Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про стянення з ТзОВ «Академічне» про компенсацію невикористаної щорічної відпустки та вимушеного прогулу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона знаходилася у трудових відносинах з ТзОВ «Академічне», була прийнята на роботу офіціантом з 01.09.2011 року, що підтверджується записом в трудовій книжці , відповідно до наказу №15к від 01.09.2011 року , її прийнято на роботу офіціантом із посадовим окладом у розмірі мінімальної заробітної плати , встановленої законодавством. 01.08.2013 року позивачка звільнилася із роботи за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. Працюючи в ТзОВ «Академічне» з 01.09.2011 року по 20.08.2013 року вона використала лише частину (14 днів) своєї щорічної відпустки за 2012 рік, та не використала відпустки за 2013 рік. 20.08.2013 року прийшовши отримати свою тудову книжку і наказ про звільнення , вона звернулась до адміністрації ТзОВ «Академічне» із проханням виплатити їй компенсацію за невикористані щорічні відпустки як це передбачено чинним законодавством України . Однак їй було відмовлено у цьому у грубій формі . Тобто вона не отримала компенсації за невикористану відпустку у розмірі 1 313,78 грн. Окрім того, в кінці місяця червня 2013 року на вимогу адміністрації ТзОВ «Академічне» вона була змушена написати заяву про надання їй відпустки без збереження заробітної плати терміном з 01.07.2013 року по 20.08.2013 року і протягом цього часу вона перебувала у відпустці без збереження заробітної плати . Та перебуваючи у відпустці позивачка дізналась , що відповідно до ст.26 Закону України «про відпустки»- працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власноком або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік. Тобто внаслідок порушення Закону України «про відпустки» адміністрацією ТзОВ «Академічне» позивачка протягом 36 днів перебувала у вимушеному прогулі і тому не отримала заробітної плати у сумі 1 399 грн. 68 коп. Також у зв»язку із зверненням до суду за захистом порушених її прав позивачка понесла витрати на правову допомогу у розмірі 500, 00 грн., що підтверджується договором про надання юридичних послуг. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала та надала суду аналогічні пояснення, як і в матеріалах справи , однак в подальшому до суду подала письмову заяву, якою свої позовні вимоги підтримала та просила суд справу розглядати за її відсутності. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги позивачки підтримав , та в подальшому до суду подав письмову заяву, якою просив суд такі задоволити та справу розглядати за його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, а саме в частині компенсації за невикористані щорічні відпустки у розмірі 1 313, 78 грн., так як відпустки за власним бажанням позивачці надавалися через те, що приміщення кафе ТзОВ «Академічне» перебувало на ремонті. В подальшому представник відповідача на адресу суду подала письмову заяву в якій просила суд справу розглядати за її відсутності . Дослідивши матеріали справи, письмові заяви сторін та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] належить задоволити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а по справам про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або видачі трудової книжки і такий строк позивачкою не пропущено. Позивач [PERSON] знаходилася у трудових відносинах з ТзОВ «Академічне» з 01.09.2011 року по 20.08.2013 року, що підтверджується копією трудової книжки. Із наказу про звільнення № 19-к від 20.08.2013 року, вбачається що позивачку звільнили з роботи офіціанта за власним бажанням , підстава заява позивача [PERSON] Відповідно до ст.26 Закону України «Про відпустки» , працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік . Однак як вбачається із наказу №16-к від 01.07.2013 року позивачці надано відпустку за власний рахунок за період з 01.07.2013 року по 20.08.2013 рік , тобто 51 календарний день. Із наказу № 11-к від 14.02.2013 року , вбачається що позивачці надано відпустку без збереження заробітної плати з 15.02.2013 року по 28.02.2013 року тобто на 14 календарних днів. Із розрахунку компенсації за невикористані щорічні відпустки вбачається, що за 2012 рік сума заробітної плати становить 13 177, 00 грн. , кількість календарних днів - 356 днів, кількість днів невикористаної відпустки- 10 днів. 13 177,00 грн./365 днів=37,01 грн. за 1 день 37,01 грн. х 10 днів = 370,01 грн. За 2013 рік, сума заробітної плати становить - 13 603,00 грн. , кількість календарних днів (не враховуючи святкових та неробочих) - 346 днів., кількість днів невикористаної відпустки - 24 дні. 13 603,00 грн./346 днів = 39,32 грн. за 1 день. 39,32 грн. х 24 дні = 943,68 грн. Тобто загальна сума компенсації становить : 370,01 грн. + 943,68 = 1 313,78 грн. Із розрахунку середньої зарплати за час вимушеного прогулу вбачається, що сума заробітної плати за останні два місяці - 2 294,00 грн. , кількість календарних днів (не враховуючи святкових та неробочих) - 59 днів, кількість днів вимушеного прогулу - 36 днів. 2 294,00 грн./59 днів = 38,88 грн. за 1 день. 38,88 грн. х 36 днів = 1 399,68 грн. Згідно із ст.116 ч.1 КзпП України , при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно із ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Виходячи з ч. 1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Суд, на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, враховуючи очевидність порушення прав позивачки [PERSON], приходить до висновку, що є підстави для компенсації невикористаної щорічної відпустки та вимушеного прогулу. Щодо вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь витрати на правову допомогу у сумі 500,00 грн. то таку слід задоволити , оскільки відповідно до ст.1 Закону України „Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. 07.11.2013 року між позивачем [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір про надання юридичних послуг та згідно із квитанцією про опату послуг відповідно до договору від 07.11.2013 року оплачено суму в розмірі 500,00 грн. за надання юридичних послуг, тому такі слід стягнути з відповідача в користь позивача .

Outcome: approved