Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення грошових коштів за договором позики. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем [PERSON] 08.09.2014 року було укладено договір позики, який був нотаріально посвідчений та відповідно до умов якого він передав у власність відповідача грошові кошти в розмірі 18 500 доларів США. Умовами договору було визначено терміни повернення відповідачем вказаних коштів, частинами, щомісячно. Також умовами договору передбачено, що його підписання здійснюється позичальником під час перебування в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], за її заявою про згоду на укладання та підписання даного договору позики. У порушення умов вказаного вище договору, відповідач свої зобов»язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 21.06.2016 року має прострочену заборгованість у розмірі 18 500 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.06.2016 року складає 460 650.00 грн. 17.02.2016 року він направив на адресу відповідача [PERSON] письмову вимогу в якій вимагав повернення грошових коштів, проте відповідач борг йому так і не повернув. В зв»язку з тим, що в добровільному порядку відповідач відмовився повернути позичені кошти, він вимушений звернутися до суду з даним позовом, просив суд про стягнення з відповідачів солідарно на його користь 485 070.00 грн., а також судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач підтримав в повному обсязі вимоги позову та просив суд про його задоволення. Відповідачі в судове засідання не з»явилися, належним чином повідомлялися судом про день та час розгляду справи за відомим суду місцем їх реєстрації. Суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності за наявності зібраних по справі матеріалів. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував також позивач в судовому засіданні. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 08.09.2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом КМНО Загоруй І.А. Відповідно до умов договору позики позивач передав у власність відповідача [PERSON] грошові кошти в розмірі 18 500 доларів США. Умовами договору було визначено терміни повернення відповідачем вказаних коштів, частинами, щомісячно, а саме: 4 625.00 доларів США за середнім курсом комерційних банків України на момент повернення грошових коштів у строк до 15.09.2014 року; 4 625.00 доларів США за таким же курсом у строк до 15.10.2014 року, 4 625.00 доларів США за таким же курсом у строк до 15.11.2014 року, 4 625.00 доларів США за тим же курсом у строк до 15.12.2014 року. Також умовами договору передбачено, що його підписання здійснюється позичальником під час перебування в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], за її заявою про згоду на укладання та підписання даного договору позики. У порушення умов вказаного вище договору, відповідач свої зобов»язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 21.06.2016 року має прострочену заборгованість у розмірі 18 500 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.06.2016 року складає 460 650.00 грн. Крім того, 3% річних від простроченої суми складає 24 420.00 грн. 17.02.2016 року позивачем було направлено на адресу відповідача [PERSON] письмову вимогу в якій він вимагав повернення грошових коштів, проте відповідач борг йому так і не повернув. В зв»язку з тим, що в добровільному порядку відповідач відмовився повернути позичені кошти, позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом, просив суд про стягнення з відповідачів солідарно на його користь основну суму боргу та 3% річних, що складає 485 070.00 грн., а також судові витрати по справі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов"язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає другій стороні ( позичальникові) у власність грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості . Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Вищевказаний договір позики від 08.09.2014 року був укладений сторонами відповідно до вимог діючого законодавства, підписаний позивачем та відповідачем, не визнаний недійсним і є чинним на момент розгляду справи. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, сума заборгованості за договором позики складає 460 650 грн. - сума основного боргу, сума 3% річних - 24 420.00 грн. Вказаний розрахунок суми боргу, виконаний позивачем по справі суд вважає правильним та бере його до уваги. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім»ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов»язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов»язку як від обох з подружжя, так і від будь-кого з них окремо. Отже, суд приходить до висновку про те, що якщо договір позики укладався одним із подружжя в інтересах сім»ї і отримані за цим договором кошти використані для задоволення потреб сім»ї, обов»язок виконання умов договору щодо повернення коштів виникає солідарно в обох із подружжя. Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved