Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, посилаючись на наступне. Позивач вказав, що 22.10.1980 року він придбав будинок у [PERSON], розташований по [ADDRESS], але оформити право власності на даний будинок у позивача не було можливості, тому документально даний будинок був оформлений на матір позивача - [PERSON] у 1982 році. Після оформлення договору купівлі - продажу [PERSON] повернулася до свого будинку, де була зареєстрована та проживала у [ADDRESS] з 1959 року. Позивач вказав, що [INFO] матір позивача померла, перебуваючи у відповідача. [PERSON] вказав, що він вважав, що будинок належить йому, тому у встановлений законом не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, продовжуючи проживати в будинку по [ADDRESS]. У травні 2017 р. з'ясував, що документи на будинок не оформленні належним чином. Оскільки останнє місце реєстрації його матері було зареєстровано за адресою: [ADDRESS], тому він вимушений був звернутися з заявою про прийняття спадщини до Токмацької державної нотаріальної контори. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої державним нотаріусом Токмацької державної нотаріальної контори від 20.06.2017 р. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] матері - [PERSON], оскільки у встановлений законодавством шестимісячний термін заяву до нотаріальної контори не подав, зі спадкодавцем проживав окремо. Також в нотаріальній конторі [PERSON] дізнався про те, що після смерті матері була відкрита спадкова справа за заявою його сестри - [PERSON], яка отримала свідоцтво про право на спадщину 13 жовтня 1998року за реєстровим номером № 2666 на будинок по [ADDRESS]. На сьогоднішній день [PERSON] зі своєю сім'єю продовжує проживати у вказаному житловому будинку з надвірними спорудами, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою, доглядаю за будинком та утримує його, робить в ньому поточні та капітальні ремонти, оскільки вважає даний будинок своїм та іншого житла не має. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги, викладені в позовній заяві, надав судові пояснення, аналогічні, викладеним у позові. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Тому суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України, вважає за можливим провести заочний розгляд справи. Суд, заслухав позивача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов підлягаючим задоволенню з огляду на таке. 22.10.1980 року [PERSON] купив будинок у [PERSON], розташований по [ADDRESS], що підтверджується розпискою від 22.10.1980 р. З"ясовано, що на той час оформити право власності на даний будинок у позивача не було можливості, тому документально даний будинок був оформлений на матір позивача - [PERSON] у 1982 році, що також підтверджується договором купівлі - продажу від 27.08.1982 року, засвідченим секретарем виконкому Луначарської Сільської Ради Пушкарь A.C. Після оформлення договору купівлі - продажу матір позивача [PERSON] повернулася до свого будинку, де була зареєстрована та проживала (Запорізька область, [ADDRESS]) з 1959 року. [INFO] матір позивача померла під час перебування у відповідачки, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER]. Не маючи юридичної обізнаності, вважаючи, що будинок належить позивачу в законом встановлений строк [PERSON] не звернувся до нотаріальної контори для прийняття спадщини, продовжуючи проживати в будинку по [ADDRESS]. У травні 2017 р. позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини до Токмацької державної нотаріальної контори. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої державним нотаріусом Токмацької державної нотаріальної контори від 20.06.2017р. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] матері - [PERSON], оскільки у встановлений законодавством шестимісячний термін заяву до нотаріальної контори не подав, зі спадкодавцем проживав окремо. Після смерті [PERSON] була відкрита спадкова справа за заявою відповідача - [PERSON] яка отримала свідоцтво про право на спадщину 13 жовтня 1998 року за реєстровим номером № 2666 на будинок по [ADDRESS]. Встановлено, що на теперішній час [PERSON] зі своєю сім'єю продовжує проживати у вищевказаному житловому будинку з надвірними спорудами, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою, доглядає за будинком та утримує його, робить в ньому поточні та капітальні ремонти, оскільки вважає даний будинок своїм та іншого житла не має. Зазначені факти підтверджуються довідкою про склад сім'ї та іншими письмовими доказами, наявними в матеріалах справи. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. При цьому п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 р., норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 р., а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 1 січня 2011 року. На підставі викладеного чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб»єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно узагальнень Верховного Суду України та аналізу деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного) експлуатувати, вживати необхідних заходів для утримання майна в належному стані тощо. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків. Така сама позиція закріплена і у п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». В судовому засіданні встановлені, всі три умови, при яких можливо застосування ст. 344 ЦК України, а саме добросовісність заволодіння майном, відкритість володіння та безперервність цього володіння позивачем - [PERSON] Таким чином, суд, оцінивши всі докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги законними і обґрунтованими. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved