Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № IKAPNAIG. 9391. 001 від 28 липня 2011 року. Позовні вимоги мотивує тим, що 28.07.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № IKAPNAIG. 9391. 001 на суму 74610,00 грн. зі сплатою 16,8% річних з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені кредитним договором, графіком щомісячних платежів, терміном до 27 липня 2016 року. Відповідач зобов'язався повертати суму заборгованості та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленим кредитним договором. Умовами договору передбачена відповідальність відповідача за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань. Станом на 12.02.2015 року заборгованість відповідача перед позивачем по кредитному договору № IKAPNAIG. 9391. 001 від 28 липня 2011 року становить 78273 грн. 81 коп., з яких: 27718,29 грн. - поточна заборгованість по тілу кредиту; 15471,38 грн. - прострочена заборгованість по тілу кредиту, 148,90 грн.- поточна заборгованість по відсоткам, 7509,68 грн. - прострочена заборгованість за відсотками, 2555,56 грн. - сума пені , 24870,00 грн- сума штрафу. Оскільки, відповідачем умов договору не виконано, позивач змушений звернутися до суду для стягнення суми заборгованості за договором кредиту, у зв'язку з істотним порушенням його умов . В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, пояснення дав аналогічні викладеним в позові , просить його задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомив про причини неявки, хоч належно був повідомлений про час та місце слухання справи, клопотання щодо слухання справи у його відсутності суду не надіслав. З матеріалів справи вбачаються права та взаємовідносини сторін, тому суд вважає за можливе справу слухати у його відсутності та згідно ст.ст. 169 ч.4 ,224 ЦПК України, ухвалити заочне рішення . Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що 28.07.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № IKAPNAIG. 9391. 001 на суму 74610,00 грн. зі сплатою 16,8% річних з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені кредитним договором графіком щомісячних платежів, терміном до 27 липня 2016 року (а.с. 7-9). Відповідач зобов'язався повертати суму заборгованості та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленим кредитним договором. Умовами договору передбачена відповідальність відповідача за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань. Пунктом 4.2.1 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язався здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти та комісії, також виконувати всі свої зобов'язання у повному обсязі та у строки, передбачені кредитним договором. Згідно п.3.1.11 кредитного договору, при порушенні позичальником зобов'язань, передбачених умовами даного договору, банк на свій розсуд має право змінити умови договору - зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань, за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. У відповідності до ст.610 ЦК України , порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України , боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до вимог ст.546 ЦК України, виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з законом або договором неустойкою (штрафом , пенею). Як передбачено ч.3 ст.611 ЦК України, сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання. У відповідності до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно п.п.6.1, 6.3 кредитного договору, за порушення строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісії банк нараховує позичальнику пеню в розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення. При цьому, відсотки за користування кредитом на суму прострочення заборгованості нараховуються у подвійному розмірі . Відповідно до п.6.4. кредитного договору, банк має право нарахувати позичальнику штраф в розмірі 2,0% від суми кредиту у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником договору за кожен факт порушення. Станом на 12.02.2015 року заборгованість відповідача перед позивачем по кредитному договору № IKAPNAIG. 9391. 001 від 28 липня 2011 року становить 78273 грн. 81 коп., з яких: 27718,29 грн.- поточна заборгованість по тілу кредиту; 15471,38 грн. - прострочена заборгованість по тілу кредиту, 148,90 грн.- поточна заборгованість по відсоткам, 7509,68 грн.- прострочена заборгованість за відсотками, 2555,56 грн.- сума пені , 24870,00 грн- сума штрафу, що підтверджується розрахунком заборгованості ( а.с.14-24). Відповідно до ст.1054 ЦК України, банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові за кредитним договором у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти у визначений договором строк. Однак, в порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.526,1054 ЦК України, відповідач свої зобов'язання не виконав. В зв'язку з цим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення суми заборгованості по поверненню кредитних коштів відповідно до договору кредиту є підставними , а тому позов підлягає до задоволення. На підставі постанови Правління Національного банку України від 27 листопада 2014 року №743 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» віднесений до категорії неплатоспроможних». Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27 листопада 2014 року №132 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "ВБР», згідно з яким, з 28 листопада 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський банк розвитку». Відповідно до Наказу №1 від 28 листопада 2014 року, до виконання повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації приступив Міхно С.С. За рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №44 від 27.02.2015 року та за наказом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №111 від 30.03.2015 року повноваження Міхно С.С. продовжувалися. Згідно зі ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», до повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відноситься вжиття передбачених законодавством заходів щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку. Відповідно до приписів п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Тому, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в сумі 782 грн. 74 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved