Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

До суду з позовом про стягнення боргу за договором позики звернувся [PERSON] посилаючись на те, що відповідачка отримала від нього кошти в сумі 114 720 гривень, про що написала розписку та уклали щодо цього договір позики, згідно якого зобов»язувалась повернути кошти 13.02.2012 року. Позивачка неодноразово звертався письмово з претензіями до відповідачки, проте кошти вона вже протягом трьох так і не повернула, вирішити питання в добровільному порядку неможливо, тому змушений був звернутися до суду. В судовому засіданні позивач підтримав поданий позов, просив суд стягнути з відповідачки на його користь суму в розмірі-177 314, 69 гривень, що складається з суми боргу - 114 720 гривень, суми витрат від інфляції- 28 335,84 гривень, 10% річних - 34 258,85 гривень та суму сплоченого ним судового збору - 1 773,15 гривень. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що дійсно кошти в сумі 114 720 гривень у позивача отримувала, проте відбувалось це в жовтні 2011 року. Ці кошти позивач надав як завдаток за купівлю будинку [PERSON], за умови, що вона в терміновому порядку займеться приватизацією земельною ділянки, проте ці кошти [PERSON] заплатила як завдаток для купівлі іншого будинку для своєї родини, а оскільки угода про придбання іншого будинку не відбулася, кошти їй не повернули, вона передумала продавати свій будинок, тому вимушена була написати [PERSON] розписку та укласти з ним договір позики датований -13 січня 2012 року. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно розписки від 13 січня 2012 року (а.с.7) [PERSON] позичила у [PERSON] гроші в сумі 114 720 гривень, які останній надав за місцем свого проживання в присутності свідків [PERSON], [PERSON] Кошти позичені згідно договору позики між [PERSON] і [PERSON] від 13.01.2012 року із зазначенням дати повернення -13.02.2012 року. Відповідно до Договору позики від 13.01.2012 року (а.с.4-5) [PERSON] -позикодавець передав, а позичальник -[PERSON] прийняла 114 720 гривень, що еквівалентно 14 340 дол.США (по курсу -8 гривень за доллар). Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі їй суми позики. В даному договорі також передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов"язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановлено індексу інфляції за весь час просрочення, а також 10% річних від просроченої суми. Оригінал зазначеного договору позики був оглянутий в судовому засіданні, а його копія завірена судом. Відповідачка в судовому засіданні не заперечувала свій підпис на вказаних вище документах та факт отримання коштів в сумі 114 720 гривень, проте мотивувала отримання коштів - отриманням завдатку від [PERSON] за купівлю її будинку, які вона не змогла повернути, пояснивши суду, що реальної можливості їх повернути в неї немає. Згідно наданих позивачем копій листів-претензій, він двічи протягом трьох років звертався до відповідачки про повернення боргу, проте ніяких дій по поверненню коштів не відбулося. Даний факт не заперечувався [PERSON] та підтверджується матеріалами справи (а.с.8-13). Позивачем також, на підтвердження розрахунку витрат від інфляції та 10% річних надано додаток до позовної заяви (а.с.6), де арифметично розраховано інфляційні витрати та 10% річних, розмір яких не заперечувався відповідачкою. Також, відповідно до квітанції про сплату судового збору (а.с.1) позивачем при подачі позову до суду було сплочено 1773,15 гривень, які відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки. На підставі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладене суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та доведеними, а тому є всі законні підстави для їх задоволення.

Outcome: approved