Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

Позивач, АТ КБ "ПриватБанк", звернувся до Київського районного суду м.Полтави з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору № б/н від 10.08.2010. Посилався на те, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 10.08.2010, згідно якої отримав кредит у розмірі 5 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на отримання кредитних коштів відповідно до "Умов та правил надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті ( www.privatbank.ua ), що підтверджується підписом позичальника у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови. Зазначав, що банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому "Тарифами банку", які викладені на банківському сайті ( http://.privatbank.ua/terms/pages/70/ ), що дає підстави банку змінювати вітсотки за користування кредитом. Відповідач [PERSON] своєчасно не виконує умови договору, має заборгованість за кредитом станом на 31.08.2019 у сумі 188 579.29 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 3 480.68 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 179 998.61, заборгованість за пенею та комсією - 5 100 грн. Кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 127 665.05 грн, яка складається з наступного: - 3 480.68 грн заборгованість за кредитом, 124 184.37 заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 10.08.2010 по 29.03.2019. Позивач просив стягнути з відповідача на їхню користь заборгованість по кредитному договору у розмірі 127 665.05 грн та витрати по справі. Ухвалою суду від 27.11.2019 відкрито провадження у справі та визначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, надав до суду відповідь на відзив та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду відзив в якому позовні вимоги не визнав повністю, зазначав, що при підписанні анкети-заяви про отримання кредиту, він не був ознайомлений з умовами надання кредиту та тарифами банку. В анкеті-заяві взагалі не зазначена процентна ставка, за якою він повинен сплачувати кредит. Зазначав , що при вирішенні вказаної справи слід керуватись правовим висновком, який зазначений в постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17. Просив застосувати позовну давність до вимог про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, оскільки останні платіж за кредитом ним був здійснений 04.06.2015 , строк дії кредитної картки закінчився в серпні 2016, а до суду позивач звернувся 26.11.2019. Дослідивши матеріали справи суд керується наступним. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 10.08.2010, згідно якої отримав кредит у розмірі 5 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач [PERSON] своєчасно не виконує умови договору, має заборгованість за кредитом станом на 31.08.2019 у сумі 188 579.29 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 3 480.68 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 179 998.61, заборгованість за пенею та комсією - 5 100 грн. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по кредиту у зменшеному розмірі, а саме: 127 665.05 грн, яка складається з: - 3 480.68 грн заборгованості за кредитом, 124 184.37 заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 10.08.2010 по 29.03.2019. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розроблені банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у тому числі і мені, як позичальнику, отже звертаючись до суду із вказаним позовом банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. На цю обставину звернула увагу Велика палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Відповідач не був ознайомлений із усіма умовами кредитного договору. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У анкеті-заяві позичальника про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанку» від 10.08.2010, яку підписав [PERSON] , укладаючи кредитний договір, процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його часткової вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 10.08.2010, посилався на Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» та Витягу з «Тарифів банку», архів умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www.privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з «Умов та правил надання банківських послуг» та Витягом з «Тарифів банку», архів умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначених банком розмірах і порядках нарахування. Роздруківка із сайту позивача Умови кредитування та Витягу із тарифів, належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (03.07.2007) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, зокрема і при вирішенні питання щодо необхідності відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зазначає про відступ від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14). Зокрема, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» та Витяг з «Тарифів банку», архів умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www.privatbank.ua, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Таким чином в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, з яких би вбачалось, що даним кредитним договором передбачено сплату процентів за користування кредитними коштами. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Із розрахунку заборгованості , що надана банком заборгованість за кредитним договором по тілу кредиту встановлена 3480.68 грн. Також із наданого розрахунку видно, що останній платіж відповідач здійснив 04.06.2015. З 2010 року банк перепускав картку, строк дії останньої кредитної картки закінчився в серпні 2016 року, позивач не надав суду жодного у підтвердження того, що після серпня 2016 року відповідач за вказаним кредитним договором отримав нову банківську картку. Банк звернувся до суду із позовом 26.11.2019, тобто після пропуску трирічного строку позовної давності, що встановлений статтею 257 ЦПК України. До вказаних правовідносин не можу бути застосовані строки позовної давності в 5 років , які встановлені Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» та Витяг з «Тарифів банку», архів умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www.privatbank.ua та встановлені банком в односторонньому порядку, оскільки правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 встановлено, що Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» та Витяг з «Тарифів банку», архів умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www.privatbank.ua, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже останній платіж [PERSON] здійснений 04.06.2015, а строк дії кредитної картки закінчився в серпні 2016 , тобто позивач звернувся до суду із вказаним позовом після спливу позовної давності. Частиною 1ст. 260 передбачено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Частиною1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Навіть якщо вираховувати позовну давність з часу закінчення дії кредитної картки, серпень 2016 року, то перебіг позовної давність починається з 01.09.2016. Банк звернувся до суду із вказаним позовом 26.11.2019, тобто після спливу позовної давності. Позивач не просив поновити позовну давність , та не надавав доказів того, що позовна давність пропущена ним з поважних причин. Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України передбачено: 3. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. 4. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач [PERSON] просив застосувати до вказаних правовідносин позовну давність. Встановивши , що заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором б/н від 10.08.2010 становить 3480.68 грн, суд дійшов до висновку про застосування позовної давності, а тому відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed