Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом з подальшими змінами з наступними вимогами : 1).Поновити строк на подачу позовної заяви ; 2).Визнати недійсним договір оренди землі №83 від 01.09.2006 року та додаткову угоду б/н до договору оренди землі від 15.01.2014 року; 3).Стягнути на користь позивача понесені судові витрати у сумі 5686 грн. 24 коп., що складаються з судового збору у розмірі 974 грн.40 коп., оплати за здійснення судово-почеркознавчої експертизи у розмірі 2211 грн. 84 коп., витрат на правову допомогу (оплату адвокатських послуг) у розмірі 2500 грн. Підставами позивач у позові зазначає наступні обставини. Так , як було встановлено , згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 243 від 14.03.2016 року , підпис у договорі оренди землі №83 від 01.09.2006 року поставила не власник земельної ділянки [PERSON], а його дружина [PERSON] Тому , згідно ч.3.ст.215, ч.ч.1,3 ст. 626 ,ч.ч. 2,4 ст.207 ЦК України ,ст.15 Закону України «Про оренду землі», вказану угоду необхідно визнати недійсною. Також , просить поновити строк позовної давності за вказаною вимогою , так як дізнався, що договір підписала не його матір , а дружина , від останньої лише у липні 2015 року. Підставою для визнання недійсною додаткової угоди б/н від 15.01.2014 року оренди землі є те , що він підписав її , не читаючи. Крім того , у вказаній угоді було не вірно зазначено кадастровий номер земельної ділянки , її площу та дату реєстрації основного договору у земельному відділі. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та пояснив , що оспорюваний договір було укладено 01.09.2006 року та зареєстровано у ДП «КРУДЗК» Олександрівської філії за №290 від 26.09.2006 року, копія якого була надана орендодавцю. Попередній власник земельної ділянки [PERSON], з якою і було укладено оспорюваний договір , жодних претензій до відповідача не мала. Орендна плата отримувалась щорічно. З того часу минуло 9 років , а тому просить застосувати строк позовної давності та відмовити у вказаній позовній вимозі. Що стосується додаткового договору від 15.01.2014 року оренди землі ,укладеного між сторонами , то вказана угода не тягне за собою жодних юридичних наслідків. Так , у п.40 основного договору зазначено , що зміна власника земельної ділянки не тягне за собою зміну умов або розірвання договору , що також встановлено і ст.148-1 ЗК України . Вказана додаткова угода була укладена з метою зазначити документально дані нового власника земельної ділянки , до якого вона перейшла у порядку спадкування після смерті попереднього власника. Вказана особа не звернулася до фермерського господарства з заявою щодо набуття ним права власності на земельну ділянку. Відповідачу необхідна була офіційна інформація для звітів, у тому числі - вирахування податку з орендної плати нового власника. Тому сторони і уклали додаткову угоду, яка зареєстрована не була. Незалежно від того , чи б уклали вони цю угоду , дія основного договору продовжується. В додатковій угоді було допущено помилку при написанні кадастрового номера земельної ділянки та її точного розміру ,дати реєстрації у земвідділі , що також за наведених вище обставин не тягне за собою жодних юридичних наслідків. Свідок [PERSON], допитана у судовому засіданні , пояснила , що є дружиною позивача. Осінню 2006 році до них приїхала в село працівник ФГ [PERSON] та у приміщенні ФАПу повідомила , що необхідно підписати договори оренди землі . Оскільки власник землі ,її свекруха [PERSON] ,була похилого віку і з постілі не підводилася , то вона підписала договір та акт прийому-передачі землі за неї, не читаючи вказані документи. Про вказане повідомила лише невістку. Щорічно за оренду земельної ділянки відповідач проводив оплату коштами або сільськогосподарською продукцією, яку отримувала вона. Про те , що вона від імені свекрухи підписала договір , повідомила свого чоловіка лише у 2015 році. У вказаному році вона поїхала в с.Красносілля до відповідача по отримання орендної плати , де їй працівник ФГ [PERSON] надала 2 екземпляри додаткової угоди , щоб її підписав чоловік. Вдома чоловік їх підписав ,не читаючи , після чого вона їх повернула до ФГ. Свідок [PERSON], допитана у судовому засіданні , пояснила , що є невісткою позивача. Їй відомо , що у 2006 році свекруха підписала договір оренди землі з відповідачем за бабу без її відома та чоловіка. Оформлення документів здійснювали у медпункті с.Гутниця. Баба на той час була не ходяча. Орендну плату за вказаним договором отримувала вона та свекруха. Свекор про обставини підписання договору дізнався у минулому році. Свідок [PERSON] , допитаний у судовому засіданні , пояснив , що є сином позивача. Рік назад дізнався , що матір підписала договір оренди землі за бабусю без відома інших. Вона ж і отримувала орендну плату. Свідок [PERSON], допитана у судовому засіданні , пояснила , що з 2003-2004 року працює головним економістом у відповідача. До її обовязків також входить оформлення договорів оренди землі . Обставини укладання договору оренди землі №83 від 01.09.2006 року не памятає . Почерк у вказаній угоді не її. Тоді підписували угоди в приміщенні ФАПу. Як повідомляли людей , також не памятає . Керівник підписує останнім договір. Копії угоди , після реєстрації , надають власникам землі. Попередній власник земельної ділянки [PERSON] жодних претензій до господарства не мала. Додаткову угоду уклали , оскільки змінився власник землі. Екземпляри якої забрала невістка позивача [PERSON] , а після підписання ним , документи повернули. Орендну плату отримували і дружина позивача [PERSON] , і невістка [PERSON]. Суд , заслухавши сторони ,допитавши свідків , вивчивши матеріали справи , вважає , що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно договору № 83 від 01.09.2006 року оренди землі , укладеного між [PERSON] та фермерським господарством «Київська Русь» , зареєстрованого у ДП «КРУДЗК» Олександрівської філії за №290 від 26.09.2006 року , акту прийому-передачі земельних ділянок від 01.09.2006 року (а.с. 12-13) відповідач отримав в оренду земельну ділянку ,площею 4,27 га, зі строком дії договору оренди 25 років. Перехід права власності на орендовану ділянку до другої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору(п.40 договору). Згідно свідоцтва про смерть , свідоцтва про право на спадщину за законом , витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.14-16) після смерті [PERSON] , що померла 12.06.2013 року, позивач [PERSON] успадкував за законом земельну ділянку №274, загальною площею 4,2664 га ,кадастровий № 3520584000:02:000:0274 , розташовану на території Красносільської сільської ради , що належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-КР №008745 від 14.03.2002 року; зареєстрував право власності у Державному реєстрі за № 251943635205 від 23.12.2013 року . Згідно довідки ФГ «Київська Русь» (а.с.55) розрахунки за 2007-2015 роки по оренді земельної ділянки №274, площею 4,27 га , згідно договору , зареєстрованого №290, від 01.09.2006 року , та додаткової угоди від 15.01.2014 року, що належить [PERSON] проведено у повному обсязі. Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи №243 від 14.03.2016 року (а.с.103-105) підпис від імені [PERSON] в договорі оренди землі №83 від 01.09.2006 , укладеному між [PERSON] та ФГ «Київська Русь» , який міститься зі зворотної сторони документа в графі «Орендодавець ____ » , виконаний [PERSON]. Згідно додаткової угоди б/н від 15.01.2014 року (а.с. 43) [PERSON] набув право власності на земельну ділянку № 35205840006:02:000:0274 , площею 4,22664 га , яка належала померлій [PERSON] та перебуває в орендаря на правах оренди , зареєстрованого відділом Держкомзему в Олександрівському районі 01.09.2006 року за №290 , відповідно до положень ст.148-1 ЗКУ , та сторони дійшли взаємної згоди виконувати всі умови договору оренди землі укладеного попереднім власником з орендарем. Зауважень та доповнень щодо пунктів основного договору не мають. Строк дії даної угоди - з моменту підписання і до закінчення строку дії основного договору. Відносини , що склалися між сторонами суд відносить до правовідносин , що виникають внаслідок укладання правочинів , у тому числі договору оренди земельної ділянки , та вважає за необхідне керуватися главою 16 ЦК України Правочини, ЗК України ,Законом України Про оренду землі . Згідно ч.ч.1,3 ст.215, ч.ч.3,5 ст. 203 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) наступних вимог : волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі . Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч.1 ст.638 ЦК України - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч.1 ст.16 Закону «Про оренду землі» - укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Виходячи з викладеного , суд приходить до наступного висновку. 01.09.2006 року за №83 укладено договір оренди земельної ділянки , площею - 4,70 га, розташованої на території Красносільської сільської ради , між [PERSON] та фермерським господарством «Київська Русь» , зареєстрованого у ДП «КРУДЗК» Олександрівської філії за №290 від 26.09.2006 року. Як було встановлено , на підставі висновку судово-почеркознавчої експертизи №243 від 14.03.2016 року , підпис у вказаному договорі від імені [PERSON] виконаний [PERSON]. Оскільки підпис у вказаному договорі поставила не власник земельної ділянки , а інша особа , то позовні вимоги щодо визнання недійсним договору оренди землі є обґрунтованими . Однак , суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вказаної вимоги у звязку з пропуском строків позовної давності. Згідно ст.257 ЦК України -загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст.262 ЦК України -заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Згідно ст.267 ч.ч.3-4 ЦК України - позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник відповідача у судовому засіданні заявив письмове клопотання про застосування строків позовної давності (а.с. 114-115). Позивач та його представник просять поновити строки позовної давності , оскільки позивачу стало відомо про обставини укладання спірного договору , що стали підставою звернення до суду , лише в липні у 2015 році . Однак , вказане клопотання не підлягає задоволенню. Так , земельна ділянка перебувала в оренді відповідача за життя попереднього власника [PERSON] з часу укладання угоди 01.09.2006 року по день її смерті 12.06.2013 року, тобто 6 років 9 місяців. Орендна плата своєчасно виплачувалась відповідачем та отримувалась дружиною та невісткою позивача,що останні підтвердили у судовому засіданні , жодних претензій до відповідача щодо перебування у нього в оренді землі не заявлялося. Строк позовної давності необхідно обраховувати з часу укладання вказаного договору 01.09.2006 року , зміна власника земельної ділянки у порядку спадкування не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. На момент оформлення позивачем спадщини 23.12.2013 року , строки позовної давності вже були пропущені. Відповідно - те , що він дізнався про обставини підписання договору в липні 2015 року не може бути підставою для поновлення пропущеного строку позовної давності. Позовні вимоги щодо визнання недійсним додаткового договору б/н від 15.01.2014 року оренди землі , укладеного між [PERSON] та фермерським господарством «Київська Русь» також не підлягають задоволенню , виходячи з наступного. Так , умовами вказаного додаткового договору було визначено , що позивач [PERSON] набув право власності на земельну ділянку № 35205840006:02:000:0274 , площею 4,22664 га , яка належала померлій [PERSON] та перебуває в орендаря на правах оренди , зареєстрованого відділом Держкомзему в Олександрівському районі 01.09.2006 року за №290 , відповідно до положень ст.148-1 ЗКУ , та сторони дійшли взаємної згоди виконувати всі умови договору оренди землі укладеного попереднім власником з орендарем. Зауважень та доповнень щодо пунктів основного договору не мають. Строк дії даної угоди - з моменту підписання і до закінчення строку дії основного договору. Згідно ч.ч.1,4 ст.148-1 ЗК України - до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов'язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки . За згодою сторін договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту чи застави до такого договору можуть бути внесені зміни із зазначенням нового власника земельної ділянки. Відповідно до п.40 умов основної угоди, перехід права власності на орендовану ділянку до другої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору. А тому , суд погоджується з доводами представника відповідача , що , враховуючи наведене , укладання додаткової угоди не було обовязковим . Позивачу було достатньо подати заяву про зміну власника землі з підтверджуючими документами , що ним виконано не було. Визнання її недійсною не потягне за собою жодних юридичних наслідків , оскільки на умовах основного договору земельна ділянка на визначений у договорі строк залишається в оренді відповідача. Її укладання необхідно було для звіту господарства щодо утриманого податку з орендної плати позивача. Вказана додаткова угода не підлягає державній реєстрації у розумінні положень ст.125 ЗК України , Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Посилання позивача на те , що він підписав додатковий договір не читаючи , не може бути підставою для визнання його недійсним , оскільки він мав реальну можливість при підписанні ознайомитись з документом. Жодних поважних обставин , які б йому це завадили вчинити , у позові зазначено не було Також позивач посилається на те , що у додатковому договорі було не вірно зазначено точну площу , кадастровий номер земельної ділянки та дату її реєстрації у земельному відділі за основним договором. Так , дійсно , у додатковій угоді вказано кадастровий №35205840006:02:000:0274 та площу земельної ділянки - 4,22664 га, дату реєстрації відділом Держкомзему в Олександрівському районі - 01.09.2006 року. Тоді як , насправді , її кадастровий № 3520584000:02:000:0274 , та площа 4,2664 га , а дата реєстрації у земельному відділі 26.09.2006 року . Як було встановлено у судовому засіданні у померлої [PERSON] на праві власності були лише одна земельна ділянка У додатковій угоді є посилання на основний договір , де площа і № ділянки зазначені вірно. Аналізуючи допущені неточності , суд приходить до висновку про механічні помилку у документі у кадастровому номері була дописана зайва цифра 6 , а у площі земельної ділянки пропущена цифра 2. Що стосується дати реєстрації у земельному відділі , то вказали помилково дату укладання угоди сторонами -01.09.2006 року . На момент укладання додаткового договору позивача задовольняли його умови. Земельна ділянка перебувала в оренді відповідача , отримувалась орендна плата. Протягом 2 років оренди землі позивач звернень до відповідача щодо внесення доповнень до укладеного додаткового договору у звязку з допущеними неточностями не подавав , а відразу звернувся з позовними вимогами до суду Згідно із ч.1 ст.3 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. У даному випадку не вбачається жодних утруднень щодо урегулювання спору мирним шляхом , а тому суд приходить до висновку , що підстави для визнання додаткового договору оренди земельної ділянки є формальними. Таким чином, суд не вбачає порушення суб'єктивного права , що є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно ст.88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати необхідно покласти на його рахунок у зв"язку з відмовою у задоволенні позову.

Outcome: dismissed