Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Добропільської міської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. 07.04.2020 року подав уточнену позовну заяву, у якій просив встановити факт постійного проживання разом із спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] померла його мати - [PERSON] , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Добропіллю реєстраційної служби Добропільського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області складено відповідний актовий запис № 49 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після смерті матері відкрилась спадщина на житловий будинок, який належав їй на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом 08.08.1995 року та зареєстрованим в реєстрі за № 2796. Факт родинних відносин з померлою підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.10.1955 року. Позивач у встановлений ст. 1270 ЦК України не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, так як був впевнений, що прийняв спадщину, оскільки проживав разом із спадкодавцем до моменту її смерті, та після смерті продовжував проживати, користуватися та розпоряджатися залишеним домоволодінням. 06.12.2018 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Добропільського нотаріального округу Донецької області з заявою про прийняття спадщини, однак 11.12.2018 року отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відмова була обумовлена тим, що ним пропущений встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк подання заяви про прийняття спадщини. У зв`язку з чим, звернувся до суду з заявою про визнання права власності в порядку спадкування. Позивач зазначає, що він є спадкоємцем на майно померлої матері згідно закону, інших спадкоємців немає. На підставі викладеного, з метою реалізації своїх спадкових прав, позивач просив встановити факт постійного проживання разом із спадкодавцем та визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними побудовами, розташованими за адресою: [ADDRESS] , а саме на: житловий будинок (літера „А-1") загальною площею 45,5 м2, веранду (літера «а-1») загальною площею 17,7 м2, літню кухню (літера «Б-1») площею 10,7 м2, сарай (літера «Б1-1») загальною площею 9,5 м2, погріб (літера «Пг») площею 9,5 м2, сарай (літера «В-1») площею 11,1 м2, вбиральню (літера «Г-1») площею 1,6 м2, сарай (літера «Д-1») площею 5,8 м2, літній душ (літера «Е-1) площею 1,4 м2, гараж (Літера «Ж-1») площею 22,2 м2, оглядова яма (літера «см») площею 1.6 м2, паркан№1 площею 27,6 м2, ворота №2, площею 6,8 м2, паркан №3, площею 45,1 м2, ворота №4 площею 4,0 м2, паркан №5 площею 20,4 м2, паркан №6 площею 10,1 м2, ІІ водопровід 10,0 м2, І вимощення площею 68,0 м2, колодязь К площею 6,0м2. Позивач в судовому засіданні участі не приймав, надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та участі його представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача Добропільської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечував. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне: Судом встановлено, що померла [PERSON] була матір`ю позивача [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження (а.с. 5). Мати позивача [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6). Як вбачається з реєстраційного посвідчення Добропільського БТІ від 31.08.1995 року, володіння [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. За змістом технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS] , виготовленого 22.03.2019 року на замовлення позивача, інвентаризаційна справа №2003/1, житловий будинок, господарські будівельні та споруди за вказаною адресою побудовані протягом 1951-1964 років (а.с.12-15). Відповідно до довідки ТОВ «Добропільське БТІ» від 21.03.2019 року, при поточній інвентаризації житлового будинку та господарських будівель за адресою: [ADDRESS] , інженером ТОВ «Добропільське БТІ» виявлено, що всі будівлі збудовані до 05.08.1992 року, літня кухня Б-1 (1951р.п.) частково переобладнана під сарай Б1-1. (а.с.17). Як вбачається з довідки голови квартального комітету від 06.06.2019 року, [PERSON] , 1955 року народження, проживав без реєстрації з травня 2013 року разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , до самої її смерті. Поховав її та по теперішній час проживає в будинку, доглядає за будинком, зробив ремонт, саджає город. Згідно копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.12.2018 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та рекомендовано звернутися до суду для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 08.01.2020 року, яке набрало законної сили 08.02.2020 року, в задоволенні позову [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено. У зв`язку з чим, позивач не може реалізувати своє право на отримання спадщини і тому звернувся до суду з позовом про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування. Згідно з ч.1 ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 1 ст.1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Згідно зі ст. 182 ЦК України та ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов`язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як роз`яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Факт постійного проживання зі спадкодавцем підтверджується довідкою голови квартального комітету від 06.06.2019 року та Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання, складеним депутатом Добропільської міської ради. Таким чином, враховуючи, що позивач фактично не має змоги реалізувати своє право на отримання спадщини за законом інакше як в судовому порядку, а відповідачем було визнано позовні вимоги, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, позивач не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст.16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved