Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Подільського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5 000,0 грн., починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини, а також просила стягнути додаткові витрати на дитину у розмірі 6263,00 грн. Посилаючись на те, що 09 жовтня 2009 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем, актовий запис №122768. Згідно рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18.09.2015 р. у справі № 761/19692/15-ц, шлюб між сторонами було розірвано. Від спільного шлюбу подружжя має неповнолітню дочку - [PERSON] , [INFO] . Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої доньки взагалі. [PERSON] в період з 01.09.2015 р. по 31.05.2016 р. відвідувала заняття з розвитку мовлення, читання, математики, логіки, а також заняття з малювання. Загальна вартість навчання становила 6956,25 грн. Крім того [PERSON] в період з 01.01.2017 року по 30.09.2017 року відвідувала ФОП [PERSON] , якою надавалися послуги з навчання іноземної мови, загальна вартість яких щомісяця становила 560,00 грн. Витрати по сплаті навчання несе позивачка одна. Крім витрат на навчання необхідно купувати одяг, харчування, розвитку та відпочинку. Позивачка несе основні та додаткові витрати на утримання дитини. Разом з тим, відповідач має задовільний матеріальний стан, на його утриманні інших дітей та непрацездатних батьків не перебуває, має відмінний стан здоров"я, працездатний, тому вважає, що він має можливість сплачувати аліменти у визначеному розмірі на утримання їх спільної дочки. Провадження у справі відкрито ухвалою від 01.10.2018 р. з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні представник позивачки вимоги підтримав в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, просила ухвалити рішення про стягнення з відповідача аліменти в розмірі 2000,00 грн. щомісячно та 1105,00 грн. додаткових витрат на дитину. Суд, заслухавши пояснення сторін, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 09.10.2009 року сторони по справі зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1226. Від спільного життя сторони мають дочку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №2387 від 08.12.2009 року. Даний шлюб був розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18.09.2015 року (справа № 761/19692/15-ц). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , є людиною працездатного віку, здоровий, мешкає окремо від позивачки та дочки, інших утриманців не має, документів про розмір свого офіційного щомісячного доходу не надав. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікованаПостановоюВерховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батькам, на проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; іншіобставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Позивач визначився з видом стягнення аліментів - в твердій грошовій сумі. На підставі ч.1, 2 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Приписами ч. 2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, суд при визначенні розміру аліментів керується, в тому числі, нормами Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» щодо визначення прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Законом України «Про державний бюджет на 2019 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років, до вікової категорії якої належить діти сторін у справі, становить: з 1 липня 2018 р. - 2 118гривні, з 1 грудня - 2 218 гривень. Так, в даному випадку, 50% прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 років до 18 на час розгляду справи становить 1 059,0 грн., з з 01.12.2019 р. буде становити 1 109,0 грн. Відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні обов`язки до дитини, в т.ч. і обов`язку її утримання. А відтак, даний прожитковий мінімум мають забезпечивати обидва батька в рівних частинах. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, вищевказані обставини. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання спільної неповнолітньої дитини у розмірі 2 500,0 грн. щомісяця. Вказаний розмір аліментів є доцільним, відповідає інтересам обох сторін та інтересам дитини, не суперечить чинному законодавству. На підставі ч. 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. А відтак, у кожної зі сторін по справі є право на звернення до суду з відповідним позовом при настанні зазначених обставин. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 31.08.2018 року і до повноліття дитини. Щодо стягнення додаткових витрат на дитину, суд дійшов такого висновку. Згідно ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Крім того, вирішуючи такий спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). Так, до особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У пунктах 18, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися батьки, а додаткові витрати це такі, які викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дітей, хворобою, каліцтвом тощо. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами. Так, позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача додаткові витрати, понесені на розвиток дитини в розмірі 6263,00 грн. обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у вказаний період нею були оплачені для розвитку здібностей доньки в сфері заняття з розвитку мовлення, читання, математики, логіки, заняття з малювання в розмірі 6956,25 грн., послуги з вивчення іноземної мови, в місяць по 560,0 грн. Аналізуючи надані позивачем докази, судом встановлено наступне. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. В силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За загальним змістом положень Сімейного кодексу України обидва батьки зобов`язані утримувати дитину та брати участь у додаткових витратах на дитину. В той же час, суд приходить до висновку, що низка понесених та пред`явлених позивачем витрат, зокрема, індивідуальні зайняття із репетитором з англійської мови, математики, навчанням у центрі розвитку дитини ТОВ «Центри раннього розвитку дітей» можуть бути розцінені як додаткові витрати на дитину. А відтак, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема, необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Крім того, Постановою Верховного Суду України від 13.09.2017 р. у справі № 6-1489цс17 роз`яснено, що положення ч. 1 ст. 185 СК України стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі, у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Також, звернуто увагу, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично понесені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. З урахуванням того, що додаткові витрати є додатковим стягненням коштів на утримання дитини, доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Така ж позиція висловлена у рішенні Верховного Суду України, яка висловлена 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15. Додаткові витрати на дитину мають нести батьки. Суд звертає увагу, що вирішуючи питання про стягнення додаткових витрат, суд виходив з того, що позивачем надано належні та допустимі докази понесених додаткових витрат на дитину, а відповідачем на спростування доводів та доказів позивача не надано жодного доказу. Оскільки, позивач надала суду докази понесені нею додаткових витрат, на навчання та розвиток здібностей дитини, то суд дійшов висновку, що в частині стягнення додаткових витрат підлягає задоволенню. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, з урахування розміру стягуваних аліментів, частково. Крім того, слід звернути у вагу позивача на те, що після досягнення дитиною повноліття питання утримання повнолітньої дочки, сину, що продовжують навчання, регламентовані ст.199 СК України. Також з відповідача згідно ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 1 409,6 грн. (за дві вимоги немайнового характері, 2х 704,80грн. (по ставці, яка діяла на час звернення позивача до суду), оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір». На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.51 Конституції України, ст.ст.141, 180-185, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial