Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням. Посилається на те, що вона є власником будинку [ADDRESS]. У вказаному будинку зареєстрований її колишній чоловік [PERSON], 1959 року народження. Останній, протягом тривалого часу, а саме із травня 2012 року, в ньому не проживає. Вона як власник будинку не має можливості безперешкодно користуватись, розпоряджатись своїм майном через реєстрацію відповідача в будинку, саме тому, просить усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження власністю, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов, обгрунтував його вищенаведеним. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи повідомлявся судовою повісткою, однак до суду повернувся конверти, з відміткою Укрпошти проте, що він за зазначеною адресою, а саме по [ADDRESS] не проживає, хоча з відповіді на запит в адресно-довідковий підрозділ ГУДМС УДМС В Чернівецькій області стосовно місця реєстрації відповідачів № 5145/16-вх (а.с. 26) видно, що відповідач зареєстрований саме по [ADDRESS]. Згідно відомостей Товтрівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області [PERSON] судова повістка не вручена, оскільки адресат за адресою [ADDRESS] зареєстрований, але не проживає. Зі згоди представника позивача [PERSON] суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований, а тому підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачу [PERSON], на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, розташований по [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 08.09.2009 року (а.с.20), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23848994 від 15.09.2009 року ( а.с.21) та довідкою Товтрівської сільської ради № 1380 від 15.09.2016 року (а.с.14). У вказаному будинку зареєстровані її брат- [PERSON], 1974 року народження, син- [PERSON], 1991 року народження та відповідач [PERSON], 1959 року народження, що видно з довідки виконкому Товтрівської сільської ради № 1380 від 15.09.2016 року (а.с. 14) та облікової картки об'єкта погосподарського обліку (а.с. 17-18). З акту обстеження матеріально-побутових умов [PERSON] від 15.09.2016 року (а.с. 15) видно, що відповідач [PERSON] із 2013 року у належному господарстві позивача не проживає, не є членом її сім'ї, спільним побутом з нею не пов'язаний. Згідно копії рішення суду Бобруйського району і м.Бобруйська Могилевської області від 27.11.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 13). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що являється сусідкою позивачки. Будинок в якому проживає позивачка належить їй на підставі договору дарування, який був складений її матір"ю. Відповідач [PERSON] являвся чоловіком позивачки. Останній починаючи із 2012 року в селі Товтри не проживає. Їй відомо, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Свідок [PERSON] пояснив суду, що являється сином позивачки. Починаючи із 2012 року [PERSON] в будинку, який належить його матері не проживає. Йому відомо, що він виїхав до Білорусії, оскільки являється її громадянином. На даний час в будинку по [ADDRESS] проживає він, його мати та брат матері- [PERSON] В порядку досудового врегулювання спору позивач, з метою зняття відповідача з реєстраційного обліку з її домоволодіння, звернулася у Товтрівську сільську раду, однак їй було відмовлено та рекомендовано звернутись до суду, що вбачається з довідки № 1381 від 15.09.2016 року (а.с.16). На сьогоднішній день позивач [PERSON] не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача у її домоволодінні, що розташоване по [ADDRESS] . Оскільки об'єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином суд вважає, що вимога позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим по [ADDRESS] обґрунтована та підлягає задоволенню. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved