Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом з вимогами до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя, визнавши за нею право власності: - на 1/2 частину грошових коштів, що зберігаються на депозитному рахунку в ПАТ «Ощадбанк»; - на 1/2 частину грошових коштів, що зберігаються на депозитному рахунку в ПАТ АБ «Укргазбанк». За відповідачем просить визнати право власності на автомобіль Hyundai Tucson 2.0 CRDi GLS 4WD, 2009 року випуску, д\\н [NUMBER] . Стягнути з відповідача на її, позивача, користь грошові кошти у розмірі 187 500, 00 грн. в якості грошової компенсації вартості частки позивача у праві спільної сумісної власності - автомобіля Hyundai Tucson 2.0 CRDi GLS 4WD, 2009 року випуску, д\\н [NUMBER] . Вимоги мотивовано тим, що вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 серпня 2002 року по 08 грудня 2015 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] , 2004 року народження. В період шлюбу за рахунок спільних коштів сторонами було придбано наступне майно: - автомобіль Hyundai Tucson 2.0 CRDi GLS 4WD, 2009 року випуску, д\\н [NUMBER] (вартість автомобіля 375 000, 00 грн.); - грошові кошти у розмірі 170 000, 00 грн., що зберігаються на депозитному рахунку в ПАТ «Ощадбанк», який відкритий на ім`я [PERSON] ; - грошові кошти у розмірі 20 000, 00 доларів США, що зберігаються на депозитному рахунку в ПАТ «Укргазбанк», який відкритий на ім`я [PERSON] . Всього було придбано майна на суму 1 040 000, 00 грн. 15 серпня 2016 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва постановлено рішення, у відповідності до якого стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в якості поділу майна грошові кошти у розмірі 12 183, 48 дол. США, що за курсом НБУ станом на 15.08.2016 р. становить 305 123, 07 грн. та грошові кошти у розмірі 85 000 грн. Визнано за [PERSON] право власності на автомобіль Hyundai Tucson, 2009 року випуску. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 187 500 грн. в якості грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля Hyundai Tucson, 2009 року випуску, д\\н [NUMBER] . Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 08 листопада 2016 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року залишено без змін. Вищий спеціалізовний суд не погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанції. Розміщені на депозитних рахунках грошові кошти, зняті відповідачем [PERSON] після розірвання шлюбу, належать кожному із сторін у рівних частках та спірний автомобіль, який набуто сторонами за час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя та є неподільною річчю. Зазначив, що суди не врахували, що поділу підлягає все майно подружжя, у тому числі і їх боргові зобов`язання, а не окрема його частина, у даному випадку тільки автомобіль та грошові кошти, які були розміщенні на депозитних рахунках у банківських установах. У договорі позики не зазначено на які цілі отримувалася позика, суди не звернули увагу на те, що договір позики укладено за час шлюбу і за твердженням [PERSON] використані в інтересах і на утримання сім`ї та повернуті ним особисто після розірвання шлюбу. Зазначені обставини, з урахуванням презумпції спільності майна подружжя (у тому числі і зобов`язань) [PERSON] не спростовані, договір позики є чинним і не оспорений. З урахуванням вищевикладеного, ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2017 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 08 листопада 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 19.04.2017 р. вказана цивільна справа розприділена судді Журавській О.В. 20.04.2017 р. ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Журавської О.В. відкрито провадження по справі. У відповідності до Розпорядження керівника апарату від 27.03.2018 р. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи. Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 27.03.2018 р. вказана цивільна справа розприділена судді Саламон О.Б. 27.03.2018 р. ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. справу прийнято до провадження, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання по справі. Роз`яснено, що до закінчення підготовчого засіданні по справі особи, які беруть участь у справі, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов`язані подати усі наявні у них докази, заяви та клопотання, при цьому позивач також має право подати в вказаний строк відповідь на відзив, звернутись з клопотанням про залучення співвідповідача, заміну первісного відповідача належним, залученням третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, збільшити або зменшити свої позовні вимоги, відповідач подати заперечення. В підготовчому судовому засіданні подано заяву про збільшення позовних вимог та залучення та залучення в якості співвідповідача [PERSON] . З урахуванням уточнень просить (т.1 а.с. 49-50): -визнати недійсним договір позики, укладений 14 серпня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] ; - стягнути з відповідача на її, позивача, користь грошові кошти у розмірі 12 183,48 дол.США в якості поділу майна подружжя, а саме грошових коштів в розмірі 24 366, 95 дол. США, які є спільним майном подружжя; - стягнути з відповідача на її, позивача, користь грошові кошти у розмірі 85 000 грн. в якості поділу майна подружжя, а саме грошових коштів в розмірі 170 010 грн., які є спільним майном подружжя; - визнати за відповідачем право власності на автомобіль Hyundai Tucson 2.0 CRDi GLS 4WD, 2009 року випуску, д\\н [NUMBER] ; - стягнути з відповідача на її, позивача, користь грошові кошти у розмірі 187 500, 00 грн. в якості грошової компенсації вартості частки позивача у праві спільної сумісної власності - автомобіля Hyundai Tucson 2.0 CRDi GLS 4WD, 2009 року випуску, д\\н [NUMBER] . Вимоги уточнено вимогою про визнання недійсним договору позики, мотивуючи тим, що про договір, укладений 14 серпня 2013 року, дізналася в процесі судового розгляду, тому не пропущено строк позовної давності. При цьому зобов`язання по договору виконані, проте зазначений договір породив саме для позивача обов`язок щодо поверненя боргу, про який вона не знала і не могла знати, оскільки достаток сімї дозволяв жити безбідно. Їй невідомо як використовував відповідач кошти, які брав в борг, кошти не були використані в інтересах сім`ї, проте зауважує, що будь - якої згоди на укладення договору не надавала. Представником відповідача надавалися заперечення на час розгляду справи у 2016 році (т.1 а.с.113-115), у яких зазначено, що відповідачем 20.08.2013 було розміщено грошові кошти у розмірі 25 000 дол. США на депозитному рахунку ПАТ «Укргазбанк» та 16.10.2013 було розміщено грошові кошти у розмірі 170 010 грн. на депозитному рахунку ПАТ «Ощадбанк» з метою отримання відсотків та подальшого використання в інтересах сім`ї. Кошти були отримані в борг за безпроцентним договором позики від 14.08.2013, укладеним з [PERSON] . Факт отримання цих коштів в загальній сумі 35 000 дол. США у борг підтверджується розпискою від 14.08.2013. Вказани борг змушений повертати після розірвання шлюбу, що підтверджується розписками від 19.02.2016 та 11.03.2016. Частку позивача у спільному бозі змушений повернути за рахунок грошових коштів, що розміщалися на рахунках ПАТ «Укргазбанк» та ПАТ «Ощадбанк». Щодо автомобіля зазначив, що у 2009 році відповідач звернувся до своєї матері із проханням позичити грошові кошти у сумі 200 000 грн. для придбання автомобіля Hyundai Tucson 2.0 CRDi GLS 4WD, 2009 року випуску, оскільки на той момент в їх сім`ї такої суми грошових коштів не було. Грошові кошти, отримані відповідачем за розпискою у матері, були повернуті ним у 2016 році. Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Вирішення позову про поділ майна подружжя неможливе без врахування та поділу сіпльних боргів подружжя. Враховуючи те, що отримані у борг грошові кошти відповідач повернув самостійно, позивачка участі у цьому не приймала, відповідач вважає, що підстав для задоволення позовних вимог немає. На підставі викладеного представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити повністю. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладене у позові. Зазначав, що ними подані всі докази, на які вони посилаються у позові, повідомлено всі обставини справи, які їм відомі, клопотань, заяв не мають, не заперечували щодо закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Представник відповідача [PERSON] до суду подавав низку клопотань без належного обґрунтування відкладення розгляду справи. Оскільки відповідачі в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили та не подано до суду відзив, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку про частковому задоволенню позову з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.02.1995 по 14.09.2010, що підтверджується рішенням суду від 13.11.2015 (а.с.14) У шлюбі у сторін народився син [PERSON] , 2004 року народження, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.13) У період шлюбу сторонами було придбано наступне майно: -автомобіль Hyundai Tucson 2.0 CRDi GLS 4WD, 2009 року випуску, д\\н [NUMBER] , зареєстрований на праві власності за [PERSON] , що підтверджується видатковою накладеною та актом приймання-передачі, а також витягом з Єдиного державного реєстру МВС про реєстрацію автомобіля (т. 1 а.с. 106-107, 124-125); -грошові кошти у розмірі 170 010 грн., що зберігаються на депозитному рахунку, відкритому у ПАТ «Ощадбанк» на ім`я [PERSON] , що підтверджується договором від 17.10.2014 (т. 1 а.с. 126-127); -грошові кошти у розмірі 20000, 00 доларів США, що зберігаються на депозитному рахунку, відкритому в ПАТ АБ «Укргазбанк» на ім`я [PERSON] , що підтверджується договором від 20.08.2013 року (т.1 а.с. 128-130) Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як передбачено ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. За правилами ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Приписами ст. 372 ЦК України встановлено, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. (п. 22). Згідно з п. 23 вказаної Постанови спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Статтею 63 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них; продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Відповідно до п. 24 вказаної Постанови Пленуму до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховують також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). Як вбачається з письмових матеріалів справи, 20.08.2013 між ПАТ «Укргазбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений депозитний договір № 03/08/13/0008, відповідно до якого відповідач розмістив у банку грошові кошти у сумі 20 000 дол. США на депозитний рахунок (т. 1 а.с.128-130) Згідно з наданими виписками про рух коштів, наданих ПАТ «Укргазбанк», на депозитному рахунку зберігалися грошові кошти у розмірі 24 366, 95 дол. США і були повернуті банком відповідачу [PERSON] 21.01.2016. (а.с.55-79) 17.10.2014 між ПАТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений договір № 77877526 на вклад «Строковий пенсійний» для фізичної особи (а.с.126-127), відповідно до якого відповідач розмістив у банку грошові кошти у сумі 170 010 грн. Як вбачається з банківських виписок, на день припинення сімейних стосунків сторін у банку зберігалися на депозитному рахунку, відкритому на ім`я [PERSON] , грошові кошти у розмірі 170 010 грн. (т.1 а.с. 33-48) З наданих суду письмових доказів вбачається, що після розірвання шлюбу грошові кошти з депозитного рахунку відповідачем були зняті у розмірі 170 010 грн. У своїх запереченнях відповідач вказує про те, що грошові кошти, що були розміщені ним на депозитних рахунках, були отримані ним в борг у відповідача [PERSON] згідно з договору позики від 14.08.2013. За Договором позики сума боргу становить 35 000 дол. США, що підтверджується розпискою від 14.08.2013. Також відповідач вказує про те, що борг він особисто повернув після розірвання шлюбу, за рахунок коштів, що були зняті ним з депозитних рахунків, а тому вважає, що вказані кошти поділу не підлягають. На підтвердження зазначеного, з письмових матеріалів справи вбачається, що 14.08.2013 між Відповідачами [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики на суму 35 000 дол. США, що підтверджується розпискою від 14.08.2013 (т.1 а.с.117-118) 19.02.2016 та 11.03.2016 боргові кошти були повернуті відповідачем [PERSON] , що підтверджується розписками [PERSON] (т.1 а.с.119-120) Однак в уточненій позовній заяві позивач пояснила, що про наявність боргових зобов`язань відповідача їй було нічого не відомо, в їх сім`ї було достатньо коштів для проживання, а тому необхідності позичати кошти не було. Також зазначила, що договір був укладений відповідачем без її згоди та відома, чим порушив її права та інтереси. У сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості у розумінні ст.ст. 58, 59 ЦК України і це є її процесуальним обов`язком. Заперечуючи проти спільності придбаного майна та коштів, відповідач посилається на розписки про отримання ним в період шлюбу грошових коштів у третіх осіб, при цьому стверджує, що повернення таких коштів відбулося вже після розірвання шлюбу, посилаючись на те, що отримання в борг таких коштів було зумовлено неможливістю накопичення власних коштів у розмірі, про які зазначає позивач. Але вказані обставини спростовуються доказами, наданими сторонами по справі. Так, з довідки про грошове забезпечення відповідача у період з серпня 2002 року по грудень 2002 року та з 2003 року по 2012 рік вказане грошове забезпечення відповідача становить 682 726, 22 грн. З довідки про грошове забезпечення, наданої позивачкою, вбачається, що за період з 2002 року по 2016 рік вона отримала грошове забезпечення на загальну суму 567918, 59 грн. Що стосується безпосередньо розписок та договору, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Під майном мається на увазі окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ч. 4 ст.65 СК України визначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмет матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї (аналогічні висновки містяться і у постановах Верховного Суду України у справах № 6-55цс13 від 19.06.2013, № 6-163цс12 від 20.02.2013, № 6-88цс12 від 12.09.2012). З огляду на договір позики та розписки, надані відповідачем, в них не зазначено, для яких цілей та з якою метою вказані кошти він отримав, що суперечить ч. 4 ст. 65 СК України, не вказано строк повернення, що суперечить ч. 1 ст. 1049 ЦК України, відсутні підписи позивача, що свідчить про те, що вона згоду на укладення вказаних договорів не надавала та не була обізнана про наявність таких договорів. Крім того, відповідачем [PERSON] не надано належних доказів на підтвердження того, що отримані у борг грошові кошти було використано в інтересах сім`ї. Враховуючи положення ст. 1058, 1062 ЦК України, кошти, переказані на ім`я вкладника від іншої особи з моменту їх зарахування на рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними. Зважаючи на відсутність будь-яких належних доказів на підтвердження того, що відповідач використав отримані грошові кошти в інтересах сім`ї, суд вважає, що є всі підстави для визнання вказаних грошових коштів спільним майном подружжя, що підлягають поділу на загальних підставах. Крім того, відповідно до встановленого принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, в рамках даної справи відповідачем [PERSON] позовні вимоги про поділ зобов`язань подружжя не заявлялися, у зв`язку з чим підстави враховувати спільний борг подружжя при поділі спільного майна відсутні. Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 2 п. 21, абз. 2 п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку поділу грошових сум вклади, внесені у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, незалежно від їх виду та від того, на чиє ім`я з подружжя вони внесені, відповідно до ст. 61 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, з урахуванням того факту, що грошові кошти в розмірі 24 366, 95 дол. США, що зберігалися у Банку за договором від 20.08.2013 були повернуті банком відповідачу 21.01.2016, то 1/2 частина вказаних грошових коштів підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи те, що зобов"язання, що виникли між сторонами за договором депозиту, визначені у доларах США, суд вважає, що грошова сума підлягає стягненню у зазначеній валюті. Крім того, з урахуванням того факту, що грошові кошти у розмірі 170 010 грн., що зберігалися у банку за договором від 17.10.2014, були повернуті відповідачу [PERSON] в лютому 2016 року, то 1/2 частина вказаних грошових коштів підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. В частині вимог позову щодо недійсності договору позики, укладеного 14 серпня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] встановлено, що зобов`язання по договору виконані, при цьому з пояснень позивача вбачається, що остання не знала і не могла знати про боргові зобовязання, оскільки достаток сімї дозволяв жити безбідно. Позивачу невідомо як використовував відповідач кошти, які брав в борг, кошти не були використані в інтересах сім`ї, проте зауважує, що будь - якої згоди на укладення договору не надавала. З урахуванням зазначеного, правових підстав для визнання договору позики недійсним, суд не вбачає. Що стосується позовних вимог про поділ автомобіля, то слід зазначити наступне. Як вбачається з письмових матеріалів справи, за час шлюбу сторонами був придбаний автомобіль Hyundai Tucson 2.0 CRDi GLS 4WD, 2009 року випуску, д\\н [NUMBER] , що підтверджується відповідними письмовими доказами. Станом на день придбання автомобіля 31.08.2009 вартість автомобіля становила 176 330 грн., що підтверджується видатковою накладною. Заперечуючи проти позовних вимог в цій частині, відповідач [PERSON] зазначає про те, що для придбання автомобіля він позичив грошові кошти у розмірі 200 000 грн. у своєї матері, оскільки особистих коштів на придбання автомобіля у подружжя не було. Дійсно, з письмових матеріалів справи вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] у борг грошові кошти у розмірі 200 000 грн., що підтверджується відповідною розпискою від 28.08.2009 (т.1 а.с.121) Відповідно до вимог ст. 1046, 1054 ЦК України грошові кошти, взяті у борг та у кредит, є власністю позичальника. Як зазначалося вище, відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ч. 4 ст. 65 СК України визначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмет матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї (аналогічні висновки містяться і у постановах Верховного Суду України у справах № 6-55цс13 від 19.06.2013, № 6-163цс12 від 20.02.2013, № 6-88цс12 від 12.09.2012). З огляду на розписку, надану відповідачем, в ній не зазначено, для яких цілей та з якою метою вказані кошти він отримав, що суперечить ч. 4 ст. 65 СК України, не вказано строк повернення, що суперечить ч. 1 ст. 1049 ЦК України, відсутній підпис позивачки, що свідчить про те, що вона згоду на укладення вказаного договору не надавала та не була обізнана про наявність такої розписки. Крім того, відповідачем [PERSON] не надано належних доказів на підтвердження того, що отримані у борг грошові кошти було використано в інтересах сім`ї, а саме на придбання автомобіля, що є предметом спору. Зважаючи на відсутність будь-яких належних доказів на підтвердження того, що відповідач використав отримані грошові кошти в інтересах сім`ї, суд вважає, що є всі підстави для визнання автомобіля спільним майном подружжя. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як вказує у своїх позовних вимогах [PERSON] , вартість автомобіля Hyundai Tucson, 2009 року випуску, д\\н [NUMBER] становить 375 000 грн., що підтверджується витягом з інтернет-сайту. Саме виходячи з цієї суми позивач і просить стягнути з відповідача на її користь 1/2 частину вартості автомобіля у розмірі 187500 грн., зважаючи на те, що автомобіль перебуває у користуванні відповідача [PERSON] . Відповідач в запереченнях зауважив, що автомобіль не підлягає поділу з підстав, зазначених вище, а також посилався на те, що вартість автомобіля на даний час є значно меншою. Слід зазначити, що під час розгляду справи сторони не дійшли згоди щодо вартості автомобіля, що є предметом поділу, а також сторонами по справі не заявлялося клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи для визначення вартості автомобіля, а тому суд розглядає справу на підставі тих доказів, що були надані суду. На підтвердження своїх позовних вимог позивачем було надано витяг з інтернету щодо вартості автомобіля, відповідно до якого середня вартість автомобіля Hyundai Tucson 2.0 CRDi GLS 4WD, 2009 року випуску, д\\н [NUMBER] становить 375 000 грн. Заперечуючи проти позову, відповідачем [PERSON] було надано також витяг з інтернету щодо вартості автомобіля, яка є меншою, ніж зазначено позивачкою, і становить у середньому 312 000 -350 000 грн. Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснив судам, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 ст. 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (ч. 4 ст. 71 СК України). Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених ст. 365 ЦК України. Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу, ч. 2 якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно із ч. 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою. Згідно з п. 25 вказаної вище постанови Пленуму, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 статті 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених ч. 5 ст. 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грощової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду Укораїни, викладеній у постанові від 30 березня 2016 року № 6-2811 цс15, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України. З урахуванням викладеного вище та вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у частині поділу автомобіля та стягнення вартості його частини є безпідставними. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню з підстав, зазначених вище. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 6890 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial