Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила стягнути з відповідача на свою користь 282 800 грн. набутих без достатньої правової підстави, 13 272 грн. 23 коп. річних та 4 269 грн. 37 коп. інфляційних, а всього 300 341 грн. 60 коп. Позов обґрунтовувався тим, що у зв"язку із укладенням 12 травня 2006 року між [PERSON] як покупцем та [PERSON] як продавцем договору купівлі-продажу квартири, позивачем [PERSON] 12 травня 2006 року було укладено кредитний договір в Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» за №280/21-1284 та отримано кредитні кошти в сумі 282 800 грн, які було передано відповідачу [PERSON] в рахунок оплати заборгованості за купівлю квартири, однак відповідно до рішення Апеляційного суду Житомирської області від 14 грудня 2011 року дані кошти не вважаються оплатою за придбання майна на підстав договору купівлі-продажу квартири від 12 травня 2006 року. Посилаючись на те що, кошти отримані відповідачем [PERSON] від позивача [PERSON] в сумі 282 800 грн, отримані останньою від банку на підставі кредитного договору є такими, що набуті відповідачем без жодної правової підстави, просила стягнути ці кошти на підставі ст. 1212 ЦК України, а також додатково суму 13 272 грн. 23 коп. річних та 4 269 грн. 37 коп. інфляційних за безпідставне користування чужими коштами на підставі ст. 625 ЦК України. Представник позивача в судовому засіданні поданий позов підтримав повністю, посилаючись на преюдиційне значення для даної справи рішення Апеляційного суду Житомирської області від 14 грудня 2011 року щодо визнання відповідачем факту отримання грошових коштів від позивача, просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, факт отримання відповідачем [PERSON] будь-яких грошових коштів від позивача заперечувала, вказала на те, що пояснення, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, надавалися відповідачем у іншій справі як стороною, а не свідком та остання не попереджалася про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, а також посилаючись на пропущення позивачем строків позовної давності просила у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши документи та матеріали наявні в справі, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, 12 травня 2006 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого [PERSON] продала [PERSON] квартиру та земельну ділянку площею 0,0225 га, що знаходяться по [ADDRESS] (а.с. 8-10). Відповідно до п. 2.1 цього договору продаж майна вчинено за домовленістю сторін за 353500 грн, з яких гроші в сумі 70700 грн покупець оплатив продавцю в момент підписання даного договору, а решту 282800 грн покупець зобов'язується сплатити покупцю до 13 травня 2006 року. Цього ж дня, між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір №280/21-1284, відповідно до якого [PERSON] отримала від банку в тимчасове оплатне користування грошові кошти в сумі 56000 дол. США зі сплатою 12 відсотків річних з кінцевим терміном погашення кредиту до 11 травня 2021 року (а.с. 11-13). Позивач посилаючись на факт передання в рахунок оплати за придбане нерухоме майно відповідачу грошових коштів у сумі 282800 грн, що в подальшому на підставі рішення Апеляційного суду Житомирської області від 14 грудня 2011 року було вирішено стягнути з нього, вказував на те, що передані кошти отримані відповідачем без достатньої правової підстави. Таким чином, спір між сторонами фактично зводиться до питання про здійснення передання позивачем [PERSON] до відповідача [PERSON] (факт набуття) грошових коштів у сумі 282 800 грн без достатньої правової підстави. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведеність факту набуття відповідачем [PERSON] коштів у сумі 282 800 грн без достатньої правової підстави позивач обґрунтовував посиланням на преюдіційне значення в даній справі рішення Апеляційного суду Житомирської області від 18 березня 2009 року, в мотивувальній частині якого вказується на те, що позивач визнала в суді першої інстанції факт отримання у відповідача коштів, наданих останній в кредит саме для придбання житла. З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. При цьому, суд звертає увагу, що не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Водночас, преюдиційне значення можуть мати лише ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які були предметом судового розгляду, після їх перевірки і оцінки судом та які зазначені у резолютивній частині рішення. Суд не приймає до уваги доводи позивача та його представника на преюдиційність (доведеність) факту отримання [PERSON] від [PERSON] коштів в сумі 56000 дол. США, посилаючись на рішення суду апеляційної інстанції, оскільки як вбачається зі змісту рішення Апеляційного суду Житомирської області від 18 березня 2009 року у справі про визнання недійсним договору купівлі-продажу та рішення Апеляційного суду Житомирської області від 14 грудня 2011 року у справі про стягнення боргу за договором купівлі-продажу, дані обставини не були предметом судового розгляду, а тому судом не перевірялись та не встановлювались. За змістом ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Натомість, позивач [PERSON] в порушення ч. 1 ст. 60 ЦПК України будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження самої обставини передання відповідачу [PERSON] грошових коштів в сумі 282 800 грн надано не було. При цьому, представник позивача в судовому засіданні вказав про відсутність будь-яких доказів на підтвердження факту передання позивачем до відповідача вказаних коштів, а представник відповідача факт такого передання категорично заперечувала. Згідно із ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача [PERSON] коштів у сумі 282 800 грн. набутих без достатньої правової підстави є такою, що не підлягають до задоволення у зв'язку із недоведеністю. При цьому, беручи до уваги, що вимога позивача стосовно стягнення 3% річних та інфляційних на підставі ст. 625 ЦК України за безпідставне користування чужими коштами є похідною від вимоги про стягнення безпідставно отриманих коштів на підставі ст. 1212 ЦК України, то враховуючи, що суд не знайшов достатніх правових підстав для задоволення основної вимоги, не підлягає задоволенню й похідна від неї вимога.

Outcome: dismissed