Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), Публічного акціонерного товариства «Омега банк» (далі - ПАТ «Омега Банк»), в якому просить визнати недійсним, укладений між співвідповідачами договір купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 р. в частині відступлення права вимоги за Кредитним договором № 2204/0408/45-001 від 04.04.2008 р. та договору іпотеки № 2204/0408/45-001-Z-1 від 04.04.2008 р., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що оспорюваний правочин вчинено з порушенням вимог чинного законодавства. Так, оспорюваним договором здійснено заміну кредитора у кредитному зобов'язанні за Кредитним договором № 2204/0408/45-001 від 04.04.2008 р., що призвело до фактичної зміни умов кредитного договору в частині порядку погашення заборгованості за кредитом. При цьому в порушення чинного законодавства такі зміни були внесені без його участі та погодження, про відповідну заміну Кредитора та зміну умов кредитного договору в частині порядку погашення заборгованості за кредитом Банк позивача не повідомив. Вказані обставини чинять позивачу перешкоди у виконанні ним взятих на себе зобов'язань за кредитним договором. Також зазначає, що оспорюваний правочин має ознаки договору факторингу і на нього розповсюджуються положення ст.ст. 1077-1086 ЦК України та положення ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Додатково зазначив, що в результаті підписання оскаржуваного договору змінився кредитор, що є істотною зміною умов кредитного договору. Представник ПАТ «Дельта Банк» в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Подав письмові заперечення, що долучені до матеріалів справи. Представник ПАТ «Омега Банк», в судове засідання не з'явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника ПАТ «Омега Банк». Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника ПАТ «Дельта Банк» та дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04.04.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», яке змінило своє найменування на ПАТ «Омега банк», та Позивачем був укладений кредитний договір № № 2204/0408/45-001 від 04.04.2008 р., відповідно до умов якого Банк надав Позивачу кредит у розмірі 36900,00 доларів США, з процентною ставкою 11,9%, зі строком кредитування до 04.04.2038 року включно. В забезпечення виконання зобов'язань Позивача за вищевказаним Кредитним договором був укладений договір іпотеки № 2204/0408/45-001-Z-1 від 04.04.2008 р., укладений між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», яке змінило своє найменування на ПАТ «Омега банк», та Позивачем, відповідно до умов якого в іпотеку Банку була передана квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 25.05.2012 між ПАТ «Сведбанк», правонаступником ВАТ «Сведбанк», та АТ «Дельта Банк» було укладено посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. та зареєстрований в реєстрі за №№ 1306, 1307, договір купівлі-продажу прав вимоги, в тому числі, і за кредитним договором № 2204/0408/45-001 від 04.04.2008 р. та договором іпотеки № 2204/0408/45-001-Z-1 від 04.04.2008 р. За умовами даного Договору купівлі-продажу прав вимоги АТ «Дельта Банк» замінив ПАТ «Сведбанк» як кредитора у зазначеному кредитному зобов'язанні. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є : недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою (зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, п'ятою (правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним) та шостою (правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей) статті 203 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст.ст.1046-1057 ЦК України, які регламентують кредитні правовідносини не передбачено надання згоди боржником на заміну кредитора у цих зобов'язаннях. Не передбачено таких положень і умовами дослідженого судом кредитного договору № 2204/0408/45-001 від 04.04.2008 р., що не заперечував представник позивача. За вказаних обставин, які не заперечувались представником позивача, оскільки на передачу права вимоги від ПАТ "Сведбанк» за Кредитним договором № 2204/0408/45-001 від 04.04.2008 року до іншого кредитора попередньої згоди позивача як боржника та його участь при відступленні права вимоги до нього третій особі ані положення ЦК України, ані умови кредитного договору від 04.04.2008 року не передбачено, оспорюваний Договір купівлі-продажу прав вимоги не стосується інтересів позивача, а відтак, позивач не є особою, яка згідно ст.215 ЦК України має право оспорювати даний Договір. Іншого судом не встановлено. Разом з тим, посилаючись на порушення законодавчо визначеної процедури передачі прав вимоги, позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що умовами оспорюваного правочину були порушені будь-які його права як боржника у кредитному зобов'язані. Як встановлено судом в ході розгляду даної справи, в результаті укладання оспорюваного договору про передачу активів фактично відбулася заміна кредитора у кредитному зобов'язанні від 04.04.2008 року шляхом продажу ПАТ «Сведбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк» права вимоги до позивача в обсязі та на умовах, визначених вказаним кредитним договором. Твердження представника позивача про те, що заміна кредитора призвела до порушення прав позивача в частині порядку погашення заборгованості за кредитом та є перешкодою у виконанні ним взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, суд вважає необґрунтованими, в належний спосіб позивачем не доведеними. Доводи позивача, що оспорюваний правочин має ознаки договору факторингу і на нього розповсюджуються положення ст.ст. 1077-1086 ЦК України, положення ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», суд вважає хибними, та такими, що спростовуються аналізом умов вказаного договору, який положень, що притаманні для договору факторингу не містить, надання фінансових послуг не передбачає. Суд, враховуючи викладене, та ту обставину, що ані позивачем, ані його представником не надано жодного належного та допустимого доказу, що оспорювана угода укладена з порушенням вимог чинного законодавства, через що має бути визнана недійсною, знаходить позовні вимоги необґрунтованими, а отже, такими, що не підлягають задоволенню. Доводи позивача про невиконання відповідачами умов п. 6.1.2.1. договору відступлення прав вимоги щодо неповідомлення його про відступлення прав вимоги за кредитним договором спростовуються вказаним договором, який такого пункту не містить. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог бо заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Виходячи з встановлених судом обставин справи, положень законодавства, яке належить застосовувати до спірних правовідносин, умов Кредитного договору від 04.04.2008, та оспорюваного Договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 р., враховуючи, що позивач не є особою, яка має право оспорювати даний Договір, а судом не встановлено порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача, які підлягають захисту, і іншого позивачем суду не доведено, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає у зв'язку з його безпідставністю та необґрунтованістю.

Outcome: dismissed