Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

Заявник звернувся до суду 27.05.2016 року із заявою про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, посилаючись на те, що в травні 2013 року її син [PERSON] поїхав на заробітки до Російської Федерації, де разом зі своїми знайомими працював в будівельних бригадах. Зв»язок з ним вони з чоловіком підтримували через мобільну мережу до середини 2014 року. На початку літа 2014 року зв»язок обірвався, син більше не телефонував, додому не приїжджав. Тому вони змушені були звернутися до Лозівського ВП ГУНП в Харківській області з проханням здійснити розшук їхнього сина,в результаті чого було відкрито розшукову справу та оголошено розшук [PERSON]. Але місце знаходження сина встановлено не було. В зв»язку з тим, що син більше півтора року знаходиться в державному розшуку, а без його присутності і участі вона не може вирішити жодного питання, пов»язаного з оформленням субсидії, тому вона змушена звернутися до суду з даною заявою,в якій прохає визнати [PERSON],[INFO],уродженця м.Лозова Харківської області, який мешкав за адресою: [ADDRESS], безвісно відсутнім. В судовому засіданні представник заявника- [PERSON] заяву підтримав, посилаючись на обставини викладені в ній та наполягав на її задоволенні. Представник зацікавленої особи в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності, винести рішення на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, свідків, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 234 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Матеріалами справи встановлено, та даний факт підтвердив представник заявника у судовому засіданні, що [PERSON],[INFO], являється сином заявника -[PERSON], що підтверджено копією свідоцтва про народження (а.с.7 ). Як зазначив представник заявника у судовому засіданні, в травні 2013 року [PERSON] разом зі своїми знайомими поїхав на заробітки до Російської Федерації. Зв»язок з батьками він підтримував через мобільний телефон, проте з початку літа 2014 року зв»язок з ним перервався: додому він не приїжджає, не телефонує. Із довідки начальника Лозівського ВП ГУНП в Харківській області від 27.04.2016 року вбачається,що громадянин України [PERSON],[INFO] дійсно перебуває в державному розшуку з 30.10.2014 року (а.с.8). Допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON]., кожен окремо пояснили, що [PERSON]. дійсно є сином заявниці. В 2013 році він поїхав на заробітки до Російської Федерації, після того його ніхто не бачив,зв"язок з ним втрачено. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідком. Показання свідка об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Відповідно до ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦК України у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Визнання [PERSON] безвісно відсутнім необхідно для вирішення питання щодо отримання державної соціальної допомоги (субсидії). Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] безвісно відсутнім. На підставі викладеного,

Outcome: approved