Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що позивач та відповідач певний час спільно проживала разом як чоловік та жінка без реєстрації шлюбі. Від спільного проживання у них народилась [INFO] донька [PERSON]. Судовим наказом Святошинського районного суду м. Києва від 14.08.2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання їх спільної дитини в розмірі 1/4 частини від всіх його доходів щомісяця до її повноліття. З цим судовим наказом він не погодився, оскільки при його винесенні суддя не врахував наявність у позивача на той момент двох інших малолітніх дітей, які перебувають на його утриманні. Так [PERSON] тривалий час проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON]. Від їх спільного проживання [INFO] у них народився [PERSON]. 20.06.2013 року [PERSON] уклав шлюб зі [PERSON], від якого у них народився другий син [PERSON], [INFO]. Таким чином, на його утриманні знаходяться три неповнолітні особи. Враховуючи зміни його матеріального та сімейного стану, просить зменшити розмір аліментів, призначених судом, з 1/4 частини до 1/6 частини від всіх його доходів щомісяця в зв'язку з погіршенням матеріального стану та зміною сімейного стану. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що при зверненні з заявою до Святошинського районного суду м. Києва про видачу судового наказу вона вказала, що позивач має на своєму утриманні ще двох малолітніх синів, тому вказана обставина була врахована судом при винесенні судового наказу. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч.1-2, ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ч.1, ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати до досягнення нею повноліття. Як наголошує ч.2, ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За правилами ч.1, ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] певний час спільно проживала разом як чоловік та жінка без реєстрації шлюбі. Від спільного проживання у них народилась [INFO] донька [PERSON] (а.с.17). За змістом свідоцтва про встановлення батьківства батьком дитини є [PERSON], позивач по справі (а.с.16). Дитина сторін на даний час знаходиться на утриманні матері - відповідачки по справі і зареєстрована та проживає разом з нею (а.с.14-15). За змістом ч.4-5, ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Судовим наказом Святошинського районного суду м. Києва від 14.08.2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання їх спільної дитини в розмірі 1/4 частини від всіх його доходів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 10.08.2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.18). Вказані вище обставини не заперечувались сторонами по справі. У відповідності до ст.7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2019 рік" - установити у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Як регламентує ч.2, ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як встановлено судом, [PERSON] після 2004 року тривалий час проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу із [PERSON]. Від їх спільного проживання [INFO] у них народився [PERSON] (а.с.8). 20.06.2013 року [PERSON] уклав шлюб зі [PERSON] (а.с.7), і після його реєстрації у них народився другий син [PERSON], [INFO] (а.с.9). Таким чином, на утриманні позивача на даний час знаходяться три неповнолітні особи. За змістом положень ч.3, ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є повне забезпечення інтересів своєї дитини. Як наголошує ч.1, ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За правилами ч.1, ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року „Про застосування судом окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Аналізуючи описані вище докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає, що, приймаючи до уваги обов'язок позивача утримувати свою малолітню дитину [PERSON], а також зміну його сімейного стану, що полягає в укладенні шлюбу з іншою жінкою, від якого у них народились двоє малолітніх синів, при цьому нинішня дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років, а заробітна плата позивача є його єдиним джерелом доходу, задовольнити позов, зменшивши розмір аліментів, які були стягнуті за судовим наказом Святошинського районного суду м. Києва від 14.08.2018 року з 1/4 частини до 1/6 частини від всіх його доходів щомісяця, що відповідає межам встановлених Законом України „Про Державний бюджет України на 2019 рік" для дитини такого віку (для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень), і не є меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Ствердження відповідача про те, що Стятошинський районний суд м. Києва при винесенні вказаного судового наказу врахував вказану відповідачем обставину про наявність у позивача інших двох дітей, суд не може покласти в основу рішення, оскільки позивач не позбавлений права звернутись до суду з вказаним позовом в порядку ст.192 СК України.

Outcome: approved