Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся 27,04.2018 р. до суду з позовом до відповідача Святошинського РВ ДВС м. Київ, ГТУЮ у м. Києві про зняття арешту з майна накладеного постановою Відділу державної виконавчої служби у Ленінградському районі №6-1296/18 від 12.12.2003 р. на об'єкт обтяження: ? частину квартири за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер обтяження: 1410868. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності від 31.03.1994 р. є власником ? частини квартири за адресою: [ADDRESS]. В серпні 2017 р. йому стало відомо що на належну йому частину квартири (? частини квартири за адресою: [ADDRESS]) накладено арешт постановою Відділу державної виконавчої служби у Ленінградському районі №6-1296/18 від 12.12.2003 р. на об'єкт обтяження: ? частину квартири за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер обтяження: 1410868. На звернення до відповідача щодо зняття арешту, позивачем отримано відповідь про те, що встановлено відсутність зареєстрованих виконавчих проваджень відносно позивача а тому жодних правових та технічних можливостей зняти арешт відповідачем не є можливим. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що накладення арешту та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна порушує його законні права, як власника, щодо права вільного володіння, користування та розпорядження майном, позивач просить задовольнити його вимоги та зняти арешт з належного йому майна. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив про їх задоволення, посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві. Представник відповідача Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві та представник третьої особи Першої Київської державної нотаріальної контори в судові засідання не з'явились, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, причин неявки суду не повідомили, заперечень проти позову не надали. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути спір за відсутності представника відповідача відповідно до ст.ст.280-289 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення, про що не заперечувала позивач. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] народився [INFO] р. у м.Києві. Відповідно до свідоцтва про право власності від 31.03.1994 р. позивач є власником ? частини квартири за адресою : [ADDRESS]. Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається що на належну ? частину належної [PERSON] накладено арешт постановою Відділу державної виконавчої служби у Ленінградському районі №6-1296/18 від 12.12.2003 р. на об'єкт обтяження: ? частину квартири за адресою : [ADDRESS], реєстраційний номер обтяження : 1410868. Відповідно до листа Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва, Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 01.09.2017 р. позивача повідомлено про те, що арешт накладений постановою Відділу державної виконавчої служби у Ленінградському районі №6-1296/18 від 12.12.2003 р. на об'єкт обтяження: ? частину квартири за адресою : [ADDRESS], реєстраційний номер обтяження : 1410868 зняти не є можливим, оскільки згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень, інформація щодо арешту накладеного вказаною постановою відсутня. Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Аналогічне визначене статтею 321 ЦК України щодо непорушності права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч.1 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні, виконавчий документ за яким відкрито виконавче провадження та накладено арешт на майно станом на сьогоднішній день не перебуває на виконанні у РВ ДВС, державний виконавець не вправі вчиняти будь-які дії щодо нього, в тому числі закривати виконавче провадження в зв'язку з фактичним виконанням виконавчого документу і на цій підставі знімати арешт з майна. Стаття 59 ЗУ «Про виконавче провадження» містить вичерпний перелік підстав для зняття арешту безпосередньо виконавцем в рамках виконавчого провадження, проте серед них відсутня така підстава, як зняття арешту після повернення виконавчого документа стягувачу. При цьому, ч.5 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлює, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки наявність арешту майна порушує його права. Таким чином, з огляду на те, що обставини, на які посилався позивач, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, не спростовані відповідачем, вони підлягають задоволенню.

Outcome: approved