Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

Позивач звернувся 05.01.2017р. до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 07.09.2007р. [PERSON] уклав з Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк»(правонаступник ПАТ «Укрсоцбанк») кредитний договір №11211808000. З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, сторони уклали іпотечний договір від 07.09.2007р., предметом якого є квартира [ADDRESS]. 13.02.2012р. банк відступив позивачу права вимоги за вказаними вище договорами. Відповідач не виконує умови погашення кредиту і заборгованість станом на 12.12.2016р. складає 3384871,35грн. На підставі викладеного, позивач просить в рахунок погашення даної заборгованості звернути стягнення на зазначений вище предмет іпотеки. Представник позивача позов підтримав наполягав на його задоволенні, просив розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, просив розглянути справу за його відсутності, позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити, надав заперечення на позов та заяву про застосування строків позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 07.09.2007р. [PERSON] уклав з Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк»(правонаступник ПАТ «Укрсоцбанк») кредитний договір №11211808000. З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, сторони уклали іпотечний договір від 07.09.2007р., предметом якого є квартира [ADDRESS]. У звязку з тим, що відповідач не виконував умови погашення кредиту, 15.06.2010р. ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Суворовського районного суду місті Одесі з позовною заявою про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором, що підтверджується копією відповідної позовної заяві із відміткою канцелярії суду. ПАТ «Укрсоцбанк» відступив позивачу права вимоги за вказаними вище договорами, що підтверджується копіями Договору факторингу №2 від 13.02.2012р. та Договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 13.02.2012р. Статтею 256 ЦК України передбачена позовна давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ст.262 ЦК України, заміна сторін у зобовязанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Відповідно до частин 2,3 ст.264 ЦК України, позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Відповідно до ст..253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Вищевикладені фактичні обставини дають суду підстави вважати, що строк позовної давності для предявляння вимог за зазначеними вище договорами переривався 15.06.2010р. шляхом предявляння позову про стягнення заборгованості, а тому новий строк позовної давності(після його переривання) починає свій перебіг 16.06.2010р. та спливає 16.06.2013р. Таким чином, суд доходить висновку, що на момент звернення із позовом до суду, а саме 05.01.2017р., строк позовної давності сплинув. Наслідки спливу позовної давності визначені у ст.267 ЦК України, згідно з ч.4 якої сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2011 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії", позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення; боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов'язані з позовною давністю. Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду. За таких обставин, в силу положень ч.4 ст.267 ЦК України, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Висновки суду по даній справі повністю узгоджуються з правовою позицією ВСУ в постанові від 07.06.2017р. у справі №6-298цс17. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed