Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовано тим, що між Банком та [PERSON] 22.03.2007 року було укладено кредитний договір № MKVOGA00007017, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 10000,00 доларів США на термін до 21.03.2017 pоку, зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Згідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позичальник взяті на себе зобов'язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки, внаслідок чого її заборгованість перед позивачем станом на 06.04.2016 року становить 20561,37 доларів США, яка складається з наступного: 10369,39 доларів США - заборгованість за кредитом; 3940,76 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 231,00 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 5031,97 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до договору: 9,59 доларів США - штраф (фіксована частина), 978,66 доларів США - штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобов'язання за договором № MKVOGA00007017 від 22.03.2007 року між позивачем та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладено договори поруки, згідно пункту 2 яких поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник. У звязку з цим позивач просить стягнути солідарно з відповідачів вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] подали до суду письмове заперечення проти позовних вимог, яке мотивують тим, що на забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором №MKV0GA00007017 від 22.03.2007 року, були укладені договори поруки, згідно п. 6 яких поручитель зобов'язується виконати зобов'язання зазначені в письмовій вимозі кредитора, на протязі 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної у п. 5 цього Договору. У Договорах поруки від 22 березня 2007 р. не зазначений строк дії поруки, лише вказано у п.9 цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором. Такі умови визначені у п.11 Договорів поруки від 29.10.2012 р. Відповідачі також вказують, що 21.10.2013 року [PERSON] направив вимогу до [PERSON] (позичальник) про дострокове повернення кредиту протягом 30 днів, з чого випливає, що позивач після цього, мав право звернутись з позовом до поручителя протягом 6 місяців, тобто до червня 2014 року. Банк звертався до суду 26.12.2013 року та 28.04.2014 року, але судом позовні заяви були повернуті, оскільки не було сплачено судовий збір. Вказують, що [PERSON] звернувся до суду про стягнення суми заборгованості за кредитним договором лише через два роки від дня відправлення вимоги до позичальника, тобто з пропущеним строком. Відповідачі посилаються на судову практику Верховного Суду України щодо строків звернення до суду з позовними вимогами кредиторів до поручителів як солідарних боржників та вважають, що непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. У задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості у солідарному порядку з поручителів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] просять відмовити в повному обсязі та розглянути справу у їхню відсутність. Відповідачка [PERSON] також подала до суду письмове заперечення, згідно якого позовні вимоги Банку не визнає та просить суд в задоволенні позову відмовити з мотивів пропуску позивачем трирічного строку позовної давності щодо основного зобовязання та позовної давності в один рік щодо неустойки (штрафу, пені). Вказує, що 10.04.2008 року між нею та позивачем було укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору № MKVOGA00007017 від 22.03.2007 року, за якою сторони погодили п.7.1. викласти в новій редакції. Відповідачка зазначає, що згідно розрахунку заборгованості з лютого 2013 року вона порушує зобов'язання. Позивач звернувся до суду в серпні 2016 року, тобто з пропуском трирічного строку, оскільки змінився строк виконання основного зобовязання (п. 7.1 Додаткової угоди кредитного договору), то банк мав право з 30 червня 2013 року й протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду із позовом, однак позовну заяву подав до суду лише у серпні 2016 року. Відповідачкою [PERSON] до суду подано зустрічну позовну заяву до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів, яка ухвалою суду від 04.11.2016 року об'єднана в одне провадження із первісним позовом. Позивачка за зустрічним позовом вказує, що умови викладені в пунктах 7.1, 7.4, 5.4 укладеного між нею та банком кредитного договору № MKVOGA00007017 від 22.03.2007 року є несправедливі по відношенню до позичальника порівняно з банком, а тому дані умови договору є несправедливі у відповідності до Закону України «Про захист прав споживачів», та нарахування комісії, яка не передбачена договором внаслідок чого у позивача, виникла заборгованість за кредитним договором, а тому позивач вимушений звернутись до суду з позовом про захист прав споживачів. Вважає, що більша частина вини за те, що сталося лежить на відповідачі, який нараховув 7 % річних комісії за дострокове повернення коштів, які не передбачені кредитним договором чим порушив п. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», не виконав умови українського законодавства ст. 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» де говориться, що банк зобов'язаний при наданні кредитів додержуватись основних принципів кредитування та ст.55 Закону України «Про банки та банківську діяльність», які діяли на час укладення Договору де визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а також конфлікту інтересів клієнтів банку. Зміни до кредитного договору про нарахування 7 % річних комісії обов'язково повинно бути у письмовій формі, але відповідач без її волі та згоди нараховував 7 % річних, тому зміни до кредитного договору в односторонньому порядку є недійсним. Відповідно до ч.6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Посилається на п.3.2 рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 по справі 1-12/2013 , положення Резолюції Генеральної Асамблеї ООН „Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 9 квітня 1985 року № 39/248, статтю 61 Конституції України, правову позицію Верховного Суду України у справах №№ 6-2003цс15, 6-80цс12, вважає, що відповідач нарахував 7 % річних комісії, яка не передбачена умовами кредитного договору, та включив в умови Договору, а саме п.5.4, п.7.1,7.4, які тягнуть подвійну відповідальність за одне порушення, що є несправедливими та просить суд визнати такі недійсними і зобовязати відповідача здійснити перерахунок щомісячних платежів з урахуванням виключно відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 0,92 % щомісячно з моменту укладення кредитного договору № MKVOGA00007017 від 22.03.2007 року та здійснити коригування кредитних зобов'язань [PERSON] у бік їх зменшення у зв'язку з достроковим повернення кредитних коштів, шляхом збільшення суми періодичних платежів за даним кредитним договором. Представник позивача за первісним позовом надіслав до суду письмові пояснення, згідно яких просить задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі, так як вважає, що [PERSON] належним чином свої зобов'язання за Договором не виконала. При укладенні як Кредитного договору так і договорів Поруки, з поручителями [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними. Договорами поруки, укладеними із поручителями сторони передбачили, що порука припиняється після закінчення 5 (п'яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Оскільки, згідно до п. 7.1 кредитного договору строк видачі кредитних коштів встановлено до 21.03.2017 року, то порука припиняється 21.03.2017 р. + 5 років = 21.03.2022 року. Представник позивача за первісним позовом в судове засідання на судовий розгляд справи не з'явився, будучи належним чином своєчасно повідомленим про дату, час та місце його проведення, однак згідно прохальної частини тексту позовної заяви просив розглядати справу без участі представника позивача. Відповідачі по первісному позову [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання на судовий розгляд справи також не з'явилися, будучи належним чином своєчасно повідомленими про дату, час та місце його проведення, однак згідно прохальної частини тексту поданого заперечення просили справу розглядати у їхню відсутність. Відповідачка по первісному позову [PERSON], та представник відповідачки по первісному позову [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнали з мотивів, викладених в запереченні та заявили про застосування строків позовної давності. В задоволенні первісного позову просили відмовити. Вимоги за зустрічним позовом підтримали з мотивів, викладених в зустрічній позовній заяві та просили суд такі задоволити в повному обсязі. Заслухавши пояснення відповідачки по первісному позову [PERSON] та її представника, перевіривши матеріали справи, подані заперечення та письмові пояснення, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що 22.03.2007 року між Банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № MKVOGA00007017, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 10000 доларів США на термін до 21.03.2017 pоку, зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. 10.04.2008 року між Банком та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору № MKVOGA00007017 від 22.03.2007 року, за якою сторони погодили п.7.1. Викласти в наступній редакції [PERSON] зобов'язується надати Позичальникові кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 22 березня 2007 року по 21 березня 2017 року включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 15000 доларів США на наступні цілі: споживчі цілі, а також 912 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,0% одноразово, щомісяця в період сплати 0.07 % від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного Договору. Періодом сплати вважати період з 25 по 31 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 218,77 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотками, винагороди. У разі порушення вищевказаних термінів оплати (зокрема оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, - Позичальник зобовязаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів. На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором №MKV0GA00007017 від 22.03.2007 року, між Банком та відповідачами були укладені договори поруки: - Договір поруки №1 від 22 березня 2007 року, укладений між Банком та [PERSON]; - Договір поруки №1 від 22 березня 2007 року, укладений між Банком та [PERSON]; - Договір поруки від 29 жовтня 2012 року, укладений між Банком та [PERSON]; - Договір поруки від 29 жовтня 2012 року, укладений між Банком та [PERSON] Згідно п. 6 договорів поруки, поручитель зобов'язується виконати зобов'язання зазначені в письмовій вимозі кредитора, на протязі 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної у п. 5 цього Договору. Умови кредитного договору №MKV0GA00007017 від 22.03.2007 року відповідачкою [PERSON] порушені, про що свідчить розрахунок, наданий ПАТ КБ «Приватбанк». Разом з тим, відповідачами за первісним позовом заявлено про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до\~ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~статті 261 ЦК України\~початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Згідно розрахунку заборгованості відповідачка [PERSON] з лютого 2013 року порушує зобов'язання. Оскільки на підставі п. 7.1 Додаткової угоди кредитного договору змінився строк виконання основного зобовязання (порушення термінів оплати забогованості на 120 календарних днів), [PERSON] мав право з 30 червня 2013 року й протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду із позовом. Натомість позивач звернувся до суду 23 серпня 2016 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Відповідно до ч. 2\~ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд також встановив, що 21.10.2013 року Банком було направлено вимогу до відповідачки [PERSON] про дострокове повернення кредиту протягом 30 днів. З цього випливає, що кредитор, змінивши строк виконання основного зобовязання, був зобовязаний предявити позов до поручителів протягом 6 місяців, тобто до червня 2014 року. Банк звернувся до суду із даним позовом про стягнення суми заборгованості за кредитним договором лише через два роки від дня відправлення вимоги до позичальника, тобто з пропущеним строком. Непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. Таким чином, суд приходить до висновку, що ПАТ КБ «Приватбанк» предявив позов вже після спливу позовної давності (23.08.2016 року) та після припинення права на задоволення своїх вимог за рахунок поручителів, тому в задоволенні первісного позову з цих підстав необхідно відмовити. Щодо вимог зустрічного позову суд зазначає наступне. Згідно до п.7.1. Договору, Банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 22 березня 2007 року по 21 березня 2017р. включно у вигляді непоновлюваної лінії, у розмірі 10000 доларів США на наступні цілі: споживчі цілі, а також 640 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3,2.27 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця сплати 0,07 % від суми виданого кредиту відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.311 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2. даного Договору. Періодом сплати вважати період з 25 по 31 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 145,85 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотками, винагороди. Пунктом 7.4 Договору передбачено, згідно ст.212 ЦК України, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1,2.2.4,2.3.3 цього Договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,04 % на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Пунктом 5.4 Договору визначено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, у зв'язку з чим банк змушений буде звернутись до суду, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. +5 % від суми позову. Відповідно до п.4-5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (редакція, яка діяла на момент укладення договору) Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Банк нарахував 7 % річних комісії за дострокове повернення коштів, які не передбачені кредитним договором, чим порушив п. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Згідно ч.2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» , умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Аналізуючи умови, викладені у пунктах 7.1., 7.4 та 5.4. редитного договору, суд приходить до висновку, що такі умови є несправедливими по відношенню до позичальника порівняно з банком, дані умови договору є несправедливі у відповідності до Закону України «Про захист прав споживачів», та нарахування комісії, яка не передбачена договором внаслідок чого у позивача, виникла заборгованість за кредитним договором. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в справі № 6-80цс12 встановлено, що відповідно до ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. [PERSON] нарахував 7 % річних комісії, яка не передбачена умовами кредитного договору, та включив в умови Договору які тягнуть подвійну відповідальність за одне порушення, а саме п.5.4, п.7.1,7.4, які є несправедливими. Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають до задоволення. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Оскільки у задоволенні позовних вимог за первісним позовом відмовлено, у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, понесені Банком судові витрати стягненню з відповідачів не підлягають. Згідно п.7 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачка за зустрічним позовом звільнена від сплати судового збору за заявлену вимогу, що випливає із порушення її прав, як споживача. Відповідно до ч.3\~ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У звязку з цим із відповідача за зустрічним позовом на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved