Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Вимоги заявленого позову мотивовано тим, що Рішенням №121 виконкому Королівської селищної Ради депутатів трудящих від 14 квітня 1975 року батьку позивача [PERSON] надано земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку в с. Королево вул. Макаренка №14 площею 700 кв.м. Відділом комунального господарства Королівської селищної ради батько позивача отримав дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку. Згідно довідки №620 від 05.09.2017 р. Комунального підприємства «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» будинок будівництвом завершений, загальна корисна площа житлового будинку становить 92,2 кв.м., в тому числі житлова 44,6 кв.м., житловий будинок з надвірними спорудами в смт. Королево по вул. Макаренка 14 рахується за батьком позивача [PERSON]Ю на підставі будівельного паспорту. 10 лютого 2014 року батько позивача [PERSON] помер. В Будинку залишився проживати позивач [PERSON] з своєю сім'єю, спадщину за померлим батьком прийняв, користуюсь будинком і всім рухомим майном батька. В зв'язку з тим, що батько позивача не залишив заповітного розпорядження позивач звернувся з заявою до Виноградівської нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Виноградівська державна нотаріальна контора відмовила позивачу на підставі того, що не представлено правовстановлюючий документ щодо належності спадкового майна спадкодавцеві. Відповідачкою по справі являється мати позивача-Шандалій М.В., яка проживає в іншому населеному пункті, претензій до майна померлого не має і не бажає приймати спадщину. У звязку з чим позивач [PERSON] змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON], про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлений своєчасно, в судове засідання не зявився, однак до суду подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про те, що вимоги заявленого позову підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Відповідачка [PERSON] про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлена своєчасно, в судове засідання не зявилася, однак до суду подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та про те, що не заперечує проти задоволення заявленого до неї позову. Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків. Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В судовому засіданні встановлено, що Рішенням №121 виконкому Королівської селищної Ради депутатів трудящих від 14 квітня 1975 року батьку позивача [PERSON] надано земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку в с. Королево вул. Макаренка №14 площею 700 кв.м. Відділом комунального господарства Королівської селищної ради батько позивача отримав дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку. Згідно довідки №620 від 05.09.2017 р. Комунального підприємства «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» будинок будівництвом завершений, загальна корисна площа житлового будинку становить 92,2 кв.м., в тому числі житлова 44,6 кв.м., житловий будинок з надвірними спорудами в смт. Королево по вул. Макаренка 14 рахується за батьком позивача [PERSON]Ю на підставі будівельного паспорту. 10 лютого 2014 року батько позивача [PERSON] помер. В Будинку залишився проживати позивач [PERSON] з своєю сім'єю, спадщину за померлим батьком прийняв, користуюсь будинком і всім рухомим майном батька. В зв'язку з тим, що батько позивача не залишив заповітного розпорядження позивач звернувся з заявою до Виноградівської нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Виноградівська державна нотаріальна контора відмовила позивачу на підставі того, що не представлено правовстановлюючий документ щодо належності спадкового майна спадкодавцеві. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв' спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Згідно ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відмову у нотаріуса позивач отримав 13.09.2017 року. Відповідачкою по справі являється мати позивача-Шандалій М.В., яка проживає в іншому населеному пункті, претензій до майна померлого не має і не бажає приймати спадщину. Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст. 328, ст. 392 ЦК України). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвецїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Outcome: approved