Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивач\~[PERSON] \~звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути на свою користь з відповідача [PERSON] борг за договором позики з урахуванням індексу інфляції в сумі 10\~472, 00 грн., 11\~600 грн. сума щомісячних відсотків за користування грошовими коштами відповідно до умов договору, 150 грн. витрат на правову допомогу та 3000 грн. моральної шкоди. Свої вимоги [PERSON] \~мотивує тим, що між ним та відповідачкою 22 листопада 2013 року був укладений договір позики грошей в розмірі 8000 грн., які відповідачка зобовязалася повернути зі сплатою 10 % від суми боргу починаючи з 01 січня 2014 року до фактичного повернення боргу. Своє зобовязання щодо повернення позики відповідачка не виконала, в звязку з цим позивач змушений звернутися до суду з позовом. Відповідачк [PERSON] та представник відповідача [PERSON] \~в судовому засіданні позов не визнали, пояснили, що грошей у позивача в борг не брала, а брала товари. Розписка написана нею, проте в ній не зазначено грошової одиниці, що свідчить про безгрошовість наданої нею розписки. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачкою 22 листопада 2013 року був укладений договір позики грошей в розмірі 800 грн., які відповідачка зобовязалася повернути зі сплатою 10 % від суми боргу починаючи з 01 січня 2014 року до фактичного повернення боргу Докази на підтвердження договору позики позивачем надані у вигляді письмової розписки. Однак, зобовязання з приводу сплати боргу відповідачка не виконала, борг позивачеві в встановлений в розписці строк не повернула, що змусило позивача звернутися до суду за захистом своїх прав. \~У відповідності до\~ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. \~ Згідно положень ч. 1\~\~\~ст. 360-7 ЦПК України\~\~ рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. \~\~\~\~\~\~\~\~Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. \~\~ Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. \~\~\~\~\~\~ За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Щодо не визначення одиниці грошової валюти в розписці, то суд приходить до висновку про наявність технічної помилки, що не може бути підставою для неповернення боргу та визнання договору неукладеним. Стосовно визначеного відсотка за неповернення суми боргу, суд приходить до висновку, що визначення даного відсотку є неправомірним, оскільки не відповідає вимогам чинного законодавства, так як позивач не є фінансовою установою. Таким чином, та з огляду на те, що сторони є фізичними особами, суд приходить до висновку, що сплата боргу повинна здійснюватися з урахуванням положень ст. 625 ЦК України. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суми позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України,\~згідно з п. 2 якої боржник, що построчив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від прострочення суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Індекс інфляції розраховується Міністерством статистики України та публікується в офіційних видання. З урахування норм та рекомендацій Верховного Суду України № 62-7 від 03.04.1997 року відносно порядку застосування індексу інфляції при розгляді судових справ сума боргу з урахуванням індексу інфляції складає: 10\~472 грн.. Статтею 1051 ЦК України передбачено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може грунтуватись на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до тих випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Відповідачка, заперечуючи проти позову, не надала суду ніяких доказів, які б свідчили про безгрошівність договору, а також не надала доказів, що вказаний договір був укладений під впливом насильства, обману чи тяжкої обставини. Крім того, відповідно до п. 4 ч.1\~ст.611 ЦК України\~у разі порушення зобов'язання настає такий правовий наслідок, як відшкодування збитків та моральної шкоди, якщо це передбачено договором або законом. Встановлено, що\~статтею 1050 цього Кодексу\~не передбаченого такого правового наслідку неповернення позики, як відшкодування моральної шкоди. Такого наслідку не вказано і в розписці, якою підтверджується укладення сторонами договору позики. Тому, в задоволені позову в частині стягнення моральної шкоди слід відмовити. Суд приходить до висновку, що три проценти річних\~від простроченої\~суми складає: 8000 грн. х 3% : 365 х 447 днів = 293,92 грн.. Крім того, у відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 252 грн. 22 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 150 грн., так як дані витрати понесені позивачем та документально підтверджені.

Outcome: partial