Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з професійним захворюванням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він перебував з відповідачем у трудових відносинах з 27.11.2014 року по 08.09.2017 року, працював прохідником підземним 5 розряду з повним робочим днем в шахті. Під час трудової діяльності він підлягав впливу надмірного фізичного навантаження, шуму, пилу, що перевищує встановлені норми, та в нього погіршилося здоров'я, з 2015 року він лікувався амбулаторно і стаціонарно, знаходився на обліку у отоларинголога. 03.08.2018 року йому було встановлено профзахворювання, діагноз - хронічний бронхіт ІІ ст. в фазі затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз ЛН І-ІІ ст., хронічна поперово-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в ст. загострення зі значно вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромом, хронічна двобічна сенсороневральна приглухуватість легкої (ІІ) ст. 10.12.2018 року йому було встановлена безстроково втрата професійної працездатності за сукупністю 65 відсотків та встановлена третя група інвалідності. Також йому внаслідок професійного захворювання заподіяна моральна шкода, яка полягає в наступному. Він відчуває постійні больові відчуття. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного в трудовому відношенні, адже він більше ніколи не повернеться до роботи, бо його хвороба невиліковна. Він тепер відчуває себе нікчемним громадянином та незахищеною калікою. Окрім втрати професії, він не може проводити побутові роботи, пофарбувати, відремонтувати побутові предмети, адже протипоказання не дозволяють йому проводити це. Він вимушений звертатися за допомогою до сторонніх осіб, що завдає йому додаткових незручностей та витрат. Просить суд стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 49000 грн. Відповідач надав відзив на позов, де зазначив, що позов не визнає у повному обсязі, вважає його таким, що не підлягає задоволенню, оскільки моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, та відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків передбачених діючим законодавством. Позивач не надав доказів у чому саме полягає протиправність поведінки відповідача, яка призвела до виникнення профзахворювання, а зазначив лише, що актом розслідування хронічного професійного захворювання йому встановлено професійне захворювання за сукупністю втрати працездатності у розмірі 65 відсотків безстроково. При укладенні трудового договору позивачу було роз'яснено під розпис про небезпечні, шкідливі виробничі фактори та можливість їх випливу на здоров'я і при цьому він свідомо приймав запропоновані йому умови праці. Позивач стверджує, що після огляду МСЕК йому було визначено потреби у медичній та соціальній, психологічній допомозі, але жодним документом це не підтверджено. Висновком медичних органів як підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичної установи, медико-консультаційної або медико-соціальної експертної комісії про стрес, що зазнав позивач в результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, або ї наслідків, про депресію чи інші негативні прояви стану позивача. Позивачем в якості факту спричинення моральних страждань помилково прийнятий висновок МСЕК про встановлення йому ступеня втрати професійної працездатності в розмірі 65 відсотків, проте висновок МСЕК про відсоток відшкодування професійної працездатності не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди. Тому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська» з 27.11.2014 року по 08.09.2017 року, де працював прохідником підземним 5 розряду з повним робочим днем в шахті (а.с. 7-10). Згідно з висновком клініки профзахворювань ДУ «Інститут медицини праці НАМН України» від 01.08.2018 року та актом від 25.10.2018 року розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4, позивачу встановлено професійне захворювання: хронічний бронхіт ІІ ст. в фазі затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз ЛН І-ІІ ст., хронічна поперово-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в ст. загострення зі значно вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромом, хронічна двобічна сенсороневральна приглухуватість легкої (ІІ) ст. В умовах впливу шкідливих факторів позивач пропрацював близько 22 років, останнім підприємством, на якому він працював в умовах шкідливих факторів, є ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» (а.с.21, 23-26). 10.12.2018 року МСЕК позивачу первинно було встановлено за сукупністю 65% втрати професійної працездатності (з яких за вищевказаними професійними захворюваннями сукупно 55%, а також 10% повторно по трудовому каліцтву від 15.08.1998) та 3 група інвалідності безстроково. Йому рекомендовано спостереження та лікування у невролога, пульманолога та травматолога, протипоказана важка фізична праця, робота в підземних умовах (а.с. 27, 28). Позивач у зв'язку з професійним захворюванням неодноразово знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні в медичних закладах (а.с. 12-18). Відповідно до ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Про наявність права на відшкодування моральної шкоди потерпілій особі внаслідок нещасного випадку на виробництві зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту „б" підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про страхові виплати), де в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини зазначено, що: «положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону N 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону N 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця)». Враховуючи надані суду докази, суд вважає, що внаслідок професійних захворювань позивачеві заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнав у зв'язку з професійними захворюваннями, внаслідок яких його визнано інвалідом 3 групи та встановлено за сукупністю 55% втрати професійної працездатності, у душевних стражданнях, пов'язаних з наслідками цих захворювань, у зміні звичного перебігу життя, зокрема необхідності тривалий час лікуватися, у суттєвому обмеженні його фізичних можливостей, у безповоротності змін у стані здоров'я позивача. Але сума, в яку позивач оцінив заподіяну моральну шкоду і яка за його оцінкою становить 49000 гривень, є завищеною і не відповідає отриманим ним моральним стражданням. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним у відшкодування позивачеві заподіяної йому моральної шкоди внаслідок нещасного випадку на виробництві стягнути з відповідача на користь позивача 35000 гривень. Крім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що заявлено позов немайнового характеру, суд вважає необхідним стягнути з відповідача в доход держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 548,86 грн. (35000грн. х 768,40грн. : 49000 грн. = 548,86грн.), оскільки позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від вказаних витрат при подачі позову до суду. На підставі ст.2371 КЗпП України,

Outcome: partial