Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що між ним та відповідачкою 23.10.2010 року було укладено шлюб, від якого у них народився син [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачкою не склалось через те, що вони постійно сварились, не могли знайти порозуміння. Неодноразово на протязі спільного проживання вони розходились, жили окремо, а пізніше мирились. У вересні 2015 року вони розійшлись остаточно і стали проживати окремо. З того часу помиритись з дружиною він не зміг, фактично їхня сім»я розпалась, шлюб існує формально. Син залишився проживати з відповідачкою, на утримання дитини він дає гроші в добровільному порядку. В судове засідання позивач не з"явився, надіслав суду заяву, в якій просить справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явилася, проте подав заяву про розгляд позову у її відсутності, позовні вимоги визнала. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, не здійснюючи відповідно до ч.2 с.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити. Встановлено, що подружжя сторін - [PERSON] та [PERSON], зареєструвало шлюб 23.10.2010 року у Дрогобицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №506. В даному шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Відтак, аналізуючи зібрані по справі докази і оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що оскільки сторони не підтримують подружніх відносин, їхній шлюб існує формально, примирення між ними не можливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, адже збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка як і відповідач не мають наміру зберегти шлюб, тому є всі підстави для розірвання шлюбу. Прізвище відповідачки після розірвання шлюбу залишити без змін.

Outcome: approved