Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду , вказуючи, що відповідачі, є споживачами теплової енергії у квартирі [ADDRESS] за фактичними договірними відносинами . Відповідачі не уклали договір на надання житлово-комунальних послуг, тому позивачем надано послуги з теплопостачання без укладання письмового договору, а відповідачі повинні сплачувати кошти за їх надання на підставі відкритого особового рахунку . Обовязок відповідачів своєчасно оплачувати послуги з теплопостачання визначений Законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» Відповідно до ст.ст. 20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги щомісяця у строки, встановлені договором або законом. Плата за теплову енергію, відповідно до ст. 67 ЖК України береться за затвердженими в установленому порядку тарифами, які встановлює орган місцевого самоврядування. Постановами Національної комісії регулювання електроенергетики України встановлені відповідні тарифи на теплову енергію ОКП «Донецьктеплокомуненерго», який становить: · з січня 2011 року 283,79 грн. за 1 Гкал, · з 1 жовтня 2014 року-537,18 грн. за 1 Гкал. Відповідачі фактично отримали теплову енергію за опалювальний період з 1 лютого 2013 року по 01 грудня 2014 року, але своєчасно не оплатили послуги, тому утворилась заборгованість в сумі складає 4270,9 грн., яку позивач просить стягнути . Представник позивача в судове засідання не з`явився, просить розглянути справу без його участі , позовні вимоги підтримав. Відповідачі та їх представник у судове засідання також не зявилися . Представник відповідачів до суду заяву,в якій зазначає,що відповідачі визнають позов в частині стягнення заборгованості в межах строку позовної давності ,а саме: з травня 2012 року по листопад 2014 року на загальну суму 2144,87 грн.: -за листопад 2013 року-340,27грн., -за грудень 2013 року 456,6 грн., - за січень 2014 року- 506,04 грн., - за лютий 2014 року- 450,79 грн., - за березень 2014 року 391,17 грн. В задоволенні інших позовних вимог просив відмовити. Проаналізувавши зібрані докази, суд встановив наступне. Відповідачі в період 1 лютого 2010 року по 01 грудня 2014 року, мешкали за адресою: с.м.т Олександрівка, вул. Донецька, 3/18, у приватизованій квартирі та отримували послуги з теплопостачання за цією квартирою, площею 42,7 кв.м. Відповідно до виписки з особистого рахунку, наданого КП „Дружківкатепломережа відповідачі за період з 1 лютого 2010 року по 1 грудня 2014 року, послуги опалення житла своєчасно не сплачувались та розмір заборгованості складає 4270,9 грн а.с. 4-5 Згідно ст.10 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду", утримання приватизованих квартир здійснюється за рахунок коштів їх власників. Заборгованість власників квартир, яка пов'язана з утриманням будинку і оплатою комунальних послуг, стягується у безспірному порядку. Відповідно до ст.162 ЖК України та ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. У відповідності з п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572( зі змінами від 24 січня 2006 року № 45) , власник квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, суд вважає встановленим, що позивач та відповідачі, як співвласники квартири, перебували у фактичних договірних відносинах, за якими позивач надавав послуги з постачання теплової енергії до квартири відповідачів( ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідачі не заперечують обставини надання послуг, також відсутній спір щодо тарифів на послуги та погоджуються сплатити заборгованість як фактичні споживачі послуг. В той же час представник відповідачів , звернувшись з письмовою заявою вважає, що в задоволенні позову про стягнення заборгованості за період з 1 лютого 2010 року по 1 травня 2012 року необхідно відмовити в звязку з пропуском позивачем строку позовної давності. Вирішуючи спір, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Наслідки спливу позовної давності визначені ч. 4 ст. 267 ЦК України,відповідно до якої, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі,є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 264 ч. 2 ЦК України, позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги,право на яку має позивач. Суд враховує, що позивач у квітні 2015 року звертався до суду з заявою про видачу судового наказу. Крім того, відповідачами у жовтні 2009 року, квітні 2010 року, листопаді 2010 - березні 2011 року та з листопада 2011 року і надалі частково провадились погашення заборгованості за відпущену теплову енергію, що беззаперечно свідчить про переривання перебігу строку позовної давності. Після внесення відповідачами сум на рахунок підприємства, за правилами ст. 264 ЦК України, відбулося переривання перебігу позовної давності і цей строк розпочинається заново. Приймаючи до уваги вищенаведене, суд вважає, що заборгованість за отримані послуги з постачання теплової енергії підлягає стягненню за період з 1 лютого 2010 року по 1 грудня 2014 року в сумі 4270,9 грн. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved