Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить суд: -розірвати договір на виготовлення меблів за індивідуальним замовленням від 24.07.2018, укладений між ФОП [PERSON] та [PERSON] стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] 29000,00 грн., сплачених за договором; -розірвати договір на виготовлення меблів за індивідуальним замовленням від 08.08.2018, укладений між ФОП [PERSON] та [PERSON] , та стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] 32000,00 грн., сплачених за договором; -розірвати договір на виготовлення меблів за індивідуальним замовленням від 22.08.2018, укладений між ФОП [PERSON] та [PERSON] та стягнути з ФОП [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) на користь [PERSON] 10000,00 грн., сплачених за договором; -стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] . 3% річних за договором від 24.07.2018 у розмірі - 287,83 грн.; -стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] . 3% річних за договором від 08.08.2018 у розмірі - 288, 78 грн.; -стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] . 3% річних за договором від 22.08.2018 у розмірі - 68,12 грн.; -стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] пеню за договором від 24.07.2018 у розмірі - 105058,80 грн.; -стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] пеню за договором від 08.08.2018 у розмірі - 105405,30 грн.; -стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] пеню за договором від 22.08.2018 у розмірі - 24864,60 грн.; -стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] штрафні санкції відповідно до п. 10.4 договору від 24.07.2018 у розмірі - 4169,00 грн.; -стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] штрафні санкції відповідно до п. 10.4 договору від 08.08.2018 у розмірі - 4563,00 грн.; -стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] штрафні санкції відповідно до п. 10.4 договору від 22.08.2018 у розмірі - 1171,78 грн.; -стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти за завдану моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10.07.2018 між ФО-П [PERSON] . та [PERSON] було укладено договір на виготовлення меблів за індивідуальним замовленням на суму 46800,00 грн., строк виконання якого становив 12 робочих днів та який було виконано лише 09.08.2018. Зазначає, що 24.07.2018 між ФО- П [PERSON] та [PERSON] було укладено договір на виготовлення меблів за індивідуальним замовленням на суму 41690,00 грн., з яких сплачено було 29000,00 грн. та строк виконання якого становив 16 робочих днів. Проте, станом на 07.11.2018 даний договір не виконано. 08.08.2018 між ФО-П [PERSON] та [PERSON] було укладено договір на виготовлення меблів за індивідуальним замовленням на суму 45630,00 грн., з яких сплачено було 32000,00 грн. та строк виконання якого становив 10 робочих днів. Проте, станом на 07.11.2018 даний договір не виконано. 22.08.2018 між ФО- П [PERSON] та [PERSON] було укладено договір на виготовлення меблів за індивідуальним замовленням на суму 14290,00 грн., з яких сплачено було 10000,00 грн. та строк виконання якого становив 12 робочих днів. Проте, станом на 07.11.2018 даний договір не виконано. Зазначає, відповідачем порушено терміни виконання договорів від 24.07.2018, 08.08.2018 та 22.08.2018 та сплачені кошти в розмірі 71000,00 грн. не повернуті. Вказує, що 13.10.2018 позивачем було направлено лист на адресу відповідача щодо завершення робіт за договорами, однак згоди не досягнуто. Крім того, позивачем 19.10.2018 позивачем було направлено пропозицію про розірвання договорів та стягнення коштів, однак відповіді не надходило. Позивач вважає, що договори між сторонами повинні бути розірваними, стягнуті з відповідача кошти, які були сплачені, а також стягнуто 3% річних, пені та штрафних санкцій. Крім того, позивач просить стягнути на свою користь моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. оскільки через неправомірні дії відповідача останній зазнав моральних страждань. З урахуванням наведеного, просить задовольнити позовні вимоги. 07.11.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 09.11.2018 по справі було відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою суду від 02.05.2019 справу призначено за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. Відзив на позовну заяву відповідачем не подано. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, проте вбачається з матеріалів позовної, останній просить справу слухати у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив. Судова повістка, що направлялася на адресу за місцезнаходженням, повернулася до суду з відміткою про її вручення. Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно ст.865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Судом встановлено, що 10.07.2018 між ФО-П [PERSON] . та [PERSON] було укладено договір на виготовлення меблів за індивідуальним замовленням на суму 46800,00 грн., строк виконання якого становив 12 робочих днів. На виконання умов вказаного вище Договору, позивач сплатив на користь відповідача 42000,00 грн., що підтверджується підписом відповідача, який міститься на договорі (а.с.14-18). Даний договір було виконано лише 09.08.2018, що підтверджується актом прийому - передачі замовлення (а.с.19). 24.07.2018 між ФО-П [PERSON] . та [PERSON] було укладено договір на виготовлення меблів за індивідуальним замовленням на суму 41690,00 грн. та відповідно до п. 3.1 договору, термін поставки складає 16 робочих днів з дати підписання договору. На виконання умов вказаного вище Договору, позивач сплатив на користь відповідача 29000,00 грн., що підтверджується підписом відповідача, який міститься на договорі (а.с.20-24). 08.08.2018 між ФО-П [PERSON] та [PERSON] було укладено договір на виготовлення меблів за індивідуальним замовленням на суму 45630,00 грн. та відповідно до п. 3.1 договору, термін поставки складає 10 робочих днів з дати підписання договору. На виконання умов вказаного вище Договору, позивач сплатив на користь відповідача 32000,00 грн., що підтверджується підписом відповідача, який міститься на договорі (а.с.25-29). 22.08.2018 між ФО-П [PERSON] та [PERSON] було укладено договір на виготовлення меблів за індивідуальним замовленням на суму 14290,00 грн. та відповідно до п. 3.1 договору, термін поставки складає 12 робочих днів з дати підписання договору. На виконання умов вказаного вище Договору, позивач сплатив на користь відповідача 10000,00 грн., що підтверджується підписом відповідача, який міститься на договорі (а.с.30-34) З матеріалів справи вбачається, що в зазначений Договором термін і по теперішній час, відповідач свої зобов`язання не виконав. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Так, відповідач, всупереч умовам вказаних вище Договорів, не передав вироби в строк, чим порушив взяті на себе договірні зобов`язання. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Доказів того, що на момент розгляду справи відповідачем виконано свої зобов`язання, останнім не надано. Відповідно до ст.10 Закону України „Про захист прав споживачів" споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. З огляду на викладене, приймаючи до уваги те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за Договорами від 24.07.2018, 08.08.2018 та 22.08.2018 в строк, суд вважає, що вимоги позивача щодо розірвання договорів та стягнення сплачених коштів в розмірі 29000,00 грн. (за договором від 24.07.2018), 32000,00 грн. (за договором від 08.08.2018) та 10000,00 грн. (за договором від 22.08.2018), є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст. 629, 638 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язань настають наслідки, встановлені законом або договором. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних за прострочення виконання зобов`язання за договором від 24.07.2018 у розмірі 287,83 грн. в порядку ст. 625 ЦК України, виходячи з наступного розрахунку: 41690,00 грн. х 3% х 84 (кількість днів прострочення) /365/ 100 = 287,83 грн. Також, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних за прострочення виконання зобов`язання за договором від 08.08.2018 у розмірі 288,78 грн. в порядку ст. 625 ЦК України, виходячи з наступного розрахунку: 45630,00 грн. х 3% х 77 (кількість днів прострочення) /365/100 = 288,78 грн. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних за прострочення виконання зобов`язання за договором від 22.08.2018 у розмірі 68,12 грн. в порядку ст. 625 ЦК України, виходячи з наступного розрахунку: 14290,00 грн. х 3% х 58 (кількість днів прострочення) /365/ 100 = 68,12 грн. За таких обставин, вимоги позивача в цій частині заявлених вимог підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача пеню за невиконання договорів, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Так, згідно п. 3.1. Договору від 24.07.2018, відповідач зобов`язаний був передати позивачу товар протягом 16 робочих днів з моменту укладання договору, тобто до 15.08.2018. Разом з тим, свої зобов`язання не виконав. За розрахунком позивача з відповідача підлягає до стягнення пеня за договором від 24.07.2018 в розмірі 105058,80 грн., що значно перевищує розмір коштів, наданих позивачем. Також, згідно п. 3.1. Договору від 08.08.2018, відповідач зобов`язаний був передати позивачу товар протягом 10 робочих днів з моменту укладання договору, тобто до 22.08.2018. Разом з тим, свої зобов`язання не виконав. За розрахунком позивача з відповідача підлягає до стягнення пеня за договором від 02.08.2018 в розмірі 105405,30 грн., що значно перевищує розмір коштів, наданих позивачем. Крім того, згідно п. 3.1. Договору від 22.08.2018, відповідач зобов`язаний був передати позивачу товар протягом 12 робочих днів з моменту укладання договору, тобто до 10.09.2018. Разом з тим, свої зобов`язання не виконав. За розрахунком позивача з відповідача підлягає до стягнення пеня за договором від 22.08.2018 в розмірі 24864,60 грн., що значно перевищує розмір коштів, наданих позивачем. Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. На думку суду, такі дії позивача щодо нарахування значного розміру пені можуть тлумачитися як виявлення ознак недобросовісності. Тому у світлі вищезазначених міркувань та з огляду на усі наявні матеріали, суд вважає за потрібне ухвалити рішення на засадах справедливості, зменшивши розмір пені за договором від 24.07.2018 до 29000,00 грн., за договором від 08.08.2018 до 32000,00 грн., за договором від 22.08.2018 до 10000,00 грн. Така правова позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 03.09.2014 № 6-100цс14. З урахуванням наведеного, позовні вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на свою користь штрафних санкцій за невиконання договорами, то слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Так, п. 10.4 Договорів визначено, що у разі порушення термінів виконання замовлення, передбачених в п. 4.1 постачальник сплачує покупцеві штрафні санкції в розмірі 0,2 % від вартості своєчасного не отриманого товару або частини такого товару за кожен робочий день, після закінчення терміну виконання, але не більше 10% від загальної вартості товару або частини цього товару. Так, позивач просить стягнути на свою користь з відповідача штраф за договором від 24.07.2018 у розмірі 4169,00 грн., за договором від 08.08.2018 у розмірі 4563,00 грн. та за договором від 22.08.2018 у розмірі 1171,78 грн. Разом з тим, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Дана позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15. За таких обставин, вимоги [PERSON] про стягнення штрафів в розмірі 9903,78 грн. не підлягають задоволенню. Що стосується заявлених вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, то суд не знаходить підстав для їх задоволення. Відповідно до п.4 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди. Враховуючи те, що договором між сторонами та законодавством, що регулює дані правовідносини не встановлено відповідальності за порушення зобов`язань по відшкодуванню моральної шкоди, суд вважає заявлені вимоги в цій частині необґрунтованими. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З урахуванням наведеного, вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з ч.5 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. З урахуванням наведеного, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2114,40 грн. за вимоги немайнового характеру та 1426,45 грн. за вимоги майнового характеру, а всього 3540,85 грн.

Outcome: partial