Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів в якому просить визнати, що встановлені 16 липня 2014 року Бахмацьким районим судом Чернігівської області протиправні дії начальника управління Державної казначейської служби України у Бахмацькому районі Чернігівської області, невиконання судових рішень Державною казначейською службою України і несплата компенсації за несвоєчасне виконання судових рішень, які вчинялись протягом 2014-2017 років, визнання Європейським судом з прав людини порушення прав Конвенції з прав людини та основоположних свобод у справі «Бурмич та інші проти України» у тому числі заяви № 67581/13 «[PERSON] проти України» призвело до моральної шкоди у розмірі 100000 гривень та стягнути на його користь на відшкодування моральної шкоди за рахунок Державного бюджету 100000 гривень шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку України. Свої вимоги обгрунтовує тим, що тривале невиконання судових рішень, ухвалених на його користь, а також несплата компенсації за несвоєчасне їх виконання відповідачами призвело до моральних страждань, які виразилися у душевних стражданнях, руйнуванні життєвих планів та соціальних зв»язків, значному погіршенні стану здоров»я, психічних розладах, приниженні честі та гідності. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обзязі і просив задовольнити їх із зазначених у його змісті підстав, з посиланням на положення ст. 23, 1167, 1173 ЦК України та на практику Європейського суду з прав людини. В судовому засіданні начальник управління державної казначейської служби у Бахмацькому районі [PERSON], яка одночасно представляє свої інтереси, як відповідача та є представником Державної казначейської служби України позовних вимог не визнала і заперечувала проти їх задоволення, так як вважає зазначені вимоги безпідставними та не доведеними позивачем. Вислухавши сторони та їх представників, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні позовних вимог, так як вважає, що позивачем не доведено факту заподіяння моральної шкоди, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до положення статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Конституція України, як основний закон, закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя. [PERSON] України заклав серйозне підґрунтя для розвитку і зміцнення демократичної, соціальної і правової держави, в якій людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. В Конституції України відображається надзвичайно цінна ідея про те, що саме держава функціонує для людини, відповідає перед нею за свою діяльність, а не навпаки. На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб. За приписами ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобовязання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган. Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (ч. 1 ст. 3\~Закону України «Про гарантії\~держави щодо виконання судових рішень»). Відповідно до ч. 1 ст. 4\~Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється\~в порядку, визначеному\~Законом України "Про виконавче провадження» з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Згідно п. 3 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону субєкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону субєкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення. У першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоровя, а також у звязку з втратою годувальника. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуются при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як встановлено в судовому засіданні 20 березня 2014 року позивач подав до управління Державної казначейської служби України у Бахмацькому районі Чернігівської області три виконавчі листи, видані Бахмацьким районним судом Чернігівської області: за № 6-а/728/6/2013 на виконання рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області по справі № 2-а-773/2011 про стягнення недоотриманої суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік в розмірі 2532 гривні 00 копійок; за № 6-а/728/7/2013 на виконання рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області по справі № 2-а-7907/2011 про стягнення недоотриманої щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 рік в сумі 2748 гривень 00 копійок; та за № 6-а/728/8/2013 на виконання рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області по справі № 2-а2026/2011 про стягнення недоотриманої щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік в розмірі 1245 гривень 00 копійок; Рішенням начальника управління Державної казначейської служби України у Бахмацькому районі Чернігівської області [PERSON] за № 05-16/263 від 27 березня 2014 року було відмовлено у прийнятті на виконання виконавчих листів №6-а/728/8/2013 та №6-а/728/6/2013. Постановою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16 липня 2014 року по справі № 728/1454/14, залишеню без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 23 вересня 2014 року: визнано протиправними дії начальника управління Державної казначейської служби України в Бахмацькому районі щодо відмови 27.03.2014 року № 05-16/263 у прийнятті на виконання виконавчого листа №6-а/728/8/2013, виданого Бахмацьким районним судом Чернігівської області 18.02.2014 року про стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Бахмацької районної державної адміністрації на користь [PERSON] 1245 гривень 00 копійок; скасовано рішення начальника управління Державної казначейської служби України в Бахмацькому районі щодо відмови 27.03.2014 року за № 05-16/263 у прийнятті на виконання виконавчого листа за № 6-а/728/8/2013, виданого Бахмацьким районним судом Чернігівської області 18.02.2014 року про стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Бахмацької районної державної адміністрації на користь [PERSON] 1245 гривень 00 копійок; зобов'язано начальника Державної казначейської служби України в Бахмацькому районі прийняти до виконання виконавчий лист № 6-а/728/8/2013, виданий Бахмацьким районним судом Чернігівської області 18.02.2014 року про стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Бахмацької районної державної адміністрації на користь [PERSON] 1245 гривень 00 копійок; визнано протиправними дії начальника управління Державної казначейської служби України в Бахмацькому районі щодо відмови 27.03.2014 року № 05-16/262 у прийнятті на виконання виконавчого листа №6-а/728/6/2013, виданого Бахмацьким районним судом Чернігівської області 18.02.2014 року про стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Бахмацької районної державної адміністрації на користь [PERSON] 2532 гривень 00 копійок. скасовано рішення начальника управління Державної казначейської служби України в Бахмацькому районі щодо відмови 27.03.2014 року № 05-16/262 у прийнятті на виконання виконавчого листа №6-а/728/6/2013, виданого Бахмацьким районним судом Чернігівської області 18.02.2014 року про стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Бахмацької районної державної адміністрації на користь [PERSON] 2532 гривень 00 копійок; зобов'язано начальника Державної казначейської служби України в Бахмацькому районі прийняти до виконання виконавчий лист за №6-а/728/6/2013, виданий Бахмацьким районним судом Чернігівської області 18.02.2014 року про стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Бахмацької районної державної адміністрації на користь [PERSON] 2532 гривні 00 копійок. Ухвалою Вищого адміністративного суду від 21 жовтня 2014 року \~відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою начальника управління Державної казначейської служби України в Бахмацькому районі Чернігівської області на постанову Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16 липня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року у справі за позовом [PERSON] до начальника управління Державної казначейської служби України в Бахмацькому районі Чернігівської області про визнання дій протиправними, скасування рішень та\~\~зобов'язання вчинити певні дії. Судом також встановлено, що в жовтні 2014 року позивач повторно звернувся до управління Державної казначейської служби України в Бахмацькому районі Чернігівської області та подав до виконання виконавчі листи №6-а/728/8/2013 та №6-а/728/6/2013. Як вбачаєтся з платіжних доручень, на виконання вищезазначених рішень судів, кошти в розмірі 2748 гривень 00 копійок, 2532 гривні 00 копійок та 1245 гривень 00 копійок були перераховні позивачу, відповідно: 28.02.2017 року (платіжне доручення № 20 від 24.02.2017 року), 21.03.2017 року (платіжне доручення № 73 від 16.03.2017 року) та 30.03. 2017 року (платіжне доручення № 82 від 27.03.2017 року). Відповідно до ч.1,4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципм верховенства права та застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов»язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини в пункті 74 рішення у справі «[PERSON] проти Італії» зазначив, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про виплату боргу. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд. Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 року зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обовязкового судового рішення на шкоду одній зі сторін. Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції» від 15.03.2001 року, пункт 68). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи нараховується державним виконавцем протягом пяти днів з дня отримання ним повідомлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, про перерахування коштів, крім випадку, коли кошти перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби. У разі якщо кошти за рішенням суду не перераховані стягувачу з відповідного рахунка органу державної виконавчої служби протягом десяти днів з дня надходження всіх необхідних для цього документів та відомостей, стягувачу виплачується компенсація в розмірі, встановленому частиною першою цієї статті, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. В судовому засіданні також встановлено, що в зв»язку з порушенням встановленого законом строку перерахування коштів при виконанні вищезазначених виконавчих листів рішеннями про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, затвердженими Головою Державної казначейської служби України за № 32 від 15.05.2017 року, за № 47 від 23.05.2017 року та за № 48 від 23.05.2017 року, позивачеві, за його зверненням, нарахована компенсація в розмірах, відповідно: 222 гривні 48 копійок, 209 гривень 36 копійок та 103 гривні 86 копійок, але яка до даного часу не виплачена останньому. Згідно ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннми, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка зазнала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов»язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За приписами п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з п.п 5, 9 вищезаначеної ППВСУ відповідно до\~\~ загальних\~\~\~\~ підстав\~\~\~\~ цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та\~\~ вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується\~\~ факт\~\~ заподіяння\~\~ позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров»я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення пепереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивач просить стягнути моральну шкоду, яку він оцінює в 100000 гривень і яку обгрунтовує погіршенням стану здоров»я, в зв»язку з чим перебував на лікуванні в кардіологічному відділенні, порушенням нормальних житттєвих зв»язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, втратою звичайного способу життя у зв»язку з необхідністю вивчення нормативно- правових актів, поїздками до суду, до відповідачів, зібранням документів, необхідних для захисту своїх прав у суді. При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує ступінь вини відповідача, виходить з характеру, тривалості та глибини душевних страждань позивача, чисельності негативних наслідків від перенесених моральних та психоемоційних травм, які настали для позивача у зв»язку із протиправними діями посадових осіб в зв»язку з тривалим невиконанням судових рішень, ухвалених судом на його користь, тривалості невиконання судових рішень, а також розміру виплат, визначених судовими рішеннями. Виходячи з засад розумності, справедливості та виваженості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому в розмірі 30000 гривень. Посилання відповідачів у відзиві на позовну заяву та у судовому засіданні на звернення позивача до суду із зазначеними вимогами з пропуском трирічного строку позовної давності не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до ч.1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов»язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановлені законом, що визначено нормою ст. 170 ЦК України. Відповідно до ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. В таких випадках державу представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах. Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом, що передбачено ст. 25 Бюджетного кодексу України. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13.04.2011 року за № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (казначейство України) яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Outcome: partial