Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

До Краматорського міського суду Донецької області звернулося Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, та з зустрічним позовом звернувся [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання окремих пунктів кредитного договору недійсним та розірвання договору. Свої вимоги позивач по зустрічному позову обґрунтував тим, що 15.05.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/07-171/83 згідно до якого банку надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 80 000 доларів США , строком до 12.07.2027 року, із сплатою 14,75% річних. З метою зменшення фінансового навантаження на відповідача в умовах кризових явищ в економіці України між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] 29.02.2012 року укладена Додаткова угода № 014/07-171/83/3 до Кредитного договору. У порушення умов договору, Додаткової угоди, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 16.04.2013року має прострочену заборгованість в розмірі 64 789, 09 доларів США, що за курсом НБУ становить 517 859,20 грн. у тому числі - заборгованість за кредитом -61 221,90 доларів США - заборгованість по сплаті відсотків - 3 240,62 доларів США - пеня за невчасну сплату кредиту та відсотків - 326,57 доларів США.( 2 610,27 грн.) Із зустрічним позовом звернувся [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсними п.п. 1.12.6, 1.12.8 Кредитного договору та розірвання кредитного договору від 15.05.2008 року, який під час судового розгляду було уточнено (а.с.205). Свої вимоги обґрунтував тим, що під час укладання Кредитного договору [PERSON] знаходився у стабільному матеріальному стані мав два підприємства. Фінансова криза в 2009 році погіршила фінансове становище [PERSON]. Доходи на його підприємствах зменшилися. 08.07.2011 року він розірвав шлюб зі своєю дружиною. 14.05.2013 року позивач по зустрічному позову втратив половину свого майна, яке відійшло колишній жінці за судовим рішенням. Після укладання додаткової угоди від 29.02.2012 року, згідно якої відсоткову ставку протягом року зменшили на 2 % , але збільшили термін дії договору до 12.02.2027 року, фінансове навантаження залишилося на високому рівні. Отже обставини суттєво змінилися. Якщо б ці обставини існували під час укладання договору, з тими доходами, які позивач мав зараз, він би не укладав договір, відповідно банк не видав би позивачу 80 000 доларів США. Статтею 652 ЦК України передбачені підстави для розірвання або зміни договору у зв»язку з істотною зміною обставин. В кредитному договорі банк повинен був визначити умови, за яких договір може бути змінений або розірваний за ініціативою позивача. Крім того пояснити недоліки кредитного договору, який береться у валюті. Але в супереч вимогам ст. 11 Закону України « Про захист прав споживачів», згідно якої відповідач зобов'язаний був під час підписання договору письмово попередити позивача про усі ризики та усі недоліки кредитного договору, також в договорі Банк повинен визначити умови дострокового розірвання договору. Але в договорі можливість дострокового розірвання договору передбачена тільки для банку, для споживача не передбачена. П.п. 1.12.6, 1.12.8. Договору включає умови, за яких споживач може змінити або розірвати договір, що робить даний пункт недійсним. Банком не визначені особливі умови за яких споживач має право розірвати договір, що не відповідає вимогам Закону. Вважає, що обставини дійсно суттєво змінилися з моменту укладання договору: закриття підприємства, падіння доходів в 14 раз, розірвання шлюбу, поділ майна подружжя. Саме ці обставини НБУ у Постанові від 06.08.2009 року за № 461 визначив як непередбачувані. Представник позивача по первісному позову Сибірко В.М. у судовому засіданні підтримав первісний позов та послався на обставини, яки викладені в позові. Одночасно пояснив, що на протязі користування кредитом, Банком відсоткова ставка збільшена не була, а навпаки відповідно до умов Додаткової угоди від 29.02.2012 року, була призначена пільгова ставка у розміру 12,75 % , тобто на 2% менш ніж передбачено основним договором. Зустрічний позов не визнав, просив суд відмовити в повному обсязі, застосувавши строк позовної давності . Окрім того пояснив, що відповідно до п.п. 1.12.6. Кредитного договору передбачено саме те, що позичальник свідчить, що всі ризики, пов»язані з істотною зміною обставин, з яких Позичальник виходив при укладанні цього договору, договору застави, Позичальник приймає на себе і такі обставини не є підставою для зміни або розірвання цього договору, договору застави, а також невиконання Позичальником зобов»язань за вищезазначеними договорами. Тобто із суті договору саме впливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Представник відповідача по первісному позову - Снежко А.Г. у судовому засіданні первісний позов не визнала в повному обсязі та просила відмовити в його задоволенні. Обґрунтовуючи свої заперечення тим, що за рахунок укладення Додаткової угоди № 3 від 29.02.2012 р. та попередніх додаткових угод, відповідача [PERSON] було введено в оману, позивач по первісному позову застосував нечесну підприємницьку практику, незаконно змінив умови договору таким чином, щоб за рахунок відповідача значно збільшити свої прибутки, змусив відповідача сплачувати за дискримінаційними умовами, скористувавшись тяжкими обставинами, які склалися у нього в сімейному життя та підприємницькій діяльності. Згідно до розрахунку заборгованості відповідач сплачував кредит з відсотковою ставкою не 14,75%, а 24%, 22%, 20,5%,19%. Але згідно Договору відсоткова ставка складає - 14,7 %. Окрім того була укладена додаткова угода від 18.06.2009р., за якою в порядку реструктуризації протягом з 30.06.2009 р. по 30.11.2009 р. відповідач був звільнений від сплати тіла кредиту - це складає 4000,02 доларів США, які потім сплачувались в порядку збільшення на цю суму періодичних платежів у періоди з 30.12.2009 р. згідно графіку, що призводило до повторного нарахування відсотків на цю суму, тому що під час так званого пільгового періоду відповідач сплачував проценти згідно встановленого додатком № 1 до кредитного договору графіку в повному обсязі. Таким чином на суму кредиту 4000,02 доларів США позивач проценти нараховував двічі, що є незаконним. Зустрічний позов, у судовому засіданні підтримала в повному обсязі та послалася на обставини, які викладені в зустрічному позові. Заслухавши представника позивача-відповідача, представника відповідача-позивача, дослідивши надані докази, суд приходить до переконання, що первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Судом встановлено, що 15.05.2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем по первісному позову [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/07-171/83. Згідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 80 000 доларів. (а.с.5-14). 29.02.2012 року було укладено Додаткову угоду до вищезазначеного Кредитного договору. ( а.с.118) . Відповідно до п.п.3.1, 3.2 Додаткової угоди, відсоткова ставка по кредиту складає - 14,75 % річних. Тимчасово на строк з 29.02.2012 року по 28.02.2013 року, встановлено пільгову процентну ставку у розмірі -12,75 %. Банк надав [PERSON] дану суму кредиту, тобто свої зобов`язання виконав в повному обсязі, а останній свої зобов`язання перед Банком не виконує. У відповідності до розрахунку заборгованості, станом на 16.04.2013 року заборгованість становить - 64 789, 09 доларів США, що за курсом НБУ становить 517 859,20 грн. у тому числі - заборгованість за кредитом -61 221,90 доларів США -заборгованість по сплаті відсотків - 3 240,62 доларів США - пеня за невчасну сплату кредиту та відсотків - 326,57 доларів США.( 2 610,27 грн.) Ствердження представника відповідача по первісному позову Снежко А.Г. про те, що відповідно до розрахунків заборгованості відповідач сплачував кредит з відсотковою ставкою не 14,75 % річних, а за більшою відсотковою ставкою, а саме 24%, 22%, 20,5% не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки відсоткова ставка у даних розмірах застосовувалась до розрахунку пені (а.с.96-105), у зв»язку з невиконанням зобов'язання позичальником, відповідно до умов п.п.4.1.1.Кредитного договору ( а.с.12) У відповідності до ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язань є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов'язання. Згідно ст. 611 ЦК України у випадку порушення зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок однобічної відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Таким чином суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача по первісному позову заборгованість за кредитом. Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»). Враховуючи зазначені роз'яснення вищого судового органу, суд вважає, що сума підлягає стягненню на користь позивача, виходячи з офіційного курсу долара США до української гривні, встановленого Національним банком України на день ухвалення рішення, тобто на 22 січня 2014 року, який складає за 100 доларів -799,3000 грн., та загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню на користь позивача з відповідача в перерахунку на грошову одиницю України, складає 517 859,20 грн. ( 64 789,09 доларів х 7,993). Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений ним судовий сбір на користь позивача у розмірі 3441,00 грн. Стосовно зустрічних позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», суд вважає доводи вказані в зустрічному позові не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. В Кредитному договорі № 014/07-171/83 від 15.05.2008 року та в Додатковій угоді № 014/07-171/83/3 від 29.02.2012 р. до Кредитного договору вказані всі умови кредитного договору, які були погоджені та підписані сторонами. Справжність підпису позивач та представник позивача по зустрічному позову - Снежко А.Г. у судовому засіданні не оспорювала, а навпаки підтвердила, про дійсність укладання даного Кредитного договору та Додаткової угоди. Згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови ( пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідач [PERSON] відповідно до ст. 627ЦК України на свій розсуд уклав кредитний договір з Банком та погодився з його умовами. Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один із оригіналів якого передається споживачеві. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені в договорі. У зв'язку з цим застосування ЗУ „Про захист прав споживачів " до спорів, що виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи процентної ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладанню договору. Після укладання договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору зазначений Закон не застосовують, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство, що регулює кредитні правовідносини. Суд вважає, що зустрічний позов [PERSON] не підлягає задоволенню, бо згідно до ст.627 ЦК України- сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог зазначеного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Позивач не довів в судовому засіданні свої вимоги. Вимоги [PERSON] про визнання недійсними п.п.1.12.6., 1.12.8 Кредитного договору та розірвання Кредитного договору не ґрунтуються на Законі і на умовах Кредитного договору.

Outcome: approved