Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

В лютому 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Любівської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що в [INFO]. помер [PERSON] ,який мав на праві приватної власності земельну ділянку площею 3,7326 га , що знаходиться на території Любівської сільської ради , відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку . Після його смерті відкрилася спадщина на майно. Позивач як спадкоємець по заповіту звернувся до нотаріальної контори з приводу оформлення спадкових справ , де нотаріус відкрив спадкову справу, але постановою від 19.10.2018 року нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину , оскільки оригінал правовстановлюючого документа на земельну ділянку відсутній, а зберіглася лише копія державного акту на право власності на земельну ділянку . Іншим шляхом спадщину оформити не можливо. Прохав визнати за ним право приватної власності в порядку спадкування на спадкове майно. У судове засідання позивач не з'явився , подав заяву слухати справу у його відсутність , позов підтримав , просить задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився , подав заяву слухати справу у його відсутність , проти позову не заперечував. Суд, дослідивши письмові матеріали справи , дійшов до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO]. , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,7326 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , яка розташована на території Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області . За життя [PERSON] склав заповіт , посвідчений секретарем Любівської сільської ради від 06.10.2014 р. , яким вище вказану земельну ділянку заповідав [PERSON] Оголошенням в газеті « Промінь» №12 від 23.03.2019 р. підтверджується , що державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на ім'я [PERSON] втрачений та його слід вважати недійсним . Постановою державного нотаріуса Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області від 19.10.2018 р., [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після [PERSON] , в зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа . Крім того , з постанови нотаріуса вбачається , що після [PERSON] заведена спадкова справа №114/2018, спадкоємцем його майна по заповіту є [PERSON] Як передбачає ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини... У відповідності до вимог ст.ст. 1217,1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. Як передбачає ст. 1223 ЦК України, право на спадкування визначені у заповіті. В силу ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Таким чином спадкування майна [PERSON] здійснюється по заповіту. Частиною 1 ст.1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах , із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.1296 ч.3 ЦК України , відсутність свідоцтва на право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Таким чином, виходячи з вищевикладеного суд задовольняє вимоги позивача, так як він надав суду достатньо доказів, які підтверджують позовні вимоги, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved