Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

Заявниця, [PERSON], звернувся в Зіньківський районний суд Полтавської області із заявою про встановлення факту проживання однією сім"єю. В судовому засіданні заявник, [PERSON], заяву підтримав повністю та просив її задовольнити. Надала пояснення аналогічні викладеним в заяві. У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України. Відповідно ст. 213 ЦПК України, - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 Про судове рішення у цивільній справі, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. В судовому засіданні було встановлено, що 15 травня 2001 року у віці 80 років померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КЕ № 169872, виданим 16 травня 2001 виконкомом Бірківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області (а.с. 10). 29 квітня 2014 року Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області встановлено той факт, що [PERSON] була рідною бабою заявника, [PERSON] (а.с.8). На день смерті [PERSON] проживала в своєму домогосподарстві, яке розташоване в селі Бірки, Зіньківського району, Полтавської області із [PERSON] однією сімєю. [PERSON] за станом здоровя потребувала догляду, спілкуватися з іншими людьми їй було складно, тому спілкувалася лише з родиною рідного онука [PERSON] та довірливо до них відносилася. З 1994 року і до дня смерті [PERSON], [PERSON] проживав з нею однією сімєю (а.с.17). За час спільного проживання вони вели спільне господарство, обробляли присадибну ділянку, придбавали необхідні речі для життєдіяльності, спільно харчувалися, [PERSON] піклувався про стан здоровя своєї бабусі [PERSON] купуючи необхідні медикаменти. Спільно використовували грошові кошти та отримані доходи від спільного господарства. На своє майно [PERSON] заповіт не складала. [PERSON] фактично прийняв спадщину після померлої баби [PERSON], сплачував необхідні платежі, користується майном померлої. За власні кошти [PERSON] провів поховання [PERSON] та організував поминальні обіди. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до спадкової маси якої входить земельна ділянка розміром 3,92 в умовних кадастрових гектарах, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії РП № 793796 виданим Зіньківською райдержадміністрацією та зареєстрованим у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 19.05.2003 року за № 885 (а.с.11). Встановлення факту проживання з [PERSON] однією сімєю необхідне [PERSON] для одержання свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на земельну ділянку розміром 3,92 в умовних кадастрових гектарах, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія PH № 793796 виданим Зіньківською райдержадміністрацією та зареєстрованим у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 19.05.2003 року за № 885 в звязку з тим, що нотаріусом відмовлено у видачі даного свідоцтва до встановлення факту проживання однією сімєю з наступних підстав. За ч.1 ст.1269 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, але бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини може бути подана у строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо протягом цього строку спадкоємець не подав заяву про прийняття спадщини він вважається таким, що не прийняв її. Згідно ч.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у звязку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Суд, заслухавши пояснення представниці заявника, свідків: [PERSON] та [PERSON], жителів села Бірки, Зіньківського району Полтавської області, зачитавши заяву заінтересованої особи та дослідивши наявні матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved