Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Христинівського районного суду з позовом до Розсішківської сільської ради Христинівського району Черкаської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування, та просить визнати за ним, [PERSON] [INFO] (паспорт громадянина України запис №19731115-05874, документ № [NUMBER] , дата видачі 02.01.2019, орган, що видав 7129, РНОКПП: [NUMBER] ) в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] померлої [INFO] право приватної власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , які відповідно до технічного паспорту складеного комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» станом на 15.08.2019 року позначено під: «А1» - житловий будинок, «а2» -веранда, «ґанок», «Б» - погріб, «В» - сарай, «Г» - літня кухня, «Д» - сарай, «Е» - вбиральня, «№1» - хвіртка, «№2» - огорожа, «№3» - хвіртка. Позивач в обґрунтування позовних вимог в позовній заяві зазначив, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина до спадкового майна, окрім іншого належить житловий будинок, господарські будівлі та споруди за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] зробила заповіт, яким на випадок своєї смерті нерухоме майно за вказаною вище адресою заповіла мені. Мною в установленому на то порядку прийнято спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , що стверджується наявністю спадкової справи №69 за 2019 рік заведеної Осика Л.М. приватним нотаріусом Христинівського районного нотаріального округу. Однак, у Христинівській районній нотаріальній конторі, мені відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] , який залишився після смерті [PERSON] у зв`язку з відсутністю виданих на ім`я спадкодавця усіх необхідних правовстановлюючих документів. Вважає, за можливе рішенням суду визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] з наступних підстав: Житловий будинок, господарські будівлі та споруди по [ADDRESS] , [PERSON] , було збудовано власними силами з часу його будівництва, спадкодавець постійно в ньому проживала до дня смерті. Згідно довідки виконкому Розсішківської сільської ради Христинівського району від 11.10.2019 №1047, відповідно погосподарської книги Відповідача по справі, житловий будинок по [ADDRESS] рахується саме за померлою [INFO] [PERSON] . Проект газопостачання житлового будинку, господарських будівель та споруд за вказаною вище адресу також розроблявся на ім`я [PERSON] . Відповідно до замовленого, мною технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , складеного комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», станом на 15.08.2019 житловий будинок складається та позначено під: «А1» - житловий будинок, «а2» -веранда, «ґанок», «Б» - погріб, «В» - сарай, «Г» - літня кухня, «Д» - сарай, «Е» - вбиральня, «№1» - хвіртка, «№2» - огорожа, «№3» - хвіртка. В судове засідання позивач не з`явилась, проте від нього до суду надійшла заява в якій він позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати без його участі. В судове засіданні відповідач Розсішківська сільська рада не з`явилась, проте від неї до канцелярії на адресу суду надійшла заява з проханням справу розглянути за відсутності їх представника, позовні вимоги [PERSON] визнають повністю, та не заперечують проти їх задоволення. Зважаючи на те, що відповідач, являючись органом місцевого самоврядування адміністративно-територіальної одиниці, де проживав спадкодавець, а тому маючи про них найбільш достовірні відомості, позовні вимоги визнав, і таке визнання не порушує прав та інтересів третіх осіб, суд знаходить, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5) видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Судом встановлено, що позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак не може оформити право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними спорудами, за законом, оскільки із заявою про прийняття спадщини звернувся ще один спадкоємець за заповітом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», нікчемність заповіту, встановлена в рішенні суду, має наслідком позбавлення права спадкування за заповітом осіб, визначених розпорядженням заповідача в якості спадкоємців за заповітом, незалежно від того, чи пред`являлися позовні вимоги про застосування наслідків нікчемності заповіту. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7" Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача підлягають до задоволення, оскільки наявність іншого спадкоємця, який звернувся із заявою про прийняття спадщини за заповітом до нотаріальної контори унеможливлює оформлення спадкових прав у позасудовому порядку. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За таких обставин, беручи до уваги наявність у позивача дійсного заповіту на житловий будинок з надвірними спорудами, визнання позову відповідачем, відсутність інших спадкоємців, які б претендували на спадщину, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved