Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за теплову енергію посилаючись на те , що відповідач, мешкає у квартирі [ADDRESS], вартість послуг теплопостачання у повному обсязі не оплачує, за період з 1 січня 2012 року по 1 квітня 2013 року заборгованість складає 1703, 93 гривень, яку просили стягнути з відповідача. Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 21 лютого 2014 року позовні вимоги обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» заборгованість за відпущену теплову енергію за період з 01 березня 2010 року по 30 вересня 2013 року включно в сумі 1023,31 гривень. Вирішено питання щодо сплати судового збору. В апеляційній скарзі обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» оспорює обґрунтованість цього судового рішення, вважає, що воно не відповідає вимогам закону, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Вважає, що відповідач частково проводила оплату , визнавала борг, а тому є підстави для переривання строку позовної давності. З особового рахунку вбачається, що відповідачем були здійснені оплати за опалення 20.07.2010 року у сумі 150 гривень, 06.09.2011 року у сумі 200 гривень, 20.03.2012 року у сумі 200 гривень та загальна сума боргу складає 1703,93 гривень. В засіданні апеляційного суду представник позивача доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити. Відповідач у судове засідання апеляційного суду не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином відповідно до вимог п.8 ст.76 ЦПК України та суд вважає можливим розглянути справу у її відсутність. Заслухавши доповідача, представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови „ Про судове рішення у цивільній справі " № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст.2 ЦПК , вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК , а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. При розгляді справи судом встановлено, що відповідач, мешкає у квартирі [ADDRESS], яка належить їй на праві приватної власності та послуги теплопостачання їй надає підприємство позивача. Надані послуги належним чином не оплачує, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 1703,93 грн. , яку позивач просив стягнути з неї у судовому порядку. Відповідно до ст. 20, ст. 32 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875 - IV «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги щомісяця у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення заявлених позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість відповідача за послуги теплопостачання за період 1 березня 2010 року по 30 вересня 2013 року складає з урахуванням перерахунків та часткової оплати 1023, 31 грн. та стягнув цю суму на користь позивача. Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст.11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Зі змісту заявлених позовних вимог вбачається, що звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання з [PERSON] позивач просив суд стягнути заборгованість за надані послуги у сумі 1703,93 грн. за період з 01.01.2012 року по 01.04.2013 року (а.с.3) та позовні вимоги протягом розгляду справи у суді не змінював. З особового рахунку відповідача вбачається, що за період з 01.01.2012 року по 01.04.2013 року було нараховано за послуги 2287,81 грн. ( з урахуванням пільги), перерахунок проведено на 32,33 грн. та 21,99грн., сплачено відповідачем за квитанціями за цей період: 20.03.2012 року - 200 грн.,13.12.2012 року-200грн., 20.02.2013 року -290грн.(а.с.45-50). Таким чином, заборгованість відповідача за надані послуги за період з 01.01.2012 року по 01.04.2013 року складає : 2287,81 грн. - 54,32грн.(сума перерахунку) - 690грн. (оплачено за цей період) = 1543,49грн. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Outcome: partial