Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

В січні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось з позовом до [PERSON], в якому просило стягнути з останнього заборгованість по кредитному договору у розмірі 7560,51 грн., що виникла через невиконання відповідачем умов договору № 003-11987-281107 від 28.11.2007 р. Станом на 29.11.2013 року заборгованість за кредитом позичальником не погашена і становить 7560,51 грн. Позивач вважає, що оскільки кредитні зобов'язання не виконуються, сума боргу підлягає примусовому стягненню з відповідача. Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 січня 2014 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк" відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги. Так, суд мав керуватися вимогами ст.267 ЦК України, відповідно до якої має бути заява відповідача про застосування строку позовної давності. В судове засідання сторони не з'явилися. Про час розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення 13.03.2014 р. та 11.03.2014 р. поштових відправлень (а.с.43-45). Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. По справі встановлено, що 27 листопада 2007 року ТОВ «Дельта Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 003-11987-281107 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки [NUMBER] на суму 30 000 грн., з лімітом Кредитної лінії на рахунку 3 000 грн., згідно з яким Банк, шляхом відкриття відновлювальної відкличної Кредитної лінії, надав відповідачу кредит для розрахунків за товари чи послуги, зняття готівки, виконання останнім своїх зобов'язань перед Банком та вчинення інших операцій, передбачених Договором, Банк надав платіжну картку, а також ПІН-код до картки. Згідно п. 1.3 кредитного договору банк відкриває держателю кредитну лінію на загальну суму 30000 грн. та на день укладення цього договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 3000 грн. 00 коп., ліміт кредитної лінії розраховується банком самостійно, та не може перевищувати загальної суми кредитної лінії. Договором визначено, що режим функціонування рахунку та використання картки регулюється чинним законодавством України, умовами платіжної системи, Правилами, а також умовами цього договору. Згідно з п. 2.3 договору держатель сплачує банку проценти за користування кредитною лінією та/або овердрафтом за ставками, які зазначені в тарифному пакеті Visa Класичний, що міститься в додатку №1 до цього договору. Відповідно до п. 1.4 договору кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом 364 календарних днів. Кожна наступна кредитна лінія надається після спливу строку надання попередньої, на умовах погоджених сторонами у цьому договорі, та не потребує підписання додаткових угод. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Банком пропущений строк звернення до суду з даним позовом, при цьому строк позовної давності суд обчислював з дня останнього платежу по поверненню кредиту, який зроблений боржником [PERSON] 16 вересня 2009 року. Статями 257, 261 ЦК України визначено, що загальний строк позовної давності становить три роки. Його перебіг починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права. Разом з тим, ст.259 ЦК України передбачена можливість для сторін за домовленістю збільшити строк позовної давності, уклавши відповідний договір у письмовій формі. Положеннями ч.ч. 3, 4 ст.267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. [PERSON] в судове засідання як до суду першої інстанції, так и до апеляційної інстанції не з'явився, будь-яких заперечень проти позову не заявив, заява про застосування наслідків спливу позовної давності ним не подавалася. З огляду на це, доводи апеляційної скарги відносно хибності висновку суду першої інстанції про застосування наслідків спливу позовної давності є такими, що заслуговують на увагу. Враховуючи, що при ухваленні судового рішення районним судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, допущенні порушення у застосуванні норм матеріального права, рішення суду першої інстанції на підставі п.п. 1, 4 ч. 1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нове рішення, про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Встановлено, що банк свої зобов'язання за кредитним договором № 003-11987-281107 від 28.11.2007 року виконав і згідно з п.1.3 кредитного договору банк відкрив держателю кредитну лінію на загальну суму 30000 грн. та на день укладення цього договору встановив ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 3000 грн. 00 коп. Як свідчать матеріали справи, в порушення умов договору [PERSON] погашення основної суми кредиту та відсотків за його користування не здійснював, в зв'язку з чим відповідно до положень укладеного між сторонами кредитного договору, на суму кредиту нараховувались відсотки за користування кредитом та штрафні санкції. За підрахунками позивача станом на 29.11.2013 р. відповідач має заборгованість 7560,51 грн., яка складається із тіла кредиту 2133,91 грн., простроченого тіла кредиту 0,00 грн., заборгованості за відсотками 2172,80 грн., заборгованості за комісіями 3253,80 грн. Відповідно до ст.ст. 1048 - 1050, 1054 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором. З огляду на зазначені приписи Закону, з відповідача підлягає стягненню вся суму заборгованості 7560,51 грн. Оскільки апеляційна скарга позивача задовольняється повністю, відповідно до положень ч.1 ст.88 ЦПК України з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» слід стягнути судовий збір у розмірі 121 грн. 80 коп. за розгляд справи в апеляційній інстанції та 229 грн. 40 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції, а всього 351 грн. 20 коп.

Outcome: approved