Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП. Позов мотивовано тим, що 23 березня 2014 року, близько 02.00 години, відповідач [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись у м. Хуст по вул. Карпатської Січі допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] яким він керував. Вина відповідача [PERSON] у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП підтверджена протоколом про вчинення адміністративного правопорушення від 23.03.2014 р. постановою слідчого про закриття кримінального провадження від 03.04.2014 р. Під час проведення перевірки по даній ДТП, встановлено розмір завданої відповідачем матеріальної шкоди через пошкодження його автомобіля та витрат понесених на відновлювальний ремонт, що підтверджується актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) за №ОУ-00163 від 23.12.2014 року та квитанцією до прибуткового касового ордера №355 від 24.12.2014 року виданого ПП "Ктіс". На підставі цих доказів позивач визначив завдану йому матеріальну шкоду в розмірі 105197.00 грн. В позовній заяві також наведені мотиви відшкодування позивачу частини матеріальної шкоди в розмірі 49000.00 грн. страховою компанією ПАТ ХДІ «Страхування», на підставі Полісу обовязкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/8324189 від 17.12.2013 року, який виписаний на імя відповідача [PERSON] З останнього позивач просить стягнути різницю суми відшкодування з врахуванням франшизи, яка за його підрахунками становить 56197,00 грн. (1051974900 = 56197). Через втрати немайнового характеру внаслідок вище вказаної ДТП, позивач вважає, що йому завдана моральна шкода діями відповідача, яку він оцінює в розмірі 20000.00 грн. На підставі вище наведеного [PERSON] просив суд задовольнити позовні вимоги, стягнути на його користь з відповідача [PERSON] на його користь 56197,00 грн. матеріальної шкоди та 20000.00 грн. моральної шкоди, а також стягнути з ПАТ ХДІ «Страхування» на підставі Полісу №АС/8324189 від 17.12.2013 року - 49000.00 грн. матеріальної шкоди. Під час розгляду справи, за клопотанням позивача [PERSON] судом відповідно до вимог ст.33 ЦПК України проведено заміну одного з відповідачів - ПАТ ХДІ «Страхування» на ПАТ «Страхова компанія Євроінс Україна», у звязку із змінами у структурі та статутними змінами вказаного товариства. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримали вимоги позовної заяви з наведених в заяві підстав і враховуючи додані до матеріалів справи докази, які досліджувалися у судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги у повному обємі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали. Заперечуючи позовні вимоги відповідач та його представник зазначали, що розмір шкоди вказаний позивачем не обґрунтований та не доведений належними доказами. Посилання позивача як на підставу визначення реального розміру спричиненого йому збитку на Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) за №ОУ-00163 від 23.12.2014 року та на квитанцію до прибуткового касового ордера №355 від 24.12.2014 року виданого ПП "Ктіс", інших доказів на підтвердження розміру завданої шкоди позивачем суду не надано. Вище вказані документи видані не позивачу по справі [PERSON], а іншій особі, оскільки прізвище в акті здачі-прийняття робіт від 23.12.2014 року та квитанції до прибуткового касового ордеру №355 від 24.12.2014 року не відповідають паспортним даним позивача «на прізвище Барзу». При цьому, ремонт автомобіля пошкодженого внаслідок ДТП 23.03.2014 року в м. Хуст по вул. Карпатської Січі власника [PERSON], є економічно недоцільним, оскільки вартість відновлювального ремонту в сумі 105197,00 гривень є значно більшою ніж реальна ринкова вартість автомобіля марки ВАЗ 21101 2007 року випуску, так як ринкова вартість становить від 72000,00 гривень до 96000,00 гривень. Однак встановити реальну ринкову вартість автомобіля, який був учасником ДТП під керуванням позивача [PERSON] або вартість відновлювального ремонту на даний час є неможливими, у звязку із тим, що сам позивач стверджує фактичне вибуття вказаного транспортного засобу із його володіння та користування і у нього немає відомостей про місце фактичного знаходження цього автомобіля. З дослідженого акту здачі-прийняття робіт, де замовником вказано [PERSON], власник [PERSON], дата прийому автомобіля на ремонт 01.04.2014 року (вказана цивільна справа за заявою позивача [PERSON] залишена без розгляду). В матеріалах даної справи наявний інший акт здачі прийняття робіт під тим самим номером та від тої самої дати, однак з іншими даними, вказано і замовника і власника [PERSON], також вказана інша дата прийому автомобіля 10.04.2014 року. З журналу видачі транспортних засобів з штрафмайданчика Хустського МРВ УМВС України в Закарпатській області за 2014 рік та вбачається, що автомобіль позивачу [PERSON] був виданий із штрафмайданчика 07.04.2014 року, хоча за даними одного з вище вказаних актів прийому передачі робіт дата прийняття на ремонт вказана 01.04.2014 року , тобто коли автомобіль знаходився на штрафмайданчику в Хустському МРВ УМВС України в Закарпатській області. Тому, докази на які посилається сторона позивача є належними та недопустимими для визначення розміру спричиненої шкоди позивачу [PERSON] З врахуванням наведених обставин відповідач та його представник просили суд відмовити в задоволенні позову. Представник ПАТ «Страхова компанія Євроінс Україна» [PERSON] в судове засідання не зявився, на адресу суду надіслав письмове заперечення на позовні вимоги, виклавши правові підстави для відмови у задоволенні позову, з підстав його недоведеності належними і допустимими доказами та необґрунтованості вимог позивача через відсутність у нього права вимоги на виплату страхового відшкодування. Зі змісту заперечення вбачається що представник відповідача просив проводити розгляд справи у його відсутності приєднавши до матеріалів справи подане письмове заперечення з доказами. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Частинами 1,5,6,7 ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] отримав Поліс обовязкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/8324189 від 17.12.2013 року, згідно угоди з ПАТ ХДІ «Страхування». Вказана юридична особа змінила свою назву і в подальшому стороною в якості відповідача до участі в справі залучено ПАТ «Страхова компанія Євроінс Україна». В матеріалах справи наявна копія постанови судді апеляційного суду Закарпатської області від 20.10.2014 року, якою стверджено факт ДТП, що сталася 23 березня 2014 року, близько 02.00 години, коли відповідач [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись у м. Хуст по вул. Карпатської Січі допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] яким керував [PERSON] Вказаною постановою доведено факт вчинення правопорушення з боку [PERSON] за ст. 124 КУпАП, та на підставі ст. 38 КУпАП провадження у вказаній адміністративній справі закрито без накладення адміністративного стягнення на правопорушника. Визначаючи розмір матеріальної шкоди завданої позивачу, останній посилався на Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) за №ОУ-00163 від 23.12.2014 року та на квитанцію до прибуткового касового ордера №355 від 24.12.2014 року виданого ПП "Ктіс. Вище вказані документи видані позивачу по справі [PERSON] Однак, акт здачі-прийняття робіт від 23.12.2014 року та квитанції до прибуткового касового ордеру №355 від 24.12.2014 року оформлені на прізвище «Барзу», що не відповідає паспортним даним позивача. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. В судовому засіданні також встановлено що, ремонт автомобіля пошкодженого внаслідок ДТП 23.03.2014 року в м. Хуст по вул. Карпатської Січі який знаходився у власності громадянина [PERSON], є економічно недоцільним, оскільки його ринкова повна вартість на ринку автомобілів становить розмір від 72000,00 гривень до 96000,00 гривень, а за даними вище вказаного акту його відновлювальний ремонт становить суму - 105197,00 гривень. В ході розгляду справи суд не мав можливості провести експертне дослідження пошкодженого транспортного засобу автомобіля [NUMBER], яким під час ДТП керував [PERSON], так як вказаний автомобіль за твердженнями самого позивача вибув з його користування (володіння) і його теперішнє місце знаходження йому не відоме. Під час дослідження в судовому засіданні акту здачі-прийняття робіт, де замовником вказано [PERSON], власником транспортного засобу - [PERSON], дата прийому автомобіля на ремонт вказано - 01.04.2014 року (акт містився у іншій цивільній справі №309/331/15; 2/309/567/15, що залишена без розгляду за заявою позивача [PERSON]М). та з наявного в даній справі акту здачі-прийняття робіт під тим самим номером та від тої самої дати, замовник і власник [PERSON] здав автомобіль на ремонт - 10.04.2014 року. При цьому, дослідженими доказами по справі, а саме журналом видачі транспортних засобів з штрафмайданчика Хустського МРВ УМВС України в Закарпатській області за 2014 рік підтверджено, що автомобіль [NUMBER], позивачу [PERSON] був виданий із штрафмайданчика 07.04.2014 року. За таких суттєвих розбіжностей у вказаних письмових доказах , їх наявність у двох примірниках з різними учасниками на замовлення таких робіт та датами прийняття викликають сумніви щодо належності таких доказів і їх допустимість для прийняття рішення щодо визначення самого розміру завданої матеріальної шкоди. Суд також констатує, що впродовж розгляду справи стороною позивача не було надано доказів про право вимоги [PERSON] на отримання страхового відшкодування, за пошкоджений транспортний засіб власником якого зазначено громадянина [PERSON] Суд також вважає не доведеною вимогу в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 20000 грн., оскільки відповідно до вимог ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Підставою для звернення з позовом до суду про стягнення моральної шкоди, позивач зазначив те, що неправомірними діями відповідача йому спричинено моральну шкоду, яка полягає в порушенні прав власника, позивач змушений був витрачати свій час та кошти, а також він змушений був докладати додаткових зусиль для ремонту автомобіля. Однак позивач не є власником автомобіля та не надав суду належних доказів про ці обставини, а тому не має права на відшкодування моральної шкоди у звязку із спричиненням шкоди його майну, яке йому не належить на праві власності. Крім того, позивачем та його представником в судовому засіданні не наведено доказів та обґрунтувань, з яких критеріїв оцінки вони виходили визначаючи розмір завданої моральної шкоди. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed