Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

Позивач в жовтні 2020 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на наступне. 07.11.2019 року між ПАТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» (правонаступником якого є АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО») та [PERSON] укладено Кредитний договір №22037000215144, за яким банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 149 690 грн. 11 коп., а відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит в строк до 07.11.2022 р. Відповідно до Кредитного договору, щомісячна комісія за обслуговування кредиту з 07.11.2019 по 06.09.2020 становила 3 % від суми кредиту, з 07.09.2020 по 06.06.2021 - 2,5 % від суми кредиту, з 07.06.2021 по 06.03.2022 -1,5 % від суми кредиту, з 07.03.2022 по 07.11.2022 - 0,925 % від суми кредиту. Процентна ставка за користування є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом - 0,001 %, на прострочену заборгованість за кредитом - 56,0 % річних. Позивач виконав свої зобов`язання в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти. Всупереч вимогам кредитного договору [PERSON] не виконав взяті на себе договірні зобов`язання належним чином, у зв`язку з чим станом на 02.10.2020 року утворилась заборгованість за кредитним договором перед банком в розмірі 169 596 грн. 07 коп., з яких: залишок простроченого кредиту- 142 747 грн. 94 коп., залишок прострочених відсотків - 78 грн. 53 коп., залишок прострочених комісій - 26 769 грн. 60 коп. Враховуючи вищевикладене позивач просив суд стягнути з відповідача на їх користь заборгованість в розмірі 169 596 грн. 07 коп. та судові витрати. Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 30.10.2020 року по справі відкрито спрощене позовне провадження. Представник позивача правом безпосередньої участі в судовому засіданні не скористався, звернувся до суду із заявою про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримують просять позов задовольнити з підстав та мотивів викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні зазначив, що визнає наявність боргу перед банком. Суд заслухавши пояснення відповідача, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, надавши їм оцінку, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 07.11.2019 року між сторонами було укладено Кредитний договір №22037000215144 (надалі - Кредитний договір) (а.с.4-5). Відповідно до п.1.1 Кредитного договору, банк надає клієнту грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим Договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених цим Договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за даним Договором в повному обсязі. Пунктом 1.2 Кредитного договору передбачено, що банк надає клієнту грошові кошти (надалі - кредит) на наступних умовах: сума кредиту 148 720 грн. 00 коп.; строк кредитування 36 місяців; кінцева дата повернення кредиту - 07 листопада 2022 р.; цільове призначення: на споживчі потреби; щомісячна комісія за обслуговування кредиту з 07.11.2019 по 06.09.2020 - 3% від суми кредиту, з 07.09.2020 по 06.06.2021 - 2,5 % від суми кредиту, з 07.06.2021 по 06.03.2022 -1,5 % від суми кредиту, з 07.03.2022 по 07.11.2022 - 0,925 % від суми кредиту; процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом: 0,001% річних, на прострочену заборгованість за кредитом: 56,0 % річних. Згідно розрахунку наданого позивачем (а.с.13-14) заборгованість [PERSON] перед банком складає 169 596 грн. 07 коп., в тому числі: залишок простроченого кредиту- 142 747 грн. 94 коп., залишок прострочених відсотків - 78 грн. 53 коп. та залишок прострочених комісій - 26 769 грн. 60 коп. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. На підставі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Оскільки відповідно до умов кредитного договору №22037000215144 від 07.11.2019 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Вищевказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.11.2016 р. у справі № 6-1746цс16 та узгоджується з позицією Верховного Суду висловлену у постанові від 20.02.2019 року у справі № 666/4957/15-ц (пр.№ N 61-43940св18). Враховуючи вищезазначене та беручи до уваги, що обслуговування кредиту є супутньої послугою та суперечать положенням Закону України "Про захист прав споживачів», а тому суд вважає за доцільне у стягненні залишку прострочених комісій за обслуговування кредиту в розмірі 26 769 грн. 60 коп. відмовити. Окрім того, суд вважає за доцільне вирахувати із суми простроченого кредиту суму щомісячної комісії в розмірі 35 692 грн. 80 коп., які відповідач вже сплатив. Разом з тим суд вважає правильним, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, суд вважає, що АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» вправі вимагати захисту своїх прав через суд, за таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача залишок простроченого кредиту в розмірі 107 055 грн. 14 коп. та залишок прострочених відсотків в розмірі 78 грн. 53 коп. В задоволенні решти вимог відмовити. Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі в розмірі 2 543 грн. 94 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial