Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

В листопаді 2014 року позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, просили стягнути в рахунок відшкодування шкоди у зв'язку зі смертю [PERSON], з відповідача публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - ПАТ "ЦГЗК") - на їхню користь суму в розмірі по 220 000 грн., кожному. В обґрунтування своїх позовних вимог вказали, що тривалий час переносять біль та страждання, з вини відповідача, а саме у зв'язку з тривалою працею в умовах шкідливих факторів у період з липня 1984 року по червень 1997 року, [PERSON] отримав професійне захворювання. Тривала праця в умовах впливу шкідливих факторів викликала у [PERSON] захворювання на силикотуберкульоз, сидеросиликоз, туберкульозний бронхоаденіт, яке за результатами розслідування було визнано професійним захворюванням. Відповідно до Акту розслідування професійного захворювання від 28 грудня 1997 року причиною виникнення професійного захворювання у [PERSON]; було визнано його роботу на протязі 14 років в умовах тривалого впливу професіональних факторів, зокрема пилу та несприятливих метеофакторів, зокрема запиленості робочої зони 7,0 мг/м3 -17,7 мг/м3 при ГДК=2.0 мг/м3. Актом розслідування професійного захворювання встановлено, що за період роботи [PERSON] керівництво відповідача не виконувало вимоги в частині створення на робочих місцях належних, безпечних і здорових умов праці відповідно до вимог нормативних актів з охорони праці зокрема ГОСТ 12.1.005-88 «Загальні санітарно-гігієнічні вимоги до повітря робочої зони». [INFO] року [PERSON] помер. Актом огляду обласної МСЕК № 3 від 18.06.2014 року № 2 встановлено причини зв'язок смерті [PERSON] з встановленим йому за життя професійним захворюванням, що підтверджується довідкою серії АА № 0000075 від 18.06.2013 року. Смертю [PERSON] їм завдано моральної шкоди, яка полягає у наступному: вони втратила рідну людину. Смерть [PERSON] призвела до того, що вони постійно перебувають у напруженому психічному стані., адже думки про його смерть, не залишають їх навіть до теперішнього часу. Внаслідок смерті [PERSON] суттєво погіршився їх матеріальний стан [PERSON], оскільки вона, як інвалід 2 групи перебувала на утриманні чоловіка, доход якого був основним джерелом їхнього сімейного бюджету. Неспроможність задовольнити свої нагальні матеріальні потреби, завдають [PERSON] додаткових моральних страждань. У судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позовні вимоги заявлені [PERSON], [PERSON] у позовних заявах, підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на ті самі обставини, та стягнути на їхню користь з відповідача по 220 000 гривень у відшкодування спричиненої їм моральної шкоди. У судовому засіданні представник відповідача ПАТ «ЦГЗК» - Черевик О.М. позовні вимоги позивачів про відшкодування моральної шкоди не визнав, надав письмові заперечення, та просив суд у задоволені позовних вимог відмовити, оскільки позивачами не надано доказів доведення факту завдання моральної шкоди та вина підприємства не доведена. Вислухавши представника позивачів, представника відповідача, вивчивши матеріали справи і оцінивши в сукупності всі досліджені в справі докази, суд вважає позов обґрунтованим і підлягає частковому задоволенню. У судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка [PERSON] є дружиною, а позивач [PERSON] рідним сином [PERSON], який помер [INFO] року. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, з липня 1984 року по червень 1997 року [PERSON] працював на різних посадах у структурних підрозділах ПАТ «ЦГЗК». Відповідно до Акту розслідування професійного захворювання від 28 грудня 1997 року причиною виникнення професійного захворювання у [PERSON]; було визнано його роботу на протязі 14 років в умовах тривалого впливу професіональних факторів, зокрема пилу та несприятливих метеофакторів, зокрема запиленості робочої зони 7,0 мг/м3 -17,7 мг/м3 при ГДК=2.0 мг/м3. Актом розслідування професійного захворювання встановлено, що за період роботи [PERSON] керівництво відповідача не виконувало вимоги в частині створення на робочих місцях належних, безпечних і здорових умов праці відповідно до вимог нормативних актів з охорони праці зокрема ГОСТ 12.1.005-88 «Загальні санітарно-гігієнічні вимоги до повітря робочої зони». Матеріалами справи підтверджено, що [INFO] року [PERSON] помер (свідоцтво про смерть). Згідно довідки серії ДНА №000075 від 18 червня 2014 року розширена експертна комісія №2 встановила причинний зв'язок смерті [PERSON] з професійним захворюванням, встановленим у 1997 році. Внаслідок смерті [PERSON] позивачам завдано моральної шкоди, яка полягає в наступному: вони втратили близьку людину, яку дуже любили, звістка про смерть призвела до того, що вони тривалий час перебували у напруженому психічному стані, адже залишилися без підтримки у житті, при цьому моральні переживання з приводу втрати рідної людини, незважаючи на достатньо тривалий строк з дня його смерті, тривають до теперішнього часу. З вини відповідача, який порушував норми з безпеки праці та не забезпечив безпечні умови роботи, позивачам була спричинена моральна шкода. У зв'язку з цим змінився образ і якість життя позивачів, що завдає їм моральних страждань. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю (ч.1 ст.1168 ЦК України). Внаслідок смерті батька та чоловіка позивачам спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, яких вони зазнали у зв'язку зі смертю близької людини, що призводить до порушення їхнього звичайного способу життя та вимагає від них додаткових зусиль для його організації. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), зазначив, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Аналізуючи зібрані в справі докази, в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги позивачів до ПАТ «ЦГЗК» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю [PERSON], підлягають задоволенню частково, беручи до уваги конкретні обставини по справі, обсяг фізичних та моральних страждань позивачів, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, наслідків, що наступили, суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачам моральної шкоди є сума в розмірі по 20 000,00 грн., кожному. На підставі п. 2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору позивачі звільняються - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв'язку з вищевикладеним, суд вважає необхідним судові витрати покласти на відповідача.

Outcome: partial