Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

До Богунського районного суду м. Житомира звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 01.10.2014 р. між ним, [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони було укладено договір позики згідно якого він, [PERSON] передав [PERSON] гроші в сумі 20\~000 (двадцять тисяч грн.) які зобовязується повернути 01.04.2015 р. При цьому кожного місяця [PERSON] зобовязаний сплачувати йому відсотки за користування грошима у розмірі 1\~000 (одної тисячі грн.) У випадку неповернення грошей у встановлений термін, [PERSON] зобовязаний сплатити йому суму штрафу у розмірі 10% від суми договору. На час направлення позову до суду позивач просив стягнути з відповідача загальну суму заборгованості 38\~412 (тридцять вісім тисяч чотириста дванадцять грн.) 46 коп. 13.05.2016 р. позивач направив суду уточнену суму заборгованості, яку на його думку повинен сплатити відповідач, а саме 32\~932 (тридцять дві тисячі девятсот тридцять дві грн.) 46 коп. У судовому засіданні позивач наполягав на задоволені заявлених вимог та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач та його представник заперечували проти заявлених позовних вимог і вважали, що вони підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено. Згідно паспорта громадянина України [PERSON] народився 04 січня 1961 року та зареєстрований за адресою: [INFO]. (а. с. 37). Згідно паспорта громадянина України [PERSON], 20 лютого 1960 р. н. зареєстрований: [INFO]. (а. с. 38). Зі змісту договору позики від 01.10.2014 р. між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони було укладено договір позики згідно якого [PERSON] передав [PERSON] гроші в сумі 20\~000 (двадцять тисяч грн.) які зобовязується повернути 01.04.2015 р. При цьому кожного місяця [PERSON] зобовязаний сплачувати [PERSON] відсотки за користування грошима у розмірі 1\~000 (одної тисячі грн.) У випадку неповернення грошей у встановлений термін, [PERSON] зобовязаний сплатити [PERSON] суму штрафу у розмірі 10% від суми договору. (а. с. 7, 21). Суд, вислухавши позицію учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи та надані сторонами докази, вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні сторони не заперечували того факту, що 01.10.2014 р. між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони було укладено договір позики згідно якого він, [PERSON] передав [PERSON] гроші в сумі 20\~000 (двадцять тисяч грн.) які зобовязується повернути 01.04.2015 р. Під час слухання справи було встановлено, що при укладенні, оформленні i фактичному підписанні договору його сторонами, а саме між [PERSON] та [PERSON], частина друга пункту першого договору позики не містила жодної вказівки на те, яким був еквівалент суми договору на день його складання. При цьому в судовому npoцeci знайшов своє підтвердження той факт, що рукописний текст договору, в тому числі в частині першій першого пункту, виконував позивач саме 01.10.2014 р., а цифри та слова «…2007 долар США…» та «…12,9552 гр. за 1 долар США» були внесені до частини другої першого пункту договору самим позивачем, про що [PERSON] повідомив та підтвердив в судовому засіданні, зазначивши, що ці записи ним були внесені до договору в зв'язку з тим, що курс долара США почав зростати. Позивачем також не надано жодного об'єктивного доказу стосовно того, що відповідач брав на себе зобов'язання та мав повернути позичені 20 000 грн. i сплатити відсотки по цьому договору в долларах США чи в іншій іноземній валюті на момент фактичного повернення грошей та оплати процентів. Таким чином, на думку суду, підрахунки позивача в позовній заяві, які він пов'язував з курсом долара США, абсолютно безпідставні так як ніякої домовленості між ним та відповідачем відносно еквівалента позиченої суми по курсу долара США в письмовій формі зафіксовано не було і зобов'язань, які б стосувались повернення позичених грошей та відшкодування збитків з врахуванням курсу долара США відповідач на себе не брав. У звязку з чим, вимоги позивача стосовно стягнення понесених збитків в cyмi 21\~059 грн. а також уточненої суми 24\~536 грн. 40 коп., не підлягають задоволенню. Що стосується підрахування суми, яка має бути стягнута з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, то за 7 місяців прострочення має бути стягнуто не 7 185,32 грн., як зазначено в позовній заяві, а 3 200 грн., виходячи з наступного розрахунку: індекси інфляції, які були встановлені з 01 квітня 2015 р. по 31 жовтня 2015 р., помножуються між собою для визначення коефіцієнту приросту, на який помножується сума фактичного боргу i визначається необхідна сума, тобто: 1,140 (квітень 2015 р.) х 1,022 (травень 2015 р.) х 1,004 (червень 2015 р.) х 0,990 (липень 2015 р.) х 0,992 (серпень 2015 р.) х 1,023 (вересень 2015 р.) х 0,987 (жовтень 2015 р.) = 1,16- індекс інфляції за 7 місяців; коефцієнт приросту дорівнює 0,16 (1,16-1) 20 000 грн. (сума боргу) х 0.16 (коефіціент приросту) = 3 200 грн. - це сума, яка має бути оплачена за прострочення повернення боргу з врахуванням індексу інфляії. Крім того, в позовній заяві позивач посилається на норми ч. 1 ст. 1048 ЦК України, і веде розрахунок відсотків на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 01.04.2015 р. по 30.10.2015 р., визначивши загальну суму процентів в poзмірі 6 833,72 грн. З цього приводи доводи позивача безпідставні так як диспозиція ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачає, що «Позикодавець має право на одержання вiд позичальника процентів вiд суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір i порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, ix розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України." Судом встановлено та сторони не заперечували, що [PERSON] виплачував помісячно, протягом шести місяці, [PERSON] по 1000 грн. Таким чином, позикодавець по цьому договору позики не має правових підстав на одержання від позичальника процентів на рівні облікової ставки Національного банку України та визначати розмір процентів на piвні цієї облікової ставки НБУ, адже безпосередньо в самому договорі позики була встановлена сума процентів 1000 грн. помісячно. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Диспозицією ст. 202 ЦК України передбачено, що: «Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін». Щодо письмової форми правочину ст. 207 ЦК України законодавець надає таке тлумачення: «Правочин вважаеться таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).» Згідно вимог п. 3 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних ociб між собою на суму, що перевищує у двадцять i більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу;» Договір позики, який позивач надав як доказ, суд вважає допустимим, так як зі слів позивача підписаний позичальником, що відповідає вимогам цивільного законодавства. Згідно ст. 1046 ЦК України «За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші peчi, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.» Грошові кошти у poзмірі 20 000,00 (двадцять тисяч грн.) були передані відповідачу і цей факт сторонами не оскаржується. Статтею 1047 ЦК України визначені вимоги до форми договору позики, а саме: «Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом poзмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.» Судом встановлено, що договір позики між [PERSON] та [PERSON] був оформлений в письмовому вигляді у виді «Договору позики», як цього вимагає ст. 1047 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України: «Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або peчi, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.» Згідно вимог ст. 1050 ЦК України «Якщо позичальник своечасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.» Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу у кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.» Суд, обґрунтувавши свою позицію у мотивувальній частині рішення вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики підлягають частковому задоволенню а саме - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики у сумі 5\~550 (пять тисяч пятсот пятдесят грн.) 00 коп. які складаються з 2\~000 (дві тисячі грн.) 00 коп. - 10% штрафу за неповернення суми позики у встановлений договором термін; 350 (триста пятдесят грн.) 00 коп. - 3% річних від простроченої суми; 3\~200 (три тисячі двісті грн.) 00 коп. сума індексу інфляції за 7 (сім) місяців прострочення виконання умов договору. У решті позовних вимог відмовити.

Outcome: partial