Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд за межі України неповнолітньої дитини без згоди та супроводу одного з батьків до республіки Туреччини з 01 травня по 30 жовтня кожного року протягом 2015 2020 років. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що батько дитини участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, крім того безпідставно чинить перешкоди у здійсненні позивачем заходів направлених на покращення здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі. Крім того, судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). \~ \~ З огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача, який не зявився без поважних причин. У звязку із чим, зі згоди позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги, оскільки це відповідає інтересам дитини. В судовому засіданні встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.07.2008 року . Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.10.2013 року шлюб між ними розірвано (а.с. 7). 23.01.2010 року народився [PERSON], батьком якого є відповідач. Відповідач в добровільному порядку згоди на виїзд неповнолітньої дитини [PERSON] не надав, хоча за станом здоровя дитині необхідно оздоровлення. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що [PERSON] на звернення [PERSON]не надав згоду на виїзд їх дитини за кордон, хоча мама з травня по жовтень працює у Республіці Туреччина і має можливість в цей час запросити сина під наглядом бабусі відпочивати в цій державі. Відповідно до виписки із медичної карти [PERSON] від 14.11.2011 року. він ехворів ідіоматичним пневмотораксом, підшкірної емфіземою, легеневою недостатністю, гострою вогнищевою пневмонією та йому рекомендовано профілактику застудних захворювань,одним із різновидів якої є відпочинок на морі. Відповідно до п.3 ч.3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розвязання спорів у цій сфері регулюється Законом України Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ. Згідно ст. 3 зазначеного Закону перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється при предявленні одного з документів, вказаних в ст. 2 цього Закону. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.. Відповідно до п. 3 "Правил перетинання державного кордону громадянами України", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 - Перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків та в їх супроводі. Згідно з п. 2-2 даних правил - Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків, здійснюється у разі предявлення рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно із п. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобовязані піклуватись про здоровя дитини, ї фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані поважати дитину. У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки виїзд дитини за кордон відповідає інтересам та бажанням дитини, за своєю метою має сприяти загальному розвитку дитини, в той же час відповідач не надає згоду на виїзд дитини за кордон, що в розрізі даних правовідносин порушує права та інтереси неповнолітньої дитини. Відповідно до ст. ст. 212-214 ЦПК України та з урахуванням п. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України суд повинен зазначити в рішенні назву держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Відповідач такого дозволу не надав, що є перешкодою для задоволення малолітнім своїх інтересів. Отже за викладених підстав позовні вимоги слід задовольнити частково. Крім того з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 243,60 грн.

Outcome: approved