Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення збитків у вигляді курсової різниці в розмірі 139 185,12 грн., мотивуючи тим, що 28.06.2005 року позивач надав відповідачу 8 000,00 дол. США терміном повернення до 31.12.2015 року. Оскільки, відповідачем кошти у визначений в розписці строк не повернуто. Позивач звертався до Івано-Франківського міського суду з позовом про стягнення заборгованості та рішенням суду від 24.10.2014 року позов задоволено частково. Стягнуто заборгованість за договором позики в розмірі 117 245 грн. 60 коп., що в доларовому еквіваленті за курсом НБУ станом на 22.07.2014 року складає 10 064 долари США, а також 5 000,00 грн. завданої моральної шкоди. На даний час рішення суду не виконано, кошти відповідачем позивачу не повернуті. Розмір стягнення коштів у гривневому еквіваленті не відповідає умовам договірних зобов"язань в іноземній валюті. Несвоєчасним виконанням рішення суду, через курсову різницю відповідачем завдано шкоду позивачу, яку він просить стягнути в судовому порядку. Позивач в судове засідання не з'явився, попередньо подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.20). Відповідач в судове засідання не з'явився, повторно, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с.29-31, 44-46, 55-57 ). З урахуванням думки представника позивача та положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору(позики) внаслідок чого позивач позивається про його відновлення шляхом стягнення з відповідача шкоди у вигляді курсової різниці. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 28.06.2005 року позивач надав за розпискою відповідачу суму 8 000 доларів США, терміном повернення всієї суми до 31.12.2005 року. Вказана обставина встановлена заочним рішенням суду від 24.10.2014 року, що згідно вимог ч.3 ст. 61 ЦПК україни не доказується (а.с.33). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Саме на підставі наведеної правової норми Івано-Франківським міським судом 24.10.2014 року був вирішений спір за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики (а. с. 33, 34). При цьому в силу закріпленого у ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності позивач просив стягнути з відповідача суму боргу в грошовій одиниці України - гривні за офіційним курсом Національного банку України, встановленим на 22.07.2014 року. Такі вимоги [PERSON] були повністю задоволені судом. В даній позовній заяві, позовні вимоги [PERSON] фактично полягають у стягненні курсової різниці валют, яка утворилася після ухвалення вказаного судового рішення у зв'язку із знеціненням гривні відносно долара США. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений ч. 2 ст. 16 ЦК України. До таких способів віднесено: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Частиною другою цієї статті передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Ні наведеною правовою нормою, ні жодним іншим законом, ні умовами укладеного між сторонами договору позики (розписки) не встановлена можливість позикодавця захистити своє порушене право в обраний позивачем спосіб. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національний банк України» офіційний валютний курс - курс валюти, офіційно встановлений Національним банком України як уповноваженим органом держави. Згідно з ч. 1 ст. 36 цього Закону Національний банк встановлює офіційний курс гривні до іноземних валют та оприлюднює його. Отже офіційний курс гривні до іноземних валют в різні періоди часу може змінюватися (зростати або падати), однак дана обставина не дає підстав стороні у зобов'язанні, спір щодо якого вже вирішений судом, пред'являти після цього до іншої сторони додаткові вимоги про стягнення курсової різниці. Таким чином, правові підстави для задоволення позову відсутні. Разом з тим, враховуючи, що з часу ухвалення Івано-Франківським міським судом вищезгаданого рішення, а саме з 24.10.2014 року грошові зобов'язання позичальника [PERSON] перед позикодавцем [PERSON] виражені у грошовій одиниці України - гривні, то несвоєчасне виконання цих зобов'язань може бути підставою для відповідальності боржника, встановленої частиною другою ст. 625 ЦК України, у вигляді сплати ним встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми. Отже [PERSON] може захистити своє порушене право шляхом пред'явлення до [PERSON] відповідного позову в суді, проте в даній справі позивач такі вимоги до відповідача не заявив. У зв'язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необгрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 16, 20, 625, 1046, 1049, Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 197 ЦПК України,

Outcome: dismissed