Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Нива-1200» про розірвання договору оренди земельної ділянки, в якому просив суд розірвати договір оренди 1/2 земельної ділянки розташованої за адресою: Благоєвська сільська рада Іванівського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки 5121881000:01:004:0331, укладеного 08.12.2015 року (без номеру) між ТОВ «Нива-1200» та [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на ту обставину, що [PERSON] є власником 1/2 земельної ділянки розташованої за адресою: Благоєвська сільська рада Іванівського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки 5121881000:01:004:0331, земельна ділянка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 08.12.2015 року [PERSON] уклав з ТОВ «Нива-1200» договір оренди вищевказаної земельної ділянки, нормативна грошова оцінка земельної ділянки на момент укладення договору складає 97299,54 грн., строк дії договору 15 років. Разом з тим, станом на дату подання позову, тобто 15.05.2019 року договір оренди належним чином зареєстрований не був, оскільки не був зареєстрований у Реєстраційній службі по Іванівському району Іванівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, чим було порушено порядок державної реєстрації договору. Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 23.03.2016 року Одеським міським управлінням юстиції в одеській області був зареєстрований договір, який видано 02.12.2015 року, власником якого є ТОВ «Нива-1200». Отже, виходячи з наведеного договір від 08.12.2015 року належним чином зареєстрований не був. Також позивач посилався на ту обставину, що орендна плата визначена в договорі не сплачується в повному розмірі, орендарем не була врахована та не сплачена орендодавцю індексація та мало місце систематична несплата земельного податку, крім того при підписанні договору була навмисно занижена нормативно-грошова оцінка земельної ділянки. Позивач також посилався на ту обставину, що при користуванні земельної ділянки відповідачем не дотримується екологічна безпека землекористування та збереження ґрунтів, не додержуються державні стандарти норм та правил, що є суттєвим порушення обов`язків відповідача як орендаря. Позивач у судове засідання не з`явився, проте в матеріалах справи наявна його заява та заява його представника про розгляд справи у їх відсутність, просили позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, заяв та клопотань не надав, про причини неявки не повідомив, тому суд визнає його неявку з неповажних причин, оскільки сторона відповідача була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, відзиву не надіслав, тому суд вважає за можливе розглянути справи у його відсутність за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Так, на протязі тривалого розгляду справи судом були створенні належні умови для подання сторонами доказів на підтвердження обставин, на які вони посилаються, як на підставу свої вимог та заперечень. Частина 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Так, у судовому засіданні було встановлено, що 08.12.2015 року між [PERSON] та ТОВ «Нива-1200» було укладено договір оренди землі, об`єкт оренди - 1/2 частка земельної ділянки площею 4,5882 га в тому числі 4,5882 га рілля, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, нормативна грошова оцінка земельної ділянки 97299,54 грн., строк дії договору 15 років. За домовленістю сторін, право оренди розпочинається з дати державної реєстрації права оренди. Орендна плата вноситься у грошовій формі у розмірі 6% від розміру нормативно-грошової оцінки, вказаної у даному договорі та складає 5837,97 грн., індексація орендної плати здійснюється в порядку, визначеному законодавством України, що підтверджується копією договору оренди землі від 08.12.2015 року. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та ін. право оренди 1/2 земельної ділянки з кадастровим номером 5121881000:01:004:0331 було зареєстровано 23.03.2016 року Одеським міським управлінням юстиції, орендар ТОВ «Нива-1200», орендодавець [PERSON] , при цьому дата видання договору значиться як 02.12.2015 рік. Як вбачається з позовної заяви, однією з умов розірвання договору є порушення порядку реєстрації договору. Так, згідно ст.1 ЗУ «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Стаття 13 вищевказаного Закону вказує, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. (ст.14 ЗУ «Про оренду землі») Згідно з ч.5 ст.6 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції чинній на час укладення договору) Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Дані правовідносини регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме ч.1 ст.2 Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.5 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на момент реєстрації договору) державна реєстрація обтяжень речових прав проводиться незалежно від місцезнаходження нерухомого майна. Державна реєстрація прав проводиться за заявами у сфері державної реєстрації прав будь-яким державним реєстратором з урахуванням вимог, встановлених абзацами першим - третім цієї частини, крім випадку, передбаченого абзацом п`ятим цієї частини. Згідно з п.2 ч.1 ст.10 вищезазначеного Закону (в редакції чинній на час проведення реєстрації договору ) державним реєстратором є, окрім інших , є громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав. Отже, посилання представника позивача на ту обставину, що спірний договір оренди землі мав би бути зареєстрований в Реєстраційній службі по Іванівському району Іванівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, а не у Одеському міському управлінні юстиції, що має наслідком розірвання договору оренди, так як не було здійснено його державну реєстрацію, не є спроможним, оскільки як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та ін. право оренди 1/2 земельної ділянки з кадастровим номером 5121881000:01:004:0331 було зареєстровано 23.03.2016 року Одеським міським управлінням юстиції, [PERSON] , отже при державній реєстрації спірного договору було дотримано всі вимоги ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Посилання позивача на ту обставину, що в даному записі вказано не вірно дату видання договору, а саме 02.12.2015 рік, а не 08.12.2015 рік, суд розцінює як суто технічну помилку, оскільки інші реквізити та умови договору відповідають договору земельної ділянки від 08.12.2015 року, а саме сторони, об`єкт оренди, розмір орендної плати повністю збігаються. Так, у позовній заяві позивач посилався на ту обставину, що орендарем не сплачується в повній мірі орендна плата та не проводиться її індексація, разом з тим, не зазначено у якому розмірі має місце її недоплата, не зазначено, яка заборгованість на даний час є у відповідача перед позивачем за спірним договором оренди станом на дату подання позову, не заявлено клопотання про витребування таких доказів від відповідача. Відповідно до ч.3 ст.21 Закону України «Про оренду землі» обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Так, законодавством не затверджено механізму індексації орендної плати за землю. Тож підприємство на власний розсуд може визначити для себе будь-який зручний метод індексації, застосовуючи індекси інфляції, визначені Держстатом. Разом з тим у відповідності до ч. 1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи . Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.1,2 ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Отже, позивачем не вказано у позовній заяві та жодними доказами не підтверджено факту не повної сплати відповідачем орендної плати та не проведення її індексації, а суд не може збирати докази з власної ініціативи. В обґрунтування позовної заяви про розірвання спірного договору оренди землі від 08.12.2015 року позивач, посилався на ту обставину, що мало місце систематична несплата земельного податку. Судом було досліджено надані представником відповідача копії платіжних доручень №178, 470, 31, 1024 по сплаті ТОВ «Нива-1200» єдиного податку з сільськогосподарських товаровиробників 4 групи оподаткування, у своїх письмових поясненнях, представник відповідача зазначив, що ТОВ «Нива-1200» є платником податку 4 групи та відповідно до ст.291 Податкового кодексу України вони є звільненими від сплати земельного податку, оскільки є платниками податку 4 групи та перебувають на спрощеній системі оподаткування. Так, відповідно до копії податкової декларації ТОВ «Нива-1200» є платником єдиного податку 4 групи. Згідно з ст.291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності. Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою. Суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку: 4) четверта група - сільськогосподарські товаровиробники. Відповідно до ст. 292-1 ПК України об`єктом оподаткування для платників єдиного податку четвертої групи є площа сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень) та/або земель водного фонду (внутрішніх водойм, озер, ставків, водосховищ), що перебуває у власності сільськогосподарського товаровиробника або надана йому у користування, у тому числі на умовах оренди. Відповідно до ст.297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів : 4) податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва. Отже, виходячи з вищенаведеного, ТОВ «Нива-1200» не є платником земельного податку відповідно до норм Податкового кодексу України, таким чином об`єктивно не може його систематично не сплачувати. Послання позивача на ту обставину, що при підписанні договору оренди землі відповідачем було умисно занижено нормативно-грошову оцінку земельної ділянки, яка передалася в оренду не знайшла підтвердження при розгляді справи у зв`язку з наступним. По-перше, відповідно до статті 1 ЗУ «Про оцінку земель», нормативна грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами. Згідно ст.18 ЗУ «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться: розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років; розташованих за межами населених пунктів земельних ділянок сільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 7-10 років. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України "Про землеустрій". Здійснення нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення здійснюється відповідно до Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 23.05.2017 року №262. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки громадяни можуть отримати через Центри надання адміністративних послуг (ЦНАПи), які утворені при місцевих державних адміністраціях та органах місцевого самоврядування. Отже, як вбачається з вищенаведеного, нормативно грошова оцінка земельної ділянки сільськогосподарського призначення в межах району здійснюється суб`єктами, які є розробниками документації із землеустрою, відповідно до Закону України "Про землеустрій" та може бути отримана власником земельної ділянки, звернувшись до відповідного Центру надання адміністративних послуг. Разом з тим, позивачем не надано доказів, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянка станом на час укладання договору оренди від 08.12.2015 року була іншою, не заявлялися клопотання про витребування такої інформації у разі неможливості самостійно отримати дані докази. Посилання позивача на ту обставину, що при користуванні земельної ділянки відповідачем не дотримується екологічна безпека землекористування та збереження ґрунтів, не додержуються державні стандарти норм та правил, що є суттєвим порушення обов`язків відповідача як орендаря суд не може брати до уваги, оскільки на підтвердження даної обставини позивачем не було надано жодних доказів, які в розумінні ст.76 ЦПК України могли б підтвердити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги позивача. Так, згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). Ч.1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). За правилами ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Припинення договору оренди землі шляхом його розірвання передбачено ст.32 Закону України "Про оренду землі», відповідно до положень якої на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. У разі розірвання договору оренди землі з ініціативи орендаря орендодавець має право на отримання орендної плати на землях сільськогосподарського призначення за шість місяців, а на землях несільськогосподарського призначення - за рік, якщо протягом зазначеного періоду не надійшло пропозицій від інших осіб на укладення договору оренди цієї ж земельної ділянки на тих самих умовах, за винятком випадків, коли розірвання договору було обумовлено невиконанням або неналежним виконанням орендодавцем договірних зобов`язань. У разі розірвання договору оренди землі за погодженням сторін кожна сторона має право вимагати в іншої сторони відшкодування понесених збитків відповідно до закону. Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Відповідно до п.13.4 оспорюваного договору оренди землі від 08.12.2015 року дія даного договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбаченим договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з підстав визначених законом, за ініціативою орендаря за умови направлення попереднього повідомлення орендодавцю не пізніше ніж за 60 календарних днів до бажаної дати припинення договору оренди. Отже, враховуючи вищенаведене, суд вказує на ту обставину, що у судовому засіданні не знайшли підтвердження обставини на які посилався позивач при заявлені вимоги про розірвання договору оренди землі від 08.12.2015 року, у зв`язку з чим у задоволені позовної заяви необхідно відмовити через її необґрунтованість. Застосовуючи норми процесуального права, суд зазначає. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову [PERSON] , у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати вважаються понесеними за рахунок позивача.

Outcome: dismissed