Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], звернулась 16 листопада 2017 року в суд з цим позовом та просить визнати [PERSON] [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням по вул. [ADDRESS] В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок №7, по вул.Дачній, в м. Подільську Одеської області, на підставі свідоцтва [NUMBER] про право приватної власності, виданого 11.08.1989 року виконавчим комітетом Котовської міської ради, на підставі рішення виконавчого комітету Котовської міської ради №291 від 03.08.1989 року. Крім неї у належному їй будинку зареєстрований відповідач [PERSON], [INFO], який є її онуком. З 2007 року відповідач [PERSON] не проживає в даному житловому будинку, переїхав на постійне місце проживання в інше місце, але добровільно знятися з реєстраційного обліку відмовляється, чим створює перешкоди у здійсненні права користування, розпорядження майном, а саме оформити субсидію на сплату комунальних послуг. Позивачка. в судове засідання не з"явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлений позов підтримує у повному обсязі, наполягає на його задоволенні, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся за адресою вказаною в довідці про реєстрацію. У відповідності до ч. 7 ст. 128 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємця - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Суд вважає, що відповідач не з'явився до суду без поважних причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і за таких обставин, відповідно до ст. 280 ЦПК України, приходить до висновку щодо ухвалення заочного рішення по справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок /частину будинку/, квартиру, користуються ним /нею/ для особистого проживання і мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд. Встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва [NUMBER] про право приватної власності, виданого 11.08.1989 року виконавчим комітетом Котовської міської ради, на підставі рішення виконавчого комітету Котовської міської ради №291 від 03.08.1989 року. В цьому будинку на постійне місце проживання зареєстрований з 15.01.2001року відповідач [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 71 ЖК жиле приміщення зберігається за відсутньою особою шість місяців. Стаття 72 ЖК дозволяє суду визнавати особу, яка відсутня понад шість місяців на відповідній жилплощі будинку такою, що втратила право на користування цією житловою площею. Факт того, що відповідач у вказаному будинку не проживає підтверджується довідкою голови квартального комітету №1000/25 від 23.10.2017 року, згідно якої [PERSON], [INFO] зареєстрований [ADDRESS] але не проживає з 2007 року. Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до цієї норми закону відповідач зобов'язаний був зареєструватись за новим постійним місцем проживання протягом 10 днів з дня переїзду до цього постійного місця проживання. Тому суд вважає, що реєстрація постійного місця проживання відповідача за адресою: [ADDRESS], м. Подільськ Одеської області, є формальною, без наміру його фактичного проживання в цьому будинку. Відповідно він втратила право на користування цим будинком, оскільки добровільно припинив користування вказаним будинком та переселився на інше місце свого проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно із статтею 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З урахуванням викладеного суд вважає, що оскільки відповідач, який є онуком позивачки, не проживає в будинку понад один рік без поважних причин, він має бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved