Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

Орган опіки та піклування Чернівецької міської ради звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON]. Позовну заяву мотивує тим, що [PERSON] [INFO] народила доньку [PERSON] та у відповідності до ст..135 СК України зареєструвала її народження. Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 23.01.2012 року малолітня [PERSON] була відібрана від матері [PERSON] та передана на підставі розпорядження для подальшого виховання опікуну [PERSON]. Відповідач відсторонилась від матеріального утримання доньки та не приймає участі у її вихованні за весь час знаходження її в сім'ї [PERSON] вона лише раз її відвідала. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі з підстав зазначені у позовній заяві та додатково суду пояснив, що відповідач не цікавиться дитиною, не сплачує аліменти на її утримання маючи можливість відвідувати дитину за місцем її проживання на протязі п'яти років лише раз її відвідала. Просить суд позов в частині позбавлення батьківських прав задовольнити в повному обсязі, щодо збільшення розміру аліментів суду не надав доказів щодо погіршення або покращення матеріального стану сторін за даним позовом. Відповідач будучи належним чином повідомлена двічі за офіційним місцем реєстрації та проживання про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилась і не повідомила суд про причину своєї неявки та відзиву до позову не подала. У зв'язку з повторною неявкою відповідача в судове засідання суд вважає, що у відповідності до вимог ст. 223 ЦПК України, справа підлягає розгляду в її відсутності із винесеним по справі заочного рішення. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. По справі є в наявності достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що з середини 2014 року їй на виховання надана малолітня [PERSON], розпорядженням Органу опіки та піклування Чернівецької міської ради вона визнана опікуном. 02 листопада 2015 року [PERSON] разом з її братом приїхали в гості до неї, відвідали доньку дома та в дитячому садочку. Дитина не бажала з мамою спілкуватися, оскільки фактично її не знала. З цього часу мати більше не цікавилась донькою, аліменти не сплачує, не дзвонить та більш не приїжджала. Дитина виховується в її сім'ї як її рідна, вона називає її мамою. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши надані сторонами докази суд дійшов наступних висновків. Висновком органу опіки та піклування Чернівецької міської ради від 04 липня 2018 року за №01/02-24/1724 та рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради визнано за доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої [PERSON], [INFO], в зв'язку із тим, що вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Актом опитування [PERSON], завідуючом дитячого садочка села Мамалига, Новоселицького району у присутності соціального педагога Згирча А.М. та практичного психолога Кодіца Д.М. встановлено, що [PERSON] не пригадує свою біологічну матір, більше прив'язана до свого опікуна мами [PERSON]. З довідки дошкільного закладу №1 с. Мамалига, Новоселицького району вбачається, що [PERSON] з 15 серпня 2014 року відвідує КУ «Дошкільний заклад №1» в с. Мамалига, Новоселицького району. З довідки про склад сім'ї з сільради с. Мамалига, Новоселицького району від 16 березня 2018 року за №298 вбачається, що [PERSON] перебуває під опікою [PERSON] та проживає разом з її сім'єю. Висновком про стан утримання, навчання та виховання дитини, позбавленої батьківського піклування, [PERSON], [INFO] встановлено, що дитина проживає в сім'ї опікуна [PERSON] в с. Мамалига, Новоселицького району. Дитина відвідує дитячий садочок №1 в с. Мамалига, завжди охайно одягнута, в чистому вбранні, опікун цікавиться питанням виховання, соціально-побутові навички відповідають віку, володіє великим словниковим запасом, любить малювати, ліпити, рахувати. Регулярно проходить медичне обстеження, здорова. Опікун створила всі умови для проживання дитини, піклується про її здоров'я, фізичний та духовний розвиток, забезпечена всім необхідним. З рішення Шевченковського районного суду м. Чернівці від 24 квітня 2015 року по справі №727/9148/14-ц вбачається, що Виконавчий комітет Чернівецької міської ради як органу опіки та піклування в інтересах малолітньої [PERSON] звертався до суду з позовною заяво до [PERSON], третя особа [PERSON], про позбавлення батьківських прав та про збільшення розміру аліментів. Рішенням суду позов був задоволений, однак дане рішення ухвалою апеляційного суду від 25 липня 2015 року було скасовано. Відповідно до вимог ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати свою дитину, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати їх до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язків батьківського піклування щодо неї. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно правовим положенням, викладених у третьому розділі Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. З роз'яснень Пленуму Верховного Суду України викладених у п.п. 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" вбачається, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Статтею дев'ятою Конвенції ООН про права дитини 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Статтею 17 Конвенції ООН про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточені. В атмосфері щастя, любові і розумінні. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вон державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціальноїго забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учаснці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятко» випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно де застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Крім наведеного, як з достовірністю було установлено в судовому засіданні дослідженими по справі і вищенаведеними доказами в їх сукупності при системному аналізі з дослідженими поясненнями сторін по справі, [PERSON] не усунула причини, які слугували підставою для відібрання дитини, життям дитини протягом останніх п'яти років не цікавилась. Як визначено законодавцем, для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов'язків по вихованню. Належить також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, з сукупності досліджених по справі доказів, оцінки пояснень сторін по справі, суд вважає, що винна поведінка мати - [PERSON] щодо ухилення її від батьківських ообв'язків і свідоме нехтування цими обов»язками знайшло своє повне підтвердження в судовому засіданні. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявились безрезультатними. Суд вважає, що поведінка відповідача, її байдуже ставлення до виконання батьківських обов'язків не може бути змінено без застосування крайнього заходу впливу позбавлення їх батьківських прав. Таким чином, при установлених в засіданні обставинах, досліджених доказах по справі з їх сукупності, суд приходить до висновку що заявлені позовні вимоги виконавчого комітету Чернівецької міської ради, як органу опіки та піклування в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON] про озбавлення батьківських прав грунтуються на законі і підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог щодо зміни розміру стягуваних аліментів з [PERSON], то суд вважає, що вони не підлягають до задоволення, з наступних підстав. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст..81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що позивач не надав суду належні та допустимі докази в обґрунтуванні заявлених позовних вимог щодо покращення або погіршенням матеріального становища сторін по справі що є обов'язковою умовою зміни розміру аліментів. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Враховуючи що позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з позовом до суду, суд вважає що судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. підлягають стягненню з відповідача в дохід державни. На підставі наведеного і

Outcome: partial