Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON]; третя особа: Бериславський районний сектор Управління державної міграційної служби України про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що за договором купівлі-продажу житлового будинку від 15.03.2015 року, будинок [ADDRESS] належить йому на праві приватної власності. [PERSON] являється колишньою власницею вище зазначеного будинку, де вона і зареєстрована. Вже багато років відповідачка в будинку не проживає, не оплачує комунальні послуги та не бере участі у його утриманні, на даний час відповідач використовує будинок для реєстрації, що позбавляє позивача можливість розпоряджатися своєю власністю. Просить визнати [PERSON] - такою, що втратила право користування житловим будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та зняти з реєстраційного обліку. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позову наполягає, проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про причину неявки суд не повідомила. Представники третьої особи в судове засідання не з'явився, про розгляд справи в суді повідомлявся належним чином, подали до суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника. Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, за наявними у матеріалах справи доказами. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи вважає позов підлягає задоволенню. Згідно зі ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст..11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, які розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 319 ЦК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, який зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 572403165206 від 05.03.2015 року (а.с. 7-9). Згідно довідки виданої начальником КП «Бериславська ЖЕК-1» від 07.05.2015 року № 890 та домової книги в будинку №91 по вулиці Калініна в м. Бериславі зареєстрована відповідачка [PERSON] (а.с. 5,10-11). Відповідачка в будинку не проживає, не оплачує комунальні послуги та не бере участі у його утриманні, використовує будинок для реєстрації, що позбавляє позивача можливість розпоряджатися своєю власністю. Громадянин має бути зареєстрований за місцем свого фактичного проживання, тобто вказане житло перестало для відповідача бути місцем проживання. Право власності на житловий будинок, квартиру, визначені статтями 317,388 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання членів сім'ї, інших осіб, розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Виникнення права особи на користування житлом та обсяг, цих прав залежить від наявності у особи, із згоди якої вони вселилися, права власності на це житло, а отже, припинення права власності цієї особи на житло припиняє право осіб, які з її згоди були вселені, на користування житлом. Перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом особами, які заселилися до нього зі згоди колишнього власника, у випадку зміни власника законодавством не передбачено. Право відповідача, яка не є власником будинку, на користування ним були похідними від прав колишнього власника цього будинку, а з припиненням його права власності, припинилося й право користування житлом відповідача. Внаслідок створених відповідачем перешкод та їх неправомірних дій позивач позбавлений охоронюваного законом права користування житловим будинком. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 386 ч. 2 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 7, 11 ЗУ „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Суд вважає, що оскільки відповідач не має ніяких юридичних прав на належний позивачу будинок і безпідставно перешкоджає у здійснені ним законного права на володіння, користування та розпорядження будинком, тому суд вважає за необхідне визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком та зняти її з реєстрації. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», на підставі ст.ст. 319, 321, 386, 391, ЦК України,

Outcome: approved