Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що в травні 2016 року він придбав у відповідача по справі, яка працює на центральному ринку, 2 пачки препарату «ХОРУС» для обробки винограду та персику, який він використав, згідно інструкції. Через декілька діб всі оброблені ним кущі та дерева згоріли, так у нього загинув персик, вартістю 500 гривень та врожай вартістю 200 гривень, виноград (14 кущів) врожай 120 кг, вартістю 2400 гривень, два кущі винограду, вартістю 200 гривень, 2 яблуні вартістю 200 гривень, тобто йому спричинена матеріальна шкода загальною вартістю 3530 гривень. Крім цього діями відповідача йому також була спричинена моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 20000 гривень. Позивач звертався до відповідача з проханням вирішити спір мирним шляхом, яке залишилось без уваги. В зв'язку з чим просить стягнути з відповідача по справі на його користь матеріальну шкоду у розмірі 3530 гривень та моральну шкоду у розмірі 20000 гривень. 02 листопада 2016 року позивач уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути з відповідача по справі на його користь матеріальну шкоду у розмірі 3350 гривень та моральну шкоду у розмірі 20000 гривень. Крім цього просив стягнути з відповідача по справі на його користь судові витрати у розмірі 551 гривні 20 копійок, понесені ним при подачі позовної заяви до суду. 05 грудня 2016 року позивач знов уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути з відповідача по справі на його користь матеріальну шкоду у розмірі 3530 гривень та моральну шкоду у розмірі 20000 гривень. Крім цього просив стягнути з відповідача по справі на його користь розмір упущеної вигоди у розмірі 4924 гривні та судові витрати у розмірі 551 гривні 20 копійок, понесені ним при подачі позовної заяви до суду і 67 гривень 73 копійки витрати, понесені ним за отримання довідки Головного управління статистики у Лозівському районі Харківської області. В судовому засіданні позивач уточнений позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомила. Представник відповідача - адвокат Грунська Л.А. в судове засідання не з'явилася, але надала суду свою заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності та за відсутності її довірителя, проти задоволення позовних вимог заперечувала та просила в задоволенні позову відмовити на підставі заперечень проти позову. В обґрунтування заперечень зазначила, що позивачем не доведені позовні вимоги належними та допустимими доказами. Так, позивач зазначає, що придбав саме у відповідача по справі препарат «Хорус», який не відповідає належній якості та після обробки рослин, 14 кущів винограду, 1 персик та 2 яблуні були пошкоджені, в зв'язку з чим йому була спричинена матеріальна шкода у розмірі 3530 гривень. Також зазначає, що в результаті загибелі рослин ним була упущена вигода з реалізації товарів у розмірі 4924 гривні та завдана моральна шкода у розмірі 20000 гривень. Але зазначені позовні вимоги не підтверджені жодними доказами, а саме: не наданий доказ придбання вищевказаного препарату саме у відповідача по справі; не надано доказів, що позивачем під час підготовки препарату для обробки рослин було виконано умови інструкції щодо використання препарату; не надано доказів щодо кількості пошкоджених рослин; не надано доказів щодо вартості збитків за виноград, який би міг народитися і позивач міг його продати; не надано доказів щодо отримання моральних страждань, оскільки позивач в період з травня 2016 року по теперішній час не звертався до лікаря за медичною допомогою, хоча зазначає про це в позові. Тому вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення позивача, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов'язків, передбачений пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд на підставі ст.ст. 10, 11, 27, 60 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. В судовому засіданні встановлено, що позивач по справі зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS]. В травні 2016 року він придбав 2 пакети препарата «Хорус» для обробки персику та винограду. Розвівши препарат згідно інструкції, позивач обробив персик, 14 кущів винограду та 2 яблуні, а через 3-4 доби всі оброблені препаратом кущі та дерева загинули. З цього приводу позивач звертався до виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області з заявою, на що йому було надано відповідь № К-666 від 21.06.2016 року з якої вбачається, що виконавчим комітетом було ознайомлено фізичну особу підприємця [PERSON] з заявою споживача, а також направлений лист до Лозівської міськміжрайонної філії ДУ «Харківський ОМЦ ДСЕУ» з проханням провести дослідження та про результати повідомити заявника. 12 липня 2016 року на адресу позивача надійшов лист № 121/2 від Управління Держпродспоживслужби в Лозівському районі Харківської області в якому зазначено, що при виїзді на місце було встановлено факт пошкодження дерев, але заявником не надано підтверджуючого документу (чеку або накладної) щодо придбання зазначеного препарату саме у ФОП [PERSON], а тому було запропоновано звернутися до виробника фунгіциду «Хорус WG 75». Відповідно до ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності. Держава створює умови для здобуття споживачами потрібних знань з питань реалізації їх прав. Захист прав споживачів здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи, що здійснюють державний санітарно-епідеміологічний нагляд, інші державні органи, органи місцевого самоврядування згідно із законодавством, а також суди. Згідно ст. 26 Закону України «Про захист прав споживачів», спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальні органи в областях, містах Києві та Севастополі, а на території Автономної Республіки Крим - орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері захисту прав споживачів здійснюють державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечують реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів і мають право: давати суб'єктам господарювання обов'язкові для виконання приписи про припинення порушень прав споживачів; перевіряти у суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, якість продукції, додержання обов'язкових вимог щодо безпеки продукції, а також додержання правил торгівлі та надання послуг; безперешкодно відвідувати та обстежувати відповідно до законодавства будь-які виробничі, складські, торговельні та інші приміщення цих суб'єктів; відбирати у суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, зразки товарів, сировини, матеріалів, напівфабрикатів, комплектуючих виробів для перевірки їх якості на місці або проведення незалежної експертизи у відповідних лабораторіях та інших установах, акредитованих на право проведення таких робіт згідно із законодавством, з оплатою вартості зразків і проведених досліджень ( експертизи ) за рахунок коштів державного бюджету. Як зазначила в своїх запереченнях відповідач по справі, жодної скарги від споживачів, а також від [PERSON] щодо неякісної продукції до неї не надходило. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено та не надано доказів, не було їх встановлено і під час розгляду справи в суді, які б свідчили, що фунгіцид «Хорус WG 75» є неякісним і небезпечним продуктом та те, що він придбаний саме у відповідача. Крім цього, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення, одним з елементів якого являється вина. Як роз'яснює п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Посилання позивача [PERSON] на обставину звернення його до виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, до Управління Держпродспоживслужби у Лозівському районі Харківської області з приводу пошкодження його дерев і інших насаджень, та що відповідачу зроблено попередження, суд вважає, що дані обставини не підтверджують вини [PERSON] у вчиненні пошкоджень дерев, кущів позивача. Поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON], допитаних в судовому засіданні за клопотанням сторін, на думку суду також не підтверджується вина [PERSON] в пошкодженні дерев та інших насаджень позивача, оскільки як пояснив свідок [PERSON] позивач придбав препарат Хорус в спеціалізованому магазині, а не у ФОП [PERSON], а свідок [PERSON], пояснив, що він на протязі тривалого часу купує у відповідача різні препарати і жодних нарікань стосовно їх якості не було. Крім того, інші докази вини [PERSON], крім досліджених в судовому засіданні за клопотанням позивача, відповідача, позивачем [PERSON] суду не надано. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позивач не надав доказів неправомірних дій та вини відповідача [PERSON]. Крім того, позивач не надав суду належних доказів наявності вини, причинного зв'язку між шкодою та неправомірними діями відповідача [PERSON]. Тому суд прийшов до висновку, що позовна вимога [PERSON] про стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди та розміру упущеної вигоди задоволенню не підлягає. Що стосується вимог позивача про відшкодування [PERSON] на його користь моральної шкоди у розмірі 20000 гривень то вони не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Обов'язок доводити наявність моральної шкоди покладено на позивача (ст. 60 ЦПК України). Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду від 25.05.2001), згідно якого у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Крім того, у вказаній Постанові, в п. 9 звернуто увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Разом з тим, позивач не наводить доказів в підтвердження того, що саме протиправні дії (бездіяльність) відповідача викликали певні зміни у його житті - порушили звичайний для нього спосіб життя; ці зміни примушують його докладати додаткових зусиль для організації свого життя; таких доказів не встановлено і під час розгляду справи. В судовому засіданні не встановлено даних, які б свідчили, що внаслідок протиправних дій відповідача позивачу спричинені моральні страждання, відповідно відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди. Суд вважає, що позивач не надав належних доказів наявності моральної шкоди, протиправності діянь відповідача та її вини в заподіянні позивачу моральної шкоди, тому позовна вимога про стягнення моральної шкоди з [PERSON] на користь позивача [PERSON] за пошкодження його дерев задоволенню не підлягає. Згідно із статтею 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтями 15, 16, 20 ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-які правовідносини і зобов'язання стосовно позивача, пов'язані з її підприємницькою діяльністю, а позивач цього не довів, твердження позивача про наявність будь-яких інших зобов'язань є припущенням. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що уточнений позов не підлягає задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України понесені судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed