Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-01 00:00:00

позивач звернувся в Голосіївський районний суд м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за кредитним договором в розмірі 117466 гривень та судових витрат у справі. Свої позовні вимоги позивач обгрунтував тим, що 22.04.2013 р. між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] укладено кредитний договір № GP-4437101, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в розмірі 49999,66 гривень. 19.07.2016 р. ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк». Позивач посилається на те, що відповідач належним чином не виконала умови кредитного договору, внаслідок чого у неї виникла заборгованість, яка станом на 14.12.2018 р. складає 117466 гривень, з яких 34089,49 заборгованість за кредитом, 30784,96 заборгованість за процентами, 3771,40 заборгованість за комісією, 48820,15 гривень - штрафні санкції. В зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту позивач просить стягнути її в судовому порядку. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого остання просить відмовити у задоволенні позову, оскільки при зверненні до суду позивачем не надано належних доказів на підтвердження видачі кредитних коштів та суми заборгованості. Крім того, відповідач зазначає про неправомірність вимог Банку щодо стягнення комісії, оскільки вони суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та стягнення штрафних санкцій, розмір яких є значно вищим за розмір заборгованості. Відповідач також заявила про пропуск позивачем строків звернення до суду з даним позовом, оскільки останній платіж було внесено 14.12.2013 р., а зарахування, які почали проводитись з 2018 року були стягнути на підставі виконавчого напису нотаріуса, що визнаний в судовому порядку незаконним. На підставі положень ст.ст. 274-279 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що 22.04.2013 р. між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк») та [PERSON] укладено кредитний договір № GP-4437101, шляхом підписання Пропозиції укласти договір (оферти), відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в розмірі 49999,66 гривень. Відповідно до п.2.2 кредит надано на споживчі цілі в сумі 43706 гривень, на оплату Договору страхування - 6293,66 гривень. Строк кредитування становить 48 місяців. Сторони погодили, що за користування кредитними коштами Позичальник сплачує 8% річних, а також сплачує комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2% (п.п.2.4,2.5).. Згідно з ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк На момент розгляду справи доказів про погашення заборгованості за Кредитним договором з боку відповідача суду не надано. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Звертаючись до суду позивач посилається на те, що відповідач належним чином не виконала свої зобов`язання за Кредитним договором, внаслідок чого у неї виникла заборгованість, яка станом на 14.12.2018 р. складає 117466 гривень, з яких 34089,49 заборгованість за кредитом, 30784,96 заборгованість за процентами, 3771,40 заборгованість за комісією, 48820,15 гривень - штрафні санкції. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.77 ЦПК України).. Згідно з ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В силу положень ст.ст.79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України). Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. При зверненні до суду на підтвердження видачі кредиту та наявності заборгованості позивачем надано довідку про стан та історію заборгованості за кредитним договором, та виписка з рахунку [PERSON] із зазначенням суми заборгованості. Однак, зазначені докази не є документами, які в силу положень закону підтверджують видачу кредиту, внесені позичальником платежі, зарахування їх в рахунок погашення заборгованості, а також наявність такої заборгованості, оскільки вони не відповідають форми, встановленій Положенням про організацію операційної діяльності в банках України. На підставі зазначених доказів суд позбавлений можливості перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу, правильність їх нарахування. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем при зверненні до суду не доведено факт видачі кредиту, наявності заборгованості та її розмір, незважаючи на те, що відповідач заперечує зазначені факти. В зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю заявлених вимог суд не вбачає підстав для задоволення позову. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed