Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вимогою стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 12622,88 грн. за кредитним договором №б/н від 11.03.2016 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач, підписавши Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н від 14.03.2016 року, отримала кредит у розмірі 10382,52 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписанням даної заяви відповідач погодився на умови та тарифи банку, які викладені на офіційному сайті. Однак, внаслідок порушення договірних зобов'язань, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, у відповідача утворилася заборгованість по тілу кредиту, нарахованих відсотках користування кредитом, а також у вигляді пені та штрафів за неналежне виконання зобов'язань за кредитним договором. Представник позивача в судове засідання не з"явився, подав лист про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги просить задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що жодного кредиту не брала, в банк в м. Дніпро не їздила. Просила відмовити в задоволені позову. Представник відповідача в судовому засіданні із позовом не погодився, просив відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З оглянутої в судовому засіданні копії Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт 14.03.2016р. вбачається, що відповідач, ознайомлена та згідна з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, та виражає свою згоду, що всі ці документи складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, за умовами якого банк надає позичальнику терміновий кредит у сумі 10382,52 грн. на строк 36 місяців з 14.03.2016 року до 31.03.2019 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі. Погашення заборгованості здійснюється у наступній послідовності: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти у розмірі 376,68 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із тіла кредиту, процентів, а також інших витрат. Відповідно до заяви відповідача та Умов та правил надання банківських послуг, позивач видав відповідачу кредитну картку з обумовленим лімітом кредитних коштів, а відтак, слід вважати встановленим, що позивач виконав свої зобов'язання за договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] не належним чином виконує зобов'язання по кредитному договору відповідно до графіку погашення кредиту. Так, згідно Розрахунку заборгованості за Договором №б/н від 14.03.2016 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] сума заборгованості за даним кредитним договором станом на 20.10.2016 рік становить 12622,88 грн., з яких 10070,77 грн. - тіло кредиту; 1028,46 грн. - нараховані відсотки; 611,32 грн. -комісія за прострочення зобов'язання; 912,33 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Враховуючи відсутність доказів про виконання відповідачем грошового зобов'язання із сплати тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, вказані вимоги судом визнають обґрунтованими. Що стосується вимоги про стягнення штрафних санкцій, а саме 3200 грн. заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. штрафу (фіксована ставка), 1428,59 грн. штрафу (процентна складова), в її задоволенні належить відмовити. Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини випливають із договору приєднання, укладеного у відповідності до вимог ст. 634 ЦК України. Згідно вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, за правилами ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Системний аналіз положень ч. 1 ст. 1050, ч. 1 ст. 1054 ЦК України вказує на те, що заборгованість за кредитним договором складається з двох обов'язкових та двох додаткових складових. До перших належить тіло кредиту та відсотки за користування кредитними коштами, а до других, які стягуються лише у випадку порушення грошового зобов'язання, належить грошова сума, обрахована відповідно до ст. 625 ЦК України та неустойка. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання - ст. 549 ЦК України. Положення про стягнення обрахованих позивачем штрафних санкцій, які за своєю юридичною природою є неустойкою передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг в Приватбанку. За правилами ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У подібній, проте не аналогічній цивільній справі № 6-240цс14 Верховний Суд України в своїй постанові від 11.02.2015р. вказав, що Умови та правила надання банківських послуг, які відповідачем не підписувались, не є складовою укладеного між сторонами договору. Згідно ч. 2 ст. 215, ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Таким чином, оскільки умови укладеного між сторонами договору про стягнення штрафних санкцій, які відповідачем не підписувались в силу вимог ч. 2 ст. 547 ЦК України є нікчемними, підстави для стягнення з відповідача 611,32 грн. заборгованості за комісією відсутні і тому, в цій частині позов слід залишити без задоволення. Положення про застосування штрафу у розмірі 912,33 грн., починаючи з 32 дня порушення зобов'язання, передбачене п.2.2. вищезазначеної Генеральної угоди. Тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення штрафу є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Згідно ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Виключення умови про стягнення неустойки, яка по суті є відповідальністю відповідача за порушення грошового зобов'язання у кредитних правовідносинах, де останній вважається слабшою ланкою, свідчить про наявність обґрунтованого припущення, що без такої умови договір був би укладений. Сам кредитний договір, який укладався за правилами ст. 634 ЦК України відповідає вимогам ст. ст. 1054, 1055 ЦК України, письмова форма є додержаною і тому, обґрунтованими є лише вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотками за користування кредитними коштами та штрафом. Однак, незважаючи на обґрунтованість вказаних вимог в загальному, такі в кінцевому підлягають до задоволення частково. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача, який посилається на те, що [PERSON] являється інвалідом ІІ групи (загальне захворювання) і відповідно є недієздатною, тому не вправі укладати самостійно будь-які договори, оскільки суду не представлено будь-яких документів, які б підтверджували встановлення факту недієздатності у порядку, передбаченому чинним законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 39, ч. 1 ст. 40 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 41 ЦК України, над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Відповідно до п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір» відповідач звільняється від сплати судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: partial