Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до Макарівського районного суду Київської області з позовом про повернення в натурі безпідставно набутого майна , але в подальшому подав заяву про зміну предмету позову та вказав, що він та відповідач [PERSON] діючи на підставі генеральної довіреності від свого батька [PERSON] та в його інтересах 30 травня 2008 року уклали договір позики на грошову суму 850 000 гривень. Гроші він передав відповідачу до підписання договору позики і в цьому ж позики ним вказується, що підписання ним цього договору зазначає, що гроші він отримав повністю. Проте, він згодом дізнався, що відповідач отримав від батька паспорт, знайшов людину, яка схожа на батька та у нотаріуса [PERSON] отримав довіреність ніби як від імені свого батька. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 12.07.2013 року підтверджується, що довіреність від 22.0.2008 року є підробленою. В зв'язку з тим, що [PERSON] набув грошові кошти за його рахунок без достатньої правової підстави, передбаченої законом або угодою то за вимогами ст. 1213 ЦК України відповідач як набувач грошей зобов'язаний провернути йому безпідставно набуті гроші, а тому просив суд визнати недійсною довіреність від 2.0.2008 року та стягнути з відповідача на його користь гроші в сумі 850 000 гривень, які він безпідставно набув від нього. У судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав, викладене у заявах підтвердив, подав усні та додатково письмові пояснення. Відповідач та представник відповідача [PERSON] позовні вимоги підтримали частково, відповідач повністю заперечив отримання від [PERSON] грошових коштів в сумі 850 000 гривень. Пояснив, що ініціатором оформлення довіреності був саме позивач по справі, станом на 2008 рік лише за допомогою договору позики можливо було оформити право власності на земельну ділянку його батька . Таку схему запропонував [PERSON] Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи , суд приходить до висновку, що позов [PERSON] має бути задоволений частково виходячи з наступного . Так, між позивачем по справі та відповідачем [PERSON] , який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності від імені свого батька [PERSON] та в його інтересах 30 травня 2008 року був укладений договір позики , за яким позивач передав відповідачу 850 000 гривень до підписання договору виключно під приватизацію земельного паю, що належить [PERSON] та розташований в селі Мостище Макарівського району Київської області. Строк повернення грошових коштів встановлено 30 вересня 2008 року. ( а.с. 6) Зазначена довіреність від імені [PERSON] на ім."я громадянина [PERSON] , що була використана для укладення між сторонами договору позики , була підроблена, що встановлено ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 12.07.2013 року . ( а.с. 12-14) Відповідно до ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Виходячи з викладеного, та враховуючи покази самого відповідача, що підтвердив підроблення офіційного документа, а саме нотаріальну довіреність, суд вважає, що враховуючи положення ст.203 ч.3 ЦК України волевиявлення учасника правочину , а саме громадянина [PERSON] була відсутня. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Враховуючи положення вказаної статті Цивільного кодексу України суд приходить до висновку, що позовна вимога щодо визнання нотаріальної довіреності від 22.02.2008 року має бути задоволена. Що стосується позовної вимоги щодо повернення в натурі безпідставно набутого майна, то відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно, або зберігала його ус себе за рахунок іншої особи ( потерпілого) без достатньої правової підстави ( безпідставно набуте майно) , зобов'язана повернути потерпілому це майно . Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава на якій воно було набуте згодом відпала. За частиною 3 ст. 1212 ЦК України положення статті застосовуються до вимог про повернення виконаного за недійсним право чином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією особою із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберігала його за рахунок іншої особи. Якщо слідувати вимогам вказаної норми Цивільного Кодексу України, то слід звернути увагу, що між [PERSON] та [PERSON], від імені якого діяв [PERSON] було укладено саме договір позики. На день судового розгляду вказаного цивільно-правового спору договір позики жодним із сторін договору у судовому порядку не оспорював ся, недійсним не визнаний. Позивач по справі , обґрунтовуючи свій позов посилався на норму статті 1213 ЦК України відповідно до якої, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Проте, з такою позицією позивача суд погодитись не може, оскільки грошові кошти в сумі 850 000 гривень, які є предметом договору позики суд не може вважати безпідставно набутим відповідачем майном. Вказана правова позиція закріплена у постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року № 6-88цс13), де чітко зазначено, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Як свідчить аналіз матерiалiв справи, відповідач набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, з метою його зберігання та передачі для придбання . Отже, правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу позовних вимог. Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної вимоги щодо повернення безпідставно набутого майна слід відмовити.

Outcome: approved