Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом і свої доводи мотивував наступним. З 20.12.1993 року по 28.01.2019 роки позивач працював на Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на різних посадах в шкідливих умовах праці. 28.01.2019 року наказом №19-к звільнено за п.2 ст. 40 КзпП України в наслідок невідповідності стану здоров`я. 10.09.2015 при виконанні трудових обов`язків з ним стався нещасний випадок на виробництві, в наслідок якого він отримав закритий зі зміщенням перелом головки малогомілкової кістки лівої гомілки. Згідну акту Форми Н-1 №23 від 15.09.2015 року, однією з причин нещасного випадку є невиконання обов`язків гірничим майстром, що відобразилося у незабезпеченні дотримання робітниками технології виконання робіт та належного рівня трудової та виробничої дисципліни серед робітників у керованій гірничим майстром зміни. В березні 2019 року після тривалого лікування, його було направлено на консультацію профпатолога у клініку професійних захворювань «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної Академії Медичних Наук України". Медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність професійного характеру захворювання від 26 березня 2019 року №11/256 встановлено професійне захворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірним статико - динамічними порушеннями, м`язово - тонічним та больовим синдромами. Причиною виникнення професійного захворювання є: дія несприятливих виробничих факторів (фізичне навантаження, вимушена робоча поза, нахили тулуба), параметри яких перевищували допустими величини, стаж в шкідливих умовах праці 25 років 1 місяць. У відповідності до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 27.04.2019 Управлінням держпраці у Донецькій області професійне захворювання у позивача виникло в наслідок невиконання технологічних регламентів виробничого процесу; порушень режіиму екеплуатації технологічного устаткування, приладів, робочого інструменту; аварійних ситуацій; пошкодження захисних засобів і механізмів, систем вентиляції, екранування, сигналізації, освітлення, кондиціювання повітря; порушення правил охорони праці, гігієни праці; відсутність (невикористання) засобів індивідуального захисту; недосконалість технології, механізмів, робочого інструмену. Висновком обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії у м. Слов`янськ йому первинно за сукупністю ушкодження здоров`я, було встановлено ступінь втрати працездатності в розмірі 65%, з яких 40% у зв`язку із професійним захворюванням - хронічна попереково-крижова радикулопатія, та 25 % (повторно) підтверджено втрату працездатності по виробничій травмі від 10.09.2015 року. Позивачу рекомендовано продовжувати спостереження у невролога та травматолога. Наслідки виробничих травм призвели до відчуття постійної болі у нозі та спині, що спричиняє дискомфорт, фізичні та моральні страждання. Він значний час витрачає на систематичні обстеження та лікування, що порушує звичну життєдіяльність позивача. Все це приводить до фізичних, моральних страждань та дискомфорту. Тому, з принципу розумності, справедливості та сорозмірності моральної шкоди, враховуючи глибину моральних страждань у зв`язку з отриманими травмами на виробництві просив суд стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 130 000,00 грн. Процесуальні дії по справі. Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 27.09.2021 р. відкрито провадження по вказаній цивільній справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 24 листопада 2021 року відповідач подав заперечення на позовну заяву, у яких просив врахувати узагальнену судову практику Вищого спеціалізованого суду України в аналогічних справах, де зазначено, що судами визначається в середньому розмір моральної шкоди відповідно відсотків втрати працездатності встановленої МСЕК, при 10% дорівнює 3000,00 грн, при 30% - 9000,00 грн, при 80% - 24000,00 грн. Також зазначає що підприємство знаходиться в край тяжкому фінансовому стані, наявна заборгованість за спожиту електроенергію, відвантажену вугільну продукцію, що не дає змоги підприємству своєчасно сплачувати навіть заробітну плату. На підприємстві з грудня 2019 року введено простої, що також погіршує фінансовий стан підприємства. Стягнення в повному обсязі пред`явленої суми моральної шкоди призведе до ще гіршого стану підприємства. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягав. Представник відповідача - Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», у судове засідання не з`явився, у запереченнях просив провести розгляд справи за відсутності представника управління. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважав можливим розглянути справу без особистої участі позивача та представника відповідача, оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін. Фактичні обставини встановлені судом, нормативно-правове обґрунтування та позиція суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. З 20.12.1993 до 28.01.2019 роки позивач працював на Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на різних посадах. 28.01.2019 року наказом №19-к, позивача звільнено за п.2 ст. 40 КзпП України внаслідок невідповідності стану здоров`я (а.с.11-12). 10.09.2015 року при виконанні трудових обов`язків з позивачем стався нещасний випадок на виробництві. Внаслідок виробничої травми він отримав закритий зі зміщенням перелом головки малогомілкової кістки лівої гомілки, що підтверджено актом Форми Н-1 №23 від 15.09.2015 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом. Згідну вказаного акту, причинами нещасного випадку було порушення вимог законодавства по охорону праці гірниками очисного забою [PERSON] , та [PERSON] , які порушили вимоги розділу "Доставка матеріалів та обладнання", "Паспорту на виїмкову дільницю 11 західної лави пласта С 18 обладнаної механізованим комплексом 1КД-90" та невиконання обов`язків гірничим майстром [PERSON] , що відобразилося у незабезпеченні дотримання робітниками технології виконання робіт та належного рівня трудової та виробничої дисципліни серед робітників у керованій гірничим майстром зміни. (а.с.13,14). Медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність професійного характеру захворювання від 26 березня 2019 року №11/256 [PERSON] встановлено професійне захворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірним статико - динамічними порушеннями, м`язово - тонічним та больовим синдромами. Причиною виникнення професійного захворювання є: дія несприятливих виробничих факторів (фізичне навантаження, вимушена робоча поза, нахили тулуба), параметри яких перевищували допустими величини, стаж в шкідливих умовах праці 25 років 1 місяць (а.с.8). У відповідності до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 27.04.2019 Управлінням держпраці у Донецькій області професійне захворювання у позивача виникло в результаті невиконання технологічних регламентів виробничого процесу; порушень режиму експлуатації технологічного устаткування, приладів, робочого інструменту; аварійних ситуацій; пошкодження захисних засобів і механізмів, систем вентиляції, екранування, сигналізації, освітлення, кондиціювання повітря; порушення правил охорони праці, гігієни праці; відсутність (невикористання) засобів індивідуального захисту; недосконалість технології, механізмів, робочого інструменту. Висновком обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії у м. Слов`янську [PERSON] первинно за сукупністю ушкодження здоров`я, було встановлено ступінь втрати працездатності в розмірі 65%, з яких 40% у зв`язку із професійним захворюванням - хронічна попереково-крижова радикулопатія, та 25 % (повторно) підтверджено втрату працездатності по виробничій травмі від 10.09.2015 року. Встановлено третю групу інвалідності внаслідок професійного захворювання (а.с.6,7). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди тощо. Згідно статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується на принципах: пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням здоров`я. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.. За приписами ч. 1, 2, 4 статті 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України. Так, згідно статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Отже зазначена норма містить перелік юридичних фактів, які можуть бути підставою для виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. Тобто, підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Встановлене Конституцією та законами право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4 (із відповідними змінами) судам роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя та здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином статті 237-1 КЗпП України передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди в обраний ним спосіб, зокрема повернення вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин. Згідно з пунктом 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 відповідно до статей 23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, ураховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд також враховує, що право на відшкодування моральної шкоди з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б останнього вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв, які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України. З огляду на наведене вище, визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд враховує вимоги розумності, справедливості і домірності завданої моральної шкоди та конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат. Зокрема, судом враховано, що професійне захворювання, призвело до третьою групи інвалідності та неможливості продовження трудової діяльності з важкою фізичною працею. Отриманні під час трудової діяльності виробничої травма від 10.09.2015 року та професійного захворювання призвели за сукупністю ушкодження здоров`я до 65% втрати працездатності. Стан його здоров`я потребує постійного лікарського нагляду та лікування, що спричиняє позивачу фізичні і моральні страждання, порушує нормальну життєдіяльність та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Також суд бере до уваги висновок акту №23 від 15.09.2015 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, згідно якого причинами нещасного випадку на виробництві, окрім інших, також було й порушення вимог законодавста про охорону праці й самим позивачем, що призвело до його травмування (а.с.12,13) Отже з огляду на ступень втрати професійної працездатності, постійний характер негативних наслідків, порушення та зміну звичайного укладу життя, суд вважає за можливе визначити моральну шкоду в розмірі 75000 гривень. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, і з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» на користь [PERSON] необхідно стягнути моральну шкоду в сумі 75 000 грн. Відповідно до частини 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.п.1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір справляється в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди, при цьому судовий збір не сплачувався. Враховуючи, що судом ці вимоги задоволено частково в сумі 75 000 грн, що становить 57,7% від заявленої позивачем суми у розмірі 130 000 грн, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 750,10 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial