Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати за нею право власності на Ѕ частину майна подружжя у вигляді автомобіля марки «Nissan», модель «Tiida», державний номерний знак [NUMBER] , сріблястого кольору, 2008 року випуску, номер кузова № [NUMBER] . Свої вимоги мотивує тим, що 27.12.2002 з відповідачем уклала шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 1841, та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Також, позивач посилається на те, що в подальшому змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серія [NUMBER] , виданого Бучанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Київській області 14.04.2018. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Вказує, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 16.11.2015 шлюб між сторонами розірвано. Спільне господарство не ведеться. Крім того, посилається на те, що під час перебування у шлюбі, сторонами було придбано автомобіль марки «Nissan», модель «Tiida», державний номерний знак [NUMBER] , сріблястого кольору, 2008 року випуску, номер кузова № [NUMBER] , на підставі договору №10/П-1 купівлі-продажу транспортного засобу від 07.02.2008р. Позивач зазначає, що зазначений автомобіль був придбаний сторонами у 2008 році за ціною 93 425,00 грн. за рахунок спільних коштів. Разом з тим, позивач вказує на те, що відповідач добровільно відмовляється поділити спільно нажите майно, а тому змушена звернутися до суду з позовною заявою про поділ майна подружжя. З урахуванням наведеного, просить задовольнити позовні вимоги. 23.10.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01.11.2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Сторонам було направлено копію ухвали від 01.11.2019, також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. 12.12.2018 позивачем до суду подано заяву про зміну предмета позову, в якій просить стягнути з [PERSON] в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя на користь [PERSON] грошову компенсацію за Ѕ частину спільного сумісного майна подружжя в сумі 46 712, 00 грн. та судові витрати. Посилається на те, що після подачі даного позову до суду, стало відомо з листа-відповіді Регіонального сервісного центру в м. Києві МВС України №31/26-889Аз від 29.10.2018 на адвокатський запит, про те, що з 28.07.2018 р. транспортний засіб «Nissan Tiida», кузов № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , який належав [PERSON] , належить на праві власності [PERSON] . Вважає, що оскільки спірний автомобіль був відчужений відповідачем на свій розсуд, проти волі позивача та не в інтересах сім'ї, вартість відчуженого спірного автомобіля повинна бути врахована при поділі майна. При цьому, вважає, що при розрахунку розміру грошової компенсації замість частки у спільному майні подружжя, необхідно виходити з вартості автомобіля, зазначеного в договорі договору №10/П-1 купівлі-продажу транспортного засобу від 07.02.2008р., а саме 93 425,00 грн. Ухвалою суду від 18.01.2019 справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, проте у подальшому визнав позов та просив його задовольнити. Суд, врахувавши доводи позивача, заслухавши відповідача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 27.12.2002 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб, актовий запис № 1841, та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 10). Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Також, встановлено, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 16 листопада 2015 року шлюб, зареєстрований 27.12.2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис №1841, між сторонами, розірвано (а.с. 12). З даних свідоцтва про зміну імені вбачається, що [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », про що 14.04.2018 складено відповідний актовий запис № 01 (а.с. 11). Встановлено, що сторони за час спільного проживання у зареєстрованому шлюбі спільно набули майно, зокрема, транспортний засіб марки «Nissan», модель «Tiida», державний номерний знак [NUMBER] , сріблястого кольору, 2008 року випуску, номер кузова № [NUMBER] . Крім того, встановлено, зокрема, з договору №10/П-1 купівлі-продажу транспортного засобу від 07.02.2008 року, транспортний засіб марки «Nissan», модель «Tiida», державний номерний знак [NUMBER] , сріблястого кольору, 2008 року випуску, було придбано [PERSON] за 93 425,00 грн. (а.с.а.с. 15-19). Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, суд вважає, що автомобіль марки «Nissan», модель «Tiida», державний номерний знак [NUMBER] , сріблястого кольору, 2008 року випуску є спільною сумісною власністю подружжя, а тому підлягає поділу. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Згідно п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Як встановлено судом, транспортний засіб марки «Nissan», модель «Tiida», державний номерний знак [NUMBER] , сріблястого кольору, 2008 року випуску, у 2008 році було придбано [PERSON] за 93 425,00 грн. Також, з листа-відповіді Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві №31/26-17054 від 21.11.2019р. встановлено, що згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів «НАІС» автомобіль «Nissan Tiida», кузов № [NUMBER] , н.з. [NUMBER] , 2008 року випуску, який був зареєстрований за [PERSON] , 12.11.2015 перереєстровано на [PERSON] , документи, на підставі яких відбулась перереєстрація транспортного засобу, знищено. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що у нього відсутні докази в підтвердження реальної вартості спірного автомобіля як на час відчуження, так і на час розгляду справи в суді.Також підтвердив, що у нього відсутні докази того, що кошти отримані від реалізації спірного автомобіля були використані в інтересах сім"ї, а тому погодився з вартістю спірного автомобіля, яка була зазначена позивачем та не заперечував проти задоволення позову. Враховуючи, що спірний автомобіль був набутий сторонами у шлюбі та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, який в подальшому був відчужений відповідачем, суд доходить до висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя у спільному майні, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації у розмірі 1/2 частки вартості автомобіля, виходячи з його вартості - 93 425,00 грн. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу - «Nissan Tiida», кузов № [NUMBER] , н.з. [NUMBER] , 2008 року випуску, в розмірі 46 712,50 грн. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином, на основі з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення позову. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору 704,80 грн.

Outcome: approved