Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 09 вересня 2015 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В поданій до суду заяві посилалася на те, що з відповідачем з 2011 року перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірвано, мають сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на її утриманні. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку. В судовому засіданні позивач повністю підтримала подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча кожного разу повідомлявся про час та місце розгляду справи за адресою, яка є зареєстрованим у встановленому законом порядку його місцем проживання. За таких обставин суд, враховуючи згоду позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 09 липня 2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Полтави від 17 квітня 2014 року. Сторони мають сина [PERSON], [INFO], який знаходяться на утриманні матері. Відповідно до ст.ст. 141, 155, 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов'язків щодо дитини. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Тому суд, враховуючи обставини, передбачені ст.182 СК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду. З цих підстав вимоги про стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню. Вимоги позивача щодо стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів відповідача жодним чином не обґрунтовані, є завищеними. При цьому суд враховує вимоги ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства" щодо права кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Також судом враховано, що за чинним законодавством розмір аліментів в будь-якому випадку не може бути меншим 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача аліментів за минулий період суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину просуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Хоча відповідач [PERSON] і не надавав позивачу достатньої матеріальної допомоги на утримання сина, але позивачем не надано до суду жодних доказів, які б давали підстави вважати, що вона вживала заходів для одержання аліментів від відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Тому в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів за минулий період слід відмовити за їх безпідставністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в сумі в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial