Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, обґрунтовуючи тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 04.09.2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, відповідач порушила умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів, передбачених умовами кредитного договору, у зв'язку з чим, станом на 31.07.2016 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 12892 грн. 97 коп., яка складається з наступного: 2693,60 грн. - заборгованість за кредитом, 9109,23 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 590,14 грн. - штраф (процентна складова). Враховуючи вищенаведене, позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 12892,97 грн., а також 1378,00 грн. судових витрат. В судове засідання представник Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та в письмових поясненнях стосовно доводів представника відповідача про застосування строків позовної давності зазначив, що останній платіж перед зверненням кредитора до суду відповідачем здійснено 25.10.2013 року в сумі 500 грн., а тому строк позовної давності розпочався 26.10.2013 року та спливає 26.10.2016 року. Позивач з дійсним позовом звернувся до суду у межах строку позовної давності. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та зокрема пояснив, що 04.09.2010 року відповідач подав позивачу заяву про встановлення кредитного ліміту в сумі 3000 грн. На підставі цієї заяви, 04.09.2010 року було відкрито рахунок та оформлено кредитну карту. Однак позивачем не було надано самого кредитного договору, що викликає сумнів в дійсності правочину і відносин між сторонами. За умов відносин, оформлених «Заявою», засвідчених та заповнених відповідачем, та його частини, заповненої банком, відповідачеві було видано карту «Універсальна Голд». Відповідно до пункту «банківські послуги» строк дії кредитного ліміту (кредиту) співпадає зі строком дії картки. Відповідно до офіційної інформації самого позивача, розміщеної на офіційному веб - сайті строк дії картки складає 12 місяців. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії картки вона автоматично лонгується на той же строк. Враховуючи інформацію наведену в розрахунку позовних вимог картка була видана відповідачу вже 04.09.2010 року, відповідно строк дії кредиту не міг бути пізніше, ніж останній день вересня 2012 року (30.09.2012р.). Тобто, стосунки між банком і відповідачкою фактично закінчилися у вересні 2012 року, тому і банк міг би з неї стягнути суми боргу, яка утворилась на той час. Крім того, в наданому позивачем розрахунку заборгованості відсутня сума сплати відповідачем по кредиту за 30.08.2013 року в сумі 682,05 грн. До того ж, позивач намагається стягнути з відповідача суми заборгованості за кредитом з пропуском строку позовної давності. Просив суд застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог. В подальшому надав суду заяву про закінчення розгляду справи в його відсутності. Заслухав доводи представника відповідача, дослідів письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 04.09.2010 року [PERSON] 04.09.2010 року отримала кредит у розмірі 2700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку кредитка «Універсальна» ([NUMBER]) з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та "Тарифами Банку", складає між нею та банком договір, про що свідчить її підпис у заяві. Вказані дії сторін не суперечать загальним засадам цивільного законодавства щодо способу укладання договору, а відтак породжували відповідні договірні зобов'язання для сторін по справі. Матеріалами справи також підтверджено, що позивач свої зобов'язання за вказаним кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві обумовлену сторонами грошову суму. Відповідно до п.2.1.1.12.4 Умов та правил надання банківських послуг, строки та порядок погашення кредиту (кредитний ліміт) по кредитним картам з встановленим мінімальним з обов'язковим платіжом, а також овердрафтом, виникаючим за такими картами, приведений в пам'ятці клієнту/довідці про умови кредитування, яка є невід'ємною частиною договору, а також встановлюється даним пунктом. Платіж включає плату за користування кредитом передбачену тарифами і частину заборгованості за кредитом. Відповідно п.2.1.1.12.5 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що кредит повинен був бути повернений в повному обсязі, в строк не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (в поле MONTH). Пунктом 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, - У разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Судом встановлено, що 06.10.2010 року позивачем з кредитної картки була знята вся сума кредитного ліміту. До внесення відповідачем 30.08.2013 року на картку грошових коштів в сумі 350 грн., на прострочену суму заборгованості за кредитом по цій картці нараховувались лише відсотки. 25.10.2013 року відповідачем знову був поповнений рахунок кредитної картки на суму 500 грн. Після цього більше ніякого руху коштів, окрім нарахування відсотків по цій картці не було (а.с.67,68). Відповідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» - картка видана [PERSON] за кредитним договором № б/н від 04.09.2010 року діяла до листопада 2013 року (а.с.69). Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, яка свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч.1). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно ч.ч.3-4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка в період трирічного строку позовної давності, тобто в період дії кредитного договору, який повинен був бути повернутий в строк не пізніше листопада 2013 року( останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (в поле MONTH)) внесла два платежі на погашення кредиту (30.08.2013р. та 25.10.2013р.) Наведене у свою чергу свідчить про те, що відповідачка вчинила дії, які свідчить про визнання нею свого боргу, що у свою чергу свідчить про переривання перебігу позовної давності та початок цього перебігу заново. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Оскільки відповідачка [PERSON] отримала кредитні кошти в розмірі 2700 грн. та не виконала обов'язків по їх поверненню, покладених на неї договором №б/н від 04 вересня 2010 року, має заборгованість, чим порушує права банку як кредитора, то суд відповідно до вимог закону та умов кредитного договору вважає за необхідне захистити права кредитора і стягнути з відповідачки на користь банку борг за кредитним договором в розмірі 11802,83 грн., з яких заборгованість за кредитом - 2693,60 грн., проценти - 9109,23 грн. При цому суд не знаходить підстав для застосування строку позовної давності щодо боргу за тілом кредиту та процентами, оскільки сплата відповідачкою платежу за кредитом в розмірі 350 грн. 30 серпня 2013 року перервала перебіг позовної давності, його перебіг почався заново і банк звернувся до суду з позовом в межах трирічного строку. В той же час є підстави для застосування передбаченого ст.258 ЦК України річного строку позовної давності щодо стягнення штрафів в загальному розмірі 1090,14 грн., оскільки останній платіж відповідачка сплатила 25 жовтня 2013 року, а згідно п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг штраф сплачується позичальником у випадку затримки платежу більш ніж на 30 днів. Отже банк пропустив річний строк позовної давності. Посилання представника відповідача, що між сторонами не був укладений кредитний договір та те, що банк може стягнути з відповідача суму боргу, яка утворилась на час закінчення дії кредитного договору не знайшли свого підтвердження та спростовуються фактично встановленими обставинами справи. Доводи, що відповідачем 30.08.2013 року, окрім сплати боргу за кредитом в сумі 350 грн., була ще сплата в сумі 682,05 грн., судом до уваги не приймаються, оскільки вони не були підтвердженні належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 57-59 ЦПК України. До того ж, долучена до матеріалів справи копія квитанція на суму 682,05 грн. свідчить про перерахунок коштів на р/р - [NUMBER], тоді як за кредитним договором позичальником грошові кошти повинні були сплачуватись на р/р - [NUMBER]. Таким чином, аналізуючи здобуті у справі докази, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Питання судових витрат вирішити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial