Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики вказуючи, що 14.04.2012 року між: [PERSON] та [PERSON], було укладено договір позики. [PERSON] пояснив позивачу, що гроші потрібні йому на розвиток його з дружиною підсобного господарства: вони займаються вирощуванням та реалізацією у великих розмірах овочевих культур. Разом з дружиною вони обробляють свою землю і гарантовано очікують стабільний прибуток. Відповідно до умов договору [PERSON] взяв у борг, а [PERSON] передав грошову суму у розмірі 300 000 (триста тисяч) гри., що передбачено п. 1:2. Договору. Факт передачі грошей підтверджується п. 2.2 Договору , відповідно до змісту якого сторони підтверджують, що позикодавець передав, а позичальник отримав від позикодавця гроші,у розмірі, що передбачено п. 1.2. Договору на момент його оформлення. Розуміючи, що зміст Договору повинен відповідати всім вимогам закону, сторони обумовили між собою всі його істотні умови, у тому числі і строк повернення та порядок розрахунків. Відповідно до п.2.1. Договору, позика надається строком до 01.06.2012 року. Пунктом 4.5. Договору узгоджено, що Договір складено та підписано в одному примірнику, який залишається на зберіганні до повного виконання Позичальником зобов'язання по Договору у позикодавця. Позикодавець зобов'язується передати цей примірник Договору позичальнику з відміткою про одержання грошей, а у випадку неможливості повернення боргового документа - вказати про це у розписці, які він повинен видати Позичальнику. Позичальник своєчасно не виконав взяті на себе зобов'язання - гроші до 01.01.2012 року не повернув. Повідомивши про неможливість виконання зобов'язання своєчасно, позичальник звернувся до позикодавця з проханням розстрочити виконання зобов'язання щодо повернення грошей. Позикодавець погодився на розстрочку і сторони визначили графік погашення боргу, про що зазначили у тексті Договору. Відповідно до Графіку погашення, перша частина боргу у розмірі 100 000 (сто тисяч) гри., повинна була повернута до 01.06.2013 року, друга частина у розмір 100 000 (сто тисяч) гри., до 01.06.2014 року і остання частина у розмірі 100 000 (сто тисяч) гри., в строк до 01.06.2015 року. Розуміючи значення своїх дій, без будь-якого тиску та примушення, сторони поставили свої підписи на Договорі, що є належним підтвердженням факту укладання угоди. Станом на сьогодні відповідач № 1 свої зобов'язання не виконав, що підтверджується наявним у позивача примірником Договору. Від будь-якого спілкування з приводу повернення боргу ухиляється. Оскільки позика [PERSON] бралася на розвиток підсобного господарства подружжя, позивач вважає, що відповідати по зобов'язаннях повинне подружжя [PERSON], що узгоджується з нормою ч. 4 ст. 65 СК України, яка встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Просить стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу, з урахуванням індексу інфляції у розмірі 445 950 грн. 37 коп., яка складається з: сума боргу за період 01.06.2013 року по 29.04.2016 - 180374.41 грн.(сто вісімдесят тисяч триста сорок сім грн.,41 коп); з 01.06.2014року по 29.04.2016 року - 162809.00 гри.(сто шістдесят дві тисячі вісімсот дев'ять грн.,00коп); за період 01.06.2015 року по 29.04.2016 - 102766.96 гри. (сто дві тисячі сімсот шістдесят шість гри., 96 коп), стягнути з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, які складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з наданням, юридичних послуг адвоката. В судове засідання позивач [PERSON], не з'явився подав до суду заяву в якій просить цивільну справу розглянути за його відсутністю позовні вимоги підтримує у повному обсязі. В судовому засідання представник позивача [PERSON] дала пояснення аналогічні викладеним в позові, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. В судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON] не з'явилися подали до суду заяву в якій просять цивільну справу розглянути за їх відсутністю позовні вимоги не визнають у повному обсязі. В судовому засідання представник відповідачів [PERSON] заперечує проти позовних вимог позивача у повному обсязі, суду пояснила, що дійсно 14.04.2012 року між: [PERSON] та [PERSON], було укладено договір позики. Відповідно до якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 300 000 грн. та зобов"язався повернути в строк до 01.06.2012 року. Борг у строк визначений договором, а саме до 01.06.2012 року не був повернутий. Зобов"язання щодо повернення боргу були виконані 25.10.2012 року шляхом передачі грошей в сумі 300 000 грн., що підтверджується квитанціями про здійснення валютно-обмінної операції № 1511798, № 1511500 відповідно до яких [PERSON] обміняв гривні на долари. Таким чином строк звернення до суду з позовом про стягнення боргу у позивача сплив, просить суд застосувати строки позовної давності. Вважає, що ствердження позивача щодо наявності домовленості між [PERSON] та [PERSON], графіку погашення боргу, а саме 01.06.2013р.- 100 000 (сто тисяч) грн., 01.06.2014р.- 100 000 (сто тисяч) грн., 01.06.2015р.- 100 000 (сто тисяч) грн. є безпідставним, так як в договорі вказаний графік був дописаний [PERSON] пізніше ніж укладений договір. Окрім цього, [PERSON] не є належним відповідачем так як остання не повинна відповідати по даному договору, так як вона не була стороною договору, не знала про укладання цього договору, та не надавала згоди на його укладення. Просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В силу ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Підтвердженням укладення договору позики може бути не будь-яка розписка, а лише та, яка засвідчує факт отримання грошових коштів в борг і містить умови про їх повернення. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON], на підтвердження своїх позовних вимог, надав суду договір позики від 14 квітня 2012 року (а.с.4). Відповідно п.п. 1.2 п.1 Договору [PERSON] передає на умовах цього договору у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 300 000 грн., а [PERSON] зобов"язується повернути [PERSON] таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно п.п. 2.1 п.2 Договору, позика надається строком до 01.06.2012р. Відповідно п.п. 2.2 п.2 Договору, сторони підтверджують, що [PERSON] передав, а [PERSON] отримав від [PERSON] гроші у розмірі передбачені п. 1.2 договору на момент його оформлення. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] борг в сумі 300 000 грн. до 01.06.2012р. [PERSON] не повернув. Таким чином, суд погоджується з доводами представника позивача, щодо встановлення графіку погашення боргу, а саме 01.06.2013р.- 100 000 (сто тисяч) грн., 01.06.2014р.- 100 000 (сто тисяч) грн., 01.06.2015р.- 100 000 (сто тисяч) грн., що зазначений в договорі позики від 14 квітня 2012 року, так як [PERSON] борг в сумі 300 000 грн. в строк встановлений Договором не повернув. Згідно ч. 1-2 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. У відповідності до ч. 1-2 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Досліджені в судовому засіданні копії квитанцій про здійснення валютно-обмінної операції № 1511798, № 1511500 (а.с.95 ) не підтверджують факт повернення [PERSON] боргу за договором позики від 14 квітня 2012 року в сумі 300 000 грн. , тому суд відноситься до них критично та не приймає їх до уваги. Таким чином, ствердження представника відповідачів щодо повернення боргу в сумі 300 000 грн. не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до графіку погашення боргу останню суму 100 000 грн. [PERSON] повинен був повернутий 01.06.2015р., позивач звернувся з позовом до суду 04.04.2016р., таким чином строк звернення до суду з боку позивача не був порушений, тому підстав для застосування судом строків позовної давності звернення до суду немає. Вимоги позивача до [PERSON] про солідарне стягнення боргу за договором позики від 14.04.2012р. на підставі ст. 65 СК України не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, так як позивачем не надано суду жодних доказів в підтвердження того, що договір позики був укладений в інтересах сім"ї та грошові кошти отримані за договором позики в сумі 300 000 грн. були використані в інтересах сім"ї [PERSON]. Таким чином, суд вважає, що позивачу в частині заявлених позовних вимог до [PERSON] про солідарне стягнення боргу за договором позики від 14.04.2012р. слід відмовити. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 445 950 грн. 37 коп., яка складається з: сума боргу за період 01.06.2013 року по 29.04.2016 - 180374.41 грн.(сто вісімдесят тисяч триста сорок сім грн.,41 коп); з 01.06.2014року по 29.04.2016 року - 162809.00 гри.(сто шістдесят дві тисячі вісімсот дев'ять грн.,00коп); за період 01.06.2015 року по 29.04.2016 - 102766.96 гри. (сто дві тисячі сімсот шістдесят шість гри., 96 коп) відповідачами не оспорюється та підлягає стягненню у повному обсязі з відповідача [PERSON]. Позивачем, представником позивача [PERSON] не надано суду жодних доказів які підтверджують понесені позивачем [PERSON] витрати, пов'язаних з наданням, юридичних послуг адвоката. Таким чином, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача [PERSON] понесені ним судові витрати, а саме судовий збір в сумі 4459 грн. 50 коп.

Outcome: partial