Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

До Новозаводського районного суду м. Чернігова відповідно до ухвали Київського апеляційного суду від 16.10.2019 на підставі ч. 1 ст. 27 ЦПК України надійшла цивільна справа за позовом Патріарха [PERSON] до Архієпископа [PERSON] про захист честі та гідності в якому позивач просить визнати недостовірною інформацію наступного змісту: «[INFO]»; зобов`язати відповідача спростувати недостовірну інформацію вищевказаного змісту, шляхом повідомлення про ухвалене у даній справі рішення, включаючи публікацію його тексту; зобов`язати відповідача припинити поширювати недостовірну інформацію про позивача в будь-яких засобах масової інформації. Позов вмотивовано тим, що [INFO] Архієпископ Української Православної Церкви (ПЦУ) [PERSON] розповсюдив в мережі Інтернет неправдиву інформацію про Патріарха [PERSON]. Зокрема, на сторінці в Facebook та на сайті ЦЕНЗОР.НЕТ [INFO] [INFO] . Так, відповідач зазначив, що «[INFO]», а також в коментарях у фейсбуці на питання [PERSON] самовільно поставив Патріархові діагноз - деменція (старче слабоумство). Такі твердження відповідача позивач вважає протиправними, оскільки відсутні будь-які документи та/або фактичні дані, які б підтверджували діяльність Патріарха [PERSON] , спрямовану на скасування чи іншим чином спростування дійсності Томосу для України. Крім того, відповідачем допущено поширення недостовірної інформації стосовно приватного життя Патріарха [PERSON] , яка взагалі не може бути предметом публічного обговорення або судження. Інформації стосовно здоров`я та дієздатності Патріарха [PERSON] висловлена відповідачем не є оціночним судженням, а є фактичним твердженням та є недостовірною інформацією. Вказує, що поширення неправдивої інформації завдає шкоди його особистим немайновим благам, піддає сумніву його дієздатність у відносинах з органами державної влади України, Міжнародними організаціями, створює відомості про нього як про злочинця, який співпрацює з країною-агресором. Ухвалою судді від 31.10.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. 14.11.2019, відповідачем було подано відзив на позовну заяву ( а.с. 83-84), відповідно до якого відповідач заперечує проти позовної заяви, вказуючи на те, що інформація «Хвороба зробила його фактичним союзником Москви у боротьбі проти Томасу» відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» є оціночним, судженнями, так як не містить жодних фактичних даних і, по суті, є критичною оцінкою діяльності позивача. Використання у вислові прикметника «фактичним» є застосування мовно-стилістичного засобу як гіпербола. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Інформація про те, що: «Хвороба зробила його (позивача) фактичним союзником Москви у боротьбі проти Томосу» є реалізацією відповідачем свого права на свобод думки і слова та вільне вираження своїх поглядів, яке не порушує права позивача на повагу до його гідності та честі. Також відповідач, враховуючи публічний статус позивача, здійснює посилання на рішення ЄСПЛ у справі «Лінгенс проти Австрії» та вказує, що людина стаючи публічним політиком, свідомо обмежує своє право на повагу до особистого, сімейного життя і повинна бути терпимою навіть до жорсткої критики. Посадові чи публічні особи мають право на захист свого приватного життя, але межа захисту їх репутації повинна бути такою, щоб забезпечити й вільне обговорення політичних та інших питань, пов`язаних з їх діяльністю. Такі особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення своїх слів та вчинків і мають це усвідомлювати. 03.12.2019 до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач вказує на те, що розповсюджена відповідачем інформація не є оціночним судженням, оскільки містить повідомлення про факт - хворобу позивача. Повідомлення про факт, відповідач здійснив без наявності у нього будь-яких доказів для створення у невизначеного кола осіб сумніву щодо нормальної життєдіяльності організму позивача. Відповідач допустив поширення відносно нього неправдивої інформації з порушенням меж допустимого втручання у приватне життя з огляду на приналежність позивача до публічних осіб. Ухвалою суду від 22.01.2020 підготовче засідання закрито, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 14.02.2020 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду. В судове засідання позивач не з`явився, про день і час слухання справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України розгляд справи здійснено за відсутності позивача. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов. З`ясувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав до задоволення позову, виходячи з наступного. Конституцією України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (частина четверта статті 32). Відповідно до частини першої статті 275 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до статей 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Під діловою репутацією особи розуміється оцінка її підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною необхідно вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 30 Закону України „Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому і самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі «Карпюк та інші проти України» від 06 жовтня 2015 року). Суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини щодо різниці між поняттями «оціночне судження» та «факти». Так, у пункті 39 рішення Європейського суду з прав людини від 28 березня 2013 року у справі «Нова Газета і Бородянський проти Росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2001 року у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначив, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести. У цій справі позивач Патріарх [PERSON] який є керівником релігійної організації «Київська Патріархія УПЦ КП», звернувся до суду з позовом про захист честі та гідності у зв`язку з поширенням інформації щодо нього Архієпископом УПЦ [PERSON]. Згідно роздруківки статті під назвою « [INFO]» від [INFO] з сайту ЦЕНЗОР.НЕТ, наявна інформація в контексті: «[INFO]», - підкреслив архієпископ». (а.с. 3). З роздруківки із сторінки Facebook [PERSON] (а.с. 5) вбачається « [PERSON] Патріарх захворів?» « [PERSON] [PERSON] - деменція. Здорова українська людина не дає інтерв`ю «Росія 24»». Оцінивши вказану інформацію в контексті статті, суд приходить до висновку, що зазначена відповідачем інформація «[INFO]» є оціночним судженням, оскільки не містить фактичних даних. Вбачається, що відповідач виразив свій особистий погляд на дії позивача, та надав власну оцінку діям позивача пов`язаним з наданням ним інтерв`ю певним засобам масової інформації. Доводи позивача, з приводу визнання поширеної інформації стосовно його здоров`я та дієздатності недостовірною, оскільки є фактичним твердженням, не є обґрунтованими. Так, оцінивши висловлення про хворобу в контексті всієї статті «[INFO]» та коментарів на сторінці Facebook, суд приходить до висновку, що воно не є фактичним твердженням. Відповідач не повідомляв конкретні фактичні дані про хворобу позивача, а в критичній формі висловив свої міркування - резюмував власне розуміння діяльності Патріарха в певній сфері суспільного життя. Спірні коментарі відповідача є лише оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню. Крім того, судом враховується, що вирішення спорів щодо поширення недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб, про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Необхідно враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У абзаці четвертому пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Оскільки позивач є українським церковним діячем- Патріархом Київським і усієї Руси-України, керівником релігійної організації «Київська Патріархія УПЦ КП», тобто відіграє важливу роль у суспільному житті країни, а відтак є публічною фігурою, відкритою для суворої критики і пильного нагляду громадськості й межа допустимого рівня критики щодо дій такої особи є дещо ширшою. Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих ст.10 Європейської конвенції з прав людини, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів. З урахуванням обставин, зазначених у позові та контексту всієї поширеної інформації щодо позивача, яка не містить тверджень, а по своїй суті є вираженням суб`єктивної думки відповідача, і стосується критики дій публічної особи, суд дійшов висновку про те, що спірна інформація є оціночними судженнями, які не піддається доведенню, а відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed