Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем 19.05.2014 року було укладено договір позики, відповідно до умов якого він позичив останньому 30 000 доларів США, які відповідач зобов»язався повернути в строк до 19.05.2014 року. В той же день, 19.05.2014 року відповідач передав йому оригінал договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та оригінал Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів від 10.11.2010 року та видав йому довіреність від 19.05.2014 року, якою уповноважив позивача продати належну йому на праві приватної власності квартиру. В указаний термін відповідач борг йому не повернув. Після його численних звернень на адресу відповідача, останній в серпні 2014 року передав йому 10 000 доларів США. 15.09.2014 року позивач направив на адресу відповідача звернення про продаж його квартири у зв»язку із неповерненням коштів. Проте, незабаром від нотаріуса він дізнався, що 01.07.2014 року відповідач вже продав квартиру. Станом на листопад 2014 року відповідач не повернув йому в повному об»сязі борг, тому він був вимушений звернутися до суду з даним позовом, просив стягнути з відповідача на його користь 296.000 грн. та судові витрати. В судових засіданнях позивач неодноразово уточнював вимоги своєї позовної заяви. В заяві про збільшення позовних вимог від 26.02.2015 року позивач просив суд про стягнення з відповідача на його користь 560 920 грн. 64 коп. в рахунок заборгованості за договором позики, мотивував таке збільшення суми позову тим, що станом на 25.02.2015 року офіційний курс НБУ по відношенню до долара США становить 100 доларів США = 2804,6032 грн. за 100 доларів США, а тому 20 000 доларів США за курсу 2804,6032 грн. за 100 доларів США буде становити 560 920 грн. 64 коп. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав, що викладені в запереченнях проти позову. Вислухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 19.05.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач позичив відповідачеві 30 000 доларів США, які останній зобов»язався повернути в строк до 19.05.2014 року. (а.с. 5). В той же день, 19.05.2014 року відповідач передав позивачу оригінал договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та оригінал Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів від 10.11.2010 року та видав йому довіреність від 19.05.2014 року, якою уповноважив позивача продати належну йому на праві приватної власності квартиру (а.с. 6-7,10). В указаний в розписці термін відповідач борг позивачу не повернув. Як пояснив в судовому засіданні позивач, після його численних звернень на адресу відповідача, останній в серпні 2014 року передав йому 10 000 доларів США, про що видав відповідну розписку, копію якої у себе не залишив. 15.09.2014 року позивач направив на адресу відповідача звернення про продаж його квартири у зв»язку із неповерненням коштів. (а.с. 11). Після цього почав готуватися до продажу вказаної квартири, проте, від нотаріуса він дізнався, що 01.07.2014 року відповідач вже продав квартиру. Зважаючи на те, що відповідач не повернув позивачу в повному обсязі суму боргу, останній був вимушений звернутися до суду, просив суд в останній редакції заяви про збільшення позовних вимог про стягнення з відповідача на його користь 560 920 грн. 64 коп. в рахунок заборгованості за договором позики, оскільки станом на 25.02.2015 року офіційний курс НБУ по відношенню до долара США становить 100 доларів США = 2804,6032 грн. за 100 доларів США, а тому 20 000 доларів США по курсу 2804,6032 грн. за 100 доларів США буде становити 560 920 грн. 64 коп., а також просив стягнути судові витрати. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов"язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає другій стороні ( позичальникові) у власність грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості . Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Вищевказаний договір позики від 19.05.2014 року був укладений сторонами відповідно до вимог діючого законодавства, підписаний відповідачем, не визнаний недійсним і є чинним на момент розгляду справи. Позивач в своїх позовних вимогах просить суд про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 560 920,64 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 25.02.2015 року становить 20 000 доларів США. Представник відповідача в судовому засіданні просила суд у разі задоволення позовних вимог позивача врахувати ту обставину, що станом на 05.03.2015 року курс долара США по відношенню до української гривні дещо зменшився. Станом на дату винесення судового рішення, офіційний курс НБУ становить за 100 доларів США 2377.1263 грн. (а.с. 136), сума основного боргу за спірним договором в гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу НБУ становить 475 425,26 грн. (20 000х2377.1263), яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Посилання представника відповідача в судовому засіданні на те, що розписка про яку йдеться в позовній заяві була складена лише через тиждень після того, як позивач та відповідач уклали договір про надання юридичних послуг, відповідно до якого позивач в рамках юридичного обслуговування замовника ТОВ «Трипілля Агро Плюс», директором якого є відповідач, зобов»язався надавати як юрист правову допомогу товариству при складанні договорів та інших документів, що відносяться до діяльності замовника, а також посилання на те, що Господарським судом Київської області вже було ухвалено рішення, яким було стягнуто з її довірителя на користь позивача суму заборгованості, в тому числі і за спірним договором позики (розпискою), судом не може бути прийнято як доказ не існування заборгованості відповідача перед позивачем за договором позики від 19.05.2014 року, оскільки, як вбачається з тексту вказаного вище рішення суду (а.с. 111-113) судом вирішувалися зовсім інші правовідносини між ФОП [PERSON] та ТОВ «Трипілля Агро Плюс». Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. На підставі вищевказаного та

Outcome: partial