Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до Полтавського районного суду з позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди, в обґрунтування вимог зазначив, що відповідачем, а саме: прокуратурою Полтавської області, не здійснюється ніяких дій по його заяві, щодо кримінальної справи за фактом нанесення йому тілесних ушкоджень. У судовому засіданні позивач та його представник заявлені уточненні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача, прокуратури Полтавської області, щодо задоволення позову заперечив, посилаючись на обставини, зазначенні у відзиві, просив в позовних вимогах відмовити за безпідставністю. Інші учасники справи до суду не з`явились з невідомих суду причин, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання, що не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача та його представника, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що: - 28.02.2003р. Полтавським районним судом на підставі заяви [PERSON] , про спричинення тілесних ушкоджень порушена кримінальна справа № 04200453 за фактом нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] та [PERSON] ; - 29.04.2003 р. Полтавським районним судом результатами розгляду заяви [PERSON] про спричинення тілесних ушкоджень порушено кримінальну справу за фактом нанесення мені тілесних ушкоджень [PERSON] ; - 29.05.2003р. та 30.04.2003 р. Полтавським райони судом за результатом розгляду скарг [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] про спричинення їм тілесних ушкоджень, порушено кримінальні справи за фактом нанесення тілесних ушкоджень гр. [PERSON] - 14.05.2004 р. Полтавський районний суд, кримінальні справи за заявами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] об`єднанні в одну кримінальну справу за № 04200453, яку було направлено для проведення досудового розслідування в органи внутрішніх справ. Із матеріалів позову вбачається, що з 2003 року по час звернення із даним позовом до суду, Полтавським РВП Полтавського ВП ГУНП у Полтавській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 12013180040001919 від 25.04.2013 за фактом отримання тілесних ушкоджень: гр. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Також встановлено, що протягом 2005-2019 р.р. у межах кримінального провадження № 42014170000000269 від 07.10.2014 року органи прокуратури систематично приймали рішення про відмову у порушенні кримінальної справи за ст.ст. 364, 365, 366, 372 КК України відносно працівників міліції [PERSON] та [PERSON] за фактом незаконного притягнення позивача до кримінальної відповідальності, фактичному засудженні без суду за вчинення злочину, якого він не вчиняв. Також суд звертає увагу на те, що у період часу з 2013-2015 років слідчими органів прокуратури з часу вступу КПК в редакції 2012 року неодноразово приймалися рішення про закриття кримінального провадження № 42014170000000269 від 07.10.2014 р.; про відмову у визнанні його потерпілим; не вирішенні подані ним клопотання про проведення слідчих дій, зокрема про призначення і проведення почеркознавчої експертизи. З 2005 року по даний час органи прокуратури Полтавської області, які були уповноважені здійснювати нагляд за дотриманням законів слідчими органів внутрішніх справ, розслідуючи вказане вище кримінальне провадження, не вжили належних заходів, окрім як скасування незаконної постанови від 12.12.2005 року про закриття кримінальної справи № 04200453 на підставі ст. 49 КК України, та не направили дану справу до суду.Суд вважає, що внаслідок систематичної відмови у відкритті кримінальної справи, а потім закриття кримінального провадження № 42014170000000269 від 07.10.2014 р., з 2005 року і по даний час позивач не може визначитися із своїм процесуальним статусом у кримінальному провадженні №12013180040001919 від 25.04.2013 р., що перебуває в провадженні слідчих Полтавського відділу поліції. У подальшому 07.10.2014 року до Єдиного реєстру були внесені відомості за № 42014170000000269 за ч.1 ст. 365 КК України, вказане кримінальне провадження також неодноразово закривалося на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України у зв`язку з відсутністю у діях колишніх працівників Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області [PERSON] та [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 365 КК України. Закриття кримінального провадження скасовувалися судами різних інстанції та давалися вказівки, які необхідно провести слідчі та процесуальні дії для прийняття законного, обґрунтованого судового рішення. Також встановлено, що прямі висновки та вказівки Апеляційного суду Полтавської області, яким досліджувались постанови про відмову в порушенні кримінальної справи відносно слідчих [PERSON] та [PERSON] , щодо наявності в їх діях ознак злочинів, передбачених ст.ст. 364, 366 і 372 КК України, при проведенні досудового розслідування кримінального провадження № 42014170000000269, слідчими прокуратури Полтавської області дані обставини не перевірялись, жодних слідчих дій, спрямованих на підтвердження або спростування кваліфікації дії [PERSON] та [PERSON] не проводилось. Оскільки такі дії та бездіяльність посадових осіб прокуратури Полтавської області при не реагуванні на заяву позивача про злочин та не розслідування злочинів, вчинених відносно нього протягом 2007-2016 р.р. спричиняють позивачу значної моральної шкоди та 3 лютого 2016 року він звернувся із позовом до прокуратури Полтавської області про відшкодування моральної шкоди. Згідно рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 грудня 2018 у справі № 554/741/16-ц позов, [PERSON] з урахуванням уточнення позовних вимог та висновків Верховного суду до держави України було задоволено частково, і стягнуто із держави на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 25 000 гривень. Також встановлено, що 16.04.2019 року слідчий в ОВС СВ прокуратури Полтавської області виніс постанову про закриття кримінального провадження № 42014170000000269 від 07.10.2014 року за ч. 1 ст. 365 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України у зв`язку з відсутністю у діях працівників Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області [PERSON] та [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України. Копію постанови від 16.04.2019 р. про закриття кримінального провадження, гр. [PERSON] органом який її видав було направлено лише - 22.10.2019 р. У постанові від 16.04.2019 р., про закриття справи, рішення слідчого було мотивоване тим, що постанова про закриття кримінального провадження від 12.12.2005 року на підставі п. 2 ст. 6 КПК України та на підставі ст. 49 КК виносилися однією ж особою, а саме [PERSON] , що на думку слідчого спростовує доводи заявника про підроблення вказаної постанови слідчим Жаданом В.І. Постанова про закриття кримінального провадження від 12.12.2005 року на підставі п. 2 ст. 6 КПК України була вручена [PERSON] помилково, а єдиною постановою, яка мала значення, була саме постанова про закриття кримінальної справи на підставі ст.49 КК України. При цьому слідчим [PERSON] порушено порядок закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності (на підставі ст. 49 КК України). Проте дані дії слідчого не є кримінально карним діянням, а є лише порушенням процесуального порядку провадження кримінальної справи. Згідно висновку службового розслідування від 18.07.2011 року щодо дій слідчого Октябрського РВ ПМУ - Гончаренко О.В. при винесенні постанови про закриття кримінальної справи № 04200453 заходи дисциплінарного впливу не застосовувалися у зв`язку із тим, що останній звільнений з ОВС за віком у відставку. Судом також встановлено, що постанова про закриття кримінального провадження відносно [PERSON] та [PERSON] за відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України була скасована слідчим суддею Октябрського районного суду м. Полтава Також встановлено, що слідчий суддя Гольник Л.В. , на підставі ухвали від 14.02.2020 р. (справа № 554/13430/15-к, провадження № 1-кс/554/527/2020), щодо законності дій та бездіяльності посадових осіб прокуратури Полтавської області при проведенні досудового розслідування кримінального провадження, встановила наступні факти: -так прокуратура Полтавської області зобов`язувалась, згідно ухвали слідчого судді Січиокно Т.О. від 05.12.2016 р.(справа №554/13430/15 к) перевірити сукупність доказів та оцінити дії [PERSON] та [PERSON] щодо злочинів, передбачених ст. ст. 364, 366 і 372 КК України. Досудове розслідування за заявою [PERSON] у цілому здійснювалося неефективно, що призвело до неможливості досягнути завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, а саме захисту особи від кримінальних правопорушень, швидкого, повного та неупередженого розслідування з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини. В той же час матеріали кримінального провадження містять достатньо доказів про умисне притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності у невстановлений законом спосіб, грубо порушивши його право на захист, слідчими в провадженні яких перебувала дана справа. Стверджуючи те, що [PERSON] за ч.2 ст. 125 та ч.1 ст. 126 КПК України обвинувачення не пред`являлося, а тому у діях працівників міліції відсутній склад злочину, відбулося без належного вивчення матеріалів кримінального провадження № 12013180040001919 від 25.04.2013 р., що перебуває в провадженні слідчих Полтавського відділу поліції. Вказане позбавляє належного захисту [PERSON] , який продовж тривалого часу намагається довести свою невинуватість у вказаному кримінальному провадженні. Висновок слідчого про те, що обидві постанови про закриття кримінального провадження від 12.12.2005 року на підставі п. 2 ст. 6 КПК України та на підставі ст. 49 КК виносилися однією ж особою, а саме [PERSON] , та спростовують доводи [PERSON] про підроблення вказаної постанови не ґрунтується на об`єктивних доказах. Виглядають надуманими твердження слідчого про помилковість видачі цієї постанови, яка лише порушує норми КПК та не спричиняє кримінальної карності. Винесення начальником СВ Октябрського РВ [PERSON] тією ж самою датою, 12.12.2005 року, іншої за змістом постанови, а саме про закриття кримінальної справи у зв`язку з закінченням строків давності (на підставі ст. 49 КК України), коли відповідно до вимог ст. 7-1 КПК України (в редакції 1961 року) вказані дії відносяться виключно до повноважень суду, потребують додаткової оцінки. Видавши [PERSON] , стороні кримінальної справи, постанову про закриття кримінальної провадження за відсутністю складу злочину, а потім замінивши її на постанову іншого змісту та наслідків, начальник СВ Октябрського РВ, як і будь-який слідчий, не міг не розуміти, що він порушує вимоги закону - КПК України. У своїй ухвалі слідчий суддя вказує на те, що слідчим не вичерпано можливості отримати зразки документів [PERSON] та [PERSON] та згідно ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави Тимошенко Н.В., прокуратура Полтавської області вилучила статистичну звітність у справі щодо незаконного прийнятого рішення 12.12.2005 р. Дані документи, наряду з Іншими є джерелом отримання зразків, для використання при проведенні технічної експертизи документів. Судово-технічна експертиза документів не виконана, експертом, 26.04.2017 року заявлено клопотання про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судово-технічної експертизи документів. Проте у зв`язку з його невиконанням експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса направлено повідомлення від 12.09.2017 року про неможливість дати висновок судово- технічної експертизи документів у зв`язку з невиконанням клопотання. Встановлено, що слідчим під час досудового розслідування не було отримано доказів та не встановлено обставин, які б у своїй сукупності достовірно вказували на відсутність в діях [PERSON] та [PERSON] складів кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 364, 365, 366, 372 КК України. За вище вказаних підстав, слідчий суддя прийшов до висновку про передчасність винесення постанови про закриття кримінального провадження №42014170000000269 від 07.10.2014 року, оскільки не були перевірені всі вказані у скарзі обставини, що виключає можливість об`єктивного з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення і позбавляє слідчого можливості прийняти правильне процесуальне рішення. Суд вважає, що вищевказаними протиправними діями та бездіяльністю посадових осіб органами досудового розслідування, позивачу завдано моральну шкоду. На даний час кримінальне провадження № 12013180040001919 від 25.04.2013 р., кримінальна справа № 04200453 й досі розслідується й від наслідків розслідування кримінального провадження № 42014170000000269 від 07.10.2014 залежать також і наслідки розслідування кримінальної справи № 04200453, що призводить до душевних страждань позивача на протязі значного часу, а саме з 2002 року. Суд вважає, що відповідач в особі прокуратури Полтавської області, незважаючи на відповідні судові рішення, не вживав у межах своєї компетенції заходів для забезпечення слідчими та районними органами прокуратури дотримання вимог чинного законодавства при розгляді у порядку ст. 97 КПК України( в редакції 1960 року) заяв та повідомлень про злочини, не дивлячись на вказівки відповідних рішень судів. Внаслідок таких дій та бездіяльності досудове слідство кримінальної справи тривало роками і остаточне рішення не прийнято навіть на сьогоднішній день, що свідчить про неефективне розслідування кримінальної справи. Внаслідок дій відповідача у позивача погіршилися стосунки в сім"ї, він змушений відриватися від роботи та звичайних повсякденних справ, свого звичайного способу життя на звернення за юридичною допомогою та участі в судових засіданнях. Оскільки кримінальна справа не знаходить свого вирішення протягом значного часу, позивач втратив надію на справедливість, що призвело до душевних страждань, порушення нормальних життєвих зв`язків, необхідності застосовування зусиль для організації свого життя. Досудове розслідування у кримінальній справа за обвинуваченням заст.125КК України проводиться органами поліції з 2002 року, тобто більше 18 років, а у кримінальній справі за заявою позивача про умисне вчинення злочину працівниками міліції проводиться прокуратурою області з грудня 2005 року, тобто з порушенням розумних процесуальних строків. Згідно ч. 1, ч.2 п.2, ч.3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За загальним правилом шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України). Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Конституція України (стаття 56) проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Оскільки у справі йдеться про шкоду, спричинену фізичній особі бездіяльністю посадових осіб органів, що здійснюють досудове розслідування, та прокуратури, то відповідно до положень частини шостої статті 1176 ЦК України така шкода відшкодовується на загальних підставах. Загальні підстави відшкодування шкоди, завданої органом державної влади та посадовою або службовою особою органу державної влади, передбачені статтями 1173, 1174 ЦК України і відповідно приписами даних статей шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Результат системного аналізу вказаних норм матеріального права та статті 20 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю прокурора, відшкодовується державою незалежно від його вини в порядку, визначеному законом. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю завдано шкоду, а на державу. Згідно зі статтею 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Функціями Казначейства є забезпечення казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснення Казначейством безспірного списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (Положення, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 р. № 215; статті 25, 43 Бюджетного кодексу України). Також однією з функцій Державної казначейської служби є виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган - безспірне списання коштів з рахунків державного органу (боржників) на виконання рішення суду, боржником за яким є орган державної влади, а в разі відсутності у державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (частина перша статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»). Згідно ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 14.02.2020 р. (справа № 554/13430/15-к, провадження № І-кс/554/527/2020) кримінальне провадження № 12013180040001919 від 25.04.2013 р. направлено для проведення досудового розслідування до ТУ ДБР розташованого у м. Полтаві, тобто прокуратура Полтавської області продовжувала свою бездіяльність до моменту завершення своїх повноважень у вказаному провадженні, як органу досудового розслідування. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. При визначені розміру відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги обставини справи, характер діяння відповідачів, ступінь моральних та психічних переживань позивача з приводу бездіяльності службових осіб прокуратури Полтавської області, та вважає, що сума 50 000.00 грн. в повній мірі зможе компенсувати заподіяну позивачу моральну шкоду. В іншій частині позовних вимог відмовити за недоведеністю. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial