Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

Орган опіки та піклування м. Черкаси в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Громадяни [PERSON] та [PERSON] звернулися до служби у справах дітей Черкаської міської ради та надали свої заяви про те, що погоджуються на позбавлення батьківських прав стосовно неповнолітньої [PERSON] . Вказали, що з народження дитини вони не займалися її вихованням та утриманням, не цікавилися її життям та здоров`ям, на даний час не відчуваються своєї прив`язаності до дитини, не вважають неповнолітню своєю донькою. Громадянка [PERSON] , в родині якої з 2012 року проживає неповнолітня [PERSON] , повідомила, що вихованням та утриманням [PERSON] з народження дівчинки займалася рідна баба. Після її смерті батьки не виявили бажання забрати дитину на виховання в свої родини, а тому вона забрала дівчинку до себе. Громадянка [PERSON] стверджує, що з того часу батьки з дитиною не зустрічаються, свідомо уникають спілкування, не допомагають утримувати дитину матеріально. За інформацією Черкаської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 3, яку відвідує неповнолітня [PERSON] , вихованням та матеріальним забезпеченням дитини займається баба [PERSON] та дід [PERSON] . За час навчання дитини в закладі, батьки жодного разу до школи не прийшли, успіхами неповнолітньої не цікавилися. Рідні та близькі родини вказують, що батьки матеріально не допомагають дитині, не телефонують їй, не цікавляться її життям та успіхами у навчанні. 07.02.2020 громадянка [PERSON] , а 28.02.2020 громадянин [PERSON] написали заяви про те, що не заперечують проти позбавлення їх батьківських прав та просять справу розглядати у їх відсутність. Дані заяви посвідчені приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Михайловською А.А. Наданими документами підтверджено свідоме ухилення батьків від виконання обов`язків по вихованню та утриманню доньки. Протягом тривалого часу батьки свідомо діють всупереч інтересам дитини, тим самим позбавивши її права на належне батьківське виховання та утримання. За таких обставин, вони змушені звернутися до суду з даним позовом, просять суд позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідачів на користь неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , аліменти на її утримання в розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на особовий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, починаючи з надходження позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Неповнолітню [PERSON] передати органу опіки та піклування для подальшого влаштування. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.05.2020 року відкрито провадження в даній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.05.2020 закрито підготовне провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача - Молчанович Н.О. в судове засідання не з`явилась, скерувала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися. В матеріалах справи наявні заяви, в яких [PERSON] , [PERSON] дали згоду на позбавлення їх батьківських прав, просили розгляд справи проводити у їх відсутність. У зв`язку з неявкою сторін фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася. Суд, взявши до уваги висновок про доцільність позбавлення батьківських прав, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого. сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб". З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 17.01.2018 року (видане повторно), актовий запис № 682. Відповідно до характеристики Черкаської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 3 Черкаської міської ради Черкаської області від 05.03.2020 № 01-09-58/3, [PERSON] проживає у двоюрідної бабусі [PERSON] змалечку, батьки вихованням дівчинки не займаються. Згідно з поясненнями [PERSON] , вона є двоюрідною бабусею [PERSON] . Коли [PERSON] було п`ять років, її батьки розлучилися. [PERSON] та її старший брат стали проживати з бабусею. Після смерті бабусі у 2012 році вони з чоловіком забрали до себе жити брата [PERSON] , а згодом і саму [PERSON] , оскільки мати зловживала спиртними напоями, життям дітей не цікавилась. З другого класу [PERSON] постійно проживає з ними. Мати [PERSON] не заперечувала, участі у вихованні дитини не брала, матеріально не допомагала. Батько [PERSON] теж життям дівчинки не цікавився, участі у виховання дитини не брав і не бере, матеріально не допомагав. Відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов виховання неповнолітнього від 04.03.2020 комісією в складі соціального педагога та класного керівника при обстеженні встановлено, що неповнолітня [PERSON] проживає із двоюрідною бабусею [PERSON] та її чоловіком [PERSON] у трикімнатній квартирі з усіма зручностями, санітарні умови задовільні. Дитина повністю забезпечена одягом, взуттям, шкільним приладдям, має власну кімнату для занять та відпочинку. [PERSON] проживає в родині з 6 років, стосунки у родині дружні, вибудовані на розумінні та довірі. Тому комісія вважає, що дитині створені всі належні умови для виховання, навчання та розвитку. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з пояснень сусідів, брата неповнолітньої та самої неповнолітньої [PERSON] , батьки тривалий час не виявляють зацікавленості щодо неповнолітньої, не спілкуються з нею, не цікавляться її життям, здоров`ям, духовним та моральним розвитком. 07.02.2020 року відповідач [PERSON] написала заяву, що погоджується з позовними вимогами щодо позбавлення її батьківських прав стосовно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яка посвідчена приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Михайловською А.А. 28.02.2020 року відповідач [PERSON] написав заяву, що погоджується з позовними вимогами щодо позбавлення його батьківських прав стосовно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яка посвідчена приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Михайловською А.А. Відповідно до характеристики Черкаської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 3 Черкаської міської ради Черкаської області від 05.03.2020 № 01-09-58/3 [PERSON] учениця 9-Б класу, навчається у даній школі два роки. Дівчина вчасно приходить на уроки, не пропускає школу без поважних причин, уважно слухає вчителів, виконує домашні завдання. [PERSON] має друзів, користується авторитетом серед однолітків, займається спортом, допомагає вдома по господарству. Статтею 8 Європейської конвенції з прав людини(далі Європейська конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя спричиняє порушення статті 8 Європейської конвенції, за винятком випадків, коли воно здійснюється «згідно із законом», має ціль або цілі, що є легітимними згідно з пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення згаданої вище цілі або цілей (пункт 83 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Гаазе проти Німеччини»). При цьому, право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Європейської конвенції (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України»). Так, в даній конкретній ситуації позбавлення відповідачів батьківських прав охоплюється статтею 8 Європейської конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Виходячи з конкретних обставин справи, втручання у право відповідачів здійснюється з метою захисту прав і свобод неповнолітньої дитини, що підпадає під виняток, передбачений пунктом 2 статті 8 Європейської конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо «законної мети» такого втручання. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частина 2 п. 16 Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року вказує, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків, як підстава для позбавлення батьків батьківських прав, має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В матеріалах справи мається Висновок Виконавчого комітету Черкаської міської ради № 184/30-03-03 від 12.05.2020 року про доцільність позбавлення батьківських прав громадян [PERSON] та [PERSON] щодо неповнолітньої [PERSON] , яка народилася [INFO] . Отже, приймаючи до уваги той факт, що відповідачі фактично не приймають участі у вихованні дитини, не надає допомоги на її утримання, протягом тривалого часу свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню неповнолітньої, тим самим діють всупереч інтересам дитини, позбавляючи її права на належне батьківське виховання та утримання, суд доходить до висновку, що це є підставою для позбавлення відповідачів батьківських прав. Відповідно до ч. 2 ст.166 СК України вбачається, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку утримувати дитину. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд на вимогу позивача вирішує питання про стягнення аліментів на дитину. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення СК України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 СК України. Право дитини на утримання від своїх батьків має самостійний характер і не залежить від існування формально закріпленого зв`язку між останніми. Обов`язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають до задоволення, до стягнення з відповідачів підлягають аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини доходів щомісячно, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальний стан відповідачів, які не обмежені у працездатності, отже мають можливість працювати та за рахунок заробітку брати участь в утриманні дитини. При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, не скористалася своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надали належних доказів, які спростовують доводи позивача. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових збору, він стягується з другої сторони в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. До стягнення з відповідачів в дохід держави підлягає судовий збір в сумі по 840,80 грн. з кожного.

Outcome: approved