Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просить суд винести рішення, яким визнати договір купівлі - продажу житлового будинку та земельних ділянок, що розташовані за адресою: [ADDRESS] від 12.08.2014 року, дійсним та визнати за ним право власності на них. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з"явилися, але представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Заявлені вимоги представник позивача підтримав повністю та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову. Справу розглянуто у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, перевіривши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 12 серпня 2014 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку і земельних ділянок для обслуговування цього житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, які знаходяться в [ADDRESS]. Сторони домовились щодо усіх істотних умов договору. На виконання даного договору позивач передав відповідачу гроші в сумі 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп., а відповідач у свою чергу передав позивачу розписку про отримання грошових коштів та оригінали документів на будинок і земельні ділянки. Укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу даного нерухомого майна сторони домовились у вересні місяці 2014 року. За даним договором купівлі-продажу нерухомого майна до позивача у власність повинно було перейти наступне нерухоме майно, а саме: - житловий будинок дерев'яний, обкладений цеглою А-1, житловою площею 34,7 кв. м., дерев'яний сарай Б, гіпсоблоковий сарай Б-1, дощаний навіс б, дощаний навіс б-1, дощаний сінник В, гіпсоблоковий сарай Г, дощаний навіс Г-1, дерев'яна літня кухня Д, цегляна прибудова д, цегляний гараж Д-1, цегляний погріб ПГ, дерев'яна огорожа № 1-3, колодязь К, розташовані в [ADDRESS], а також земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0720 га., розташована в [ADDRESS] та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 0,4591 га., розташована в [ADDRESS]. З метою нотаріального посвідчення договору та реєстрації права власності на придбане майно, позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою підготувати всі документи для нотаріального посвідчення договору. Але, вимоги до цього часу залишились не задоволеними, договір нотаріально не посвідчений. В бездіяльності відповідача суд вбачає ознаки ухилення від нотаріального посвідчення договору та створення перешкод для реєстрації права власності за позивачем на придбане майно. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Крім того, ст. 220 ЦК України встановлено, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Ця позиція підтверджується і п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Отже, в даному випадку, [PERSON] і [PERSON] домовились щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу (предмет договору, його ціна, порядок передачі об'єктів продажу та порядок розрахунків), позивач в повному обсязі виконав свої зобов'язання, але відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору чим порушує його права. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. З матеріалів справи вбачається, що визнаннявідповідачем [PERSON] позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved