Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] за участю третьої особи Приватного нотаріуса Київського міського округу Ващенка Віталія Володимировича про визнання заповіту недійсним. Свої вимоги мотивував тим, що [INFO] померла [PERSON] , рідна сестра позивача. Після смерті останньої відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме, на квартиру [ADDRESS] . Після відкриття спадщини позивачу стало відому, що 01 грудня 2005 року [PERSON] склала заповіт на користь відповідача. Вважає вказаний заповіт недійсним, оскільки спадкодавець на момент укладення заповіту не усвідомлювала значення своїх дії та не могла надати згоди на підписання заповіту. Просить визнати недійсним заповіт від 01 грудня 2005 року, складений [PERSON] на користь [PERSON] , посвідчений Першою Київською державною нотаріальною конторою. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. 15 січня 2019 року ухвалою суду витребувано у Територіального медичного об`єднання «Психіатрія» (04080, вул. Кирилівська, 103-а, м. Київ) амбулаторну медичну картку хворої [PERSON] , [INFO] , та медичну картку стаціонарної/амбулаторної медичні картку хворої [PERSON] , [INFO] . Крім того, 15 січня 2019 року ухвалою суду витребувано у Першої Київської державної нотаріальної контори (01135, просп. Перемоги, 11, м. Київ) оригінал заповіту [PERSON] , [INFO] , посвідчений Першою Київською державною нотаріальною конторою 01 грудня 2005 року, зареєстрованого в реєстрі за № 38031271, номер реєстрації нотаріальних дій 8-3544. Також, 15 січня 2019 року ухвалою суду витребувано у Приватного нотаріуса Київського міського округу Ващенка Віталія Володимировича (03083, просп. Науки, 54-б, оф. 2, м. Київ) належним чином завірені матеріали спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 15 січня 2019 року ухвалою суду залучено Першу Київську державну нотаріальну контору (01135, просп. Перемоги, 11, м. Київ) до участі у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи Приватного нотаріуса Київського міського округу Ващенка Віталія Володимировича про визнання заповіту недійсним в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. 10 вересня 2019 року ухвалою суду зупинено провадження по справі у зв`язку з призначенням судово-психіатричної (посмертної) експертизи, на вирішення якої поставлено наступні питання: Чи страждала [PERSON] , яка померла [INFO] , психічним захворюванням? Якщо страждала, то яким? Чи могла [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та/або керувати ними на момент підписання заповіту на користь [PERSON] 01 грудня 2005 року? 28 лютого 2020 року ухвалою суду відновлено провадження по справі. 20 травня 2020 року протокольною ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 09 вересня 2020 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснив, що постійно контролював стан здоров"я сестри. Якщо хвороба у сестри позивача загострювалася, йому повідомляли про це з її роботи або сусіди. Представництво інтересів здійснювала [PERSON] . Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю. Дала пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю з підстав, викладених у відзиві, який долучено до матеріалів справи (а.с. 103-105). Третя особа Приватний нотаріус Київського міського округу Ващенко Віталій Володимирович в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Першої Київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позивач [PERSON] , допитаний в якості свідка пояснив, що у 1976 році через неприємності на роботі у сестри стався нервовий зрив, у зв`язку з цим вона проходила лікування. Після виписки з лікарні сестру поставили на облік. Сестра всього боялася, один-два рази на рік він направляв її на лікування. Бувало про початок захворювання повідомляли йому з роботи сестри або сусіди. У 2016-2017 роках у сестри загострилося захворювання. Свідок [PERSON] пояснила, що була давно знайома з [PERSON] , яка хотіла зробити заповіт на ім"я її чоловіка. У неї були не дуже приязні стосунки з родичами, тому вона просила, щоб документи на квартиру зберігалися у них. Вона відвідувала [PERSON] , коли остання знаходилася на лікуванні у диспансері. До лікарів [PERSON] ходила постійно, а у лікарні протягом декількох років не лежала. У 2005 році вона зробила заповіт на чоловіка. Свідок [PERSON] пояснила, що була сусідкою сестри позивача [PERSON] , яка мала психічні вади. Позивач постійно контролював стан здоров"я сестри. Якщо хвороба у сестри позивача загострювалася, вони йому повідомляли. Пам`ятає випадок, коли вночі [PERSON] боса з рушником на голові, мила підлогу та не реагувала на її звернення до неї. Дослідивши матеріали справи, допитав свідків, суд встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON] (а.с.7), рідна сестра позивача (а.с. 8, 9). Згідно заповіту, посвідченого 01 грудня 2005 року державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 8-3644 [PERSON] , [INFO] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , заповіла належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] (а.с. 84). Позивач просить визнати заповіт недійсним, обґрунтовуючи тим, що волевиявлення спадкодавця [PERSON] не було вільним і не відповідало її волі, оскільки остання на день складення заповіту не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Предметом доказування є встановлення психічного стану [PERSON] на момент складення заповіту для з`ясування того, чи могла вона на момент правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними. На підтвердження позовних вимог позивач надав суду довідку Територіального медичного об`єднання «Психіатрія» від 05 вересня 2018 року, відповідно до якої [PERSON] , 1946 року народження, знаходилась на стаціонарному лікуванні в лікарні: з 06 серпня по 14 вересня 1990 року; з 11 січня по 14 лютого 1991 року; з 28 березня по 30 квітня 1996 року; з 17 лютого по 16 березня 2001 року; з 21 березня по 15 квітня 2005 року; з 26 травня по 25 червня 2005 року; з 13 липня по 19 серпня 2005 року; з 08 січня по 08 лютого 2008 року; з 10 грудня 2008 року по 05 січня 2009 року; з 30 грудня 2015 року по 15 лютого 2016 року; з 22 квітня по 26 травня 2016 року; з 04 грудня 2016 року по 24 січня 2017 року (а.с. 12). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнав повність, оскільки на день складання заповіт у [PERSON] володіла повною цивільною дієздатністю. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів недієздатного стану [PERSON] станом на 01 грудня 2005 року. Статтями 1216,1218 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження особи на випадок своєї смерті. Згідно з положеннями ст. 1247 ч.1, ч.2. і ст. 1257 ч.1, ч.2 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Згідно ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як збоку батька, так і збоку матері. Відповідно до ч. 3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Згідно положень ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 06 листопада 2011 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Стаття 215 ЦК України встановлює загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв`язку з недодержанням у момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених ст.203 ЦК. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом(нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Частинами 2,3 ст.203 ЦК України визначено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. У відповідності до вимог п.3 ч.1 ст. 105 ЦПК, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи призначення експертизи є обов`язковим. Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 59 від 24 січня 2020 року [PERSON] , згідно з наданою документацією, з 1982 року виявляла ознаки психічного розладу - «Шизофренія параноїдна» (F20.00 за МКХ-10). На момент підписання заповіту на користь [PERSON] , [INFO] , [PERSON] виявляла ознаки психічного розладу - «Шизофренія параноїдна, безперервний перебіг, виражений апатико-дисоціативний дефект»» (F20.00 за МКХ-10) і за своїм психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними (а.с. 190-194). Зі змісту вказаного експертного висновку вбачається, що комісія дійшла до такого висновку у результаті дослідження усіх наданих сторонами доказів, а саме: матеріалів справи, медичної картки амбулаторного хворого № 7 з Київської міської клінічної лікарні № 2, медичної картки стаціонарної хворої [PERSON] № 8455 за 1990 рік, медичної картки стаціонарної хворої [PERSON] № 411 за 1991 рік, медичної картки стаціонарної хворої [PERSON] № 2112 за 1996 рік, історії хвороби № 1213 за 2001 рік, медичної картки пацієнта стаціонару [PERSON] № 4903 за 2005 рік, медичної картки пацієнта стаціонару [PERSON] № 2055 за 2005 рік, медичної картки пацієнта стаціонару [PERSON] № 3764 за 2005 рік, медичної картки пацієнта стаціонару [PERSON] № 111 за 2008 рік, медичної картки пацієнта стаціонару [PERSON] № 8966 за 2008 рік, медичної картки стаціонарної хворої [PERSON] № 8768 за 2015/2015 р.р., медичної картки стаціонарної хворої [PERSON] № 2705, медичної картки стаціонарної хворої [PERSON] № 7637, медичної картки стаціонарної хворої [PERSON] № 5000 за 2017 рік. Таким чином, з наданих об`єктів експертизи випливає, що вперше порушення псизічного стану у [PERSON] почалися у 1982 році, дебютували проявами галюцинаторно-параноїдної симптоматики. Психіатри діагностували у неї хронічний психічний розлад «Шизофренію параноїдну», визначивши тип перебігу захворювання з психічним загостреннями, та наростанням проявів захворювання у часі. Проаналізувавши надані на дослідження об`єкти експертизи та пояснення свідків комісія дійшла висновку, що [PERSON] на час підписання заповіту страждала на Шизофренію параноїдну, безперервний перебіг, виражений апатико-дисоціативний дефект»» (F20.00 за МКХ-10). Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта не має для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Згідно з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила ст. 225 ЦК України поширюються на випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Справи про визнання правочину недійсним вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Висновок експерта є повним, обґрунтованим, під час проведення експертизи досліджувались всі обставини стосовно психічного стану [PERSON] , висновки експертів містять докладний опис отриманих експертами матеріалів, та відомостей, які встановлені при дослідженні об`єктів експертизи, обґрунтування даних про психічний стан особи. На кожне з поставлених судом питань надано відповіді по суті, які є повними, зрозумілими, вичерпними та науково обґрунтованими. Цей висновок узгоджується з іншими доказами у справа, зокрема, з медичними документами та показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , які повідомили суду про порушення з боку психіки [PERSON] , що могло б позбавити його можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними. За таких обставин, підстав для відхилення висновку експерта судом не встановлено. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Однак відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо спростування висновку судово-психіатричної (посмертної) експертизи, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оцінивши висновок експерта в сукупності з іншими наявними доказами, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] за участю третіх осіб Приватного нотаріуса Київського міського округу Ващенка Віталія Володимировича, Першої Київської державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним: визнати заповіт, посвідчений 01 грудня 2005 року державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Макухою О.О., зареєстрований в реєстрі за № 8-3644, за яким [PERSON] , [INFO] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , заповіла належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] [PERSON] , недійсним. Підлягають задоволенню вимоги про стягнення витрат на проведення судово-психіатричної (посмертної) експертизи у розмірі 5629,50 грн., що підтверджується квитанцією № 3 від 02 грудня 2019 року (а.с. 236). Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як вбачається з п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп., відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір немайнового характеру на користь позивача в сумі 704,80 грн.

Outcome: approved