Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Корецького районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення відсотків та інфляційних витрат. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 04.10.2013 року між позивачем та відповідачем укладено мирову угоду, яка визнана судом. Згідно умов вказаної мирової угоди відповідач зобов"язався сплатити їй 9000 грн. згідно графіка. Жодного із зобов"язань по оплаті відповідач не виконав по сьогоднішній день. Позивач вважає, що відповідач зобов"язаний сплатити їй інфляційні і 3 % річних з простроченої суми платежу у розмірі 1776,17 грн.. Позивач в судове засідання не з"явилася, але надіслала суду заяву в якій просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомої суду причини, хоча про місце та час слухання справи повідомлявся заздалегідь та належним чином, повідомлень про причину неявки чи розгляд справи у його відсутність не надходило, а тому суд вважає, що можливо ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розгляд справи проводився за відсутності сторін без фіксації судового засідання технічними засобами відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 04 жовтня 2013 року визнано мирову угоду, згідно якої [PERSON] зобов"язаний сплатити [PERSON] кошти в сумі 9000 грн. Відповідно до вимог частини другої ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За встановлених по справі обставин суд визнає, що позивач має право на відшкодування інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми у зв'язку з невиконанням відповідачем позикових зобов'язань та ухвали суду від 04 жовтня 2013 року. Згідно ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як випливає з приписів статей 598-609 ЦК України, рішення суду про стягнення грошової суми, яке не виконано, не припиняє зобов'язальних правовідносин і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України ЦК України. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно проведених позивачем розрахунків, інфляційні втрати становлять 1573. 72 грн., а трипроценти річних за час прострочення - 202,45 грн. Оскільки вказані розрахунки проведені позивачем відповідно до вимог чинного законодавства, вони приймаються судом до уваги при ухваленні рішення.

Outcome: approved