Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про розірвання трудового договору та зобов»язання вчинити дії посилаючись на наступне. 15 червня 2003 року між позивачем та фізичною особою -підприємцем [PERSON] було укладено трудовий договір, згідно умов якого позивача прийнято на посаду вантажника продовольчих товарів. 29 серпня 2003 року вищезазначений договір зареєстрований у Голосіївському районному центрі зайнятості. 03 лютого 2007 року відповідач припинив свою трудову діяльність. Місце знаходження його не відоме. Згідно з вимогами ст. 38 КзПП України, працівник має право на розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Внаслідок того, що позивачу місце знаходження роботодавця не відоме, заробітна плата не виплачується, він не може розірвати укладений з відповідачем безстроково трудовий договір та працевлаштуватися на законних підставах. Посилаючись на вимоги ст. ст. 8,43, 46 Конституції України, ст. 16 ЦК України, ст. ст. 24-1, 38 КзПП України просив розірвати трудовий договір укладений 15 червня 2003 року між фізичною особою - суб»єктом підприємницької діяльності [PERSON] та позивачем зареєстрований 29 серпня у Голосіївському районному центі зайнятості м.Києва. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву якою позов підтримав, просив розглядати справу у його відсутності та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином про причини неявки суду не повідомив. Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст.224, 225 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а від відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло. Суд дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 червня 2003 року між сторонами було укладено трудовий договір, згідно умов якого працівник зобов»язаний виконувати вантажні роботи з заробітною платою 200 грн., на місяць. Даний договір 29.08.2003 року зареєстрований у Голосіївському районному центрі зайнятості за № 1478 (а.с.2). Згідно витягу є ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що [PERSON] зареєстрований як фізична особа -підприємець, проживає за адресою: [ADDRESS], займається діяльністю автомобільного вантажного транспорту (а.с.3-4). Згідно з вимогами ч. 3 ст. 38 КзПП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до ч.1 ст. 94 КзПП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Умовами укладеного між сторонами трудового договору передбачено обов"язок відповідача оплачувати працю позивача (п.3 договору). Судом встановлено факт порушення відповідачем умов трудового договору, а саме факт невиплати відповідачем заробітної плати. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та законні, підлягають задоволенню, а тому суд приймає рішення про розірвання безстрокового трудового договору укладеного 15 червня 2003 року між фізичною особою суб»єктом підприємницької діяльності [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 29 серпня 2003 року у Голосіївському районному центрі зайнятості м.Києва. Згідно ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача с судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved