Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 22 серпня 2014 року звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до [PERSON] про визначення порядку користування квартирою, уточнивши свої вимоги в поданій до суду 23 вересня 2014 року заяві. Посилався на те, що він є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS], співвласником якої є відповідач. Також вказував, що згідно з рішенням Київського районного суду м. Полтави від 28 березня 2013 року він вселений до квартири, по справі видано виконавчий лист, який пред'явлено на примусове виконання до відділу державної виконавчої служби. Просив суд визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] та виділити йому в користування кімнату площею 10,5 кв.м., відповідачу [PERSON] - кімнату площею 17,2 кв.м., решту приміщень залишити в спільному користуванні. Відповідач [PERSON] 26 листопада 2014 року звернулася в суд в своїх інтересах та в інтересах малолітніх [PERSON], 2009 року народження, та [PERSON], 2003 року народження, з зустрічними позовними вимогами до [PERSON]. Посилалася та те, що вона та позивач є співвласниками квартири [ADDRESS], малолітні діти [PERSON], 2009 року народження, та [PERSON], 2003 року народження, постійно проживають в квартирі. Просила суд визнати право користування її та малолітніх дітей [PERSON], 2009 року народження, та [PERSON], 2003 року народження, усіма приміщеннями в спірній квартирі. В судове засідання сторони не з'явилися, уповноваживши представників на ведення справи в суді. Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги [PERSON], посилаючись на викладені в поданій до суду заяві обставини. Представник [PERSON] в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення первісного позову та просила суд задовольнити вимоги за зустрічною позовною заявою. Треті особи в судове засідання своїх представників не направили. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] відповідно до рішення Київського районного суду м. Полтави від 28 березня 2013 року, яке вступило в законну силу, на праві спільної часткової власності належить сторонами по справі [PERSON] та [PERSON], частки співвласників є рівними та складають кожного по 1/2 частки. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно зі ст. 155 ЖК України квартира, що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучена, власника не може бути позбавлено права користування квартирою. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 з наступними змінами „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною власністю на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо сторонам виділити жилі та інші приміщення із самостійним виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Як встановлено судом, спірна квартира [ADDRESS] розташована на 1 поверсі 5 поверхового будинку та складається з 2 кімнат житловою площею 27,7 кв.м., в тому числі: 1-а кімната (6) площею 10,5 кв.м., 2-а кімната (7) площею 17,2 кв.м., коридору (1) площею 7,0 кв.м., шафи (2) площею 0,8 кв.м., вбиральні (3) площею 1,0 кв.м., ванної (4) площею 2 кв.м., кухні (5) площею 5,5 кв.м. , загальною площею 44,0 кв.м. Сторонам по справі [PERSON] та [PERSON] неможливо виділити в спільній квартирі жилі та інші приміщення із самостійним виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. Встановлення порядку користування квартирою з виділенням позивачу [PERSON] житлової кімнати площею 10,5 кв.м., а відповідачу [PERSON] площею 17,2 кв.м., як того просить позивач [PERSON] в поданій до суду позовній заяві, призведе до порушення прав сторін на користування належною їм на праві власності частиною спільної квартири. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та не можуть бути задоволені. За нормами ст. 176 СК України, на яку посилається відповідач [PERSON] в поданій до суду зустрічній позовній заяві, батьки зобов'язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Положення даної норми поширюються на членів сім'ї, куди очевидно також включаються і діти власника житла. Право користування відповідача [PERSON] та малолітніх [PERSON], 2003 року народження, [PERSON], 2009 року народження, квартирою [ADDRESS] не оспорюється позивачем [PERSON], встановлено нормами законодавства, тому не підлягає додатковому визнанню в судовому порядку. При цьому судом також враховується, що способи захисту цивільних прав передбачені ч. 2 ст. 16 ЦК України, якою, як і іншими нормами законодавства, не передбачено можливість захисту права судом шляхом саме визнання за фізичними особами права користування усіма приміщеннями в квартирі, як того просить відповідач [PERSON] в поданій до суду зустрічній позовній заяві. Тому суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та не підлягають задоволенню. У зв'язку з відмовою в задоволенні як первісного позову, так і зустрічних позовних вимог, понесені сторонами по справі судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України не підлягають їм відшкодуванню.

Outcome: dismissed