Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з цивільним позовом, котрий згодом неодноразово уточнила, до Пустомитівської міської ради Львівської області, [PERSON], третіх осіб ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Органу опіки та піклування Пустомитівської РДА Львівської області, Пустомитівської державної нотаріальної контори Львівської області, в якому просить поновити їй пропущений з поважних причин строк звернення до суду із цим позовом, визнати частково недійсним розпорядження Органу приватизації Пустомитівської міської Ради народних депутатів, розпорядження за №95 від 15.07.1993 року про передачу у приватну власність [PERSON] квартири [ADDRESS] в частині передачі їй у власність 1/2 частки цієї квартири, визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], видане на ім'я [PERSON] Пустомитівською міською Радою народних депутатів 26.07.1993 року в частині 1/2 частки цієї квартири, визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], виданого [PERSON] 07.08.2001 року державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №1886 в частині 1/2 ідеальної частки цієї квартири, визнати частково недійсним Реєстраційне посвідчення серії КММ №062190, видане ЛОБТІЕО 10.09.2001 року на ім'я [PERSON] в частині 1/2 ідеальної частки цієї квартири. Окрім того просить визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що з 05.02.1991 року вона постійно була зареєстрована, проживала та проживає за адресою [ADDRESS]. До 1991 року у цій квартирі проживали [PERSON] зі своїм сином [PERSON], після чого вони виїхали на постійне місце проживання в Республіку Польща, після чого вона деякий час проживала у вказаній квартирі сама. Вказує на те, що враховуючи ті обставини, що станом на 1992 рік вона була неповнолітньою у квартирі була зареєстрована її бабця [PERSON], яка з цього часу постійно проживала разом з нею у вказаній квартирі, вони вели спільне господарство, бабця готувала їсти, турбувалася про побут, а вона в свою чергу оплачувала вартість житлово-комунальних послуг та за свої кошти зробила ремонт. Згодом вона одружилася та народила двоє дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], котрі також були зареєстровані у вказаній квартирі. [INFO] року її баба [PERSON] померла, після чого, як вказує позивачка вона зі своїми дітьми залишилася проживати у спірній квартирі, підтримуючи її у належному стані та оплачуюючи житлово-комунальні послуги. Наголошує на тому, що вважала ніби така квартира не приватизована і належить до державного житлового фонду, через що вважала себе наймачем цього житла, особливо, зважаючи на ті обставини, що всі особові рахунки були відкриті на її ім'я. Однак влітку 2007 року до неї приїхав відповідач разом із своєю матір'ю та повідомили її про те що власником квартири є він та наказав виселитися із неї через необхідність продажу такої. Після цього, стверджує, що їй стало відомо про те, що відповідач набув право власності на спірну квартиру на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] Згідно цього ж документу вона дізналася про те, що квартира належала померлій на підставі свідоцтва про право на власності на квартиру, виданого Пустомитівською міською Радою народних депутатів 26.07.1993 року на підставі розпорядження органу приватизації Пустомитівської міської Ради народних депутатів №95 від 15.07.1993 року. Наголошує на тому, що на час приватизації квартири [ADDRESS] були зареєстровані дві особи, вона та її баба [PERSON], котра була прописана до неї в квартиру як член сім'ї, оскільки на той час вона була неповнолітня і не могла проживати в квартирі без опіки. Оскільки на момент приватизації квартири вона та її баба [PERSON] проживали у спірній квартирі як члени сім'ї, така квартира повинна була бути передана їм у спільну часткову, або спільну сумісну власність, через, що вважає розпорядження органу приватизації незаконним. Враховуючи викладене вважає, що визнати частково недійсними також слід усі правовстановлюючі документи, що видавалися та оформлялися після прийняття рішення органу приватизації. Відповідач [PERSON] звернувся із зустрічним позовом, котрий згодом уточнив, до [PERSON] в якому просить зобов'язати її усунути перешкоди у здійсненні його права власності на квартиру [ADDRESS] шляхом надання вільного досупу до квартири. Свої вимоги мотивує тим, що він є власником спірної квартири, а [PERSON] всіляко чинить йому перешкоди у користуванні квартирою, не впускає всередину, поміняла замки, без його відома зареєструвала у квартирі своїх малолітніх дітей. У судовому засіданні представник позивачки за первісним позовом [PERSON], [PERSON] надав пояснення, аналогічні викладеному, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з вказаних підстав. У задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом просить відмовити, оскільки такі є безпідставними та необгрунтованими. Представники відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним [PERSON] в [PERSON] проти позовних вимог за первісним позовом заперечили, вважають такі безпідставними, оскільки приватизація квартири за адресою [ADDRESS] було проведено у відповідності до вимог законодавства, що діяло на момент проведення такої. Окрім того, заявили клопотання про застосування строків позовної давності, оскільки позивачці [PERSON] було відомо про факт приватизації квартири ще у 1993 році, а до суду вона звернулася лише 2007 року, однак доказів на підтвердження цього, суду не надали. Наголосили на тому, що реєстрація дітей позивача у 1997 та 200 роках могла пройти лише зі згоди власника квартири, а саме [PERSON], що вказує на те, що у цей час відомості про приватизацію квартири позивачу були відомі. Зустрічні позовні вимоги підтримали, просили такі задовольнити, згідно заяви про уточнення позовних вимог. Пояснили, що [PERSON] чинити перешкоди [PERSON] у реалізації його правомочночтей власника квартири, що є недопустимим. Представник Пустомитівської міської ради Львівської області у судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Окрім того, пояснив, що оскільки факт отримання житлових чеків встановлено доказами, наявними у справі, а саме розпорядженням органу приватизації, випливає висновок про те, що приватизація спірної квартири здійснювалася в розрахунку на двох осіб. З врахуванням того, що на момент приватизації квартири в ній постійно проживали, були зареєстровані та вели спільне господарство лише [PERSON] та [PERSON], вважають що позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованити, однак у вирішенні спору по суті, покладаються на розсуд суду. Своєї позиції, щодо зустрічних позовних вимог не вказали. Представники третіх осіб ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Органу опіки та піклування Пустомитівської РДА Львівської області, Пустомитівської державної нотаріальної контори Львівської області у судове засідання не з'явилися, не повідомили суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового засідання були належним чином повідомлені, однак їхня неявка не перешкоджає продовженню розгляду цієї справи судом. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] не підлягають до задоволення з наступних підстав. Так судом встановлено, що [ADDRESS] видана працівнику КДБ УРСР [PERSON], згідно рішення виконавчого комітету Пустомитівської селищної Ради народних депутатів №258 від 10.07.1986 року. В даній квартирі були також зареєстровані [PERSON] та їхній син [PERSON] Після розлучення [PERSON] та [PERSON], відповідності до рішення виконкому Пустомитівської селищної ради народних депутатів №228 від 09.07.1987 року особистий рахунок на спірну квартиру був переоформлений на [PERSON] В зв'язку з цим станом на початок 1991 року у вказаній квартирі були зареєстровані [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON], що підтверджується будинковою книгою на цю квартиру, котрі згодом вибули із вказаного житла. 05.02.1991 року у спірній квартирі була зареєстрована [PERSON] на постійне місце проживання, що підтверджено відповідним адресним листком прибуття, наявним у матеріалах справи, а 04.07.1991 року також зареєстрована баба позивача за первісним позовом [PERSON] Згідно довідки №2613 від 18.07.2007 року, виданої виконавчим комітетом Пустомитівської міської ради Пустомитівського району Львівської області, у відповідності до рішення №217 від 10.07.1997 року «Про впорядкування адресного господарства» було змінено назви вулиць та нумерацію будинків, внаслідок чого адресу «[ADDRESS]» було змінено на «[ADDRESS]». Розпорядженням №95 від 15.07.1993 року органу приватизації Пустомитівської міської Ради народних депутатів Львівської області [PERSON] було приватизовано квартиру [ADDRESS] (колишня квартира [ADDRESS]. На підставі вказаного розпорядження [PERSON] 26.07.1993 року Пустомитівською міською Радою народних депутатів Львівської області було видано свідоцтво про право власності на квартиру, котре зареєстроване у Львівському бюро технічної інвентаризації 26.07.1993 року в реєстрову книгу за реєстраційним номером 119. Згідно довідки №119 від 10.07.2007 року, виданої Пустомитівським управлінням будинків, всі документи до 2006 року в даній організації згоріли. Таким чином документи з приводу приватизації квартири за адресою [ADDRESS] було знищено. [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджено свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим Крукеницькою сільською радою Мостиського району Львівської області, 02.11.2000 року. Згідно заповіту від 21.07.1998 року, посвідченого державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] все своє майно заповіла своєму внукові [PERSON] Вказаний заповіт не змінено та не скасовано. У відповідності із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] квартиру [ADDRESS]. На підставі цього свідоцтва [PERSON] було видано реєстраційне посвідчення серія КММ №062480, а право власності на нерухоме майно зареєстровано в Львівському обласному державному комунальному бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 10.09.2001 року та записано в реєстрову книгу №1 за №119. Нормами ст. 8 ч.2 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», у редакції чинній на день приватизації, передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Згідно п. 5 Положення «Про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян», затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 15.09.1992 року за №56, чинного на момент приватизації спірної квартири, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім'ї з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Відповідно до ст. 64 ч. 1,2 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (ст. 64 ч. 1, 2 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача (ст. 65 ЖК УРСР). Згідно записів у будинковій книзі для прописки громадян, що проживають за адресою [ADDRESS], на момент приватизації у спірній квартирі були зареєстровані [PERSON] та її внучка [PERSON] Відповідно до вимог ст. ст. 57, 58, 59, 64 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч цьому, позивачкою за первісним позовом не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують ті обставини, що вона була членом сім'ї наймача квартири за адресою [ADDRESS], [PERSON], в розумінні ст. 64 ЖК УРСР. Зокрема не доведено, що вони спільно вели господарство, були об'єднані спільним побутом і загалом вели життя, притаманне членам сім'ї. Крім цього, [PERSON] була членом сім'ї своїх батьків [PERSON] та [PERSON], котрі згідно довідки №02-11/4 від 20.01.2010 року, виданої Гонятичівською сільською радою Миколаївського району Львівської області, проживають [ADDRESS]. За таких обставин, оскільки [PERSON] не була членом сім'ї наймача [PERSON], у неї не виникло права на приватизацію житлової квартири за адресою [ADDRESS], згідно вимог ст. 8 ч. 2 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». З наведеного випливає висновок про те, що позовні вимоги позивача за первісним позовом, оскільки такі є тісно взаємопов'язаними між собою і прямо залежать від того чи законно була проведена процедура приватизації спірної квартири, є безпідставними і у їх задоволенні слід відмовити в повному обсязі. Також суд не бере до уваги ті обставини, що органом приватизації було видано житлові чеки на суму 2450 крб., оскільки [PERSON], як ветеран праці, що підтверджено відповідним посвідченням, згідно положень п. 12 Положення «Про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян» мала право на безоплатну передачу у власність квартири, незалежно від розмірів загальної площі квартири. Разом з тим, позивачем за зустрічним позовом, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, не надано жодного доказу на підтвердження того, що [PERSON] чиняться будь-які перешкоди у реалізації його прав, як власника квартири за адресою [ADDRESS]. Отже у задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити. Так, заява до Пустомитівського РВ ГУМВС України у Львівській області про неправомірність дій [PERSON] та відповідь начальника Пустомитівського РВ ГУМВС України у Львівській області з цього приводу не є належним та допустимим доказом, що підтверджує описані у зустрічній позовній заяві обставини. Окрім того, ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.08.2007 року було вжито заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. У відповідності із положеннями ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Беручи до уваги вказане вище, суд вважає за необхідне ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.08.2007 року про забезпечення позову скасувати.

Outcome: dismissed