Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому просить розірвати кредитний договір № 92 від 25.01.2013 року та стягнути солідарно з відповідачів на користь КС „Капітал" заборгованість в сумі 70548 гривень 09 копійок, судовий збір в розмірі 705 гривень 48 копійок та судові витрати в розмірі 114 гривень 70 копійок за подання заяви про забезпечення позову, зазначивши, що 25.01.2013 р. [PERSON] уклав з КС «Капітал» кредитний договір № 92 на отримання кредиту в розмірі 65000 грн. терміном на 12 місяців. Виплата кредиту повинна була здійснюватись шляхом внесення грошових внесків щомісячно відповідно до графіку розрахунків, який є невід'ємною частиною кредитного договору. З лютого по липень 2013 року відповідач своєчасно сплачував відсотки за кредитом та навіть повертав основний борг: 27.02.2013 року - 12,60 грн., 27.03.2013 року - 205,28 грн., 26.04.2013 року - 19,27 грн., 30.05.2013 року - 83,73 грн. Потім лише 04.10.2013 року відповідач сплатив заборгованість за відсотками за серпень 2013 року в сумі 1977,59 грн., після чого перестав сплачувати грошові кошти. Оскільки зобов'язання [PERSON] було забезпечено порукою, просить стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості в розмірі 70548 гривень 09 копійок. Представник позивача в судове засідання не з'явився, від нього надійшло клопотання з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги, викладені в позовній заяві підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з'явились, про час і дату судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання [PERSON] повторного виклику до суду, в якому міститься її підпис. Відповідач [PERSON] вважається повідомленою належним чином відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за їх відсутності від них не надходило, тому суд визнає їх неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів в заочному порядку. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивача про слухання справи за його відсутності та в зв'язку з неявкою відповідачів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і виплати проценти. 25.01.2013 р. відповідач [PERSON] уклала з КС «Капітал» кредитний договір № 92 на отримання кредиту в розмірі 65000,00 грн. терміном на 12 місяців. Виплата кредиту повинна була здійснюватись шляхом внесення грошових внесків щомісячно відповідно до графіку розрахунків, який є невід'ємною частиною кредитного договору. Пунктом 7.3 кредитного договору передбачено, що договір може бути достроково розірваний: в судовому порядку за позовом кредитодавця з підстав передбачених підпунктом 3) пункту 2.1.1 Договору та/або з інших підстав встановлених законодавством України (п.7.3.1). З матеріалів справи вбачається, що з лютого по липень 2013 року відповідач [PERSON] своєчасно сплачувала відсотки за кредитом та навіть повертав основний борг: 27.02.2013 року - 12,60 грн., 27.03.201 року - 205,28 грн., 26.04.2013 року - 19,27 грн., 30.05.2013 року - 83,73 грн. Потім лише 04.10.2013 року відповідач [PERSON] сплатила заборгованість за відсотками за серпень 2013 року в сумі 1977,59 грн., після чого перестала сплачувати грошові кошти по кредитному договору. Крім того, 25.01.2013 року як забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між Кредитною спілкою «Капітал», [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки № 92, відповідно до якого [PERSON] прийняв на себе зобов'язання відповідати перед кредитною спілкою в повному обсязі за своєчасне та повне виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором. Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено, додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Пунктом 3.2 договору поруки передбачено, що поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Поручитель відповідає за зобов'язання боржника в повному обсязі, тобто: за повернення кредиту, виплату відсотків за користування ним, відшкодування збитків, завданих кредиторові, внаслідок невиконання або неналежного виконання з боку боржника умов кредитного договору. На момент звернення позивача до суду, відповідач [PERSON] заборгував 70548 гривень 09 копійок, яка складається з: 64679,12 грн. - сума основного боргу, 5868,97 грн. - сума процентів за вересень-листопад 2013 року. Вказана обставина підтверджується довідкою про розрахунок суми заборгованості за кредитним договором №92 від 25.01.2013 року. 06 грудня 2013 року на ім'я [PERSON] та [PERSON] були направлені попереджувальні листи про необхідність сплати кредиту та відсотків. Вказана обставина підтверджується копіями попереджувальних листів та копіями повідомлень про вручення поштового відправлення. Однак до теперішнього часу зобов'язання перед позивачем не виконані. 25.01.2014 року строк дії кредитного договору закінчився. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про дострокове розірвання кредитного договору є безпідставними, та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З вимог ст. 525 ЦК України вбачається, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, встановленої договором. Згідно з ч.2 ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Порушення відповідачем [PERSON] умов кредитного договору значною мірою позбавило позивача того, на що він розраховував при укладенні договору, тому маються підстави для розірвання договору. На підставі викладеного, в зв'язку з тим, що [PERSON] виконувала свої зобов'язання за кредитним договором неналежним чином: з вересня 2013 року припинила сплату відсотків, на момент закінчення строку дії договору не повернула суму кредиту та заборгованість по відсоткам, а зобов'язання [PERSON] було забезпечено порукою, відповідно до укладеного договору поруки, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому суд вважає необхідним стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 705,48 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 433 від 09.12.2013р. /а.с.8/ та судові витрати в розмірі 114,70 грн. за подання заяви про забезпечення позову, та в розмірі 114,70 грн. за подання заяви про забезпечення доказів.

Outcome: partial