Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

В травні 2019 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом про визнання права приватної власності на спадкове майно. В обґрунтування своєї позовної заяви позивачі вказали , що їх батько [PERSON] був власником земельної ділянки площею 0, 1706 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] ; земельної ділянки площею 0,4700 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] ; земельної ділянки площею 0,4700 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] ; земельної ділянки площею 0,1436 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , які розміщені на території Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області за межами населеного пункту . За життя батько склав заповіт ,який посвідчений секретарем Качалівської сільської ради від 12.04.1995 року , згідно якого він заповідав все своє майно порівну своїм дітям , позивачам по справі .Заповіт не скасований і не змінений та є чинним. Позивачі як спадкоємці по заповіту своєчасно звернулися з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори , але свідоцтва про право на спадщину не отримали , бо спадщина ділилася на трьох , матері належала обов`язкова частка у спадщині , але так як мати хворіла вони не поспішали отримати свідоцтва про право на спадщину. [INFO] померла мати позивачів. Після смерті матері вони знову звернулися до Краснокутської державної нотаріальної контори та подали заяви про прийняття спадщини. Однак , оформити спадщину в нотаріальній конторі не можуть , оскільки державні акти на право власності на земельну ділянку втрачені , а лишилися їх тільки копії, що не достатньо для нотаріуса. Нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину , так як необхідно надати правовстановлюючі документи на спадкове майно , а таких документів не має. Тому це питання в позасудовому порядку вирішити не можливо. Прохали визнати право власності на земельні ділянки, що належать батькові. У судове засідання позивачі не з`явилися, подали заяви , в яких прохають слухати справу у їх відсутність , позов підтримують, просять його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився , подав заяву слухати справу у його відсутність , проти позову не заперечував. Суд, дослідивши письмові докази по справі , дійшов до наступних висновків. Як передбачає ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини... У відповідності до вимог ст.ст. 1217,1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. Як передбачає ст. 1223 ЦК України, право на спадкування визначені у заповіті. В силу ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Матеріалами справи встановлено, що батько позивачів [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0, 1706 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] ; земельної ділянки площею 0,4700 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] ; земельної ділянки площею 0,4700 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] ; земельної ділянки площею 0,1436 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , які розміщені на території Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області за межами населеного пункту. [INFO] [PERSON] помер , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим виконавчим комітетом Качалівської сільської ради від 22 січня 2015 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина , яка складається з вище вказаних земельних ділянок . За життя [PERSON] склав заповіт , посвідчений Качалівською сільською радою від 12.04.1995 року , реєстраційний номер №47, згідно якого заповідав все своє майно в рівних частинах своїм дітям [PERSON] та [PERSON] . З довідки Качалівської сільської ради від 24.07.2018 р. вбачається , що [PERSON] був зареєстрований по день смерті по [ADDRESS] разом зі своєю дружиною [PERSON] . [PERSON] після смерті спадкодавця ,є такою , що прийняла обов`язкову частку у спадщині , оскільки була непрацездатною та на момент смерті [PERSON] проживала зі спадкодавцем , але юридично свої спадкові права вона не оформила та свідоцтво про право на спадщину не отримала . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Качалівської сільської ради від 21 грудня 2017 року, [PERSON] померла [INFO] . Таким чином, спадкування майна [PERSON] здійснюється за заповітом . Позивачі своєчасно звернулися до Краснокутської державної нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини , де була відкрита спадкова справа після смерті батька , однак постановою державного нотаріуса Краснокутської ДНК від 04.10.2018 р. позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на майно . Таким чином, являючись єдиними спадкоємцями майна [PERSON] , позивачі не можуть отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину, через відсутність правовстановлюючих документів на майно . У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п.23 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди виникають з моменту державної реєстрації цих прав, що передбачено ч.1ст.125 ЗК України. Відповідно дост.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як зазначає ч.ч.1,2 ст.78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. Згідно до ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з п.5 ч.1 ст.19 даного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до п.«г» ч.1ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Як свідчить ст.1296 ч.3 ЦК України , відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Право позивачів на житловий будинок та земельні ділянки в порядку спадкування є невизнаним, державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, що дало їм право, в порядку ст.4 ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх прав. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права судом. В судовому засіданні встановлено, що позивачі є єдиними спадкоємцями за заповітом після смерті батька , до складу спадкового майна входять земельні ділянки , що знаходяться на території Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області. Іншого шляху, ніж визнання права власності на земельні ділянки ніж в судовому порядку, у позивачів не має. Аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позивачі надали суду достатньо доказів, які підтверджують обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved