Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника адвоката Чумак І.М. звернувся до суду із позовом до Добропільської міської ради, третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог на\~предмет спору Свято-Покровська парафія Горлівської єпархії Української православної церкви міста Добропілля Донецької області, про визнання дій щодо відмови у приватизації квартири незаконними та зобов`язання провести приватизацію. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22.06.2006р. на підставі договору оренди житлового приміщення між Добропільською міською радою та Свято-Амвросіївської парафії Горлівської єпархії Української православної церкви в особі благочинного Добропілського округу протиієрія Іващука Ф.М., який в подальшому продовжувався в 2016 році, позивачу було надано в оренду житлове приміщення загальною площею 42,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , внаслідок чого позивач вселився в зазначену квартиру, де проживає до цього часу. Ордер на вказану квартиру позивачу не видавався, іншого житла у позивача не має. Позивач зазначає, що квартира на момент передачі йому для проживання знаходилася в непридатному для проживання стані, в зв`язку із чим ним було проведено капітальний ремонт зазначеної квартири, що можуть підтвердити сусіди з цього будинку. З метою реалізації своїх житлових прав 02.04.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про приватизацію вказаної квартири, але в задоволенні цієї заяви відповідачем 15.04.2021 року було відмовлено через відсутність ордера на вселення до вказаної квартири. Позивач зазначає, що згідно ст. 9 ЖК України, ст.ст. 2,5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» має право на приватизацію зазначеної квартири, з врахуванням того, що згідно рішення ЕСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11.01.1995р. тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції. Враховуючи, що законність проживання позивача у спірній квартирі відповідачем не оспорена, вимоги про усунення перешкод в користуванні зазначеним житлом відповідач протягом усього часу проживання позивача не заявляв, іншого житла позивач не має, все це свідчить про те, що позивач має достатні та триваючі зв`язки із конкретним місцем проживання, а зазначене житлове приміщення є в цілому його житлом в розумінні ст.8 Конвенції. Позивач просить суд визнати дії Добропілської міської ради щодо відмови в приватизації квартири незаконними та зобов`язати відповідача провести приватизацію зазначеної квартири. В судове засідання з`явилися представник позивача та представник відповідача. Позивач до зали суду не з`явився, суд, заслухавши думки присутніх учасників судового засідання, які наполягали на продовженні розгляду справи за відсутності позивача, з врахуванням того, що позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання та в судовому засіданні присутній його представник адвокат Чумак І.М., прийшов до висновку про можливість продовження розгляду справи за відсутності позивача [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача адвокат Чумак І.Г. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача Верещага О.Ф., яка діє на підставі довіреності Добропільської міської ради, позоіін вимоги [PERSON] визнала та просила їх задовольнити, про що надала відповідну заяву. Відповідно до ст.206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Суд, вивчивши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про неможливість прийняття визнання позову представником відповідача [PERSON] , оскільки такі дії представника відповдіача не відповідають нормам діючого законодавства України та суперечать інтересам територіальної громади м.Добропілля. Згідно ст.1-6, 9 ЖК України громадяни України мають право на житло. Завданнями житлового законодавства є регулювання житлових відносин з метою забезпечення права громадян на житло, належного використання і схоронності житлового фонду, а також зміцнення законності в галузі житлових відносин. Жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає:жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд);жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд);жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів);жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд);квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру. Державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється. Громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно ст.18 ЖК України управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником Відповідно до ст.22 ЖК України облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, установлення черговості на одержання жилої площі, а також її розподіл у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюються під громадським контролем і з додержанням гласності. Згідно ст.ст.31-33 ЖК України громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті, як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю. Громадяни самостійно здійснюють право на одержання жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду з настанням повноліття, тобто після досягнення вісімнадцятирічного віку, а такі, що одружилися або влаштувалися на роботу у передбачених законом випадках до досягнення вісімнадцятирічного віку, - відповідно з часу одруження або влаштування на роботу. Інші неповнолітні (віком від п`ятнадцяти до вісімнадцяти років) здійснюють право на одержання жилого приміщення за згодою батьків або піклувальників. Потребуючі поліпшення житлових умов члени житлово-будівельних кооперативів, громадяни, які мають жилий будинок (квартиру) у приватній власності, та інші громадяни, що проживають у цих будинках (квартирах), забезпечуються жилими приміщеннями на загальних підставах. Статею 34 ЖК України встановлюється чіткий перелік підстав для визнання громадян потребуючими поліпшення житлових умов, а саме : потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: 1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок; 2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам; 3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров`я Української РСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок; 4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; 6) які проживають у гуртожитках. Громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов і з інших підстав, передбачених законодавством. Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України. Згідно ст.ст.36-39 ЖК України облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік у випадках і в порядку, встановлюваних Радою Міністрів СРСР і Радою Міністрів Української РСР, громадян може бути взято на облік і не за місцем їх проживання. Облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і за місцем проживання. Порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов: за місцем проживання - виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті; за місцем роботи - спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і відповідного профспілкового комітету. При цьому беруться до уваги рекомендації трудового колективу. Рішення про взяття громадян на облік потребуючих поліпшення житлових умов за місцем роботи затверджується виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів. Відповідно до ст.41 ЖК України контроль за станом обліку на підприємствах, в установах, організаціях громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється виконавчими комітетами місцевих Рад народних депутатів і відповідними органами професійних спілок. Згідно ст.42 ЖК України жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов та внесені до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, крім випадків, передбачених статтями 42-1, 46, частинами першою і другою статті 54, частиною першої статті 90, частиною шостою статті 101, статтями 102, 110, частиною першою статті 114 цього Кодексу, а також інших випадків, передбачених законодавством України. Відповідно до ст.43 ЖК України громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється законодавством. З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень.Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).Законодавством України окремим категоріям громадян, які перебувають у загальній черзі, може бути надано перевагу в строках одержання жилих приміщень у межах календарного року взяття на облік. Як було встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] , постійно зареєстрований за адресою: Тернопільська область, Кременецький район, с. Новий Кокорів, на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов в Добропільській міській раді не перебуває. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] суду повідомила, що позивач проживає в спірній квартирі згідно договору оренди житлового приміщення від 22.12.2006 року, ордер позивачу на зазначену квартиру не видавався, позивач та члени його сім`ї в квартирі не зареєстровані. Згідно матеріалів справи позивач проживає в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] . Зазначену квартиру, згідно рішення Добропільської міської ради № 5/11-37 від 22.12.2006 року, було передано Свято-Амвросіївській парафії Горлівської єпархії Української Православної церкви м.Добропілля Донецької області строком на 5 років та надано доручення Відділу з житлових питань та управління комунальною власністю укласти відповідни договір на вказане житлове приміщення з Свято-Амвросіївською парафією м.Добропілля(а.с. 13) Згідно договору оренди житлового приміщення від 22.12.2006 року квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] було передано в оренду строком на 5 років Свято-Амвросіївській парафії Горлівської єпархії Української Православної церкви м.Добропілля Донецької області. Зазначений договір від імені Орендаря підписав протоієрей [PERSON] , тобто позивач по справі(а.с.11-12) Відповідно до рішення Виконавчого комітету Добропільської міської ради від 14.12.2016 року № 549 було внесено зміни в вищевказаний договір оренди, змінено найменування Орендаря з Свято-Амвросіївській парафії Горлівської єпархії Української Православної церкви м.Добропілля Донецької області на Свято-Покровську парафію Горлівської єпархії Української Православної церкви м.Добропілля Донецької області та продовжено строк оренди на п`ять років, тобто до 21.12.2021 року(а.с.14). Зазначені зміни знайшли своє відображення в додатковій угоді від 15.12.2016 року до договору оренди житлового приміщення від 22.12.2006 року(а.с. 15) \~ \~ \~ Відповідно\~до ст.48\~ЖК України\~жиле приміщення\~надається громадянам\~у межах\~норми жилої\~площі,\~але не\~менше розміру,\~який визначається\~Кабінетом Міністрів\~України і\~Федерацією професійних\~спілок України.\~При цьому\~враховується жила\~площа у\~жилому будинку\~(квартирі),\~що перебуває\~у приватній\~власності громадян,\~якщо ними\~не використані\~житлові чеки.Громадяни, які одержали житло у державному фонді на цих умовах, мають право на його приватизацію відповідно до вимог чинного законодавства. Згідно ст.58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Відповідно до ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно ст..63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до Добропільської міської ради з питання щодо передачу йому вищевказаної квартири у власність внаслідок приватизації, але листом Добропільської міської ради № 03/1550-14/01/02 від 15.04.2021 року орган місцевого самоврядування відмовив [PERSON] в задоволення заяви про передачу квартири в приватну власність, в зв`язку із відсутністю всіх документів, передбачених законодавством України для приватизації, в тому числі ордера на житлове приміщення. При цьому в листі було акцентовано увагу заявника [PERSON] на тому, що місцем його постійної реєстрації з 25.02.1998 року є с. Новий Кокорів Кременецького району Тернопільської області.(а.с.23) В судовому засіданні було встановлено, що у позивача [PERSON] дійсно відсутній ордер на квартиру, в якій він проживає, і підставою для його проживання в квартирі є договір оренди житлового приміщення від 22.12.2006 року. Також судом встановлено, що договір найму між позивачем [PERSON] та Добропільською міською радою( іншими уповноваженим на то органами) не укладався. Окрім того, було встановлено, що під час звернення із заявою щодо приватизації позивачем не надавалося підтверджуючих документів стосовно того, чи здійснював він приватизацію житла раніше, в тому числі за місцем постійної реєстрації в Тернопільській області, що підлягає обов"язковій перевірці, оскільки правом на приватизацію житла з державного житлового фонду громадянин може скористатися лише один раз. Відповідно до ст.65-1 ЖК України наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством. З матеріалів справи вбачається, що договір найму на спірну квартиру із позивачем не укладався, він також не звертався до Добропільської міської ради з питання придбання у власність шляхом викупу квартири, в якій проживає тривалий час. Відповідно до ч.1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Згідно ст.760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом. Статтею 761 ЦК України передбачено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму. Відповідно до ст.762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за найм (оренду) майна. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Згідно ст.763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Відповідно до ст.777 ЦК України наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов`язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк. Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється. Наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, у разі продажу речі, переданої у найм, має переважне право перед іншими особами на її придбання. З матеріалів справи вбачається, що договір оренди квартири первісно було укладено 22.12.2006 року між Добропільською міською радою та Свято-Амвросіївською парафією Горлівської єпархії Української православної церкви на строк 5 років, тобто до 21.12.2011 року, а після цього 15.12.2016 року шляхом укладання додаткової угоди до цього договору було змінено назву орендаря з Свято-Амвросіївської парафії Горлівської єпархії Української православної церкви на Свято-Покровську парафію Горлівської єпархії Української православної церкви та продовжено строк дії договору оренди ще на 5 років, тобто до 21.12.2021 року без зміни інших умов договору. Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що договір оренди квартири, яку бажає приватизувати позивач було укладено між двома суб`єктами, а саме органом місцевого самоврядування та установою церкви-Свято-Амвросіївської парафії Горлівської єпархії Української православної церкви ( в подальшому- Свято-Покровською парафією Горлівської єпархії Української Православної церкви м.Добропілля Донецької області) на чітко визначений строк. Відповідно до п.1 договору оренди квартири від 22.12.2006 року орендодавець передає, а Орендар бере в тимчасове користування квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 43 кв.м., недоліки на момент передачі квартири- не зазначено. Відповідно до п.2 зазначеного договору оренди квартира надається Орендарю під житло без внесення орендної плати. Тобто, спірну квартиру, в якій були відсутні недоліки, було передано в оренду церковній установі на безоплатній основі з зобов`язанням Орендаря сплачувати лише комунальні послуги. Згідно п.8.1 договору оренди квартири від 22.12.2006 року після закінчення строку оренди, Орендар зобов`язаний передати Орендодавцю квартиру протягом п`яти днів з моменту закінчення або припинення строку оренди по акту приймання-передавання. Таким чином, умовами договору було чітко визначено строк дії договору, порядок його виконання, обов`язки сторін договору та обов`язковість повернення орендованого майна Орендодавцю після закінчення договору оренди за актом приймання-передавання. В судовому засіданні було встановлено, що позивач бажає приватизувати квартиру, яка перебуває в строковій оренді між Добропільською міською радою та Свято-Покровською парафією Горлівської єпархії Української православної церкви. При цьому, позивач взагалі не перебуває на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов та є постійно зареєстрованим в іншому населеному пункті та використання ним свого права на приватизацію житла взагалі не перевірялося. Незважаючи на наявність в матеріалах справи листа Добропільської міської ради № 03/1550-14/01/02 від 15.04.2021 року, згідно якого орган місцевого самоврядування відмовив в задоволення заяви [PERSON] про передачу кварири в приватну власність, представник відповідача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] в судовому засіданні визнала та просила їх задовольнити, про що надала до суду відповідну заяву. В судовому засіданні судом з`ясовувалося у представника відповідача [PERSON] , яка визнала позовні вимоги та просила їх задовольнити, що перешкоджає Добропільській міській раді передати спірну квартиру в користування позивачу відповідно до вимог законодавства, на що представник відповідача суду пояснила, що позивач не перебуває на обліку як особа, яка потребує житла або поліпшення житлових умов, і навіть в разі, якщо позивача буде поставлено на такий облік, він не буде в списку позачерговиків на отримання житла, а буде включено до загального списку осіб, і тоді він не отримає цю квартиру. Судом приймається до уваги той факт, що позивач тривалий час проживає в спірній квартирі, зробив в ній ремонт та сплачує постійно комунальні виплати за послуги по цій квартирі, але зазначені дії позивач проводив саме в зв`язку із проживанням його в ній та вони були спрямовані на покращення якості проживання та власного комфорту позивача. Окрім того, згідно п.7.1. договору оренди від 22.12.2006 року, згідно якого Орендар зобов`язаний сплачувати своєчасно комунальні послуги, здійснювати поточний ремонт квартири, дотримуватися протипожежних правил та інше. Сторонами по справі суду не було надано взагалі будь-яких документів, на підставі яких регулювалися відносини між позивачем [PERSON] та Свято-Покровською парафією Горлівської єпархії Української православної церкви щодо проживання позивача в зазначеній квартирі, і тому неможливо встановити умови, на яких Свято-Покровська парафія Горлівської єпархії Української православної церкви передала в користування орендовану нею у Добропільської міської ради квартиру протоиерею [PERSON] , в тому числі й щодо сплати комунальних послуг, відшкодування витрат на ремонт тощо. Посилання представника на п.7.2. договору оренди від 22.12.2006 року, згідно якого Орендар має право оформити квартиру за власним бажанням як надання можливості [PERSON] приватизувати зазначену квартиру, суд не може взяти до уваги, оскільки : по-перше, право було надано Свято-Покровській парафії Горлівської єпархії Української православної церкви, по-друге, зазначений пункт викладений не чітко, та неможливо зрозуміти що сторони мали на увазі під словом « оформити». Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про визнання дій Добропільської міської ради щодо відмови в приватизації квартири незаконними та зобов`язати відповідача провести приватизацію квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , є необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам законодавства, в в`язку із чим в їх задоволенні слід відмовити. Суд, ухвалюючи рішення по справі, має вирішити питання щодо понесених по справі судових витрат. Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем по справі було сплачено судовий збір в розмірі 1816 грн. ( квитанція № 68204 від 20.10.2021 року на суму 908 грн., та квитанція № 50497 від 03.11.2021 року на суму 908грн.). В зв`язку із відмовою в задоволенні позовних вимог позивача, понесені позивачем судові витрати із сплати судового збору в розмірі 1816грн. 00 коп. слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed