Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

Заявники звернулися до суду зі спільною заявою про розірвання шлюбу. Посилаються в заяві на те, що 10 січня 2012 року Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї за актовим записом №03- між ними був зареєстрований шлюб. Від шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя заявників не склалося, в них виникали конфлікти,почали різнитися погляди на життя,було втрачено почуття взаємної довіри та любові. На даний час подружні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться, не мають взаємних прав та обов`язків. Перед зверненням до суду вони узгодили питання, пов`язанні з визначенням місця проживання сина та участь у його вихованні на умовах підписаного ними договору від 16 грудня 2020 року. Заявники в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи в їх відсутності та підтримали подану спільну заяву про розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення заяви та розірвання шлюбу сторін, виходячи з наступного. Сторони перебувають у шлюбі з 10 січня 2012 року. Від шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] . За час спільного проживання заявники не змогли створити міцної та дружньої сім"ї. Непорозуміння,що виникали між ними з різних причин, привели до її розпаду. Сторони припинили подружні стосунки, ведення домашнього господарства, проживають окремо. Встановлено також, що перед зверненням до суду зі спільною заявою про розірвання шлюбу заявники, відповідно до вимог ст.109 Сімейного кодексу України, 16 грудня 2020 року уклали договір, яким узгодили питання, пов`язані з визначенням місця проживання сина та участь у його вихованні. За визначенням ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що однією із ознак сім`ї є спільне проживання та спільний побут подружжя. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому,що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З точки зору сімейного законодавства шлюб має ґрунтуватися на вільній згоді чоловіка та жінки. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з обставин, встановлених судом, умов проживання сторін та взаємовідносин в шлюбі, відсутність взаємної підтримки, як подружжя, категорична позиція сторін з приводу розірвання шлюбу та їх небажання продовжувати шлюб, виходячи з рівноправ`я шлюбного союзу, суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалася, поновлена бути не може, а тому шлюб сторін підлягає розірванню.

Outcome: approved