Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Євробанк», третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення коштів за договором банківського вкладу. Мотивуючи свої вимоги тим, що 15 квітня 2016 року він уклав із зазначеним банком договір № Д-26986/UАН банківського вкладу (депозиту) з Правилами «Строковий» з виплатою процентів щомісячно», відповідно до умов якого вніс 500 000 грн. 00 коп. з процентною ставкою 22% річних (п.31., 3.2 договору) на строк до 15 липня 2016 року (п.3.3. договору). Згідно відповіді уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Євробанк» їй відмовлено у виплаті коштів розміщених на депозитному рахунку у банку та роз'яснено, що виплата коштів здійснюється на загальних підставах відповідно до ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Тому позивачка стверджує, що є підстави вважати, що кошти внесені на рахунок банку не будуть повернуті по причині неплатоспроможності банку та його ліквідації. Позивачкою до суду подано заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій вона зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. В судове засідання представник відповідача не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду подав письмові заперечення проти позову (відзив), в яких просить в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, оскільки відповідно до рішення Правління Національного Банку України від 17.06.2016р. № 73-рш «Про віднесення ПАТ КБ «Євробанк» до категорії неплатоспроможних» та рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.06.2016р. № 1041 з урахуванням рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 07.07.2016р. № 1183, у ПАТ КБ «Євробанк» запроваджено тимчасову адміністрацію строком на два місяці з 17.06.2016р. по 16.08.2016р. На підставі рішення Правління Національного банку України від 16.08.2016р. № 215-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 16.08.2016р. № 1523 «Про запровадження процедури ліквідації у ПАТ КБ «Євробанк» та делегування повноважень ліквідатора банку» строком на два роки з 17.08.2016р. по 16.08.2018р. включно. Станом на момент розгляду справи у Відповідача розпочата процедура ліквідації Банку. Беручи до уваги викладене, Відповідач зазначив, що у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами та вкладниками, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Також просив розгляд справи проводити у його відсутність. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду подав письмові пояснення, в яких вказав, що позивачу було відшкодовано кошти в межах гарантованої суми у розмірі 200 000 грн., також просив розгляд справи провести за відсутності його представника. Враховуючи, що позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, при цьому, належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що 15 квітня 2016 року позивач уклав із ПАТ КБ «Євробанк» договір № Д-26986/UАН банківського вкладу (депозиту) з Правилами «Строковий» з виплатою процентів щомісячно», відповідно до умов якого вніс 500 000 грн. 00 коп. з процентною ставкою 22% річних (п.31., 3.2 договору) на строк до 15 липня 2016 року (п.3.3. договору). 16 липня 2016 року позивач звернувся до банку із заявою про повернення вкладених за договором грошових коштів (а.с.7). 07 липня 2016 року ПАТ КБ «Євробанк» повідомив позивача про запровадження в банку тимчасової адміністрації із роз"ясненням його як вкладника прав (а.с.8). 26 серпня 2016 року позивач звернувся до Фонду гарантування вкладів із заявою про визнання його кредитором (а.с.9). Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1523 від 16 серпня 2016 року запроваджено процедуру ліквідації ПАТ КБ «Євробанк» строком на два роки з 17 серпня 2016 року по 16 серпня 2018 року (а.с.47-48). Рішенням Національного банку України від 16 серпня 2016 року відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ КБ «Євробанк». Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Статтею 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначено відповідальність банку за своїми зобов'язаннями, так банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Відповідно до положень ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Також судом при оцінці правовідносин враховуються норми, що регулюють зобов'язальні правовідносини та наслідки невиконання зобов'язань - ст.ст. 526, 530, 610, 629 ЦК України. Відповідно до частин 1 та 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Задовольняючи вимоги позивача, суд враховує і практику Європейського суду з прав людини, зокрема: у справі «Золотас проти Греції» Європейський суд чітко вказав, що «особа, яка розмістила грошову суму в банку, передала йому право використання цієї суми, банк був зобов'язаний зберігати її, й у разі використання з метою одержання прибутку мав повернути еквівалентну суму вкладникові після припинення дії угоди. Отже, власник рахунку міг уважати, що його вклад у банку - в безпеці, особливо при отриманні відсотків. Власник рахунку правомірно вважав, що буде повідомлений про ситуацію, яка загрожує суті угоди з банком і його фінансовим інтересам, щоб він міг завчасно зробити дії відповідно до закону та зберегти право на захист свого майна. Подібні довірчі відносини характерні для банківських операцій та банківської справи». Відмовляючись у повному обсязі повернути кошти, що належать клієнтові, банк порушує також і положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також Першого протоколу, ратифікованих Україною. В абз.1 ст.1 протоколу вказано, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Суд враховує, що згідно з положеннями ч.2 ст.1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Також ст.1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається. Обмеження можливі тільки за рішенням суду або у випадках, установлених законом. В силу ч. 2 ст. 1066 ЦК України банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У зв'язку з тим, що позивачем надано докази на підтвердження укладення договору банківського вкладу, внесення грошових коштів за цими вкладами, а відповідачем не виконані зобов`язаннями щодо повернення клієнту грошових коштів з його рахунків за заявою, суд приходить до висновку, що відповідачем не були виконані зобов'язання, передбачені діючим законодавством, а позов знайшов своє доведення в судовому засіданні в частині правомірності вимог про стягнення суми вкладів від 15.04.2016 року № Д-26986//UАН. Таким чином, вимоги позивача ґрунтуються на чинному законодавстві, а тому підлягають задоволенню. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 95, 96, 526, 610, 651, 629, 1058, 1060, 1061, 1066, 1074, 1075 ЦК України, ст.ст. 2, 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст.ст. 263-265ЦПК України, суд,-

Outcome: approved