Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Згурівського районного суду Київської області із вищезазначеною позовною заявою посилаючись на те, що [INFO] померла його мати - [PERSON] . Позивач є єдиним спадкоємцем померлої за заповітом, який посвідчений Усівською сільською радою 19 травня 2004 року за реєстровим номером 29. Спадщина за заповітом складається із права на земельну частку (пай) згідно Сертифікату серії [NUMBER] . Після складення заповіту [PERSON] виділила в натурі (на місцевості) земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,1600 га, яка розташована на території Усівської сільської ради та присвоїла земельній ділянці кадастровий номер - 3221986900:03:009:0020 . Взамін Сертифікату на ім`я [PERSON] було видано Державний акт серії ЯА № 482248 . Відповідні зміни до заповіту [PERSON] за життя не внесла. Позивач спадщину прийняв, подавши у встановленому законом порядку заяву про прийняття спадщини. Позивачу було відмовлено нотаріасом у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну ділянку у зв"язку з невідповідністю заповіданого майна та відсутністю оригіналу Сертифікату. Позивач вважає, що воля заповідача [PERSON] була спрямована на передачу у спадок позивачу земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, незалежно від того, яким документом право на цю земельну ділянку було посвідчене - сертифікатом чи державним актом. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд тлумачити заповіт в частині визначення спадкового майна. В підготовче судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, направили до суду заяви, в яких просили проводити розгляд справи у їх відсутність, позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити, відповідач Усівська сільська рада позовні вимоги визнала повністю. Суд визнав можливим розглядати справу без учасників справи, оскільки у справі є достатньо матеріалів про права та правовідносини сторін та їх неявка не перешкоджає розгляду справи. На підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення, враховуючи визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, враховуючи визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю. Дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами встановлено, що [PERSON] згідно Сертифікату серії [NUMBER] належало право на земельну частку (пай) без визначення цієї частки в натурі (на місцевості) у землі, яка знаходиться на території Усівської сільської ради Згурівського району Київської області. [PERSON] , як особі, яка мала право на земельну частку (пай), на підставі розпорядження Згурівської районної державної адміністрації від 25.04.2005 року № 188 передано у власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,1600 га, яка розташована на території Усівської сільської ради Згурівського району Київської області. Земельній ділянці визначений кадастровий номер 3221986900:03:009:0020 . На підставі зазначеного вище Розпорядження на ім`я [PERSON] взамін Сертифікату видано Державний акт серії ЯА № 482248 , що зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі від 26.05.2005 року за № 01:05:027:00224, що встановлено з копії Державного акту (а.с.11), витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.12-16), копії технічної документації із землеустрою (а.с.21-34). Відповідно до ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. В силу ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, громадяни. Відповідно до положення ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки шляхом виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Пунктом 17 Перехідних положень ЗК України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Стаття 126 ЗК України, в редакції яка діяла до 01 січня 2013 року, передбачала, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом померлої [INFO] [PERSON] Заповіт посвідчений Усівською сільською радою 19 травня 2004 року та зареєстрований в реєстрі за номером 29. Спадщина за заповітом складається з права на земельну частку (пай) згідно Сертифікату серії [NUMBER] . Позивач спадщину за заповітом у встановленому законом порядку прийняв, подавши заяву про прийняття спадщини, спадкові права позивача не оспорюються. Інші спадкоємці померлої - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належать до спадкоємців померлої лише за законом, [PERSON] від спадщини у встановленому законом порядку відмовився, [PERSON] спадщину за законом прийняв, [PERSON] у визначений законом строк спадщину не прийняв. Інші спадкоємці відсутні. Визначений законом строк для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , закінчився, що встановлено з копії свідоцтва про смерть (а.с.8), копії заповіту (а.с.20), копії свідоцтва про народження (а.с.9), довідки Усівської сільської ради (а.с.18), копії спадкової справи № 50/2013 до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с.42-72). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. В силу ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивачу було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку у зв"язку із зазначенням в заповіті як спадщини права на земельну частку (пай), а не земельної ділянки (копія нотаріальної відмови - а.с.10). Відповідно до ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Згідно положення ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом померлої [INFO] [PERSON] Позивач спадщину прийняв та його спадкові права не оспорюються. В заповіті, посвідченому Усівською сільською радою 19 травня 2004 року за реєстровим номером 29, як спадщина зазначена земельна частка (пай) згідно Сертифікату серії [NUMBER] . У зв`язку із тим, що на час смерті [PERSON] право на земельну частку (пай) було реалізовано та земельна ділянка виділена в натурі, позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права в нотаріальних органах. Суд приходить до висновку, що волевиявлення заповідача [PERSON] було спрямована на передання у спадок позивачу земельної ділянки, незалежно від того чи буде вона на час відкриття спадщини виділеною в натурі чи ні. Суд вважає за необхідне тлумачити заповіт таким чином, що волевивлення заповідача при складенні заповіту щодо розпорядження земельною часткою (паєм) згідно Сертифікату серії [NUMBER] було спрямовано щодо заповідання позивачу земельної ділянки згідно Державного акту серії ЯА № 482248 . Враховуючи клопотання позивача, суд вважає за можливе не застосовувати до відповідача Усівської сільської ради ст. 141 ЦПК України та не стягувати з відповідача судові витрати на користь позивача. Враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову.

Outcome: approved