Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача Пийтерфолвівської сільської ради Виноградівського району, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Виноградівського нотаріального округу Стойка С.М., про визнання права власності в порядку спадкування. Вимоги позову мотивовано тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON], після смерті якого залишилася спадщина, а саме житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] За життя батько позивача залишив заповіт, за яким вказаний вище житловий будинок заповів своєму сину, позивачу [PERSON] Як спадкоємець по заповіту позивач не може оформити спадщину через нотаріальну контору із-за відсутності правовстановлюючого документа на будинок, тому змушений звернутися до суду про визнання за ним права власності на спадковий будинок в порядку спадкування за заповітом. Позивач [PERSON] про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином своєчасно, в судове засідання не з"явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю, просить суд такі задовольнити. Представник відповідача Пийтерфолвівської сільської ради про день, час та місце розгляду справи будучи повідомленим належним чином своєчасно, в судове засідання також не з'явився, надіслав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність та визнання позовних вимог. Третя особа приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу Стойка С.М. про день, час та місце розгляду справи будучи повідомленою належним чином своєчасно, в судове засідання також не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві, відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON], після смерті якого залишилася спадщина, а саме житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 03.07.2001 року. На випадок своєї смерті спадкодавець залишив заповіт, посвідчений секретарем виконкому Петрівської сільської ради Виноградівського району 14.03.2000 року, зареєстрований за реєстровим номером 585, яким житловий будинок, який знаходиться у [ADDRESS] заповів своєму сину, позивачу [PERSON] У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК 2003 р., якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК 1963 р., у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Тому спадкування вказаної спадщини відбувалось за нормами права, які діяли на той час, а саме ст. 549 ЦК Української РСР в редакції Кодексу 1963 року. Відповідно до цієї норми права діями, що свідчили про прийняття спадщини визнавались, якщо спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Суд констатує, що позивач після смерті свого батька прийняв спадщину в порядку ст.549 Цивільного кодексу України 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, так як на час відкриття спадщини - він проживав і до тепер проживає в спадковому будинку та фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою Пийтерфолвівської сільської ради від 30.01.2017 року за № 02-38/51 та відміткою в паспорті позивача від 08.02.1978 року. Інших спадкоємців немає. У зв'язку з необхідністю прийняття спадщини, що залишилася після смерті батька, позивач звернувся до приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу Стойка С.М., однак у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок та рекомендовано звернутись до суду, що стверджується листом приватного нотаріуса за № 73/02-14 від 08.02.2017 року. Оригінал правовстановлюючого документу на спадковий будинок втрачено. Згідно довідки Пийтерфолвівської сільської ради Виноградівського району від 30.01.2017 року № 02-38/52 встановлено, що згідно записам погосподарської книги № 13 с.Форголань і номера погосподарського обліку 1360-1, житловий будинок в [ADDRESS] рахується за [PERSON], який помер [INFO]. Згідно довідки КП «Виноградівського РБТІ» № 70 від 08.02.2017 року житловий будинок в [ADDRESS] будівництвом завершений та зареєстрований за [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, видане Виноградівською РДА 03.07.2001 року на підставі розпорядження голови Виноградівської РДА № 378 від 02.07.2001 року. Відповідно до п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою ( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Згідно із правилами, встановленими п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженими Наказом Мін'юсту від 22.02.2012 року N 296/5, для видачі свідоцтва про право на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, необхідно подати правовстановлюючий документ та Витяг із Державного реєстру речових прав. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст.6 ЦК Української РСР та ст.16 ЦК України 2003 року визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно", рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих позивачем доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved