Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до станіславської Ю.М. про стягнення суми боргу за договором позики від 04.05.2010 р., укладеного між ним та [PERSON] в сумі 1590 доларів 95 центів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого останній отримав в борг суму коштів в розмірі 5000 доларів США, які зобов»ячався повернути до 04.06.2010 р., однак до моменту своєї смерті ([INFO]) не повернув. Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 23.01.2014 р. було встановлено, що борг за договором позики не був повернутий, а єдиним спадкоємцем [PERSON] є [PERSON] і зазначені обставини не підлягають доказуванню. Відповідно до даного рішення з відповідача стягнута сума боргу в розмірі 39965 гривень, яка була визначена з урахуванням офіційного курсу валют НБУ станом на 06.11.2013 р. Позивач посилається на те, що на момент набрання рішенням Голосіївського районного суду м.Києва законної сили стягнута сума боргу з урахування курсу долара становила лише 3409,05 центів, а тому неповернутою є сума боргу в розмірі 21590 доларів 95 центів, яка підлягає стягненню з відповідача. Позивач в судове засідання не з»явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, обґрунтовуючи тим, що відповідно до рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 23.01.2014 р. з відповідача була стягнути в повному обсязі сума боргу за договором позики, яку позивач на власний розсуд при пред»явленні позову виразив в національній валюті України. Зазначене рішення виконано в повному обсязі, а тому зобов»язання є припиненими. Крім того, представник відповідача зазначила, що дії позивача є не способом захисту порушеного права, а помстою спадкоємцям померлого позичальника, оскільки незважаючи на сплату всі сум позивач вже тричі звертався до суду з даними вимогами. Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судому встановлено, що 04.05.2010 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, що підтверджувалось наданою останнім розпискою, відповідно до умов якого [PERSON] отримав в борг суму коштів в розмірі 5000 гривень, яку зобов»язувався повернути до 04.06.2010 р. Зазначена сума коштів не була повернута [PERSON] за життя. [INFO] [PERSON] помер. Як встановлено судом, позивач звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до спадкоємців про стягнення суми боргу за договором позики в розмірі 39965 гривень з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних, моральної шкоди та витрат на правову допомогу. Відповідно до рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 23.01.2014 р.з [PERSON], як спадкоємиці [PERSON], була стягнута сума боргу за договором позики в розмірі 39965 гривень. В силу положення ст..599 ЦК України зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Судом встановлено, що 12.11.2014 р. виконавче провадження з виконання рішення Голосіївського районного суду м.Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 39965 гривень було закінчено в зв»язку з самостійним виконанням боржником у встановлений строк. Тобто, зобов»язання [PERSON] щодо виплати [PERSON] суми боргу за договором позики, укладеним з [PERSON] на підставі рішення суду є припиненими. Звертаючись до суду позивач посилається на те, що на момент набрання законної сили рішенням суду від 23.01.2014 р. курс валюти долар до гривні за офіційним курсом НБУ змінився і фактично стягнута сума боргу становила не 5000 доларів США, а лише 3409 гривень 05 центів. Відповідно до ст..533 ЦК України грошове зобов»язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов»язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Звертаючись до суду з позовом до [PERSON] в липні 2012 р. позивач розпорядився своїм правом і визначив суму зобов»язань у гривнях з врахуванням курсу НБУ долар до гривні станом на день звернення до суду. Тобто, позивач відповідно до заявленого позову просив стягнути з відповідача суму боргу за договором позики, укладеним з [PERSON], в розмірі 39965 гривень, що на день звернення до суду становило 5000 доларів США. Не зважаючи на зміну курсу валют [PERSON] в ході розгляду справи вимог щодо збільшення розміру позовних вимог не заявляв, в зв»язку з чим суд розглянув справи в межах заявлених позовних вимог. Зміна курсу долара за офіційним курсом НБУ після ухвалення рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 23.01.2014 р. не є підставою для звернення до суду про стягнення суми боргу за договором позики від 04.05.2010 р., оскільки питання про стягнення зазначеного боргу було вирішено судом і дані зобов»язані виконані відповідачем в повному обсязі. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, є безпідставними і не можуть бути задоволені. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст..88 ЦПК України.

Outcome: dismissed