Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просить стягнути з ДП «ВК «Краснолиманська» грошову суму у розмірі 150000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач [PERSON] в період часу з 05.12.2005 року по 23.01.2015 року перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська». Робота на підприємстві є небезпечною та шкідливою для здоров`я, оскільки це постійний контакт із шкідливими речовинами, пилом та контрастними температурами. Здійснення такої трудової діяльності створює підвищену вірогідність спричинення шкоди здоров`ю працівника із-за неможливості підвищеного контролю людини за вказаними умовами і чинниками. Під час виконання трудових обов`язків 14 жовтня 2014 року з [PERSON] стався нещасний випадок, а саме позивач, виконуючи роботи з постановки вагонетки, яка вийшла з рейкової колії, піднявся на вагонетку за допомогою ручної лебідки, в цей час стався вихід фіксатора із зачеплення важеля з накопичувальним барабаном, внаслідок чого позивач втратив рівновагу і впав з вагона на ґрунт виробки, вдарившись головою. В результаті травмування позивач отримав закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, забій, садно лобно-скроневої області справа, забій шиї, правового передпліччя. За результатами медичного освідчення в міжрайонній медико-соціальній експертній комісії 22 січня 2015 року позивачу встановлено втрату працездатності на 50 % за трудовим каліцтвом при обставинах вказаного нещасного випадку, встановлено третю групу інвалідності. Внаслідок зазначеного пошкодження здоров`я, унаслідок фізичної дії небезпечних і шкідливих умов праці (робота в шахті), в результаті отримання каліцтва позивачу заподіяно моральну шкоду. Моральна шкода, згідно позовної заяви, полягає в тому, що [PERSON] втратив професійну працездатність на 50 %, має серйозні порушення здоров`я із стійкими розладами функцій організму (систематичне нездужання і послаблення, відчуття сильного головного болю), обумовленими наслідками трудового травмування, все це призвело до порушення звичного способу його життя і потребує від позивача додаткових зусиль для організації, неможливості продовження активного особистого життя, порушення його нормальних життєвих зв`язків; позивач вимушений тривалий час витрачати на відвідування лікувальних установ, неодноразові обстеження, консультації у фахівців охорони здоров`я, потребує реабілітаційного лікування; позивач відчуває тривогу перед майбутнім, має критичне відношення до себе як до неповноцінного громадянина в трудовому та соціальному відношенні. Моральну шкоду оцінює у розмірі 150000,00 гривень. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України. Позивач [PERSON] про дату, час проведення судового засідання повідомлений належним чином відповідно до ст. 130 ЦПК України, на виклик не з`явився, надав в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 211 ЦПК України заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав. Представник позивача адвокат Сенькін П.В. (діє на підставі договору про надання правової допомоги, ордеру на ведення справи) в судовому засіданні юридично обгрунтував позовні вимоги довірителя, наполягає на присуджені до стягнення з відповідача грошової суми у розмірі 150000,00 гривень, яка компенсує невелику кількість завданих позивачу моральних страждань (відчуття фізичного та душевного болю). Представником Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» Бушинською Є.В. (діюча на підставі довіреності) на позовну заяву подано відзив, з якого вбачається, що відповідач вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними, оскільки позивачем не надано доказів наявності протиправних дії (поведінки) відповідача, що знаходиться в прямому причинному зв`язку з втратою 50 % професійної працездатності, чим викликано моральні страждання. При розслідуванні причин нещасного випадку визначено, що позивач травмувався внаслідок невиконання вимог інструкцій з охорони праці та посадових обов`язків. Укладаючи з позивачем трудовий договір відповідно до ст. 29 КЗпП України йому було роз`яснено під особистий підпис права та обов`язки, про характер та умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати небезпечних та шкідливих виробничих факторів, можливість їх впливу на здоров`я. В свою чергу, відповідачем проводились найважливіші профілактичні заходи з охорони праці та профілактика професійних хвороб - попередній (при вступі на роботу) та періодичні медогляди в процесі виробничої діяльності, при цьому ніяких скарг щодо незадовільного стану здоров`я позивача не зафіксовано. Праця, яку виконував позивач відповідала функціональним можливостям організму, відповідала загальній і спеціальній підготовці, навичкам та віку позивача. За таких обставин, вимоги щодо настання відповідальності за спричинену моральну шкоду є необґрунтованими. Крім того, позиція представника відповідача по суті справи базується на відсутності висновку медичних органів (лікаря-психіатра лікувально-профілактичної установи, або медично-консультаційної або медично-соціальної експертної комісії) з чітким фіксуванням факту спричинення позивачу моральної шкоди. Сумнівним, на думку представника відповідача, є посилання позивача на суттєвість зміни режиму та стану життя в зв`язку з ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків, - оскільки позивачем не доведено наявного на час розгляду справи факту невідновного ушкодження здоров`я та стійкої втрати професійної працездатності, а встановлена позивачу 3 група інвалідності виражається помірними та незначними розладами, та не виключно, що може бути відновлена під впливом лікування та реабілітаційних заходів. Звернуто Бушинською Є.В. увагу суду й на те, що позивач обґрунтував моральну шкоду виключно словами та в супереч ч. 3 ст. 23 ЦК України, п. 4, п. 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували заподіяння моральної шкоди на суму 90000,00 гривень. Загалом представник відповідача просить відмовити в задоволенні вимог з причини необґрунтованості та недоказовості. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. [PERSON] перебував в трудових відносинах з Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська»: - з 14.03.1996 року по 19.12.1997 року - електрослюсар підземний 4 розряду; - з 10.12.1999 року по 22.06.2001 року, з 16.02.2004 року по 25.10.2005 року - гірник з ремонту гірничих виробок; - з 05.12.2005 року по 23.01.2015 року - гірник з повним підземним робочим днем в шахті; звільнений відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України в зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваної роботи за станом здоров`я (підтверджено записами в трудовій книжці позивача а.с. 8-11). 14 жовтня 2014 року з [PERSON] під час виконання ним трудових обов`язків стався нещасний випадок. Згідно ст. 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактору чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерть. З Акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом № 14 від 14.10.2014 року за формою Н-1 вбачається, що 14 жовтня 2014 року о 18:10 годині у третю робочу зміну [PERSON] разом з іншими працівниками отримав наряд на постановку шахтної вагонетки, яка зійшла з рейкової колії; близько 20:00 годині бригада прибула на робоче місце та приступили до виконання робіт; о 21:30 годині [PERSON] піднявся на вагонетку за допомогою ручної лебідки почав підіймати вагонетку, в цей час на лебідці стався вихід фіксатора із зачеплення важеля з накопичувальним барабаном, внаслідок чого [PERSON] , втратив рівновагу і впав на ґрунт виробки, вдарившись головою. Внаслідок травмування у [PERSON] діагностовано закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, забій, садно лобно-скроневої області справа, забій шиї, правого передпліччя (а.с. 25-26). Згідно Акту проведення розслідування нещасного випадку (за формою Н-5) визначено, що причиною вказаного нещасного випадку є порушення технологічного процесу (виконання робітниками постановки вагона на рейкову колію без присутності ІТП дільниці ШТ; застосування робітниками засобів та інструментів, які не передбачені для даного виду робіт); серед осіб, чиї дії привели до нещасного випадку також зазначено потерпілого [PERSON] , який допустив порушення п. 1.11, п. 2.9.10 «Інструкції з охорони праці, безпечному виконанню робіт та поведінки в шахті для гірника підземного», п. 1 Розділу 6 Гл. ІV «Правил безпеки у вугільних шахтах» (а.с. 27-29). Згідно історії хвороби № 19061 - [PERSON] знаходився на стаціонарному обстеженні та лікуванні в Донецькому обласному клінічному територіально медичному об`єднанні з 26.11.2014 року по 10.12.2014 року, скарги на постійні головні болі дифузного характеру, які періодично супроводжуються підвищенням артеріального тиску, нудотою, запамороченням (а.с. 16). Згідно виписки (епікризу) з медичної карти стаціонарного хворого № 487-487 - [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Родинській міській лікарні з 26.06.2015 року по 06.07.2015 року, діагноз - стан після черепно-мозкової травми, у вигляді двосторонньої рефлекторної пірамідної недостатності в кінцівках, лікворної-судинної дисциркуляції, негативної дисфункції з кризами симпато-адреналової спрямованості; скарги на постійні головні болі, періодично посилюючі при різких рухах, запаморочення, нудота, підвищення артеріального тиску, загальна слабкість, хиткість при ходьбі, напади з втратою свідомості (а.с. 17-18). Згідно виписки (епікризу) із медичної карти стаціонарного хворого № 472-472 - [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в комунальній лікувально-профілактичній установі «Родинська міська лікарня» з 01.06.2016 року по 10.06.2016 року, діагноз - стан після черепно-мозкової травми (забій головного мозку); скарги на постійні головні болі, загальну слабкість, приступи з втратою свідомості (а.с. 19) Згідно виписки (епікризу) із амбулаторної карти хворого № 868-889 - [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в КЛПУ «Родинська міська лікарня» з 14.12.2016 року по 23.12.2016 року; скарги на постійні головні болі, періодично посилюються до різких, що супроводжуються запамороченням, нудотою, блювотою, підвищенням цифр АТ, загальну слабкість, хиткість при ходьбі, напади з втратою свідомості (а.с. 20). Згідно виписки (епікризу) із медичної карти стаціонарного хворого № 776-776 - [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в КЛПУ «Родинська міська лікарня» з 04.10.2017 року по 13.10.2017 року; діагноз - наслідок перенесеної черепно-мозкової травми у вигляді двосторонньої рефлекторної пірамідної недостатності в кінцівках, лікворно-сидинної дисциркуляції, вегетативної функції з кризами симпато-адреналової спрямованості, епісиндрома, з генералізованими загальносудомними пароксизмами, вираженого астено-невротичного синдрому; скарги на постійні головні болі, запаморочення, шатніть при ходьбі, судомні напади з втратою свідомості (а.с. 21). Згідно виписки (епікризу) із медичної карти стаціонарного хворого № 730-730 - [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в КЛПУ «Родинська міська лікарня» з 05.10.2018 року по 16.10.2018 року; діагноз - наслідки перенесеної черепно-мозкової травми (14.10.2014 року - забиття головного мозку); скарги на постійні головні болі, що посилюються до різких, запаморочення, прискорення серцебиття, гіперемія обличчя, почуття тривоги і страху, загальна слабкість, судомі напади з втратою свідомості (а.с. 22). Періоди лікуванні, діагнози також зафіксовано в виписці із амбулаторної карти позивача [PERSON] , здійсненої 24.09.2019 року КЛПУ «Родинська міська лікарня» (а.с. 23). [PERSON] вперше 22 січня 2015 року оглянутий медико-соціальною експертною комісією м. Покровська з встановленням йому третьої групи інвалідності строком до 22.01.2016 року, та прийняттям висновку про умови та характер праці, а саме позивач працездатний без важкого фізичного труда: слюсар, вахтер, брошувальник, що підтверджено довідкою серійний номер ААБ10 № 419754 (а.с. 13). Згідно довідки МСЕК м. Покровська серія 10ААА № 124198 від 22.01.2015 року позивачу встановлено 50 % втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом (а.с. 12). 28 лютого 2019 року [PERSON] повторно оглянутий в МСЕК м. Покровська та згідно довідки до акта огляду серія 12ААБ № 072498 встановлена третя група інвалідності до 28.02.2022 року за трудовим каліцтвом, згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серія 12 ААА № 067712 - повторно визначено 50 % втрати професійної працездатності до 01.03.2022 року (а.с. 15). На підставі зазначених доказів позивач [PERSON] ґрунтує заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з отриманням ним травмуванням, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві. Статті 12, 81 ЦПК України передбачають обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом надано оцінку поданих позивачем доказів і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в позовній заяві та про часткове задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Приписами ст. 173 КЗпП України за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, фати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку, мають право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого їм органу. Аналогічна правова позиція була зазначена Конституційним Судом України в рішенні від 08.10.2008р. по справі № 1-32/2008 та Верховним Судом у постанові від 04.07.2018р. по справі №210/5023/15-ц. Згідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами, внесеними постановами від 8 липня 1994 р. №7, від 30 вересня 1994р. №11 та від 25 травня 1998 р. №15, від 24.10.2003р. №9), вирішуючи питання про прийняття до провадження заяв про відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, суди повинні враховувати, що спори між: потерпілим працівником та роботодавцем (незалежно від форм власності та виду діяльності) щодо права на відшкодування зазначеної шкоди підлягають судовому розгляду в порядку, встановленому для вирішення трудових спорів (гл. XV КЗпП). У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З Акту проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (аварії) від 17.10.2014 року вбачається, що підприємством, з яким [PERSON] перебував в трудових відносинах, та на якому отримав виробничі травмування з втратою 50 % професійної працездатності є Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська», відповідач по справі. Суд вказує на безпідставність доводів представника відповідача про те, що вимоги [PERSON] є необґрунтованими, оскільки позивач працював на підприємстві свідомо, добровільно, знаючи, що специфіка роботи по його професії передбачає працю в шкідливих умовах для здоров`я. Так, відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону праці» позивач мав право відмовитися від виконання роботи, якщо створилася виробнича ситуація чи навколишнє середовище небезпечне для його життя чи здоров`я. Суд акцентує увагу, що якщо засоби виробництва прийнято в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, то умови праці мають бути безпечними. Травмування позивача мало місце під час виконання ним трудових обов`язків, при цьому згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною третьою ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд також не приймає викладене в письмовому відзиві посилання представника відповідача про те, що позивачем не доведено наявність причинного зв`язку між спричиненою моральною шкодою та діями ДП «ВК «Краснолиманська». Так, згідно ст. 76 ЦПК України доказами в цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сукупність наданих позивачем доказів: трудова книжка позивача, Акт про нещасний випадок, Акт розслідування спеціального розслідування нещасного випадку, виписки з історії хвороби, епікризи, довідки МСЕК, - підтверджують факт завдання позивачу моральної шкоди трудовим каліцтвом. Згідно роз`яснень Конституційного Суду України у рішенні від 27 січня 2004 року № 10рп\\2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Не заслуговують на увагу також посилання відповідача на те, що позивач за роботу у шкідливих та небезпечних умовах праці користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, правом на пільгове пенсійне забезпечення та іншими компенсаціями, які надаються в порядку визначеному законодавством. Суд зазначає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування, що узгоджується з положенням ч. 3 ст. 23 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про охорону праці». По суті інших доводів представника відповідача (недоведеність позивачем факту існування на час розгляду справи невідновного стійкого ушкодження здоров"я, відсутність даних, що позивачем дотримуються приписи лікарів, та рекомендації про проходженні курсів відновлювалюючого лікування, недоведеність моральних страждань з огляду встановлення 3 групи інвалідності, яка у відповідності до Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затв. Постановою КМУ № 1317 від 03.12.2009 р. встановлюється у разі функціональних порушень в організмі помірної важкості, в зв`язку з чим позивач не обмежений здійснювати трудову діяльність), - суд реагує наступним. Згідно ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення «Проніна проти України»). Доводи відповідача в зазначеній частині не дають підстави вказати на їх суттєвість в розгляді справи. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди, заподіяної здоров`ю. Згідно роз`яснень Конституційного Суду України у рішенні від 27 січня 2004 року № 10рп\\2004, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Суд вважає, що з причини виробничого травмування, позивач зазнав фізичну біль, хворобливі відчуття, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я, лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, як наслідок беззаперечно настали зміни у його життєвих і виробничих зв`язках, неможливість їх поновлення. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з того, що життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства», але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. Суд, приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача, погіршення стану здоров`я, ступінь втрати професійної працездатності в молодому віці (43 роки), наявність певного ступеня провини позивача в отриманому каліцтві, а також вимоги розумності, виваженості і справедливості, - вважає необхідним задовольнити вимоги щодо компенсації моральної шкоди, стягнувши з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь позивача [PERSON] грошову суму у розмірі 35000,00 гривень. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Так, позивач [PERSON] , в порядку п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судових витрат, тому передбачений п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 вказаного закону розмір мита підлягає стягненню в дохід держави з Державного акціонерного товариства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (розмір визначено з урахуванням дати подачі позову до суду). Відповідно до ст. 1167 ЦК України, ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial