Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 18 лютого 2013 року між сторонами був укладений договір позики, згідно з яким [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в розмірі 27000,00 доларів США. Факт одержання грошей підтверджується власноручно написаною позичальником розпискою від 18 лютого 2013 року. За умовами договору позичальник зобовязувався повернути позикодавцеві позику готівкою в строк до 18 лютого 2015 року. Проте, у встановлений термін відповідачка не виконала умови договору позики та не повернула кошти, тому позивач і просить суд стягнути з відповідачки грошові кошти за договором позики в розмірі 589900,68 грн., три проценти річних від простроченої суми 7373,76 грн. та судові витрати по справі 3654,00 грн.. Позивач та його представник адвокат [PERSON] в судове засідання не з»явились, проте згідно завчасно поданої заяви просять суд провести розгляд справи за їх відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити а також просять додатково стягнути витрати за оголошення в газеті «Урядовий кур»єр» в розмірі 693,00грн.. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідачка у судове засідання не з'явилася через невручення їй судової повістки, що була повернута до суду Укрпоштою з причини не проживання за вказаною адресою: [ADDRESS]. Згідно відомостей УДМС України в Чернігівській області зазначено, що відповідач знятий з реєстраційного обліку у м. Київ. Відповідно ж до ч. 9 ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідачка [PERSON] повідомлена про явку до суду через оголошення в газеті Урядовий кур"єр № 203 від 31.10.2015р., тому вважається повідомленою належним чином. У зв'язку з цим суд відповідно до ст. 224 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: 18 лютого 2013 року між сторонами був укладений договір позики, згідно з яким [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в розмірі 27000,00 доларів США, що підтверджується власноручно написаною позичальником розпискою від 18 лютого 2013 року (а.с.4). За умовами договору позичальник зобовязувався повернути позикодавцеві позику готівкою в строк до 18 лютого 2015 року (а.с.4). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки і боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем, сума боргу за договором позики на час звернення до суду, становить 589\~900,68 грн. (а.с.2). У відповідності до постанови Пленума Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14, у разі пред»явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Проте, у відповідності до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки, у відповідності до ст.11 ЦПК України, суд не може вийти за межі позовних вимог, а позивач в позовних вимогах просить стягнути з відповідачки 589\~900,68 грн., то задоволенню підлягають стягнення з відповідачки саме 589\~900,68 грн. Згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем, три проценти річних від простроченої суми становить 7373,76грн.. За таких обставин, оцінюючи у сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що відповідачка умов договору не виконала, позику в установлений строк її повернення не повернула, а тому заборгованість за договором позики від 18 лютого 2013 року в розмірі 589\~900,68 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 7373,76грн., а всього 597274,44грн. підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. На підставі ст.88 ЦПК України суд вважає, оскільки позов задоволено, судові витрати по справі необхідно стягнути з відповідачки на користь позивача у сумі 3654 грн. 00 коп. судового збору а також 693 грн. 00 коп. витрат за оголошення в газеті.

Outcome: approved