Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому пояснив, що він проходив військову службу з 01.09.1969 року по 02.10.1993 рік. При виконанні службового обовязку в нього розвинулись хвороби: ішемічна хвороба серця, стенокардія напруги ІІ ФК, постінфарктний кардіосклероз (2008 р.), персистуюча форма фібриляції передсердь, пароксизм від 25.04.2016 р., 29.04.2016 р., гіпертонічна хвороба 3 стадії, ІІІ ступеня, ризик дуже високий, СН ІІА зі зниженою систолічною функцією лівого шлуночка, двостороння хронічна сенсо-невральна туговухість, дисциркуляторна енцефалопатія І-ІІ ст., вестибуло-атактичний та цефалічний синдром, хронічний гастродуоденіт (1984 р.), наслідки перенесеної нейроінфекції (1983 р.), остеохондроз шийно-грудного відділу хребта (1983 р.0, кохлеарний неврит (1980 р.). У 2008 році перенесено інфаркт міокарда, підвищення АТ з 1993 року до 190/100 мм. рт. ст. Погіршення стану 25.04.2016 року. В своїй заяві позивач зазначає, що після проходження військової служби він отримав значні чисельні захворювання, які турбують його і по сьогоднішній день. Внаслідок захворювань він часто перебував на лікарняних, проходив чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури. У звязку з зазначеними захворюваннями його щоденно турбують головні болі, часто виникає запаморочення, похитування при ходінні, погіршення памяті, зору, слуху, працездатності, порушення сну, нудота, загальний озноб, тощо. Крім того, він хворіє на невроз, який розвинувся внаслідок сильного хвилювання під час проходження служби, де велися бойові дії, він неодноразово проходив лікування в неврологічному відділі та психоневрологічному диспансері. Лікування дає йому лише тимчасові полегшення, потім він знову відчуває сильний психологічний дискомфорт, страх та тривогу. Наслідками такого перехвилювання є нестабільний артеріальний тиск, який постійно та різко підвищується. Позивач вказує, що в звязку із захворюваннями, отриманими під час проходження служби, він страждає на безсоння, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, багато коштів витрачає на лікування. Вважає, що у звязку з неможливістю відновити свій стан здоровя, який пов'язаний з проходженням військової служби, йому завдана моральна шкода в розмірі 100 000 грн. Оцінюючи завдану йому моральну шкоду виходить з тривалості й глибини своїх душевних страждань, чисельності негативних наслідків для нього, а також з фізичного та фактичного значного погіршення стану здоровя. На підставі викладеного, просив суд стягнути з Міністерства оборони України на його користь моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. Позивач та його представник дали пояснення в судовому засіданні, в останнє судове засідання не зявились, надали заяву про розгляд справи без їх участі, підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просять суд позов задовольнити.. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, однак в матеріалах є письмові заперечення. Крім того в судовому засіданні, в яке з'явився, він пояснив, що порзов задоволенню не підлягає, позивач не надав доказів на підтвердження того, що винними діями Міністерства оборони України позивачу завдана моральна шкода. З цих підстав просив у задоволення позову відмовити. Дослідивши заяву представника позивача, письмові заперечення представника відповідача, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Згідно\~ст. 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Частиною 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Згідно\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в разі його невизнання, або порушення. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязків в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим та органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться у встановленому законодавством порядку. Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, [PERSON] проходив військову службу у період з 01.09.1969 року по 02.10.1993 року. Під час проходження військової служби він отримав низку захворювань: ішемічна хвороба серця, стенокардія напруги ІІ ФК, постінфарктний кардіосклероз (2008 р.), персистуюча форма фібриляції передсердь, пароксизм від 25.04.2016 р., 29.04.2016 р., гіпертонічна хвороба 3 стадії, ІІІ ступеня, ризик дуже високий, СН ІІА зі зниженою систолічною функцією лівого шлуночка, двостороння хронічна сенсо-невральна туговухість, дисциркуляторна енцефалопатія І-ІІ ст., вестибуло-атактичний та цефалічний синдром, хронічний гастродуоденіт (1984 р.), наслідки перенесеної нейроінфекції (1983 р.), остеохондроз шийно-грудного відділу хребта (1983 р.0, кохлеарний неврит (1980 р.). У 2008 році перенесено інфаркт міокарда, підвищення АТ з 1993 року до 190/100 мм. рт. ст. Погіршення стану 25.04.2016 року. 24.06.2009 року [PERSON] була встановлена ІІ група інвалідності в зв'язку з хворобою, яка пов'язана з проходженням військової служби, що підтверджується листом головного лікаря КУ «ОЦМСЕ» ЗОР [PERSON] від 15.02.2017 року № 146 (а.с. 58). Відповідно до вимог\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Зі справи вбачається, що під час проходження військової служби, в позивача розвинулися хвороби, та стан його здоровя погіршився. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в пп. 3, 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(зі змінами та доповненнями), що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до положень\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ч. 3 Закону України "Про збройні Сили України» передбачено, що Міністерство Оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Отже, обов'язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління. Також ч. 4\~ст. 23 ЦК України\~передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Таким чином, особа, якій завдано моральної шкоди, має право на її відшкодування незалежно від інших виплат, які вона отримала, чи могла б отримати. Отже, враховуючи конкретні обставини справи, тривалість, характер та глибину фізичних і душевних страждань позивача, ступінь вини відповідача, розмір втрати позивачем працездатності внаслідок отриманих захворювань, що пов'язані з проходження військової служби, а також з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 30 000 грн. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~ Згідно абзацу 2 п. 23\~постанови Пленуму Верховного суду України № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» від 12.06.2009 року\~встановлено, що розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги ст.ст.\~58,\~59 ЦПК України\~про належність та допустимість доказів. \~\~\~\~ Згідно ч.1\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~\~\~\~ Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. Згідно з ч. 1\~ст. 179 цього ж Кодексу\~предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Виходячи з наведених норм процесуального законодавства, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та відноситься до них критично, оскільки вони не базуються нормами діючого законодавства України та не підтверджені належними та допустимими доказами. Навпаки, при вирішенні зазначеного спору судом врахована правова позиція, висловлена Верховним судом України в постанові по справі №3-86 гс14 від 21.10.2014р.,\~яка у відповідності до\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму у відповідності із рішенням Верховного суду України.

Outcome: partial