Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд із даною позовною заявою до відповідача, свої вимоги мотивує тим, що 08 січня 2015 року помер його дід [PERSON]. Вказує, що заповітом від 15.01.1988 року дід належний йому житловий будинок в с. Острів Сокальського району заповів позивачу. Зазначає, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06 жовтня 2015 року позивач успадкував належний дідові вищевказаний будинок. В даний час [PERSON] звернувся у нотаріальну контору з метою успадкування після смерті діда земельної ділянки для обслуговування спадковою будинку, яка належала йому на підставі Державного акта на право власності на землю серії ЛВ 9721 від 08.05.2000р. площею 0,5868га, однак державна нотаріальна контора надала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як заповітом діда охоплено лише житловий будинок та Державний акт на землю виданий задовго після складання дідом заповіту. Просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,5868га. що розташована на території с. Острів Сокальського району, для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства. Позивач в судове засідання не прибув, надав суду заяву в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник Острівської сільської ради в судове засідання не прибув, однак надав заяву про розгляд справи у його відсутності, щодо задоволення позовних вимог не заперечує. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Із свідоцтва про смерть серії І-СГ №373705 встановлено, що 08.01.2015р. помер [PERSON]. У відповідності до Державного акта на право власності на землю серії ЛВ 9721 від 08.05.2000р. встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,5868га. на території Острівської сільської ради. Відповідно до заповіту від від 15 січня 1998р.. [PERSON] заповів своєму внуку [PERSON] земельну ділянку, що належить йому на підставі сертифікату на право приватної власності на землю. Згідно відповіді від 14.12.2015 року Сокальська державна нотаріальна контора надала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як заповітом [PERSON] охоплено лише житловий будинок та Державний акт на землю виданий задовго після складання ним заповіту та з даного приводу рекомендовано звернутися в суд. Згідно п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст.. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов"язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Таким чином, оцінивши всі докази по справі в їх сукупності суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення.

Outcome: approved