Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 07.07.2007 року між ТОВ «ПростоФінанс» та відповідачем було укладено кредитний договір № 01005273231, на підставі якого позичальнику було надано кредит у розмірі 40500 грн. 00 коп., відповідно до умов договору відповідач зобов'язувався в порядку та на умовах, що визначені у договорі, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком до нього - графіком платежів. 18.05.2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно якого ТОВ «ПростоФінанс» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами та за договором № 01005273231. ТОВ «ПростоФінанс» виконав умови договору. Однак, позичальник умови договору не виконав, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем з нарахуванням процентів та комісії становить, станом на 10.10.2013 року 14 150 грн. 35 коп. Оскільки боржник не виконав свої зобов'язання за договором, то позивач просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 14 150 грн. 35 коп., та судові витрати по справі в розмірі 229 грн. 40 коп. Представник позивача в судове засідання не з»явився, про час розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача, додав до позовної заяви письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутність на адресу суду не надходило, і тому суд, на підставі ст. 224, 225 ЦПК України, вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд приходить до висновків, які мотивує наступним чином. Так, судом встановлено, що 07.07.2007 року між ТОВ «ПростоФінанс» та відповідачем було укладено кредитний договір № 01005273231, на підставі якого позичальнику було надано кредит у розмірі 40 500 грн. 00 коп.. Відповідно до умов договору відповідач зобов'язувався в порядку та на умовах, що визначені у договорі, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком до нього - графіком платежів. За умовами договору ТОВ «ПростоФінанс» виконали умови договору та надали позичальнику вказаний кредит, що підтверджується копією заяви позичальника від 07.07.2007 року та копією платіжного доручення від 12.07.2007 року № 0001522067. 18.05.2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно якого ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов»язувалося передати грошові кошти в розпорядження «ТОВ «ПростоФінанс», а ТОВ «ПростоФінанс» зобов»язувалося відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 01005273231. Таким чином, ТОВ «ПростоФінанс» було відступлено право грошової вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Кредитні ініціативи». Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦПК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Відповідно до ст. 1078 ЦПК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Відповідно до ст. 1080 ЦПК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Відповідно до ст. 1084 ЦПК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, кредитодавець згідно умов цього договору зобов'язувався надати позичальнику, а позичальник зобов'язувався прийняти і повернути кредит в сумі 40 500 грн. 00 коп., яка підлягає погашенню в термін до 07.10.2012 року. Позичальник зобов'язувався своєчасно та в повному обсязі повернути суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, комісію за надання кредиту, комісію за управління кредитом та виконати всі інші грошові зобов'язання, передбачені цим договором. Відповідно до п. 2.1 кредитного договору, за користування кредитними коштами позичальник сплачує кредитодавцю проценти за користування кредитом в розмірі 12,5% річних від непогашеної суми кредиту. Відповідно до п. 2.2 кредитного договору, позичальник сплачує разову комісію за надання кредиту в розмірі 1% від початкової суми кредиту. Відповідно до п. 2.3 кредитного договору, позичальник щомісячно сплачує комісію за управління кредитом в розмірі 0,07 % від початкової суми кредиту. Відповідно до п. 2.5 кредитного договору, повна заборгованість позичальника за цим договором складається з суми кредиту, процентів за користування кредитом, суми комісії за управління кредитом, суми комісії за надання кредиту. Відповідно до п. 5.1.2 кредитного договору, позичальник зобов'язувався повернути кредитодавцю суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, комісію за управління кредитом, комісію за надання кредиту, та виконати всі інші грошові зобов'язання, передбачені цим договором, в повному обсязі, в строки та в порядку, що визначені цим договором. Відповідно до п. 7.2 кредитного договору, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником грошових зобов'язань щодо сплати щомісячних платежів згідно умов цього договору, кредитодавець має право вимагати від позичальника сплати неустойки (штрафу) в розмірі 20% від повної суми щомісячного платежу, зобов»язання по сплаті якого порушено позичальником. Позичальник зобов'язувався повернути в повному обсязі одержаний кредит та сплатити проценти, та інші платежі, нараховані за обслуговування кредиту. В суді також було встановлено, що відповідач не виконав умови договору щодо своєчасного повернення основного кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. Наведене підтверджується розрахунком кредиторської заборгованості, який проведено позивачем. Позивач попереджував відповідача про порушення умов зобов'язання, що підтверджується копією вимоги про досудове врегулювання спору від 07.11.2013 року та копією списку відправлення рекомендованої кореспонденції. Однак, позичальник умови договору не виконав. Позивач просить суд стягнути суму заборгованості за договором з боржника. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов"язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію/передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Оскільки відповідач має заборгованість за кредитом, відсотками за користування ним, суд вважає, що кредитне зобов'язання він виконує не належним чином. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, з врахуванням всього наведеного, суд вважає за можливе позов задовольнити і стягнути з відповідача заборгованість за вказаним договором. Згідно розрахунку позивача заборгованість за договором, станом на 10.10.2013 року становить 14 150 грн. 35 коп.( заборгованість за кредитом - 13 951 грн. 12 коп.; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 170 грн. 88 коп.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 28 грн. 35 коп.) На підставі ст.ст. 79, 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача судові витрати по справі, а саме: сплачений судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп., відповідно до наданого платіжного доручення, і тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача вказані судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved