Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення\~позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що з 2013 по 2016 роки вона проживала з відповідачем у шлюбі. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею та перебуває на її утриманні. У жовтні 2016 року відповідач без пояснень залишив її та сина та став проживати окремо, створивши іншу сімю. Відповідач ухиляється від виконання своїх обовязків, жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, добровільно сплачувати аліменти на утримання сина не бажає. Позивач у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував, згоден сплачувати на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина. Дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності\~та справедливості, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.\~ У судовому засіданні встановлено,що сторони з 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі. З свідоцтва про народження встановлено, що сторони мають спільну дитину сина [PERSON], [INFO], який, згідно довідки Єлизаветградківської селищної ради Олександрівського району Кіровоградської області, знаходиться на утриманні позивача [PERSON] та проживає з нею (а.с. 7-8). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.\~Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).\~Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від\~\~20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до роз?яснень, які містяться у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. За змістом статті 180 Сімейного кодексу (далі СК) України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні батьків від цього обовязку кошти на утримання дітей стягуються з них в судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Згідно ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України, у\~ разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб і, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, оскільки на її утриманні знаходиться неповнолітній син від їх спільного шлюбу з відповідачем, а останній відмовляється від виконання своїх обовязків щодо надання матеріальної допомоги на утримання сина. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, у разі, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved