Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду з позовом до сестри [PERSON], племінниці [PERSON], 3 особа- [PERSON]. про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням в [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.05.2015 р. вона є власником 4/8 часток житлового будинку, в якому зареєстровані позивач, її неповнолітні діти, мати-3 особа, а також відповідачі. У 2013 р. сестра з племінницею виїхали на постійне місце проживання до іншої державі, мають постійну реєстрацію, роботу в Росії, там мешкає чоловік [PERSON] та батько [PERSON] У зв'язку з тим, що відповідачі працюють, вони не мають можливості приїхати для того, щоб самостійно знятися з реєстраційного обліку. В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги, просила їх задовольнити, надавши заяви відповідачів з поштовим конвертом, відправленим з Воронезької області. Відповідачі [PERSON], [PERSON] направили заяви, адресовані суду, про можливість розгляду справи за їх відсутністю, проти позову не заперечують, просять зняти їх з реєстрації через постійне проживання в Росії, додавши копії паспортів. Ухвалою суду від 08.08.2018 року провадження у справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання. За клопотанням позивача [PERSON] до участі у справі залучена [PERSON] в якості 3 особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог. 3 особа-[PERSON]., яка проживає і зареєстрована в житловому будинку, надала заяву про можливість розгляду справи без її участі, підтверджує факт не проживання дочки [PERSON] і онучки [PERSON] Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, приходить до наступного. Власником 4/8 частин житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] р., виданого державним нотаріусом П'ятої Харківської державної нотаріальної контори 06.05.2015 р. В будинку жилою пл. 22,5 кв.м.зареєстровані відповідно до довідки про склад сім'ї від 06.07.2018 р. [PERSON], неповнолітні діти [PERSON] і [PERSON], мати [PERSON], сестра [PERSON], племінниця [PERSON] З 2013 р. відповідачі не проживають в будинку, тому як виїхали на постійне місце проживання до Росії, де мешкає чоловік [PERSON] Як випливає з довідки ТОВ УК «Будтехніка» від 22.06.2018 р., яке розташоване у м.Воронеж, [PERSON] з батьками [PERSON], [PERSON], братом [PERSON] проживають та зареєстровані [ADDRESS]. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 , 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно положень ст. 317 і ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. При цьому згідно зі статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Як вбачається з роз'яснень, що містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідачі не є членами сім'ї власника житла, без поважних причин не проживають понад один рік, такий факт не заперечується відповідача суд вважає, що є підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірною жилою площею зі зняттям їх з реєстраційного обліку. На підставі викладеного і

Outcome: approved