Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на ? частину вкладу на особових рахунках, відкритих на ім'я [PERSON] у ПАТ «УкрСиббанк», посилаючись на те, що 31.05.2003 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб. Після одруження відповідач змінила прізвище на «[PERSON]». 17.08.2013 року рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона між сторонами встановлено режим окремого проживання, крім того, зазначеним рішенням встановлено, що фактично подружжя припинило сімейні відносини 30.03.2011 року. Рішенням суду від 25.09.2012 року шлюб між сторонами розірвано, відповідачці залишено дошлюбне прізвище «[PERSON]», у подальшому у зв'язку з реєстрацією іншого шлюбу вона змінила прізвище на «[PERSON]». У 2007 році в період шлюбу за рахунок спільних коштів, в тому числі коштів, отриманих позивачем у зв'язку із здійсненням господарської діяльності, на ім'я відповідачки було відкрито банківські вклади "Надежный доход» у відділенні Херсонської філії ПАТ «УкрСиббанк». Строки вкладів періодично подовжувалися з кінцевим терміном 30.07.2011 року. Як відомо позивачу, на час припинення шлюбних відносин загальна сума не витребуваних вкладів складала 44.000 грн. Проте після припинення шлюбних відносин усі первинні документи за вкладами лишилися у відповідачки. Враховуючи те, що позивач не має можливості отримати таку інформацію, оскільки вона є банківською таємницею, просив суд витребувати шляхом розкриття банківської таємниці у Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» інформацію щодо відкриття на ім'я [PERSON] банківських вкладів та визнати за ним право власності на ? частини вкладу на особових рахунках, відкритих на ім'я [PERSON] у ПАТ «УкрСиббанк», а саме: в розмірі 22.000 грн. В судовому засіданні позивач до початку розгляду справи по суті змінив предмет позову. З врахуванням тих обставин, що в період шлюбу та спільного проживання з відповідачкою на її ім'я в банківській установі був відкритий депозитний рахунок на суму 60000 грн., що були спільними коштами подружжя, зазначені кошти отримані відповідачкою особисто 13.09.2011 року (коли вони проживали окремо), та витрачені без згоди позивача, не в інтересах сім'ї, просив з тих же самих підстав (ч. 2 та 3 ст. 61, ст. 63, ч.1-3 ст. 65, ст. 70 СК України) в порядку поділу майна подружжя стягнути з відповідачки на його користь половину банківського вкладу, а саме 30000 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов позивача, просив його задовольнити. В останнє судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні як необґрунтованих. В останнє судове засідання не з'явилася, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Надала заяву про подальший розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні як необґрунтованих. Пояснила, що зазначені позивачем 60000 грн. , не є спільним майном сторін, вони передавалися відповідачу [PERSON] для накопичення з метою в майбутньому оплати навчання [PERSON], його доньки, сестри відповідачки. У 2011 році відповідачка зняла кошти з депозитного рахунку та витратила їх на потреби сестри. Сторони, у період шлюбу під час спільного проживання коштів для внесення на банківські рахунки не мали, а отримані доходи позивач використовував на свої особисті потреби. Представник третьої особи в судовому засіданні покладався на розсуд суду при вирішенні спору. В останнє судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] з 31.05.2003 по 25.09.2012 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину-сина [PERSON],[INFO]. При розірванні шлюбу змінено прізвище [PERSON] на дошлюбне «[PERSON]». Зазначені обставини підтверджуються рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 25.09.2012 року (а.с. 7-8). Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 17.08.2011 року між подружжям [PERSON] та [PERSON] був встановлений режим окремого проживання, встановлено, що сторони з 30.03.2011 року спільно не проживають (а.с. 5-6). Відповідачка 13.07.2013 року зареєструвала інший шлюб, у зв'язку з чим змінила прізвище на [PERSON], місцем її реєстрації є: [ADDRESS]. ( а.с.9-10). З наданих АТ «Укрсиббанк» виписок за договорами банківських вкладів, заяв про видачу грошових коштів за договорами, приходних та розхідних документів до договорів банківських вкладів (а.с.112-195) вбачається, що в період перебування сторін у шлюбі, під час спільного проживання з 21.02.2007 по 15.03.2011 року на ім'я відповідачки в АКІБ «Укрсиббанк» було відкрито ряд банківських вкладів. Строки вкладів періодично подовжувалися. Останній раз відповідачка уклала договір банківського вкладу (депозиту) [NUMBER] березня 2011 року у відділенні №611 «Укрсиббанку», за умовами якого вона внесла на рахунок [NUMBER] - 60000 грн. з нарахуванням відсотків 5,2 %. Тобто, на час встановлення режиму спільного проживання сторін загальна сума не витребуваних вкладів складала 60000 грн. 13.09.2011 року відповідачка особисто отримала депозитні кошти у розмірі 60000 грн., усі банківські договори на ім'я відповідача закриті. Стороною відповідача не спростовувалося, що зазначені кошти відповідачка використала не в інтересах сім'ї. Будучи допитаною в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що кошти, які вносилися нею в період спільного проживання з позивачем на депозитні рахунки на її ім'я, належали [PERSON] Він особисто передавав їй грошові кошти у 2009 році з метою розміщення їх на депозитних рахунках для сплати у майбутньому навчання своєї доньки [PERSON] Точні дати передачі коштів та їх суми не пам'ятає, загальна їх сума дорівнювалася 60000 грн. При отриманні коштів писала розписку [PERSON] Розписок не має, вони знаходяться у [PERSON], який проживає у м. Керч. Кошти при отриманні вона вносила на депозитний рахунок на певний строк з виплатою відсотків, по закінченню терміну дії договорів, кошти знімалися та знову вносилися на депозитний рахунок з укладанням банківських договорів. Остаточно, вона зняла їх у 2011 році та витратила на потреби сестри. Відповідно до вимог ч.2 та ч.3 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата , пенсія, інші доходи, одержані одним з подружжя, внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську установу. Якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна , що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружин та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1-3 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя , за взаємною згодою. Враховуючи наведене, та встановлені обставини, а саме: зазначені грошові кошти вносилися на депозитний рахунок відповідача у період шлюбу та спільного проживання сторін, відповідач отримала зазначені кошти особисто під час окремого проживання сторін та витратила їх без згоди позивача не на користь сім'ї, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Доводи сторони відповідача про відсутність коштів у подружжя на час їх спільного проживання та неможливість їх внесення на депозитні рахунки банківських установ спростовується звітами позивача як фізичної особи підприємця до ДПІ м. Херсона , з яких вбачається про отримані ним доходи у першому кварталі 2007 року в розмірі 20107 грн., у 2-му кварталі 2007 року - 23608 грн., у 3-му кварталі 2007 року - 32010 грн., у 4-му кварталі 2007 року - 66569,17 грн.( а.с. 34-40). Надані стороною відповідача як докази заперечень: свідоцтво про народження [PERSON], [INFO] ,з якого вбачається що її батьками є [PERSON] та [PERSON], одержані судом від імені [PERSON] розписки ( а.с.241-243) про отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів 12.11.2009 року - 10000 грн., 31.11.2009 року - 31000 грн., 26.09.2009 року - 20000 грн. для вкладення їх на депозитний рахунок для накопичення з метою подальшої оплати навчання [PERSON], квитанції про сплату послуг за навчання [PERSON] у період з серпня 2011 по грудень 2013 року, товарні чеки на придбання ноутбука та шуби( а.с.216-223), пояснення свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в тій частині, що спірні кошти не належали сім'ї , а були отримані відповідачкою у розмірі 10,20, 30 тисяч грн. від [PERSON] у 2009 році з наперед обумовленою метою, суд не приймає до уваги як належні докази зазначених стороною відповідача обставин з наступних підстав. Пояснення свідків спростовуються банківськими документами, з яких вбачається, що вклади відкривалися, починаючи з 2007 року, а згодом пролонгувалися, відсутні докази, що саме ті кошти, що начебто отримувалися відповідачем, були зараховані на депозитні рахунки на її ім'я. Крім того, свідки перебувають у родинних відносинах, тому суд відновиться критично до їх показань. Розписки про отримання коштів, направлені суду з відділення поштампу №3 у м. Херсоні, в той час коли свідки стверджували, що вони знаходяться у [PERSON], який мешкає в АР Крим. Розписки не беруться судом до уваги також з підстав, передбачених ч .2 ст.59 ЦПК України, якою передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими способами доказування. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного суду України у п.27 постанови №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи зі змісту ст.59 ЦПК та з врахуванням положень ч.1 ст.218 ЦК, не може стверджуватися показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами, Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо брати до уваги позиції відповідача, то отримання нею коштів з наперед обумовленою метою чи в інтересах третьої особи за своєю правовою природою можливо розглядати як договір дарування ( ст.725 ч.1 ЦК ), який відповідно до вимог ч.5 ст.719 ЦК повинен був укладатися у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Але таких доказів суду надано не було.

Outcome: approved