Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить суд: - стягнути з Міжнародного благодійного фонду «Єврейський хесед «Бней Азріель» на свою користь грошові кошти за листком непрацездатності за місцем роботи за сумісництвом (2-6 липня 2018) у розмірі 676,20 грн.; - стягнути з Міжнародного благодійного фонду «Єврейський хесед «Бней Азріель» на свою користь грошові кошти за листком непрацездатності за місцем роботи за сумісництвом (7-26 липня 2018) у розмірі 2177,36 грн.; - стягнути з Міжнародного благодійного фонду «Єврейський хесед «Бней Азріель» на свою користь середній заробіток за час розрахунку при звільнення у розмірі 29722,88 грн. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що з 22.12.2016 на підставі наказу Міжнародного благодійного фонду «Єврейський хесед «Бней Азріель» № 1034 к/тр від 19.12.2016 був прийнятий на посаду соціального робітника до Центру соціальної допомоги. Наказом Міжнародного благодійного фонду «Єврейський хесед «Бней Азріель» № 420 к/тр від 11.04.2018 з 01.05.2018 був прийнятий на роботу за сумісництвом на цьому ж підприємстві (внутрішнє сумісництво) на посаду соціальний робітник (генеральне прибирання) до Центру соціальної допомоги Міжнародного благодійного фонду «Єврейський хесед «Бней Азріель». Зазначає, що у період з 02.07.2018 по 26.07.2018 перебував на лікарняному у зв`язку з отриманою травмою у громадському транспорті. 27.07.2018 позивач надав відповідачу оригінал листка непрацездатності АДІ № 537779 та приступив до роботи, написавши в цей же день заяву про звільнення з посади за основним місцем роботи та за сумісництвом. Наказом Міжнародного благодійного фонду «Єврейський хесед «Бней Азріель» № 1013 к/тр від 30.07.2018 [PERSON] звільнено із займаної посади соціального робітника за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України, за заявою [PERSON] від 27.07.2018. Наказом Міжнародного благодійного фонду «Єврейський хесед «Бней Азріель» № 1014 к/тр від 30.07.2018 [PERSON] звільнено із займаної посади соціального робітника (генеральне прибирання) за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України, за заявою [PERSON] від 27.07.2018. Зазначає, що в день звільнення відповідачем було виплачено компенсацію за невикористану відпустку як внутрішньому суміснику в розмірі 868,44 грн. (за 6 днів), а також компенсацію за невикористану відпустку за основним місцем роботи в розмірі 2 226,00 грн. (за 15 днів). Крім того, в день звільнення було виплачено кошти по листку непрацездатності за перші 5 днів (2-6 липня 2018 р.) за основним місцем роботи у розмірі 659,65 грн. На думку позивача, відповідач всупереч чинному законодавству України у день звільнення не нарахував та не виплатив коштів по листку непрацездатності за перші 5 днів (2-6 липня 2018 р.) за місцем роботи за сумісництвом на цьому ж підприємстві у розмірі 676,20 грн. Зазначає, що заборгованість підприємства перед позивачем по тимчасовій непрацездатності за рахунок Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на день звільнення складала 2 638 грн. 60 коп. за основним місцем роботи (20 днів - з 7 по 26 липня 2018), а також 2177,36 грн. за місцем роботи за внутрішнім сумісництвом (20 днів - з 7 по 26 липня 2018). 27.08.2018 на картковий рахунок № [NUMBER] , позивачу надійшли кошти у сумі 2638,60 грн. виплата ФСС по тимчасовій непрацездатності за 20 днів - з 7 по 26 липня 2018) за основним місцем роботи та 05.10.2018 на картковий рахунок були перераховані кошти 430,20 грн. Позивач зазначає, що станом на день звернення до суду з вказаним позовом відповідачем не виплачено коштів по листку непрацездатності за перші 5 днів (2-6 липня 2018 р.) за місцем роботи за сумісництвом на цьому ж підприємстві у розмірі 676,20 грн., а також 2177,36 грн. за місцем роботи за внутрішнім сумісництвом (20 днів - з 7 по 26 липня 2018). Крім того, просить стягнути на свою користь з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за травень та червень 2018 року. Так, за розрахунком позивача, середньоденна заробітна плата за останні два місяці, що передували його звільненню, складає 464,42 гри. (7960,43 грн. + 11080,92 грн./41 день), а тому до стягнення підлягає 29722,88 грн. = (464,42 грн. * 64 дні). Враховуючи викладене, просить задовольнити позов. 31.10.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. 06.11.2018 до суду надійшла довідка про реєстрацію місця проживання позивача. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 07.11.2018 справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 17.12.2018 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. В своєму відзиві зазначає, що позивач, як застрахована особа, не звертався до Адміністрації Міжнародного благодійного фонду «Єврейський хесед «Бней Азріель» з питання оформлення вище вказаних документів, як цього вимагає законодавство, а тому відповідач не міг здійснити позивачу як суміснику виплати по листку непрацездатності (сер. АДІ №537779). Вважає, що дані виплати врегульовані спеціальним законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Також, зазначає, що вимога позивача щодо стягнення середнього заробітку за час розрахунку при звільнення є необгрунтовано, оскільки відповідачем були виплачені кошти та з боку позивача не було заперечень щодо розміру грошових коштів, що належать до виплати при звільненні. При цьому, звертає увагу, що заяву про виплату належних сум, в тому числі , за 5 днів, як суміснику, позивачем було подано до відповідача лише 14.02.2019. З урахуванням наведеного, просить відмовити у задоволенні позову. 11.03.2019 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача. Зазначає, що відповідач ухиляється від обов`язку щодо розрахунку всупереч нормам законодавства. Крім того, вважає, що роботодавець є відповідальним за призначення та виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності та повинен виплатити кошти позивачу. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 22.03.2019 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив позивача. В своїх пояснення відповідач обгрунтовує підстави для відмови у задоволенні позові, зазначені у відзиві. Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 27.03.2019 до суду від позивача надійшли письмові пояснення щодо заперечень відповідача на відповідь на відзив на позовну заяву. У даних поясненнях позивач посилається на обставини, викладені у позові та відповіді на відзив та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 12.04.2019 до суду від відповідача надійшли заперечення проти письмових пояснень позивача. Відповідач зазначає, що з боку відповідача порушень законодавства не було. Крім того, вказав, що 29.03.2019 відповідачем було отримано фінансування з Фонду соціального страхування України та в цей же день 1861,68 грн. було перераховано на рахунок позивача. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22.12.2016 на підставі наказу Міжнародного благодійного фонду «Єврейський хесед «Бней Азріель» № 1034 к/тр від 19.12.2016 [PERSON] був прийнятий на посаду соціального робітника до Центру соціальної допомоги, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.12). Наказом Міжнародного благодійного фонду «Єврейський хесед «Бней Азріель» № 420 к/тр від 11.04.2018 з 01.05.2018 [PERSON] був прийнятий на роботу за сумісництвом на цьому ж підприємстві (внутрішнє сумісництво) на посаду соціальний робітник (генеральне прибирання) до Центру соціальної допомоги Міжнародного благодійного фонду «Єврейський хесед «Бней Азріель» (а.с.13). Наказом Міжнародного благодійного фонду «Єврейський хесед «Бней Азріель» № 1013 к/тр від 30.07.2018 [PERSON] звільнено із займаної посади соціального робітника за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України, за заявою [PERSON] від 27.07.2018 (а.с.8). Наказом Міжнародного благодійного фонду «Єврейський хесед «Бней Азріель» № 1014 к/тр від 30.07.2018 [PERSON] звільнено із займаної посади соціального робітника (генеральне прибирання) за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України, за заявою [PERSON] від 27.07.2018 (а.с.9). Позивач просить стягнути на свою користь кошти за листком непрацездатності серії АДІ № 537779 за місцем роботи за сумісництвом за період з 02.07.2018 по 06.07.2018 у розмірі 676,20 грн. та за період з 07.07.2018 по 26.07.2018 у розмірі 2177,36 грн.. Суд не знаходить підстав для задоволення позову в цій частині заявлених вимог, виходячи з наступного. Як вбачається з листа непрацездатності серії АДІ № 537779, позивач перебував на амбулаторному лікуванні з 02.07.2018 по 26.07.2018 за загальним захворюванням (а.с.29). Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення, припинення підприємницької або іншої діяльності застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Згідно з абзацом другим частини 2 статті 22 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», за рахунок коштів роботодавця здійснюється оплата лише перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві. Так, оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 № 1266, сума страхових виплат застрахованій особі та оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця обчислюється шляхом множення суми денної виплати, розмір якої встановлюється у відсотках середньоденної заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) залежно від страхового стажу, якщо його наявність передбачена законодавством, на кількість календарних днів, що підлягають оплаті. Відповідно до пункту 3 Порядку № 1266 середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на яку нарахований єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або страхові внески на відповідні види загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - єдиний внесок та/або страхові внески), на кількість календарних днів зайнятості (відповідно до видів страхування - період перебування у трудових відносинах, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими договорами, проходження служби, провадження підприємницької або іншої діяльності, пов`язаної з отриманням доходу безпосередньо від такої діяльності) у розрахунковому періоді без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, - тимчасова непрацездатність, відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку за медичним висновком, відпустка без збереження заробітної плати (далі - поважні причини). Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до розрахунку та виплати [PERSON] по листку непрацездатності АДІ № 537779, за основним місцем роботи [PERSON] 31.07.2018 було здійснено повний розрахунок при звільненні, в тому числі оплата лікарняного листа за перші 5 днів у сумі 659,65 грн. та 28.08.2018 проведено оплату лікарняного листа за рахунок коштів Фонду соціального страхування у сумі 2638,60 грн. (а.с.67). Таким чином, з матеріалів справи вбачається та не спростовано позивачем, що відповідачем при звільнені з позивачем було здійснено повний розрахунок. Разом з тим, як встановлено з матеріалів справи лише 14.02.2019 [PERSON] звернувся до відповідача Міжнародного благодійного фонду «Єврейський хесед «Бней Азріель» з заявою про оплату лікарняного листа серії АДІ № 537779 за сумісництвом, про що слід зазначити наступне. Так, згідно пунктів 1 та 2 частини 2 статті 16 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (№ 1105-ХІУ від 23.09.1999 р.) застраховані особи зобов`язані: надавати страхувальнику, страховику достовірні документи, на підставі яких призначається матеріальне забезпечення та надаються соціальні послуги відповідно до цього та своєчасно повідомляти страхувальника та страховика про обставини, що впливають на умови або зміни розміру матеріального забезпечення та соціальних послуг. Підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності в разі роботи за сумісництвом є копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника і печаткою за основним місцем роботи (ч. 1 ст. 31 Закону від 23.09.99 р. N 1105). Згідно з пунктом 30 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням (затв. Постановою КМУ від 26 вересня 2001 року N 1266), у разі, коли на момент настання страхового випадку застрахована особа працює за сумісництвом, обчислення середньої заробітної плати здійснюється страхувальниками окремо за основним місцем роботи та за сумісництвом. Розрахунковий період у такому разі визначається за кожним місцем роботи окремо. Разом з тим, робітнику, який працює за сумісництвом, страхові виплати та оплата тимчасової непрацездатності здійснюється на підставі копії виданого в установленому порядку листка непрацездатності, засвідченої підписом керівника і скріпленої печаткою за основним місцем роботи, та довідки про середню заробітну плату за основним місцем роботи. Якщо особа працює на кількох роботах за сумісництвом, додатково додаються довідки про середню заробітну плату за місцями роботи за сумісництвом. Норми Порядку не відрізняють окремо внутрішнє та зовнішнє сумісництво. У разі, якщо застрахована особа на момент настання страхового випадку працює в одній установі за основним місцем роботи та як сумісник, обчислення середньої заробітної плати здійснюється страхувальником окремо за основним місцем роботи та за сумісництвом. При цьому чинним законодавством передбачена наявність копії листка непрацездатності та довідки про заробітну плату за основним місцем роботи незалежно від того, один роботодавець у працівника чи різні (Лист Фонду пального страхування з тимчасової втрати працездатності №5.2-28-65 від 17.01.2017 р.). З матеріалів справи вбачається, що позивачем не було дотримано вканого вище порядку звернення та не було надано відповідачу належним чином завірену копію лікарняного листка та довідку про заробітну плату за основним місцем роботи, як працівника за сумісництвом у період з 27.07.2018 по 13.02.2019 включно. Як встановлено судом, лише 14.02.2019 позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою про оплату листка непрацездатності № АДІ 537779 від 02.07.2018 за місцем роботи за сумісництвом. Вказана заява була розглянута відповідачем та 15.02.2019 позивачу було перераховано 430 03 грн. ( а.с. 66,67). Як вбачається з розрахунку наданого відповідачем за період 02.07.2018-26.07.2018 сума до виплати позивачу за внутрішнім сумісництвом становить 430,03 грн., при цьому, оплата лікарняних листів (перші 5 днів) становила-676,25 грн., оплата лікарняних листів ( 20 кал.днів) -2705, 00 грн., утримано ПДФО та ВЗ-659, 34 грн., утримано борг за робітником-430, 20 грн., борг за рахунок ФСС становить 1861, 68 грн. 29.03.2019, тобто після отримання відповідачем фінансування з Фонду соціального страхування України, позивачу було здійснено перерахування 1861, 68 грн. Доказів на спростування вказаних вище суми, що належали до виплати позивачу за листом непрацездатності, позивачем не надано. За вказаних обставин та приймаючи до уваги те, що такі виплати були здійснені відповідачем за вимогою позивача датованою лише 14.02.2019, враховуючи ту обставину, що позивачем не надано доказів в обгрунтування неправомірності дій відповідача щодо нарахування та виплати вказаних вище належних позивачу сум за листком непрацездатності № АДІ 537779 від 02.07.2018, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача коштів за листком непрацездатності за період з 02.07.2018 по 06.07.2018 у розмірі 676,20 грн. та за період з 07.07.2018 по 26.07.2018 у розмірі 2177,36 грн., як працівника за сумісництвом. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 29722,88 грн., то суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо в день звільнення працівник не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. З точки зору закону заходи, встановлені ст. 117 КЗпП України, є відповідальністю роботодавця перед працівником в разі несвоєчасного розрахунку при звільненні. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. З матеріалів справи вбачається та не спростовано позивачем, що 30.07.2018 [PERSON] був відсутній на робочому місці та відповідно з останнійм було здійснено повний розрахунок при звільненні у строки визначені ст. 116 КЗпП України. Вимогу про виплату належних сум за суміснисництвом по листку непрацездатності від 02.07.2018 позивач пред"явив до відповідача лише 14.02.2019. Виплата за зверненням позивача була здійснена відповідачем 15.02.2019 у сумі 430 , 03 грн. та 29.03.2019 у розмірі 1861, 68 грн., тобто після отримання відповідачем фінансування з Фонду соціального страхування України. За вказаних вище обставин, суд вважає, що в діях відповідача відсутні порушення вимог чинного законодавства щодо здійснення повного розрахунку при звільненні з позивачем та вина, як складова цивільно-правової відповідальності, що передбачена вимогами ст. 117 КЗпП України. З урахуванням викладеного та приймаючи до уваги межі заявлених вимог, суд приходить до висновку, що правові підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.07.2018 по 30.10.2018, відсутні. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене вище, оцінюючи наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про необгрунтованість поданого позову, а тому не знаходить підстав для його задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed