Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа-Відділ реєстрації місця проживання у Новобаварському районі м.Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади м.Харкова та електронного урядування Департаменту реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в кв. [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.02.2002 р. вона є власником кв. [ADDRESS] , в якому зареєстровані її донька [PERSON] , [PERSON] , 2013 р. народження, а також відповідач колишній чоловік доньки, шлюб з яким розірвано 07.10.2016 р. згідно рішення Жовтневого районного суду м.Харкова. З 2015 року відповідач в квартирі не мешкає, витрат з утримання житла не несе, не є членом сім`ї. Реєстрація місця проживання відповідача в квартирі [ADDRESS] створює перешкоди для позивача у користуванні майном. Позивач вимушена нести додаткові витрати зі сплати комунальних платежів, які нараховуються в залежності від кількості зареєстрованих осіб. Відповідач [PERSON] добровільно не бажає знятися з реєстрації, створив іншу сім`ю, місце свого мешкання приховує, не працює, бере кредити та їх не повертає, колектори постійно телефонують та приходять, на дверях під`їзду вивішують оголошення з його фото про існування заборгованості, тому позивач вимушена була звернутися до суду. Ухвалою суду від 17.05.2019 року відкрито спрощене позовне провадження. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила суд задовольнити їх та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не сповістив, відзиву на позов не надав. Представник третьої особи - Відділу реєстрації місця проживання у Новобаварському районі м.Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади м.Харкова та електронного урядування Департаменту реєстрації Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, не заперечував проти позову. При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, приходить до наступного. Власником однокімнатної кв. [ADDRESS] загальною площею 30,3 кв.м. [ADDRESS] [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.02.2002 р. , виданого державним нотаріусом П`ятої Харківської державної нотаріальної контори 05.02.2002 р. , є [PERSON] (а.с.20-22). Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 21.12.2018 в квартирі зареєстровані донька позивача [PERSON] , онук [PERSON] та колишній чоловік [PERSON] - [PERSON] (а.с.14, 54). Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 07.10.2016 року шлюб між донькою позивача [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.13). Як випливає\~з акту,\~складеного 01.10.2019\~сусідами по\~спірній квартирі,\~відповідач[PERSON] з 2015 року в кв. [ADDRESS] не проживає, його особистих речей в приміщенні квартири не виявлено. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] засвідчили, що більше 4 років [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не мешкає, там проживає [PERSON] разом з дитиною. Відповідача зустрічали декілька разів на вулиці, він повідомляв, що проживає з іншою жінкою поблизу, в приватному секторі. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є донькою позивача, її матері [PERSON] належить однокімнатна квартира [ADDRESS] , де свідок проживає з неповнолітнім сином. У вересні 2015 р. з чоловіком [PERSON] були припинені сімейні відносини, він добровільно пішов з квартири та знімав житло, а у березні 2016 р. у нього з`явилась інша жінка і він оселився у неї, проте на прохання знятися з реєстрації відповів, що це не в його інтересах. Приблизно з листопада 2018 р., на дверях під`їзду, стали з`являтися оголошення про заборгованість відповідача перед фінансовими або банківськими установами, телефонують колектори, що вплинули на стан здоров`я позивача та [PERSON] . Згідно інформації Харківської дирекції АТ «Укрпошта» від 25.07.2019 року № 21-Л-14871, за період з 01.02.2019 року по 29.07.2019 року на ім`я [PERSON] ( [ADDRESS] ) надходили рекомендовані листи, які [PERSON] не були отримані жодного разу. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 , 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно положень ст. 317 і ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. При цьому згідно зі статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Як вбачається з роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач не є членом сім`ї власника житла, без поважних причин не проживає понад один рік, суд вважає, що є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною жилою площею зі зняттям його з реєстраційного обліку. На підставі викладеного і

Outcome: approved