Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Позивач звернувся в Полтавський районний суд з позовом до СФГ «Галина» про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 22.01.2010 року, зареєстрований в Полтавському реєстраційному кущовому офісі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі» 22.01.2010 року за № 040154600111. Пізніше, скориставшись своїм правом Позивач подав заяву про зміну підстав та предмету позову та прохав суд: - розірвати договір оренди земельної ділянки зареєстрований в Полтавському реєстраційному кущовому офісі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі» 22.01.2010 року за № 040154600111, укладений між [PERSON], ІН [NUMBER], адреса реєстрації: [ADDRESS] та Сільськогосподарським Фермерським Господарством «Галина»,ІПН 245677516247, місцезнаходження юридичної особи: [ADDRESS], в особі [PERSON] від 22.01.2010 року, а також скасувати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки посилаючись на те, що що між ним, [PERSON], орендодавцем та СФГ «Галина», в особі [PERSON], був укладений договір оренди землі від 22.01.2010 року, зареєстрований в Полтавському реєстраційному кущовому офісі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі» 22.01.2010 року за № 040154600111, згідно якого він передав належну йому земельну ділянку площею 4,97 га на території Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером [NUMBER]. У зв'язку з тим, що відповідач не виконує умови договору, а саме п. 17 Договору: - Умови збереження стану об'єкта оренди згідно чинного законодавства; просив його розірвати та скасувати його державну реєстрацію. В судове засідання представник позивача не з'явився надавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини неявки та їх поважність, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України. За таких обставин, за згодою позивачів проводиться заочний розгляд справи. Від третьої особи: Микільської сільської ради до суду надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, при вирішення справи по суті поклались на розсуд суду. В судове засідання треті особи: Державна інспекція сільського господарства в Полтавській області, Головне управління статистики у Полтавському районі, Департамент агропромислового розвитку Полтавської облдержадміністрації, Управління агропромислового розвитку Полтавської районної державної адміністрації не з'явились з невідомих суду причин, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового засідання. Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, за згодою позивача, проводиться заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню повністю з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 58 ЦПК України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 4, 97 га, яка знаходиться на території Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером [NUMBER]. 22.01.2010 року між сторонами укладений договір оренди вказаної земельної ділянки, зареєстрований в Полтавському реєстраційному кущовому офісі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі» 22.01.2010 року за № 040154600111. Умовами вказаного договору передбачено, зокрема, право орендодавця вимагати від орендаря додержання екологічної безпеки землекористування та забезпечення родючості ґрунтів, державних стандартів, норм і правил, при цьому п.31 договору передбачає обов'язок орендаря ефективно використовувати земельну ділянку, не допускати погіршення екологічної обстановки га території в результаті своєї діяльності, зберігати родючість ґрунтів. Підставою своїх вимог про розірвання договору оренди Позивач зазначав неналежне використання відповідачем земельної ділянки, яке призвело до зниження якісних показників ґрунтів, порушення правил застосування сівозмін, створення загрози пошкодження переданої в оренду речі. Відповідно до ст. 36 Закону України „ Про оренду землі " у разі невиконання зобов'язань за договором оренди землі сторони несуть відповідальність згідно із законом та договором. При цьому, на підставі ст. 24 зазначеного Закону орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил. На підтвердження висновку щодо погіршення з вини орендаря показників родючості ґрунтів земельної ділянки, що знаходиться у власності [PERSON], Позивач послався на дані агрохімічного обстеження гранту спірної земельної ділянки на території Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області Полтавською філією Державної Установи «Інститут охорони ґрунтів України» за № 14276 від 19.11.2014 року. Окрім того на підтвердження своєї правової позиції Позивачем у своєму позові здійснюється посилання на те, що від дня укладення договору оренди Відповідач максимально неефективно використовує належну йому на праві власності земельну ділянку. Як встановлено, кожного року орендована земельна ділянка засівається соняшником, який погіршує родючість ґрунту. Заходи з охорони землі, передбачені чинним законодавством, в т.ч. ЗУ «Про охорону земель», та укладеним договором оренди, відповідачем не виконуються. На всі запити Позивача щодо надання йому інформації про дотримання сівозміни, додержання екологічної безпеки землекористування та забезпечення родючості ґрунтів, що дало б змогу в позасудовому порядку провести необхідні дослідження та встановити наявність чи відсутність погіршення властивостей ґрунту за період оренди земельної ділянки Відповідач жодних відомостей та документів не надав. З матеріалів справи також вбачається, що під час судового розгляду Відповідач не зміг довести ефективне використання спірної земельної ділянки а також підтвердити даний факт належними доказами та надати документи, які б підтверджували ведення діяльності відповідно до вимог чинного законодавства та умов Договору оренди земельної ділянки та в свою чергу спростувати твердження Позивача щодо неефективного використання його земельної ділянки та погіршення її властивостей. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню цих правовідносин. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про оренду землі» у разі невиконання зобов'язань за договором оренди землі сторони несуть відповідальність згідно із законом та договором. При цьому, на підставі ст. 24 зазначеного закону, орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил. У зв'язку з чим, відповідно до ст. 32. Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України ( 2768-14 ) та іншими законами України. Разом з тим, ст. 29 зазначеного закону передбачено, що у разі погіршення орендарем корисних властивостей орендованої земельної ділянки, пов'язаних із зміною її стану, орендодавець має право на відшкодування збитків. Згідно до положень Закону України «Про охорону земель», зокрема ст. 35, власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов'язані: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; проводити на земельних ділянках господарську діяльність способами, які не завдають шкідливого впливу на стан земель та родючість ґрунтів; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі на основі застосування екологобезпечних технологій обробітку і техніки, здійснення інших заходів, які зменшують негативний вплив на ґрунти, запобігають безповоротній втраті гумусу, поживних елементів тощо. Крім того, відповідно до положень ст. 36 зазначеного закону, охорона земель сільськогосподарського призначення забезпечується на основі реалізації комплексу заходів щодо збереження продуктивності сільськогосподарських угідь, підвищення їх екологічної стійкості та родючості ґрунтів, а також обмеження їх вилучення (викупу) для несільськогосподарських потреб. При цьому ст. 1 Закону України «Про охорону земель» передбачено, що родючість ґрунту - здатність ґрунту задовольняти потреби рослин в елементах живлення, воді, повітрі і теплі в достатніх кількостях для їх нормального розвитку, які в сукупності є основним показником якості ґрунту. Основні вимоги щодо підтримання стану родючості землі передбачено ст. 37 зазначеного закону, а саме власники та землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок зобов'язані здійснювати заходи щодо охорони родючості ґрунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України. Використання земельних ділянок способами, що призводять до погіршення їх якості, забороняється. На землях сільськогосподарського призначення може бути обмежена діяльність щодо: вирощування певних сільськогосподарських культур, застосування окремих технологій їх вирощування або проведення окремих агротехнічних операцій; розорювання сіножатей, пасовищ; використання деградованих, малопродуктивних, а також техногенно забруднених земельних ділянок; необґрунтовано інтенсивного використання земель. З метою здійснення контролю за динамікою родючості ґрунтів систематично проводиться їх агрохімічне обстеження, видаються агрохімічні паспорти, в яких фіксуються початкові та поточні рівні забезпечення поживними речовинами ґрунтів і рівні їх забруднення. Дані агрохімічної паспортизації земель використовуються в процесі регулювання земельних відносин при: передачі у власність або наданні в користування, в тому числі в оренду, земельної ділянки; зміні власника земельної ділянки або землекористувача; проведенні грошової оцінки земель; визначенні розмірів плати за землю; здійсненні контролю за станом родючості ґрунтів. Форму агрохімічного паспорта та порядок його ведення встановлює центральний орган виконавчої влади з питань аграрної політики. При цьому, законодавством також визначається поняття нормативів інтенсивності використання земель. А саме, відповідно до ст. 34 Закону України «Про охорону земель» нормативи показників деградації земель установлюються для кожної категорії земель з метою запобігання погіршенню їх стану і використовуються для здійснення контролю за використанням та охороною земель. До нормативів показників деградації земель належать показники гранично допустимого погіршення стану і властивостей земельних ресурсів внаслідок антропогенного впливу та негативних природних явищ, а також нормативи інтенсивності використання земель сільськогосподарського призначення. Показники інтенсивності використання земель сільськогосподарського призначення встановлюються з урахуванням даних агрохімічної паспортизації земель. При встановленні показників інтенсивності використання земель сільськогосподарського призначення визначаються сільськогосподарські культури, вирощування яких обмежується або забороняється, а також технології та окремі агротехнічні операції щодо їх вирощування. Показники інтенсивності використання земель сільськогосподарського призначення використовуються в процесі складання проектно-технологічної документації на вирощування сільськогосподарських культур. Крім того, відповідно до ст. 30 зазначеного закону, у галузі охорони земель та відтворення родючості ґрунтів встановлюються такі нормативи: гранично допустимого забруднення ґрунтів; якісного стану ґрунтів; оптимального співвідношення земельних угідь; оптимального співвідношення культуру сівозмінах у різних природно-сільськогосподарських регіонах; показників деградації земель та ґрунтів. Нормативи в галузі охорони земель та відтворення родючості ґрунтів встановлює Кабінет Міністрів України. Нормативи якісного стану ґрунтів, відповідно до ст. 32 закону встановлюються з метою запобігання їх виснаженню і використовуються для здійснення контролю за якісним станом ґрунтів. Нормативи якісного стану ґрунтів визначають рівень забруднення, оптимальний вміст поживних речовин, фізико-хімічні властивості тощо. Враховуючи положення Постанови від 25 грудня 2013 року (справа № 6-94 цс 13) Верховний Суд України, в якій висловилена позиція у подібних правовідносинах, де зазначено, що відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України та статті 3 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, і суд повинен встановити, чи дійсно порушуються права орендодавців у зв'язку з відсутністю в договорах оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-ХІV «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також з'ясувати, у чому саме полягає порушення їхніх законних прав. Отже, за системним аналізом зазначених норм права, законодавець встановлює паспортизацію земель, як форму контролю за станом земель протягом часу їх використання з запровадженням нормативів родючості та якісного стану землі, та розрізняє поняття родючість землі та якісний стан землі, який є дещо ширшим, а також встановлює за порушення стану родючості землі, як наслідок, розірвання договору, а наслідком погіршення якісного стану землі - відшкодування збитків. Аналогічна позиція викладена й в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2012 року. Враховуючи викладене та наявні матеріали справи, суд вважає, що відповідач порушив п.17 Умов договору оренди земельної ділянки, щодо збереження стану об'єкта оренди згідно чинного законодавства, а тому Договір оренди землі, що був укладений між позивачем та відповідачем підлягає розірванню та скасуванню його державної реєстрації. Судові витрати по справі на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved