Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

В.о. головного лікаря, член комісії з припинення КЗ СОР «Обласний наркологічний диспансер» звернувся до суду із заявою про госпіталізацію в примусовому порядку до психіатричного відділення [PERSON], і в обґрунтування заявлених вимог вказав про те, що 07.05.2019 року о 11-55 год. співробітниками будинку-інтернату вперше за направленням районного лікаря-психіатра був доставлений до психіатричного відділення № 1 [PERSON] . Доставлений у зв`язку з погіршенням психічного стану: став агресивним до співробітників та мешканців інтернату, на зауваження не реагує, сексуально розгальмований. 07.05.2019 року [PERSON] було оглянуто комісією лікарів-психіатрів, яка підтвердила обґрунтованість рішення про його госпіталізацію в примусовому порядку у психіатричний стаціонар, оскільки він страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді: помірна розумова відсталість з порушенням поведінки. Комісія дійшла висновку про те, що спостереження і лікування [PERSON] можливе тільки лише в стаціонарних умовах. Крім того, ненадання необхідної психіатричної допомоги призведе до подальшого погіршення психічного стану самого пацієнта. Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 28.11.2005 року [PERSON] було визнано недієздатним. Заявник звернувся до суду і просить ухвалити рішення про госпіталізацію в примусовому порядку до психіатричного відділення комунального закладу Сумської обласної ради "Обласний наркологічний диспансер» [PERSON] У судовому засіданні представниця заявника - лікар-психіатр Чігріна В. О. підтримала заявлені вимоги, наполягала на їх задоволенні. У судовому засіданні прокурор не заперечувала проти госпіталізації в примусовому порядку до психіатричного відділення [PERSON] У судовому засіданні представник особи, щодо якої вирішується питання, адвокат Чеботарьов О.П. не заперечував проти госпіталізації в примусовому порядку до психіатричного відділення [PERSON] Суд, вислухавши думку прокурора, думку представника особи, щодо якої вирішується питання, - адвоката Чеботарьова О.П., пояснення представниці заявника, дослідивши та перевіривши письмові матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , хворіє на тяжкий психічний розлад у вигляді: помірна розумова відсталість з порушенням поведінки. 07.05.2019 року о 11-55 год. співробітниками будинку-інтернату вперше за направленням районного лікаря-психіатра був доставлений до психіатричного відділення № 1 [PERSON] . Доставлений у зв`язку з погіршенням психічного стану: став агресивним до співробітників та мешканців інтернату, на зауваження не реагує, сексуально розгальмований. 07.05.2019 року [PERSON] було оглянуто комісією лікарів-психіатрів, яка підтвердила обґрунтованість рішення про його госпіталізацію в примусовому порядку у психіатричний стаціонар, оскільки він страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді: помірна розумова відсталість з порушенням поведінки. Комісія дійшла висновку про те, що спостереження і лікування [PERSON] можливе тільки лише в стаціонарних умовах. Крім того, ненадання необхідної психіатричної допомоги призведе до подальшого погіршення психічного стану самого пацієнта. Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 28.11.2005 року [PERSON] було визнано недієздатним. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. Така госпіталізація особи здійснюється за рішенням лікаря-психіатра. Рішенням Конституційного суду України від 01.06.2016 року № 2-рп/2016 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 року N 1489-III з наступними змінами у взаємозв`язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Відповідно до ст. ст. 14, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу за рішенням суду без її усвідомленої згоди, якщо її лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих. Госпіталізація особи до психіатричного закладу призводить до певних обмежень її прав. Положення ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 3, 8, 29, 55 Конституції України гарантують кожному право на недоторканість та неприпустимість обмежень свободи без відповідного рішення суду. Таким чином, на основі з`ясованих обставин, суд дійшов висновку про те, що заява в.о. головного лікаря, члена комісії з припинення КЗ СОР «Обласний наркологічний диспансер» про госпіталізацію до психіатричного стаціонару у примусовому порядку [PERSON] є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved