист прав споживачів. Відповідно до п. 5 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року з послідуючими змінами та доповненнями споживачі мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією, у випадках, передбачених законом. Разом з тим, ні норами ЦК України, ні Законом України «Про захист прав споживачів» не передбачено відшкодування моральної шкоди в даних спірних відносинах. Крім того, умовами кредитного договору, укладеного між сторонами, також не передбачено, що моральна шкода відшкодовуються винною стороною. Згідно з ст.ст. 10, 60 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Однак суду не надано належних доказів про те, що позивачу діями відповідача завдано моральної шкоди. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та, враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивачі та їх представники, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовів слід відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed