Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

ПАТ «МетаБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.04.2008 р. між банком та приватним підприємцем [PERSON] було укладено кредитний договір № 32-11-08/0032-К, за умовами якого позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 404000 гривень. В забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором № 32-11-08/0032-К від 01.04.2008 р. між банком та відповідачем було укладено договір іпотеки № 32-11-08/0032-МП/К, згідно з умовами якого відповідач на добровільних засадах передала в іпотеку банку об'єкт нерухомості, що належить відповідачу на праві власності, а саме [ADDRESS]. Позичальник не виконує умови укладеного кредитного договору щодо своєчасного погашення кредиту та сплати відсотків по ньому, у зв`язку з чим позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки: [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] для часткового погашення заборгованості позичальника перед ПАТ «МетаБанк» за кредитним договором № № 32-11-08/0032-К від 01.04.2008 р. у розмірі 393 753, 54 грн., шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною продажу, що буде визначена у порядку виконавчого провадження, а також стягнути судовий збір. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутністю їх представника, посилаючись на обставини, викладені у позові, просить суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, заявою просить суд розглянути справу без її присутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Враховуючи, що доказів наявних у матеріалах справи достатньо для вирішення її по суті, за клопотанням представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01.04.2008 р. між АБ «Металург», правонаступником якого з 14.08.2009 року є ПАТ «МетаБанк» та приватним підприємцем [PERSON] було укладено кредитний договір № 32-11-08/0032-К, за умовами якого позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 404000 гривень. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, якщо інше не встановлено договором чи законом; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 23.12.2013 року у зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором № 32-11-08/0032-К, утворилась заборгованість перед АТ «МетаБанк» у розмірі 393 759,54 грн., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 330 499,76 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 35 718,28 грн., заборгованості за пенею по простроченому кредиту, відсоткам та комісією у розмірі 27 541, 50 грн. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, у разі порушення зобов'язання боржник повинен відшкодувати збитки, тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитом є обґрунтованими. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено судом, в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором № 32-11-08/0032-К від 01.04.2008 р. між банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір іпотеки № 32-11-08/0032-МП/К, посвідчений 01.04.2008 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі під № 1225. Згідно з умовами договору іпотеки № 32-11-08/0032-МП/К відповідач на добровільних засадах передав в іпотеку банку об'єкт нерухомості, а саме квартиру загальною площею 64, 0 кв.м., житловою площею 34,8 кв. м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить відповідачу на праві власності на підставі рішення постійно діючого Третейського суду при ТБ «Міжрегіональний арбітраж» від 22.11.2007 року по справі № 038-11/07, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого ОП «ЗМБТІ» № 17672354 від 08.02.208 року, реєстраційний номер 22059182, запис в книзі № 2. Відповідно до п.1.1. договору іпотеки № 32-11-08/0032-МП/К від 01.04.2008 року, іпотекою забезпечується виконання іпотекодавцем всіх зобов'язань позичальника за кредитним договором, включаючи зобов'язання: повернути суму наданого кредиту, повністю сплатити суми платежів, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати іпотеко держателю у повному обсязі збитки, заподіяні невиконанням або неналежним виконанням кредитного договору за весь період дії договору. Відповідно до п. 4.1. договору іпотеки № 32-11-08/0032-МП/К від 01.04.2008 року, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно на підставі рішення суд у випадку невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором. Статтею 575 ЦК України встановлено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. ст. 1,11 Закону України «Про іпотеку», майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Відповідно до ч. 2 ст. 590 ЦК України та ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право заставодержателя звернути стягнення на предмет застави у випадку невиконання зобов'язання в строки, передбачені договором, виконання якого забезпечене заставою. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України „Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених ст.12 цього Закону. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України « Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 7 Закону України від 19.06.2003 р. «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки і його реалізація для задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється органом державної виконавчої служби на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням вимог, установленим Законом України « Про іпотеку». Таким чином, вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за ціною продажу, встановленою в порядку виконавчого провадження не суперечить вимогам зазначеного Закону. Як вбачається з заяви [PERSON] проти задоволення позовних вимог відповідач не заперечує, що свідчить про письмове волевиявлення відповідача спрямоване на припинення спору з позивачем. Суд, встановивши, що визнання позову відповідачем відповідає дійсним обставинам справи, не порушує будь-чиїх прав та законних інтересів, не зроблено під впливом протиправної поведінки щодо нього інших осіб або з метою приховати інші обставини, вважає позов визнаним, оскільки у нього не виникає сумніву у наявності для того законних підстав. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує на користь позивача витрати, пов'язані зі сплатою ним при пред'явленні позову судового збору.

Outcome: approved