Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] , 25.01.2019 р. звернулась до суду з позовом до відповідача державного виконавця Городянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області Маклюка Олексія Петровича, Житлово-комунального підприємства Чернігівської обласної корпорації Агропромислового будівництва, [PERSON] про зняття арешту з майна. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що Городнянським районним судом Чернігівської області було видано судовий наказ №750/5477/18 від 19.09.2018 року за заявою Житлово-комунального підприємства Чернігівської обласної корпорації Агропромислового будівництва про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з [PERSON] в розмірі 1446 грн. 24 коп. За зазначеним судовим наказом було відкрито виконавче провадження. 26.11.2018 року державним виконавцем Городнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області - Маклюком Олексієм Петровичем було накладено арешт на майно боржника, а саме на вантажний автомобіль Mersedes-benz SPRINTER, 2006 року випуску, білого кольору, номерний знак [NUMBER] . Проте, державним виконавцем Маклюком О. П. було помилково накладено арешт на вантажний автомобіль Mersedes-benz SPRINTER, 2006 року випуску, білого кольору, номерний знак [NUMBER] як на майно боржника, оскільки це майно належить мені - [PERSON] . Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.02.2015 року в справі №750/11573/14 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, - позовні вимоги було задоволено, шлюб розірвано. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова в справі №750/13386/14 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, виділено та визнано право власності за [PERSON] на автомобіль марки «Мерседес-Бенц», модель спринтер, державний номер [NUMBER] . Оскільки [PERSON] створював перешкоди для отримання [PERSON] належного їй майна за рішенням суду, Позивач не могла зареєструвати право власності на рухоме майно, яке їй належало за рішенням суду. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що накладення арешту на транспортний засіб порушує її законні права, як власника, щодо права вільного володіння, користування та розпорядження майном, позивач просить задовольнити його вимоги та зняти арешт з належного йому майна. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 лютого 2019 року, матеріали вказаної позовної заяви на підставі ст. 31 ЦПК України, передані на розгляд до Святошинського районного суду міста Києва. Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 04.03.2019 р. відкрито провадження по справі. Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 22.04.2019 р. закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача адвокат Пархоменко О.О. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила про їх задоволення, посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві. Представник відповідача державний виконавець Городянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області Маклюк Олексій Петрович в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі представника. Представник відповідача Житлово-комунального підприємства Чернігівської обласної корпорації Агропромислового будівництва в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі представника. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав, тому є можливим розгляд справи в його відсутності. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 26.11.2018 року державним виконавцем Городнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області - Маклюком Олексієм Петровичем було накладено арешт на майно боржника, а саме на вантажний автомобіль Mersedes-benz SPRINTER, 2006 року випуску, білого кольору, номерний знак [NUMBER] на підставі судового наказу, виданого за заявою Житлово-комунального підприємства Чернігівської обласної корпорації Агропромислового будівництва Городнянським районним судом Чернігівської області в справі №750/5477/18 від 19.09.2018 року, що підтверджується постановою про накладення арешту від 26.11.2018 року у виконавчому провадженні №57538395. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова в справі №750/13386/14 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, виділено та визнано право власності за [PERSON] на автомобіль марки «Мерседес-Бенц», модель спринтер, державний номер [NUMBER] , що підтверджується Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова в справі №750/13386/14. Відповідно до ст. 1 Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Зазначені принципи сформулювано і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Аналогічне визначене статтею 321 ЦК України щодо непорушності права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Згідно з ч.1 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно ч.5 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», у незавершеному виконавчому провадженні арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з позовною заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право приватної власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Таким чином, з огляду на те, що обставини, на які посилався позивач, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, не спростовані відповідачами, вони підлягають задоволенню.

Outcome: approved