Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

Лікар психіатр 12 го відділення КП 1 ОСЛ м.Ромни звернулася до суду з заявою про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON]. Свої вимоги мотивувала тим, що [PERSON] 24.05.2016 року був визнаний недієздатним та призначено його опікуном [PERSON] 23.07.2017 року [PERSON] був госпіталізований до 1 ОСЛ за направленням лікаря-психіатра . Відомості про погіршення психічного стану надійшли від [PERSON] [PERSON] був оглянутий в приймальному відділенні 1 ОСЛ м.Ромни , яка винесла рішення, що [PERSON] підлягає госпіталізації. 24.07.2017 року о 10 год. 00 хв. [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка прийшла до висновку про необхідність його госпіталізації у психіатричний стаціонар в звязку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, внаслідок чого він являє безпосередню небезпеку для себе і оточуючих, та не здатен задовольняти життєві потреби на мінімальному рівні. Тому просила винести рішення суду про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку. У судовому засіданні лікар-психіатр 12 відділення КЗ Першої обласної спеціалізованої лікарні м.Ромни [PERSON], підтримала заяву та прохала її задовольнити, посилаючись на викладені в ній обставини. В судовому засіданні пояснила, що [PERSON] з 2014 року неодноразово лікувався в 1 ОСЛ. 11.07.2017 року був виписаний в звязку з покращенням психічного стану. 23.07.2017 року [PERSON] був доставлений на санпропускник 1 ОСЛ збудженим, агресивним, з маячними ідеями до жінки, бігав за нею з сокирою, кидався н медперсонал. На даний момент порушена пам'ять , він не памятає який сьогодні день та число, та де він знаходиться. Їжу отримує під наглядом персоналу. Він виявляє небезпеку для себе та оточуючих та не може задовільнити свої життєві потереби на рівні який забезпечує його життєдіяльність. Висновок комісії лікарів-психіатрів вона підписувала, даний висновок не відповідає дійсності. Самостійно він може одягатися, їжу самостійно не може зварити, ліки самостійно не приймає. [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти заяви, пояснив що два роки його тримають в психіатричних лікарнях, він може забезпечувати свою життєдіяльність, має дві вищі освіти, варить самостійно їжу, їздить на велосипеді на огород, сам одягається, сам купує собі одяг, а дружина забирає у нього пенсію. Крім того, в судовому засіданні [PERSON] чітко вказав своє прізвище, ім я та по-батькові, дату народження, сьогоднішню дату та де він знаходиться. Заінтересована особа - опікун [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що декілька днів назад [PERSON] був виписаний з 1 ОСЛ, а 23.07.2017 року вона привезла його знову в лікарню, бо він їй погрожував сокирою. [PERSON] неадекватно себе веде, не контролює себе, агресивний, душить її , із ножем вночі стояв в кімнаті, сокиру бере в ліжко. Чоловік може сам одягатися, на огороді поле бурян , їздить на велосипеді на огород, сам їсть, але ліки відмовляється приймати. [PERSON] вживає спиртні напої. Адвокат та прокурор заперечували проти заяви. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши висновок комісії лікарів-психіатрів, суд вважає, що заява про примусову госпіталізацію [PERSON] задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 травня 2016 року [PERSON] було визнано недієздатним та призначено його опікуном [PERSON] (а.с.4). Рішеннями Роменського міськрайонного суду від 02 серпня 2016 року та від 27 січня 2017 року [PERSON] було продовжено госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку, на строк до шести місяців (а.с.13-14). Згідно довідки 1 ОСЛ від 24.07.2017 року [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в 12 відділенні 1 ОСЛ м.Ромни, з діагнозом « Розлади особистості та поведінки, внаслідок органічного враження ЦНС зі зниженням памяті та інтелекту вираження ступеню». Лікувався в 1 ОСЛ, а саме з 14.08.2014 року по 19.09.2014 року, з 20.07.2015 року по 11.07.2017 року. Згідно висновку комісії лікарів психіатрів від 24.07.2017 року, [PERSON] страждає психічним захворюванням у вигляді «Розладів особистості та поведінки, внаслідок органічного враження ЦНС зі значним зниженням памяті та інтелекту вираженого ступеню. На момент огляду виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, який позбавляє його можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними. По своєму стану є безпорадним, не може самостійно задовільнити свої життєві потреби. Такий стан є постійним. Потребує стаціонарного лікування в умовах психіатричного стаціонару (а.с.3). Відповідно до\~ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~, особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно ч.3 ст.17 Закону України „Про психіатричну допомогу", у разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричного закладу повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обгрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. В подальшому продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. Суд вважає, що висновок лікарів-психіатрів належним чином не обґрунтований, і в судовому засіданні вказаний висновок також не був належним чином конкретизований та обґрунтований лікарем психіатром. В судовому засіданні [PERSON] вільно орієнтувався в часі та просторі. Пояснював, що в даній лікарні він лікувався два роки, на даний час його виписали, стан його покращився і він бажає поїхати додому, заперечує проти продовження його лікування у психіатричній лікарні у примусовому порядку, пояснює, що здатен самостійно себе обслуговувати. У висновку комісії лікарів-психіатрів від 24.07.2017 року зазначено, що [PERSON] по своєму стану є безпорадним, не може задовольнити життєві потреби на достатньому рівні, але вказане суд розцінює критично, оскільки в судовому засіданні лікар психіатр [PERSON] навпаки пояснила, що [PERSON] може задовольняти свої життєві потреби. Крім того, вона пояснила, що висновок комісії про те, що [PERSON] є безпорадним і не може задовольнити свої життєві потреби на достатньому рівні є помилковим і не відповідає дійсності. Отже, в судовому засіданні не було встановлено, що [PERSON], маючи тяжкий психічний розлад неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. А даних про те, що [PERSON] вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих , висновком комісії лікарів-психіатрів від 24.07.2017 року не встановлено. [PERSON] має опікуна , яка відповідно до чинного Законодавства зобов'язана дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням та вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. В порушення ч. 1\~ст. 60 ЦПК України\~представником спецлікарні в судовому засіданні не було доведено та не надано доказів , що [PERSON] неспроможній самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Не надано доказів на підтвердження того, що розлади , вказані в експертизі, не можна лікувати амбулаторно, а потрібно лише в умовах стаціонару. Згідно частини першої\~статті 29 Конституції України,- кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Суд вважає, що примусова госпіталізація [PERSON] при таких обставинах призведе до порушення ст. 29 Конституції України. Потреби в примусовій госпіталізації [PERSON] не має. Психіатричну допомогу [PERSON] може отримувати амбулаторно , поза межами психіатричного закладу , та перебувати під наглядом опікуна. Тому заяву лікаря психіатра 12-го відділення Комунального закладу «Першої обласної спеціалізованої лікарні м.Ромни» [PERSON], заінтересована особа: [PERSON], про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON], суд вважає необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed