Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до районного суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідачів [PERSON], [PERSON] разом з малолітньою [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS].Свої вимоги мотивує тим, що згідно ордеру від 27.05.1983 р. [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Шевченківської міської ради, вищевказана квартира була надана на сім»ю із трьох осіб: [PERSON] - 3 особу у справі, її сина - позивача та чоловіка [PERSON], який помер [INFO] У вказаній квартирі зареєстровані відповідачі, [PERSON] - як колишня дружина позивача, [PERSON] - як його донька та [PERSON] - онука. Позивач вказує, що відповідачі добровільно залишили жиле приміщення та з 2004 року в квартирі не проживають, нею не цікавляться, комунальні послуги не сплачують. Вважає, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням як такі, що не користуються ним більш 6 місяців без поважних причин. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на наведені в позові обставини, вказавши, що в спірній квартирі відповідачі колишня дружина - [PERSON] та донька - [PERSON] не проживають з липня 2004 року. З того часу відповідачі в квартирі не з'являлись, спроб повернутись додому з їх боку не було, перешкод в користуванні їм житлом ніхто не чинив. Донька [PERSON] є заміжньою, має свою дитину, мешкає з чоловіком. Представник позивача - [PERSON] (за довіреністю) в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги, посилаючись, що всі наявні, передбачені законом підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням, оскільки відповідачі не користуються квартирою, яка не приватизована, більше 6 місяців без поважних причин. Представник третьої особи - Служби у справах дітей, залучений до участі в справі за ініціативою суду, в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, вважаючи на те, що дитина повинна мати право на користування житлом, з метою недопущення порушень житлових прав. Представник залученої до участі в справі за ініціативою суду як третьої особи житлового органу - ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця», в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До початку розгляду справи подав заяву про розгляд справи за їх відсутності. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з»явилася, про розгляд справи була повідомлена належним чином, відповідно до вимог закону, про причини неявки суд не повідомила. Відповідачі у судове засідання повторно не з'явилися, своє право на участь у судовому засіданні не використали, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, відповідно до вимог закону. Повідомлення про причини неявки до суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі повторно неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв'язку з цим, суд на підставі ст.ст.169 ч.4, 224 ч.1 ЦПК України постановляє заочне рішення. Суд, встановивши обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що спірне жиле приміщення являє собою однокімнатну квартиру, жилою площею 18,52 кв.м, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с. 7). На час розгляду справи дана квартира є службовою та відноситься до відомчого житлового фонду. Згідно наданих суду документів, вищевказана квартира відповідно до ордеру від 27.05.1983 року, виданого виконавчим комітетом Шевченківської районної Ради народних депутатів, була отримана матір»ю позивача [PERSON] на сім»ю у складі трьох осіб ([PERSON] - 3 особу у справі, її сина - позивача та чоловіка [PERSON], який помер [INFO]) (а.с. 7 зворот, 8). Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка [PERSON] є колишньою дружиною позивача, шлюб з якою розірвано 12.02.2004 року на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва (а.с. 11 зворот), відповідачка [PERSON] є донькою позивача, а відповідачка [PERSON] - онука позивача. З довідки форми № 3, виданої ЦКС №44 КП «КК з обслуговування житлового фонду Подільського району м.Києва» від 22.02.2017 р. та наданих документів, вбачається, що в житловому приміщенні зареєстровані: позивач [PERSON], [INFO] - власник особового рахунку, з 07.09.1995 р., відповідач [PERSON], [INFO], - з 17.10.1997 р.; відповідач [PERSON], [INFO], - з 27.02.1998 р., відповідач [PERSON], [INFO], - з 14.11.2016 р. Вищевказане житлове приміщення відноситься до комунальної власності, будинок перебуває на обслуговуванні житлового органу - КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Подільського району м.Києва». За змістом ст.64 ЖК України члени сім'ї та такі, що перестали бути членами сім'ї наймача житлового приміщення, користуються рівними правами по користуванню житлом. Відповідно до ст. 71 ЖК України, в разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім"ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Згідно роз'яснень п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.85 р. (із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 2 від 10.03.89 р., № 13 від 25.12.92 р., № 15 від 25.05.98 р.) наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається з листа Подільського УП ГУНП у м. Києві [PERSON] та [PERSON] із заявами про чинення їм перешкод у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] та з проханням їх вселення до вказаної квартири до Подільського УП в м. Києві не зверталися ( а.с. 77). Згідно з актами, складеними житловим органом 17.10.2016 р., 20.12.2016 р., 21.02.2017 р. відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають за місцем своєї реєстрації. У матеріалах справи міститься заява [PERSON], який є батьком малолітньої [PERSON], [INFO], яка також зареєстрована у вказаній квартирі, згідно якої останній підтверджує, що малолітня [PERSON] ніколи не проживлал за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 67). Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON], який є другом позивача, підтвердив суду той факт, що відповідачі не мешкають у спірній квартирі. У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідком. Даних про його заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, його показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим представленим доказам. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачі мали об'єктивну можливість користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод їм позивач не чинив, майно та речі відповідачів в квартирі відсутні. На спростування доводів позивача відповідачі всупереч вимогам ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України не надали суду доказів, котрі б підтверджували факт їх проживання у спірній квартирі або поважність причин не проживання у цій квартирі. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що відповідачі не мешкають в спірній квартирі з липня 2004 р. без поважних причин, а тому останні втратили право користування житловим приміщенням, в зв'язку з чим підлягають визнанню такими в судовому порядку. Судом встановлено, що реєстрація 14.11.2016 р. малолітньої [PERSON], [INFO], до спірної квартири відбувалась в зв'язку з реєстрацією там матері дитини - відповідача [PERSON] Відповідно до ст.29 ч.3 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Тим самим, право користування дитини вищевказаною квартирою є похідним від права відповідача [PERSON], як її матері, на користування спірним житлом. В судовому засіданні достеменно встановлено, що малолітня дочка відповідача [PERSON] не мешкає в спірній квартирі, а проживає разом зі своєю матір'ю. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що відповідач [PERSON] підлягає визнанню такою, що втратила право користування житлом, разом зі своєю малолітньою дитиною. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Статтею ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного, ст.ст.64, 71, 72 ЖК України, ст.29 ч.4 ЦК України,

Outcome: approved