Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідачів про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення , посилаючись на те, що вона є власницею житлового будинку, що знаходиться за адресою: вул.Гаселло - 22 в м.Герца Чернівецької області, де власне зареєстрована та проживає. В даному будинку, який належить їй па праві особистої приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності та витягом про реєстрацію права власності па нерухоме майно, з 2014 року вселилася та стала проживати її донька, [PERSON]І та члени її сім'ї [PERSON]М (онука з 2014 року). [PERSON]Л.(співмешканець її доньки з 2015 року) відповідачі по справі. Приміщення яке вони займають складається з двох кімнат, кухні, два коридори. Займані приміщення повністю забиті різними речами, одягом що фактично займають всю площу. В кухні не прибрано, речі, одяг предмети побуту знаходяться скрізь, що створює незручні умови для проживання та порушує санітарні норми. Варто зауважити на тому, що без відповідного мого дозволу, [PERSON] з власної ініціативи разом із моєю онукою [PERSON] взятті на облік як особи, переміщеної з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операцій (Луганська область). При взятті їх на облік, вони вказали місце свого перебування і адресу проживання [INFO] . Відповідачі у справі жодним чином в утриманні житлового будинку, в його ремонті, участі не приймають чим завдають їй значних матеріальних збитків. Позивач знаходиться на обліку в УПФ України Глибоцьке обєднане (Герцаївське) та отримує пенсію за віком, а коштів в повному обсязі для оплати за користування електроенергією та газопостачанням не вистачає. Спільне проживання разом із відповідачами у справі є нестерпним. На хвіртці, яка знаходиться перед вхідними дверима де проживають [PERSON] зі співмешканцем поставлені два ланцюга з замками, чим перекрито даних вхід до огороду для неї як власника будинку. На її прохання переїхати проживати в інше житло останні відмовляють, а тому позивач змушена подати заяву до суду про їхнє виселення,тому що порушують її право на спокійне життя, завдають їй моральних страждань. Відповідачі заважають їй вільно користуватись належним на праві особистої приватної власності будинком та в добровільному порядку виселятись не збираються. Неодноразово починаючи з 2014року по 2016року позивач зверталася до Герцаївського РВ УМВС України в Чернівецькій області з приводу висловлювань нецензурною лайкою, погроз фізичної розправи та сутичок, які супроводжувались вирваним її волоссям з боку своєї доньки [PERSON] Внаслідок проведених перевірок на відповідно подані нею звернення останній виносились офіційні попередження про неприпустимість антигромадської поведінки та складались протоколи про адміністративне порушення . Постановою Герцаївського райсуду Чернівецької області від 18.06.2015р. визнано відповідача [PERSON] винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. І ст.173-2 КУпАП. Не змірившись в подальшому із неприпустимою поведінкою тимчасових мешканців свого власного будинку позивач подала до Сторожинецької місцевої прокуратури заяву про зняття з реєстрації [PERSON], [PERSON], однак працівниками відповідної держустанови рекомендовано звернутися до суду. Тому просить суд виселити відповідачів. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] суду пояснила, що оскільки в місце де вона постійно проживала в Луганській області почались військові дії та потім антитерористична операція на пропозицію матері у 2014 році вона разом із членами її родини переїхала тимчасово жити в домі матері. Дім матері фактично має два входи і у вільній частині будинку з дозволу матері вона із донькою та двома онучками поселилась. Спочатку все було добре. Позивач зверталась в соціальні служби ,щоб допомогти влаштувати відповідача [PERSON] на роботу , потім онучки повернулись по місцю проживання їхніх батьків, а вона із донькою [PERSON] продовжувала проживати в домі позивача, згодом до них приєднався її співмешканець , її цивільній чоловік та батько [PERSON] Їй не відомо хто настроїв проти неї позивача, але та різко поміняла відношення до неї, стала вимагати залишити будинок. Дійсно один раз у 2015 році вона була притягнута до відповідальності за насильство в сімї , не витримала претензій матері. Позивач ще декілька разів зверталася в поліцію, але безпідставно, про що є відповідні висновки. Оскільки вона із родиною є переселенцями з тимчасово окупованих територій, у них дуже скрутне матеріальне становище , отримує допомогу від держави як переселенець біля 800 грн., тому не має змоги наймати інше житло, вона намагалась знайти інше житло але їй не вдалося, також складно їй найти роботу, родина живе за рахунок пенсії чоловіка, сплачують половину вартості комунальних послуг(електроенергію,газ) решта їде на харчування та дрібні потреби, тому просить у задоволенні позову відмовити. Також пояснила, що оскільки мати закривала вхідні ворота і дитина була змушена перелазити через паркан, тому і вона прикрила матері хід в город попри вхідні двері частини будинку, в якому сама проживає, хоча мати має іншій вхід до городу. Що стосується речей на кухні , то коли прийшла комісія вона займалась консервацією і не встигла розкласти усі речі. Крім цього позивач заперечувала проти виселення її неповнолітньої дитини, оскільки та залишиться без житла і на даний час вона не змогла знайти інше житло. Відповідач [PERSON] суду пояснив , що [PERSON] є його співмешканкою , а відповідач [PERSON] є їх спільною дитиною , його дружина переїхала жити до матері у 2015 році, а він ще залишився охороняти дім у Луганській області, а у 2015 році був змушений і сам переїхати жити до дружини і дитини. Оскільки на той час між позивачем та відповідачем [PERSON] були суперечки , тимчасову реєстрацію робили йому в іншому місці, але проживає він із родиною в будинку позивача. Вважає претензії позивача надуманими, інше місце проживання не знайшли, тому просить в задоволенні позову відмовити. Представник Служби у справах дітей в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, пояснила , що для урегулювання конфлікту між сторонами при Герцаївський РДА була створена комісія , до якої входила і вона сама, тому добре знає проблеми з якими штовхнулась родина переселенців. Вважає , що не можна позбавити дитину житла, оскільки будуть порушені основні права дитини, зокрема на житло. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи вважає, що позов не є обґрунтованим і не підлягає задоволенню з наступних підстав . Судом встановлено, що власником будинку по вул. вул. Гаселло - 22 в м.Герца, де проживають і відповідачі є позивач [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності і випискою з реєстру права власності. Як членів родини позивача [PERSON] з її дозволу у 2014 році вселилися до цього будинку відповідачі [PERSON], [PERSON] , а з 2015 року до них , до своєї співмешканки і дитини вселився [PERSON], що підтверджується показаннями сторін, довідками про взяття їх на облік і тимчасову реєстрацію як переселенців, та показаннями свідка [PERSON] Так допитана в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона є соціальним робітником, працює у Герцаївському відділені центру зайнятості населення. До неї на роботу, ще до приїзду [PERSON], приходила [PERSON] , яка просила проконсультувати її , яким чином може влаштуватись на роботу її донька, відповідач по справі, які у неї будуть пільги як переселенець, пояснила що запросила доньку із родиною переїхати до неї,оскільки там війна. Згодом звернулась по допомогу і сама відповідач [PERSON] Через деякий час між донькою та мамою виникли конфлікти, вона спробувала їх мірити, оскільки добре знає обох, але не вдалося. Таким чином з пояснень сторін та показів свідка вбачається, що відповідачі [PERSON], [PERSON] вселились до житлового будинку позивача зі згоди останньої, іншого постійного житла (крім на окупованої території) у відповідачів немає. Хоча не доведено вселення [PERSON] до будинку позивача зі згоди позивача , остання при зверненні до суду в позовній заяві не ставить питання про його виселення з таких підстав і не позбавлена такого права. Він відноситься до членів родини доньки позивача. Частиною 1 ст. 316 та ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним, мають право користуватись жилим приміщенням нарівні з власником будинку , якщо інше не було встановлено угодою при їх вселенні. Наявність інших правил користування позивачем не доведено . Стаття 157 ЖКУ встановлює, що членів сім`ї власника квартири(будинку) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖКУ. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Частиною 1 ст.116 ЖК України встановлено: якщо наймач, члени його сім"ї або інші особи, які проживають разом з ним систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення. Жодних із зазначених підстав виселення позивачем не було доведено в судовому засіданні, разовий конфлікт з вини відповідача [PERSON], який відбувся у 2015 році,та інші дрібні побутові конфлікти, вину відповідачів у вчинені яких не доведено, відбулись також давно - у 2015 році, не можуть бути розцінені судом, як такі, що носять характер систематичності, та не можуть слугувати причиною втрати права користування житлом відповідачами , зокрема неповнолітньою дитиною. Акт про загромадження приміщення речами та неприбраність у кухні, що заважає позивачу, був складений працівниками виконкому Герцаївської міської ради 20 серпня 2015 року. Оскільки даний факт відбувся більше ніж за рік до звернення позивача до суду, інших фактів забруднення чи псування майна позивач не навела, тому цей факт не носить системний чи загрозливий характер для майна позивача та також не може слугувати підставою для виселення відповідачів. Відповідно до пунктів 17, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 р. за № 2, при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 Житлового Кодексу осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Разом з тим , зважаючи на те, що перед зверненням позивача до суду відповідача [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч.1 лише один раз, а саме 18.06.2015 року, наявність повторних порушень та антигромадської поведінки з її боку в подальшому позивач не довела , не можна стверджувати, що заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів, тому суд вважає , що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed