Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до П. П.» Трояночка - Полісяночка » про зміну формулювання причини звільнення й стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, мотивуючи свій позов тим, що вона працювала у відповідача з 20 вересня 2007 року на посаді продавця магазину. 28.09. 2010 року вона надіслала відповідачу заяву про звільнення за власним бажанням з 01 жовтня 2010 року по поважній причині. Коли 01.10.2010 року звернулась на роботу, щоб отримати розрахункові кошти, наказ про звільнення та трудову книжку, то їй було відмовлено особисто Бабинець Г.І. яка є директором ПП « Трояночка - Полісяночка» в видачі вище заявлених документів та розрахунку при звільненні. 09.10. 2010 року вона отримала по пошті рекомендованим листом трудову книжку на її ім'я з записом « Уволить с занимаемой должности с ЧП « Трояночка- Полісяночка» согласно ст.41 п. 2 КЗоТ. В подальшому вона дізналася, що значення ст. 41 ч.2 КЗпПУ - це звільнення з ініціативи власника у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника. Ознайомившись з записом в трудовій книжці вона не погодилась з вказаним формулюванням звільнення та звернулась з позовом до суду та просила суд змінити формулювання причини звіль нення з ч.2 ст.41 КЗпП на ст..38 КЗпП «за власним бажанням в зв'язку з необхідністю догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку », зобов'язати підприємство « Трояночка- Полісяночка» , змінити формулювання причини звільнення в трудовій книжці «Звільнити з займаної посади продавця ПП « Трояночка- Полісяночка» відповідно до ст..38 КЗпП України за власним бажанням в зв'язку з необхідністю догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку », стягнення невиплачену заробітну плату за серпень-вересень місяці 2010 року, компенсацію за невикористану відпустку та стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги уточнила та просили суд задовольнити її позовні вимоги та стягнути заборгованість по заробітній платі за серпень - вересень 2010 року в розмірі 1576 гривень, оскільки представником відповідача на момент розгляду справи в суді було сплачено суму 200 гривень заборгованості по заробітній платі та 560 гривень 61 копійку за невикористану відпустку а також стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, зазначивши, що представник відповідача Бабінець Г.І. в день звільнення її не розрахувалась по заробітній платі по причині виявленої нестачі матеріальних цінностей в магазині, та зазначає, що наказ про її звільнення є незаконним, у зв'язку з тим, що 28.09.2010 року вона подавала представнику відповідача заяву про звільнення за власним бажанням, її винні дії в створенні нестачі доведено не було, про що у відповідача є постанова про відмову в порушенні кримінальної справи в повному обсязі та змінити формулювання причини її звільнення в трудовій книжці «Звільнити з займаної посади продавця ПП « Трояночка- Полісяночка» відповідно до ст..38 КЗпП України « за власним бажанням » . В судовому засіданні представник позивача позивача [PERSON] адвокат [PERSON] позовні вимоги свого довірителя позивача [PERSON] підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, зазначивши, що [PERSON] було звільнено в порушень і чинного трудового законодавства та її війні дії в нестачі матеріальних цінностей доведено не було» У судовому засіданні представник відповідача - Бабінець Г. І. позовні вимоги не виз повному обсязі, посилаючись на ті обставини, які викладені у письмових запереченнях проти позову що надавалися до суду під час розгляду справи, просила суд відмовити [PERSON], задоволенні позову, оскільки вважає причину її звільнення законною, надала до суду копії документів, а також підтвердила те, що зверталась до правоохоронних органів із заявою по факту нестачі, але було відмовлено постановою в порушенні кримінальної справи, також підтвердила той факт розрахунок невикористаної відпустки та заборгованості по заробітній платі вона перерв. [PERSON] кошти по пошті, претензій з цього приводу позивачка до неї не має, але розрахункові кошти в розмірі одного місячного окладу утримала в рахунок сплати нестачі в магазин. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона також до 01.10.201 працювала продавцем в ПП « Трояночка - Полісяночка», її було звільнено за власним бажанням розрахункових коштів в день звільнення ні їй, ні [PERSON], не видали, тільки запропоновано підписати касові ордери в рахунок нестачі в магазині. Грошей ніхто не пропонував отримати. Заслухавши доводи сторін, свідка та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясовані всі її фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінені докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON], підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено і не заперечується сторонами , що 20 вересня 2007 року позивач [PERSON], була прийнята на роботу до ПП «Трояночка-Полісяночка» до магазину «Семафор» на продавця, що підтверджується наказом про прийняття на роботу [PERSON], а і узгоджується із записом у трудовій книжці позивачки (а.с.6, 72), 31 березняня 2008 року між Трояночка - Полісяночка» в особі директора Бабінець Г.І. з одного боку, та членами колективу магазину «Семафор», в тому числі із позивачкою з іншого боку, був укладений договір про бригадну | матеріальну відповідальність (а.с. 16). Наказом № 15 від 01 жовтня 2010 року [PERSON] звільнена з займаної посади за п. 2 ст. 41 КЗпП України, у зв'язку із втратою довір'я до трудової книжки позивачки внесений відповідни запис (а.с.6,92). Позивачем [PERSON] 28.,9.2010 року було подано заяву про звільнення її за власним бажанням по поважній причині з 01.10.2010 року. (а.с.5.) Відповідно до п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний за ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Проте, не зважаючи на положення вказаної вище норми закону, відповідач ПП «Трояночка-Полісяночка» звільняючи [PERSON] з посади продавця відповідно до вимог п. 2 ч. І КЗпП України з власної ініціативи, помилково дійшов висновку про наявність винних дій позивачки у незабезпеченні схоронності товарно-матеріальних цінностей в магазині «Семафор», оскільки відповідачем не надано жодного доказу вини позивача [PERSON] щодо нестачі матеріальних цінностей в магазині. Відповідно до вимог ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак, формулювання причин звільнення позивачки з посади продавця магазина «Семафор» за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України у зв'язку із втратою довір'я з причин незабезпечення схоронності товарно-матеріальних цінностей є неправильним, у зв'язку із чим, виходячи з вимог ч.3 ст.235 КЗпП України, формулювання причини звільнення [PERSON] підлягає зміні на звільнення за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. Пленум ВСУ в постанові №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами тт і спорів» звертає увагу, що судам при вирішенні справ звільнених за п.п. 2 і 3 ст.41 необхідно враховувати наявність вчинення винних дій і інших конкретних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору. Разом з тим, звільнення не може бути визнано правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами. При цьому, судом встановлено, що позивачка подавала відповідачу заяву про звільнення за власним бажанням 28.09.2010 року з 01 жовтня 2010 року, що у судовому засіданні також не спростовувалося представником відповідача. Розглядаючи позовні вимоги [PERSON] у частині стягнення суми розрахунку при звільненні суд виходить з наступного. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Приймаючи до уваги, що [PERSON], не була матеріально відповідальною особою в магазині «Семафор» і не повинна була нести відповідальність за виявлену у магазині нестачу, тому уримання із її заробітної плати кошти в рахунок погашення нестачі в магазині, проведено відповідачем незаконно, у зв'язку із чим, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума розрахунку при звільненні у розмірі 1276 гривень 82 копійки (без утримання податку та інших обов'язкових платежів). Що стосується позовних вимог [PERSON] у частині стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд відзначає наступне: Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Відповідно до п. п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.1999р. Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" суд установивши при розгляді страви про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі,- наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Таким чином суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за весь час затримки по день здійснення розрахунку. Час затримки розрахунку з 01 жовтня 2010 року по 05 листопада 2010 року. Середній заробіток за весь період затримки розрахунку, що підлягає стягненню, становить суму середньоденного заробітку помножену на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Представником відповідача в судовому засіданні було надано довідку про середньомісячну заробітну плату і частину заборгованості вже було погашено представником відповідача поштовим переказом на ім'я [PERSON] У відповідності до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. На підставі ст.ст. 38 ч. 1, 47, 48, 235, КЗпП України, положень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9,

Outcome: approved