Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором та просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по відсоткам за кредитним договором № DNXRRX13400226 від 04 березня 2007 року, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту, у розмірі 18801,15 грн., а також судові витрати у розмірі 1378,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, в позові зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення в разі неявки в судове засідання відповідача (а.с. 4). Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив дану справу розглядати без фіксації технічних засобів, заперечував проти задоволення позовних вимог, у позові просив відмовити в звязку зі спливом строку позовної давності згідно ст.ст. 256, 257 ЦПК України (а.с. 33). Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору № DNXRRX13400226 від 04 березня 2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 2060,4 грн. на строк 6 місяців до 04 вересня 2007 року (а.с. 6-10). ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов'язків ЗАТ КБ «ПриватБанк», у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року змінено найменування позивача з ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 15). 17 липня 2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін (а.с. 14). ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п. 3.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам („Розстрочка") (Стандарт) позичальник зобовязується погашати кредит та сплатити відсотки за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов договору (а.с. 7,8). Згідно розрахунку, відповідач станом на 27 жовтня 2016 року має заборгованість по відсоткам за кредитним договором № DNXRRX13400226 від 04 березня 2007 року, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 27.10.2011 року по 27.10.2016 року, у розмірі 18801,15 грн. (а.с. 5). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 5.5. Умов встановлено, що терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років, тобто сторони умовами договору збільшили строк позовної давності до 5 років, що допускається згідно приписів ч.1 ст. 259 ЦК України (а.с.10). Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. У справі № 6-249цс15 Верховний Суд України зробив правовий висновок, що оскільки в силу ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання припиняється згідно ст. 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином, то у випадку неповернення коштів за кредитним договором в належному розмірі проценти за кредитом та пеня за процентами підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Протягом встановленого договором строку позовної давності банк з вимогою про захист порушеного права не звертався, будучи обізнаним про порушення його майнових інтересів, оскільки відповідач до закінчення строку позовної давності платежі за договором кредиту не вносив. Зокрема, кредит відповідачу наданий 04 березня 2007 року на строк 6 місяців, тобто до 04 вересня 2007 року, а позивач звернувся з даним позовом 15 листопада 2016 року, тобто з пропуском п'ятирічного строку позовної давності. Враховуючи те, що позивачем пропущено встановлений законом строк позовної давності, поважних причин пропуску строку суду він не зазначив, не звертався з заявою про поновлення пропущеного строку позовної давності, а відповідач під час розгляду справи письмово посилався на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed