Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на будинок з господарсько-побутовими будівлями, що належав [PERSON] за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування позову вказала, що [INFO] помер [PERSON], після смерті якого залишилася спадщина, що складається з 1/2 частини будинку за адресою: [ADDRESS], яка належала йому та їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 02.06.1970 року. Крім того, зазначила, що 30 грудня 1966 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] у Трепівській сільській раді Знам'янського району Кіровоградської області, який було розірвано 30 березня 1999 року, при цьому за час спільного проживання у шлюбі ними було придбано будинок за адресою: [ADDRESS], в якому [PERSON] проживав і після розірвання шлюбу до дня смерті, зазначивши також, що оплата за комунальні послуги здійснювалась на їхні спільні кошти, а також все майно, що вони придбали залишилося у вищевказаному будинку, з [PERSON] і після розірвання шлюбу проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та піклувалися один про одного. Позивач також вказала, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26.02.2013 року за нею було визнано право власності в порядку спадкування на 1/2 частину будинку, за адресою: [ADDRESS], що належав [PERSON]. В свою чергу, після звернення її до Першої державної нотаріальної контори м. Кіровограда з вимогою про оформлення спадщини на вищевказаний будинок та отримання свідоцтво про право на спадщину, але нотаріус постановою №1482/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25 вересня 2013 року, відмовив у видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частину житлового будинку по [ADDRESS] після смерті колишнього чоловіка [PERSON], у зв'язку з відсутністю у неї документа, який посвідчує шлюбні відносини зі спадкодавцем, у встановленому законодавством порядку. З огляду на зазначене, позивач [PERSON] просить визнати за нею право власності на будинок з гоподарсько - побутовими будівлями, що належав [PERSON], який знаходиться за адресою: [ADDRESS] Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, зазначені в позові, просила позов задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, в порядку ч.2 ст.158 ЦПК України надали заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Заслухавши пояснення представника позивача, враховуючи подані відповідачами заяви про визнання позовних вимог, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON], помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 05 грудня 2000 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського міськвиконкому, серії [NUMBER], актовий запис №3491. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входив житловий будинок [ADDRESS], та який належав спадкодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 01.06.1970 року, посвідченого державним нотаріусом І-ої Кіровоградської державної нотаріальної контори Костіною О.Г., 02.06.1970 року, зареєстровано в реєстрі за №2-3245. Суд вважає, що до правовідносин, які виникли між учасниками спору слід застосувати норми Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року), а також положення Кодексу про шлюб та сім'ю України (в редакції 1969 року), оскільки вони розпочалися та закінчилися до 01 січня 2004 року, а саме до вступу Цивільного кодексу України, 2004 року. Крім того, відповідно до ч.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року №7 у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Так, відповідно до ч.1 ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року), що діяв на момент відкриття спадщини, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.ст.548, 549 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, при цьому діями, які свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини є: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до інформації Кіровоградської міської державної нотаріальної контори №1 від 13.11.2013 року №1767/01-16 за даними спадкового реєстру (інформаційна довідка зі спадковогореєстру за №35736005 від 13.11.2013 року), відсутні дані щодо спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] Разом з тим, судом встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті спадкодавця [PERSON] були його діти - відповідачі по справі [PERSON], та [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]), які на момент смерті спадкодавця не проживали разом з ним та не вчинили жодної з дій, передбачених ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року), а відтак є такими, що не прийняли спадщину. Судом також встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 26.02.2013 року, яке набрало законної сили 11.03.2012 року, за [PERSON], [INFO], визнано право власності в порядку спадкування на 1/2 частину будинку, за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] Зазначене речове право - право власності на нерухоме майно - 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS], [PERSON] було зареєстровано 15.04.2013 року державним реєстратором реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції Кіровоградської області на праві приватної спільної часткової власності за власником [PERSON] на підставі рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 26.02.2013 року, справа №405/482/13-ц. Судом також встановлено, що позивач [PERSON] перебувала в шлюбі з [PERSON], який було зареєстровано 30.12.1966 року Трепівською сільською радою Знам'янського району Кіровоградської області, 30.03.1999 року зазначений шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], актовий запис за №106. Під час зареєстрованого шлюбу [PERSON] за договором купівлі-продажу від 01 червня 1970 року, посвідченого нотаріусом І-ої Кіровоградської державної нотаріальної контори Костіною О.Г. 02.06.1970 року, зареєстровано в реєстрі за №2-3245, було придбано будинок загальною площею 36,61 кв.м з надвірними будівлями в [ADDRESS]. Постановою №1482/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25 вересня 2013 року державним нотаріусом Кіровоградської міської державної нотаріальної контори №1 Биковим С.Є. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться у [ADDRESS], як частку у спільному майні подружжя, після смерті колишнього чоловіка [PERSON], померлого [INFO], з підстав відсутності документу, який посвідчує шлюбні відносини у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до положень ст.ст.55, 124 Конституції України, ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Як правило, особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб»єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України. Одним із таких способів захисту порушеного права, визначених в ст.16 ЦК України, є визнання права. Згідно зі ст. 22 СК України (в редакції 1969 року), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ч.1 ст.28 СК України (в редакції 1969 року), в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Аналізуючи зазначені правові норми, суд приходить до висновку про те, що оскільки будинок [ADDRESS] був придбаний [PERSON] у 1970 році в період зареєстрованого шлюбу з позивачем [PERSON], то в силу положень ст.ст.22, 28 СК України (в редакції 1969 року, чинній на момент виникнення правовідносин між сторонами), він є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, на підставі чого [PERSON] належить 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS], як частка у спільному сумісному майні подружжя. З огляду на викладене вище, приймаючи також до уваги, що за позивачем [PERSON] на підставі рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 26.02.2013 року, яке набрало законної сили та в силу ст.124 Конституції України, ст.14 ЦПК України є обов'язковим для виконання всіма суб'єктами права на всій території України, визнано право власності в порядку спадкування на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS], зазначене право власності [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та на теперішній час [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS], в той час як в позовних вимогах остання просить визнати за нею право власності на весь будинок [ADDRESS], суд вважає, що вимоги позивача [PERSON], з урахуванням зазначеного, підлягають частковому задоволенню з визнанням за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] як частку у спільному сумісному майні подружжя. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати по справі, понесені позивачем, які складаються з судового збору в розмірі 1 300 грн., залишити по фактично понесеним. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial