Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з врахуванням уточненої позовної заяви, в якій просить [PERSON], [INFO], таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог вказав, що відповідач за вказаною адресою фактично багато років не проживає, комунальних платежів не сплачує. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги, викладені в позові підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, судові повісти, направлені відповідачам повернулись на адресу суду не врученою адресату, з відміткою пошти «За закінченням терміну зберігання». Від третіх осіб [PERSON] та [PERSON] до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судове не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, судові повісти, направлені відповідачам повернулись на адресу суду не врученою адресату, з відміткою пошти «За закінченням терміну зберігання». Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі вимог ст.ст. 211, 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] відподно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 27.01.2003 року є власниками квартири [ADDRESS] в рівних долях (а.с. 22). Зі змісту довідки Приватного підприємства "ВЖРЕП № 4» за № 865 від 09.06.2018 року та згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області від 20.07.2018 року, які надійшли до суду 25.0708.2018 року вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований в зазначеній квартирі (а.с. 21). Згідно акту, який складений 15.06.2018 року комісією у складі паспортиста Приватного підприємства «ВЖРЕП № 4» [PERSON], ФОП [PERSON], [PERSON], у присутності сусідів [PERSON], та [PERSON], останні зазначили, що [PERSON], [INFO] в квартирі [ADDRESS] не проживає з 2016 року (а.с. 11). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Стаття 41 Конституції України та стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплюють принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти ним. Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом на підставі досліджених доказів встановлено, що відповідач, будучи зареєстрованим в квартирі, фактично в ній не проживає, не несе будь-яких обов'язків, що передбачені ст. 156 ЖК України, не утримує житло та не сплачує комунальні послуги. Перешкоди в користуванні житлом відповідачем не чинились. Встановлених законом випадків збереження за ним права користування квартирою в судовому засіданні не встановлено. Наведене вище є підставою для визнання відповідача відповідно до вимог ст.ст. 391, 405 ЦК України таким, що втратив право користування спірним житлом у зв'язку з його відсутністю без поважних причин понад один рік. В матеріалах справи міститься копія пенсійного посвідчення № [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON], в якому зазначено, що останній має інвалідність 2-ї групи загального захворювання, у зв'язку з чим позивача звільнено від сплати судового збору на користь позивача на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved