Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору- Буцнівська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області про визнання нікчемним заповіту складеного від імені [PERSON] та посвідченого 29.01.2016 року секретарем виконкому Буцнівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області [PERSON] за реєстром №8. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що її мати [PERSON] померла [INFO] . Як їй стало відомо за два дні до смерті, [INFO] її мати у приміщенні Буцнівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області склала заповіт, який був виготовлений та посвідчений секретарем виконкому сільської ради [PERSON] та зареєстрований у журналі реєстрації нотаріальних дій за №8 відповідно до якого заповіла належні їй 3/4 частини господарського будинку з житловими будівлями та спорудами, земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,063 га, земельну ділянку площею 0,2 га для ведення особистого селянського господарства та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва(пай) площею 3,47 га відповідачу [PERSON] . Вказаний заповіт був складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а тому є нікчемним. Так, 27.01.2016 року [PERSON] була госпіталізована у Тернопільську районну лікарню, де їй був поставлений діагноз рак крові 4 стадії та 28.01.2016 року вона була виписана з лікарні як безнадійна хвора, після чого доставлена додому. З того часу і до моменту смерті її мати знаходилась вдома у безпорадному стані на постільному режимі, оскільки самостійно не могла підвестися та пересуватись і постійний догляд за нею здійснював син позивача [PERSON] та його дружина [PERSON] 29.01.2016 року до [PERSON] прибула секретар виконкому Буцнівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області [PERSON], яку привіз чоловік відповідачки. [PERSON] привезла із собою готовий текст заповіту [PERSON] , однак попередньо із заповідачем не контактувала і зміст заповіту не з`ясовувала. На той момент її мати вже з труднощами впізнавала своїх близьких, їй було важко розмовляти і вона погано розуміла суть того, що відбувалось. Про бажання написати заповіт онуку [PERSON] вона нічого не говорила. Секретар виконкому [PERSON] в присутності відповідача, її чоловіка та доньки, а також сина та невістки позивача зачитала вголос текст заповіту, не запропонувавши перед цим [PERSON] самій прочитати заповіт, після чого, не переконавшись в тому чи заповідач зрозуміла зміст прочитаного заповіту, надала його на підпис [PERSON] Оскільки остання в силу хвороби не могла самостійно підписати заповіт, [PERSON] підтримувала її руку під час підписання заповіту. При цьому заповіт був прочитаний секретарем сільської ради невиразно та нечітко, а тому зрозуміти його зміст було важко навіть присутнім при цьому родичам заповідача, а не тільки важкохворій [PERSON] Незважаючи на те, що посвідчення вказаного заповіту відбувалось поза межами сільської ради, в тексті заповіту відсутнє посилання на фактичне місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси та причини з якої вказана нотаріальна дія вчиняється поза межами Буцнівської сільської ради. Окрім цього, незважаючи на те, що заповідач через хворобу не могла сама прочитати заповіт та самостійно його підписати, посвідчення даного заповіту всупереч вимог ст.1253 ЦК України та п.1.4 розділу ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №3306/05 від 11.11.2011 року відбулось без зазначення свідків, які разом зі спадкоємцем [PERSON] всупереч вимог закону перебували в одній кімнаті із [PERSON] під час посвідчення заповіту. Очевидним порушенням чинного законодавства є також відсутність у оспорюваному заповіті посилання на місце та час складення заповіту, що є однією із обов`язкових вимог щодо форми заповіту. Також посадова особа органу місцевого самоврядування при посвідченні заповіту зобов`язана роз`яснити заповідачу зміст ст.ст. 1241,1307 ЦК України про що зазначається у тексті заповіту, однак відповідна відмітка у тексті заповіту [PERSON] від 29.01.2016 року відсутня. В силу вимог викладених у ч.1 ст.1257 ЦК України заповіт складений із порушення вимог щодо його форми та посвідчення є нікчемним. Із врахуванням вищенаведеного просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 28.12.2016 року відкрито провадження у цивільній справі №607/14114/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Буцнівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання заповіту нікчемним. 09.03.2017 року позивач подала доповнення до позовної заяви в яких зокрема вказала, що її мати [PERSON] 29.01.2016 року перебувала у важкому стані, вона не вставала з ліжка, не впізнавала своїх рідних, не розмовляла з ними та не здатна вже була усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.29.01.2016 року [PERSON] весь час знаходилась у себе вдома і нікуди не від`їжджала, її ніхто не возив у сільську раду, що бачили і можуть підтвердити її онук [PERSON] та його дружина [PERSON] , які постійно перебували біля важкохворої бабусі. Секретар виконкому Буцнівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області [PERSON] прибула до будинку [PERSON] о 17 год. 29.01.2016 року, на той момент остання лежала без свідомості на дивані, ні з ким не розмовляла та не усвідомлювала, що відбувається. На запитання [PERSON] чи впізнає вона її та чи знає хто вона та ким працює [PERSON] нічого не відповіла та не реагувала, оскільки перебувала при смерті. Після цього [PERSON] з власної ініціативи зачитала текст двох заповітів, складених від імені [PERSON] на [PERSON] та позивача [PERSON] , після чого підійшла до заповідача, вставила їй ручку в руки та взявши своєю рукою руку [PERSON] розписалася за неї у заповітах. Присутніми при оголошенні заповітів [PERSON] були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] її чоловік [PERSON] та донька [PERSON] . Крім цього вказала, що [PERSON] прийшла до [PERSON] з готовими надрукованими заповітами, які були завірені печаткою сільської ради та підписані нею. Вона не роз`яснила заповідачу зміст заповітів, її права, не посилалась на відповідні норми цивільного законодавства, а також не давала [PERSON] попередньо прочитати складені від її імені заповіти. Під час оголошення заповітів [PERSON] лежала без свідомості, не реагувала на людей та не могла керувати своїми діями. З наведеного слідує висновок, що мати позивача [PERSON] за станом свого здоров`я 29.01.2016 року не могла скласти будь-який заповіт та зробити розпорядження щодо своїх майнових прав та обов`язків на випадок смерті. Заповіт, складений [PERSON] 29.01.2016 року в користь [PERSON] та посвідчений секретарем Буцнівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області [PERSON], за реєстром №8 не відповідає законодавчо встановленим вимогам щодо порядку його складання, зокрема: секретар сільської ради [PERSON] не роз`яснила заповідачу зміст ст.ст.1235, 1238, 1241, 1244, 1254, 1273, 1307 ЦК України; при написанні заповіту не вказала у заповіті адресу належного [PERSON] житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, адресу місцезнаходження та кадастровий номер вказаних у заповіті земельних ділянок, а також номер, серію та дату видачі Державного акту на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,47 га та на території якої сільської ради знаходиться вказана ділянка; не дала заповідачу прочитати заповіт вголос; не перевірила дієздатність заповідача; не зробила у заповіті відмітку, що він записаний нею зі слів [PERSON] ; не вказала у заповіті, що він до підписання прочитаний вголос заповідачем та власноручно підписаний нею; не вказала у заповіті місце складання заповіту та те, що він був підписаний [PERSON] за місцем її проживання у зв`язку із поганим станом здоров`я заповідача. 19.04.2017 року позивач подала доповнення до позовної заяви, в яких вказала, що заповіт [PERSON] від 29.01.2016 року, посвідчений секретарем Буцнівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області [PERSON] є нікчемним, оскільки при його складанні були грубо порушені вимоги щодо форми та посвідчення заповіту та не було враховано волевиявлення заповідача. При посвідченні вказаного заповіту секретар сільської ради не дотрималася вимог ст.ст.1233-1257 ЦК України, не взяла до уваги, що [PERSON] 29.01.2016 року була важко хвора та незряча, за станом свого здоров`я вже не усвідомлювала, що з нею відбувається і не могла сама прочитати заповіт та підписати його, а тому посвідчення заповіту мало відбутися при свідках. Оскільки заповіт був складений за допомогою технічних засобів, він мав бути вголос прочитаний заповідачем та підписаний ним. Однак, через стан свого здоров`я, [PERSON] 29.01.2016 року знаходилась у нерухомому стані, у неї були опухлі кінцівки і вона осліпла на обидва ока, самостійно прочитати вголос та підписати заповіт вона була невзмозі. За таких умов заповіт [PERSON] від 29.01.2016 року в користь [PERSON] мав бути посвідчений у присутності не менш як двох свідків, які мали прочитати заповіт та підписати його. Також зазначила, що 29.01.2016 року волевиявлення її матері [PERSON] не було вільним та не відповідало її внутрішній волі. Відповідач [PERSON] , скориставшись станом здоров`я їхньої матері [PERSON] та відсутністю позивача домовилась із секретарем сільської ради [PERSON] про те, щоб остання склала заповіт від імені [PERSON] на її доньку [PERSON] . Разом з тим, мати позивача проживала разом із нею на протязі десяти років та знаходилась на її утриманні. Позивач за власний рахунок зробила ремонт у будинку матері в с. Буцнів Тернопільського району Тернопільської області , за власний кошт приватизувала на матір земельну ділянку та виготовила документи на будинок. [PERSON] будь-яких коштів матері не надавала та не опікувалась нею. На прохання [PERSON] секретар сільської ради [PERSON] 29.01.2016 року у приміщенні сільської ради склала заповіт від імені [PERSON] на користь [PERSON] , не будучи обізнаною про реальне волевиявлення заповідача, після чого з готовим текстом заповіту прийшла до будинку [PERSON] , де зачитала текст двох заповітів, один з яких був складений на користь [PERSON] , а інший на користь позивача. В подальшому [PERSON] тримаючи руку [PERSON] своєю рукою, розписалася за неї у заповітах. В цей час [PERSON] лежала на дивані без свідомості, була вже незряча та не керувала своїми діями. Із врахуванням вищенаведених порушень закону заповіт [PERSON] від 29.01.2016 року на користь [PERSON] відповідно до ч.1 ст.1257 ЦК України є нікчемним. Крім цього, вказаний заповіт є недійсним, в силу того, що порушує право позивача як спадкоємця [PERSON] на обов`язкову частку у спадщині, з тих підстав, що на день смерті заповідача позивач була інвалідом третьої групи та непрацездатною особою. Третя особа Буцнівська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області у своїх поясненнях не позов від 23.05.2018 року вказала, що вважає позов [PERSON] безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення. Секретар сільської ради [PERSON] на прохання [PERSON] 29.01.2016 року у приміщенні Буцнівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області склала заповіт, який оскаржується, та після прочитання його вголос заповідачу [PERSON] , посвідчила його. При цьому секретар сільської ради [PERSON] діяла в межах наданих їй повноважень, що регулюються Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №3306/5 від 11.11.2011 року. Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні за заявою [PERSON] було проведено ряд експертиз, які вказують на правомірність дій секретаря сільської ради та підтверджують, що саме померла [PERSON] вчинила підписи у Журналі нотаріальних дій та власному заповіті від 29.01.2016 року зареєстрованому в реєстрі за №8, чим спростовуються доводи позивача про те, що [PERSON] не підписувала власноручно даний заповіт. Із врахуванням наведеного Буцнівська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити за безпідставністю. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] -адвокат Ганич Д.О. заявлені позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити у повному обсязі, з мотивів, викладених у позовній заяві та доповненнях до неї. Представник відповідача [PERSON] -адвокат Скиба В.М. просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на його безпідставність. Вказав, що мати сторін у справі [PERSON] перед своєю смертю 29.01.2016 року склала заповіт, посвідчений секретарем Буцнівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №8 відповідно до якого заповіла відповідачу [PERSON] частину належного їй майна, зокрема: ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,063 га, земельну ділянку площею 0,2 га для ведення особистого селянського господарства та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва(пай) площею 3,47 га. Зазначений заповіт був складений у приміщенні Буцнівської сільської ради та підписаний власноручно заповідачем [PERSON] Доводи позивача щодо порушення вимог закону щодо форми та посвідчення даного заповіту є необґрунтованими та безпідставними. Так, 27.01.2016 року у зв`язку із скаргами [PERSON] на самопочуття вона була госпіталізована у Тернопільську районну лікарню, де її поклали у стаціонар та провели повне обстеження. Оскільки за результатами проведених аналізів [PERSON] був поставлений діагноз рак крові останньої стадії, її як безнадійну хвору 28.01.2016 року лікарі дозволили забрати додому. 28.01.2016 року в післяобідній час [PERSON] разом з [PERSON] привезли [PERSON] додому. 29.01.2016 року [PERSON] разом з [PERSON] поїхали в лікарню, де останню виписали додому у зв`язку із відмовою від лікування. Оскільки [PERSON] знала про поставлений їй діагноз, то повертаючись додому вона попросила завезти її у сільську раду, де звернулася до секретаря ради [PERSON] з проханням оформити заповіт. Після цього, відповідач та її чоловік [PERSON] залишили матір у сільраді та поїхали оплатити в банку послуги за складення заповіту. За час відсутності відповідача та її чоловіка, [PERSON] склала текст заповіту. Після того як секретар [PERSON] за волевиявленням [PERSON] виготовила за допомогою технічних засобів заповіт, [PERSON] його прочитала самостійно вголос та підписала. Зазначений заповіт був зареєстрований секретарем сільської ради [PERSON] у реєстрі за №8. Всі ці події відбувались в приміщенні сільської ради. Крім цього, [PERSON] також виявила волевиявлення про складення ще одного заповіту в користь позивачки [PERSON] , вказавши, що хоче заповісти останній земельну ділянку площею 0,25га. Однак у зв`язку із поганим самопочуттям заповідач попросила, щоб секретар сільської ради [PERSON] виготовила текст даного заповіту та прийшла до неї додому для його посвідчення, на що остання погодилась. Після цього, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] поїхали додому. Під час поїздки [PERSON] розказала [PERSON] та [PERSON] про вказані події та повідомила, що до неї ще має прийти секретар сільради. Події, які описує позивач у позові мали місце близько 15-16 год. 29.01.2016 року під час посвідчення заповіту [PERSON] складеного на користь [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №9, перед посвідченням даного заповіту він був прочитаний секретарем сільської ради вголос та після цього підписаний особисто [PERSON] у неї вдома. Заповідач на той час знаходилась у свідомості та самостійно підписала другий заповіт, свідками чого були відповідач, її чоловік та донька. Висновком судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів проведеної у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за №12017210180000277 від 16.05.2017 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.358 КК України за заявою [PERSON] за фактом підробки заповіту [PERSON] від 29.01.2016 року, вчиненого на користь [PERSON] підтверджується, що підписи у заповітах [PERSON] від 29.01.2016 року, посвідчених секретарем Буцнівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області та зареєстрованих у реєстрі за №8 та №9 виконані особисто заповідачем [PERSON] Вказане кримінальне провадження постановою слідчого закрите за відсутністю складу злочину. Із врахуванням вищенаведеного вважає, що підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] відсутні. Від третьої особи Буцнівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області надійшла письмова заява за підписом сільського голови із клопотанням про розгляд справи за відсутності представника сільської ради. Позивач [PERSON] , будучи допитаною в якості свідка, суду пояснила, що коли у січні 2016 року захворіла її мати [PERSON] їй про це ніхто не повідомив. Зі слів свого сина [PERSON] вона знає, що 27.01.2016 року бригадою швидкої допомоги [PERSON] була доставлена у лікарню, а 28.01.2016 року чоловік її сестри [PERSON] - [PERSON] забрав її з лікарні додому. Її сина про ці події повідомили 28.01.2016 року, а вона дізналась про те, що мати хвора 29.01.2016 року. Після того, як [PERSON] привезли з лікарні, її син [PERSON] пробув з бабусею цілий день та ночував у неї вдома. Син їй також розповів про те, що 29.01.2016 року до матері приходила секретар Буцнівської сільської ради, яка принесла із собою два вже готові надруковані заповіти, невиразно оголосила їх, сказала, що матері треба їх підписати, [PERSON] підняла матір та посадила її, підставивши подушку. Секретар сільради вставила [PERSON] в руку ручку та притримуючи її руку своєю допомогла розписатись у заповітах. Також зі слів сина вона знає, що [INFO] [PERSON] з дому не забирали і вона нікуди не їздила. Присутніми під час прочитання заповітів були її син [PERSON] , його дружина [PERSON] та сестра [PERSON] , чоловік сестри [PERSON] , який привіз секретаря сільради, вийшов в той час на вулицю. Секретар сільради не пропонувала її матері самій прочитати заповіт, однак остання цього зробити вже не змогла би. При посвідченні заповітів свідки присутніми не були. Вона особисто приїхала у с. Буцнів 30.01.2016 року, її мати в той час лежала на дивані, не впізнала її, лише відкрила та закрила очі, нічого не їла та не пила, руки і ноги і неї були дуже набряклі, вона вже не бачила, очі були вкриті плівкою. В такому стані [PERSON] просто фізично не могла вчинити будь-який заповіт та підписати його. Після свого приїзду вона весь час була біля матері та дві останні ночі ночувала у неї . Провідати [PERSON] приходили знайомі та сусіди [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Також зазначила, що до 2005 року її мати жила у с. Буцнів разом з їхнім братом, який зловживав алкоголем, влаштовував скандали та бив матір, а тому у 2005 році [PERSON] переїхала проживати до неї у м. Нетішин Хмельницької області, де жила на протязі 10 років. Після смерті брата мати повернулася додому в с. Буцнів. У неї з матір`ю були хороші стосунки, вони ніколи не сварилися, постійно телефонували одна одній. Коли мати повернулася проживати в село, вона за власні кошти зробила ремонт у будинку, наймала штукатурів, поміняла вікна, двері, купувала ламінат на підлогу. [PERSON] тоді відмовилась приймати грошову участь у ремонті, посилаючись на те, що будинок після смерті матері не залишиться їй. Вказала, що син повідомив її про те, що секретар сільради приносила на підпис [PERSON] заповіти, він нічого не зрозумів з їхнього змісту, однак вона тоді нічого у сестри не уточняла, оскільки більше хвилювалася за стан здоров`я матері.Також зазначила, що вона є інвалідом 3-ї групи, внаслідок хвороби не може працювати та має право на обов`язкову частку у спадщині після смерті матері. Відповідач [PERSON] , будучи допитаною в якості свідка у судовому засіданні пояснила, що вона перебувала за кордоном, коли дізналась про хворобу своєї матері [PERSON]. 29.01.2016 року вона приїхала додому і відразу близько 7 год. ранку поїхала до матері в село. Попередньо, 27.01.2016 року її матір була госпіталізована в лікарню, 28.01.2016 року її чоловік, зять та син забрали матір з лікарні до них додому, бо вона говорила, що не хоче залишатися в лікарні та просила забрати її звідти, а ввечері вони відвезли її у с. Буцнів. Мати сама залишилась сама вдома, ходила по хаті, включила телевізор. 29.01.2016 року близько 8-9 год. ранку вони з чоловіком, сином та матір`ю поїхали в лікарню, думали, що продовжать лікування, але мати відмовилась від госпіталізації, а тому вона з сином пішла до лікуючого лікаря за випискою, де вона написала заяву про відмову від лікування. Її чоловік [PERSON] в цей час залишався із матір`ю в автомобілі. [PERSON] 29.01.2016 року в лікарню не заходила. Вони пробули у лікарні близько однієї години та поїхали назад в с. Буцнів. По дорозі додому мати сказала завезти її в сільську раду та повідомила, що хоче скласти заповіт. Вони із чоловіком, підтримуючи матір під руки, завели її у приміщення Буцнівської сільської ради Тернопільського району, Тернопільської області, де була секретар сільради [PERSON], мати сіла на крісло, а вони поїхали у с. Острів оплатити державне мито за оформлення документів. Коли вони повернулися в сільську раду, секретар сказала, що її мати почуває себе гірше та хоче прилягти, а тому другий заповіт вона принесе на підпис до неї додому. По дорозі додому, мати не сказала їм який заповіт вона склала. 29.01.2016 року [PERSON] вже було важко ходити, але вона йшла сама, вони її лише підтримували. Коли вони приїхали з сільради, мати лягла у ліжко, вона давала їй таблетки та робила укол, як призначили у лікарні. Близько 16 год. 29.01.2016 року додому до її матері [PERSON] прийшла секретар сільської ради [PERSON], яка зачитала заповіт матері, складений на користь її сестри [PERSON] на город площею 0,25 га. Присутніми при зачитуванні заповіту були вона, її чоловік [PERSON] , син позивача [PERSON] , який прийшов якраз перед цим та його дружина [PERSON] . Вона бачила, що секретар сільської ради [PERSON] підтримувала руку щоб її мати могла розписатись у заповіті. 30.01.2016 року вони викликали фельдшера, яка оглядала матір, виміряла їй тиск, послухала чи немає хрипів у легенях. Свідок [PERSON] - у судовому засіданні пояснив, що він є сином позивача [PERSON] , а померла [PERSON] була його бабусею. 27.01.2016 року від сусідів по селу він дізнався, що [PERSON] викликали швидку медичну допомогу і вона була госпіталізована у лікарню. 28.01.2016 року [PERSON] привезли з лікарні додому і він прийшов її провідати та пробув у неї вдома цілий день. Бабуся була у поганому стані, вона вже нікого не впізнавала, руки і ноги у неї були сильно набряклі і вона знаходилась у передсмертному стані. Ввечері він пішов переночувати до батьків своєї дружини і 29.01.2016 року близько 6 год. ранку повернувся в будинок [PERSON] та пробув там цілий день. [PERSON] 29.01.2016 року ніхто не возив ні в лікарню, ні в сільську раду, вона весь час знаходилась вдома. Близько 16 год. 29.01.2016 року до [PERSON] прийшла секретар Буцнівської сільської ради [PERSON] Вона зайшла в кімнату, запитала бабусю чи та її пам`ятає, після чого зачитала вголос заповіт, який принесла із собою вже готовий та роздрукований. Заповіт вона читала тихо та невиразно, так, що він не розібрав його змісту. Після цього [PERSON] підійшла до [PERSON] , дала їй в руки ручку і оскільки остання через сильні набряки на руках сама вже не могла писати, секретар сільської ради показала, де треба розписатись і притримуючи її руку своєю рукою допомогла розписатись у заповіті, після чого відразу пішла з будинку. Зазначив, що при оголошенні заповіту були присутні він, його дружина [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , який перед цим привіз секретаря сільської ради та [PERSON] Вказав, що 28 та 29.01.2016 року [PERSON] була вже не при свідомості, вона не розмовляла, не могла їсти та пити, весь час лежала у ліжку, осліпла на обидва ока, все тіло у неї було бліде та набрякле. В такому стані вона вже не могла вставати та самостійно вчинити заповіт. 29.01.2016 року біля [PERSON] знаходився він, його дружина, двоюрідний брат [PERSON] з дружиною [PERSON] , [PERSON] , а також приходили інші сусіди та подруги бабусі, прізвищ яких він не знає. Зазначив, що від [PERSON] , який забирав [PERSON] з лікарні він дізнався, що їй поставили діагноз рак крові четвертої стадії. Також пояснив, що 28 та 29.01.2016 року фельдшер до [PERSON] додому не приходила. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою [PERSON] та знайома з нею з дитинства і перебуває у добрих стосунках зі сторонами у справі. Вказала, що 29.01.2016 року вона вранці близько 09 год. приходила до [PERSON] , пробула біля неї якийсь час, потім пішла додому, через дві години повернулася і знаходилась біля неї десь до 14 год. [PERSON] була у важкому стані, лежала на ліжку вся опухла, нічого не бачила, не говорила, вона не могла підняти руку, бо це вже був передсмертний стан. Разом з [PERSON] в той день знаходились її родичі- [PERSON] з дружиною, [PERSON] , [PERSON] . В той час, коли вона знаходилась у будинку, [PERSON] нікуди не возили, вона весь час лежала у ліжку. Вказала, що під час оголошення заповіту померлої вона присутня не була. Свідок [PERSON] у судовому засідання пояснила, що [PERSON] є сестрою її чоловіка. 29.01.2016 року їй подзвонив її син [PERSON] та сказав, що його двоюрідний брат [PERSON] повідомив, що їх бабуся [PERSON] захворіла і знаходиться при смерті. Її син відразу поїхав у с.Буцнів і з його слів їй стало відомо, що на момент його приїзду [PERSON] лежала вдома в ліжку, була вся опухла, не розмовляла, не їла, не пила, осліпла на обидва ока, не впізнала його. Також зі слів сина їй відомо, що [PERSON] в той день заповіту скласти за станом здоров`я вже не могла. Її син [PERSON] 29.01.2016 року знаходився вдома у [PERSON] цілий день і говорив, що бабусю нікуди з дому не возили, вона весь час лежала у ліжку. Зазначила, що вона перебуває у нормальних відносинах із [PERSON] та [PERSON] , а у разі скасування заповіту [PERSON] право на спадкування за законом матимуть її чоловік та діти. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона була знайома із [PERSON] з якою разом працювала. В серпні 2016 року вона були разом на дні народження у сусідки і там [PERSON] не говорила нічого поганого про свою доньку [PERSON] . В січні 2016 року від людей в селі вона дізналася, що [PERSON] дуже хвора, що 27.01.2016 року швидка допомога забрала її у лікарню. Вона особисто в період з 27 по 01.02.2016 року у [PERSON] не була та не бачила її, але зі слів жінки, яка першою прийшла до [PERSON] та викликала померлій швидку допомогу, їй відомо, що [PERSON] була у передсмертному стані, не бачила, не говорила. Вказала, що вона не хоче назвати прізвище даної жінки. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона працює завідуючою відділенням ТРТМО ОТВ. 27.01.2016 року у приймальне відділення лікарні бригадою швидкої допомоги була доставлена [PERSON] жителька с. Буцнів Тернопільського району, де була оглянута черговим лікарем, хірургом, черговим анестезіологом та госпіталізована у реанімаційне відділення. 28.01.2016 року о 18 год. 20 хв. [PERSON] була переведена з відділення анестезіології та інтенсивної терапії в терапевтичне відділення, де її оглядала вона, як терапевт-консультант та поставила діагноз: хронічна лімфоїдна лейкемія, термінальна стадія. Аналогічний діагноз був поставлений лікарем-анестезіологом. Це був вперше виставлений діагноз. На момент огляду стан хворої був важкий, шкірні покриви бліді, серцева діяльність ритмічна, тони серця різко ослаблені, артеріальний тиск 100/70 мм рт.ст., пульс ритмічний, живіт м`який, набряки кінцівок. Під час огляду хвора розмовляла, скаржилася на загальну слабість, головокружіння, була контактна, самостійно відповідала на всі її запитання. Наявні у неї набряки кінцівок були зумовлені хворобою. Із виставленим [PERSON] діагнозом прогноз для лікування та виздоровлення пацієнта неблагоприємний, у випадку її бажання продовжити лікування, вона була б переведена в обласну лікарню чи науково-дослідний інститут. Вказала, що у терапевтичне відділення хвора була переведена і надалі отримувала лікування, яке було призначене у відділенні інтенсивної терапії. Чи могла [PERSON] самостійно пересуватись, вона не бачила, оскільки у відділенні вона була лежача. Зазначила, що вона не може згадати хто написав заяву про відмову [PERSON] від подальшого лікування. 29.01.2016 року, коли вона зранку прийшла на обхід даної пацієнтки в лікарні вже не було. Хто з родичів забирав [PERSON] 28.01.2016 року з лікарні вона теж не знає, оскільки на той час її робочий день закінчився. Вказала, що 29.01.2016 року вона [PERSON] не бачила, її в лікарню не привозили. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона працює фельдшером у с. Буцнів.30.01.2016 року її викликали оглянути [PERSON] Вона прийшла додому до хворої о 15 год., на подвір`ї було багато людей, родичів. [PERSON] сиділа в кімнаті на ліжку, вона впізнала її, назвала по імені, сказала, що почувається так собі. Вона оглянула хвору, послухала, поміряла тиск, який був 100/60 мм рт.ст., родичі [PERSON] запитали що робити, якщо буде підніматися температура, вона порадила давати парацетамол та цитрамон та сказала, що якщо стан буде погіршуватись то на наступний тиждень викличе сімейного лікаря., більше ніякого лікування не призначала. [PERSON] була трохи ослаблена, але рухлива, намагалася сама зняти з себе светр, щоб поміряти тиск, більше нічого не говорила, руки та ноги у неї були жовтуватого кольору, але не сильно опухлі. Вона пригадує, що на той час в будинку [PERSON] було багато родичів померлої, була присутня [PERSON] , [PERSON] , його дружина. Хвора перед цим була у лікарні, їй сказали, що [PERSON] виписали 28.01.2016 року, а її викликали на огляд 30.01.2016 року. Вона пробула у [PERSON] близько 15 хв., діагнозу хворої вона не знала, але від односельчан їй відомо, що в останньої був рак крові 4 стадії. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює лікарем-хірургом ТРТМО та ознайомившись із записами у медичній картці хворої [PERSON] підтвердив, що 27.01.2016 року о 18 год. 45 хв. проводив огляд хворої при поступленні у приймальне відділення ТРТМО як черговий лікар-хірург. Стан хворої був вкрай важкий, вона скаржилась на загальну слабість. Ним було відмічено блідість шкірних покривів, набряки рук та ніг, рухових розладів та порушення координації рухів та функції ходи ним констатовано не було, отже хвора могла пересуватись самостійно, свідомість її не була порушена, підозри на інсульт не було. На момент огляду пацієнтки його задача полягала у тому, щоб виключити у неї наявність хірургічної патології, яка могла б бути причиною анемії та блідості шкірних покривів, зокрема виключити можливу кишково-шлункову кровотечу, що і було зроблено. Однак, зважаючи на важкий стан [PERSON] , відразу після поступлення вона була госпіталізована у відділення анестезіології та інтенсивної терапії. Таке рішення приймається консилярно черговим лікарем та лікарем анестезіологом. Він подальшим лікуванням хворої не займався, оскільки хірургічної причини, яка могла би призвести до такого стану здоров`я ним виявлено не було. В процесі лікування за результатами аналізів, які показали дуже низький рівень еритроцитів, додаткового обстеження та динамічного спостереження [PERSON] був виставлений остаточний діагноз-рак крові. Він ніякого лікування хворій не призначав, бо в цьому не було потреби. Хвороба у [PERSON] була запущена, в останній стадії і за таких обставин вже нічим їй допомогти було неможливо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він як черговий лікар-терапевт оглядав [PERSON] 27.01.2016 року після поступлення у приймальне відділення ТРТМО. Попередній діагноз був виставлений кишково-шлункова кровотеча під питанням. Хвора була у важкому стані, а тому була відразу госпіталізована у відділення анестезіології та інтенсивної терапії. Все подальше лікування їй було призначене лікарем-анестезіологом. Під час проведення ним огляду хворої, [PERSON] була у в адекватному стані, відповідала на запитання, озвучувала скарги на свій стан. Її стан оцінювався як важкий, був низький артеріальний тиск 70/40 мм рт.ст., збільшені печінка та селезінка, блідість шкірних покривів. Вказав, що він не пригадує, чи були у [PERSON] на момент огляду набряки рук та ніг. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що 27.01.2016 року о 18 год. 40 хв. він як черговий лікар-анестезіолог оглядав [PERSON] у приймальному відділенні ТРТМО. Хвора скаржилась на задишку, була бліда, у неї був низький тиск, її оглянув хірург, який висловив підозру на внутрішню кровотечу, а тому було прийнято рішення відразу, щоб не втрачати час госпіталізувати її у відділення анестезіології та інтенсивної терапії, де першочерговим завданням було виключити наявність кишково-шлункової кровотечі. В ході обстеження хворої були взяті аналізи, які показали низький рівень гемоглобіну та високий рівень лейкоцитів, а тому відразу був виставлений діагноз гострий лейкоз. Вони прокапали хвору, надали їй необхідну допомогу. Він міг ще ввечері 27.01.2016 року перевести хвору у профільне відділення бо потреби у її подальшому перебуванні у відділення анестезіології та інтенсивної терапії не було, але зважаючи на наявність вільних місць та пізній час, залишив її на ніч у відділенні анестезіології. Зранку він дав вказівку черговому лікарю перевести хвору у терапевтичне відділення, і вона була переведена туди 28.01.2016 року о 18 год., де мала продовжити лікування. При поступленні хворої у лікарню, зі слів родичів було встановлено, що її стан погіршився чотири дні тому, а 27.01.2016 року їй викликали швидку допомогу, лікарі якої прийняли рішення госпіталізувати хвору. Загальний стан [PERSON] на момент поступлення був важкий, однак вона була притомна, при свідомості, контактна, адекватно розмовляла, відповідала на поставлені запитання, повністю орієнтувалась у просторі і часі, дихала самостійно, але була задишка, зумовлена анемією, артеріальний тиск був 100/60 мм рт.ст., серце ритмічне, пульс 114 ударів за хвилину, живіт м`який, шкірні покриви бліді. Всі ці ознаки в сукупності вказували на можливість внутрішньої кровотечі, але їх наявність могла бути зумовлена і анемією. Коли хірург констатував відсутність внутрішньої кровотечі, та були отримані аналізи, які показали високий рівень лейкоцитів, був поставлений попередній діагноз- хронічний лімфолейкоз, термінальна стадія. У терапевтичному відділенні лікарем терапевтом був виставлений остаточний діагноз-хронічна лімфоїдна лейкемія, термінальна стадія, кардіосклероз, серцева недостатність, проведені терапевтичні заходи трохи покращили стан хворої, однак зважаючи на стадію її хвороби він міг погіршитись у будь-який час. Такий стан здоров`я виник не раптово, симптоми хвороби були у пацієнтки на протязі останнього року чи двох років. На кінцівках у хворої були незначні набряки жовтуватого кольору, зумовлені порушенням роботи серця. [PERSON] доставили у приймальне відділення на носилках з автомобіля швидкої медичної допомоги, потім у відділення анестезіології та інтенсивної терапії вона була перевезена на каталці, і з цього відділення у терапевтичне відділення теж перевезена на каталці, це такий порядок у лікарні, який не свідчить про те, що хвора не могла пересуватись самостійно. 29.01.2016 року о 8.30 год. [PERSON] була виписана з лікарні у зв`язку із відмовою від подальшого лікування. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. [INFO] померла мати сторін у справі [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Буцнівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 03.02.2016 року. Відповідно до заповіту від 29.01.2016 року, посвідченим секретарем Буцнівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №8 [PERSON] заповіла належні їй ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,063 га, земельну ділянку площею 0,2 га для ведення особистого селянського господарства та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва(пай) площею 3,47 га відповідачу [PERSON] . Як вбачається із повідомлень Тернопільського районного територіального медичного об`єднання №126 та №128 від 17.02.2017 року [PERSON] 27.01.2016 року о 18 год. 05 хв. була доставлена виїзною бригадою швидкої медичної допомоги у складі лікаря невідкладної медичної дороги ТРТМО Кавалок Г.О., фельдшера виїзної бригади [PERSON] , водія [PERSON] у приймальне відділення ТРТМО та в подальшому госпіталізована у відділення анестезіології та інтенсивної терапії. Огляд [PERSON] здійснювався черговим лікарем- [PERSON] , анестезіологом [PERSON] , лікарем-хірургом [PERSON] . [PERSON] була виписана із вказаного медичного закладу 29.01.2016 року. Згідно витягу із кримінального провадження, 16.05.2017 року до ЄРДР внесено відомості та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні за №12017210180000277 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України за фактом внесення секретарем Буцнівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області [PERSON] неправдивих відомостей у складений нею 29.01.2016 року заповіт [PERSON] щодо спадкування частини будинковолодіння останньої та реєстр вчинення нотаріальних дій вказаної сільської ради. Як слідує із повідомлення Тернопільського районного відділення поліції ТВП ГУНП в Тернопільській області за вих.. №3839/115/4/03/18 від 22.05.2018 року, Тернопільським РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №12017210180000277 від 16.05.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, за фактом підробки заповіту [PERSON] від 29.01.2016 року щодо спадкування частини майна [PERSON] в якому було проведено судову почеркознавчу експертизу та 22.05.2018 року прийнято рішення про закриття вказаного кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю складу кримінального правопорушення. З висновку проведеної у кримінальному провадженні №12017210180000277 від 16.05.2017 року судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів, №234/235/18-22 від 19.05.2018 року вбачається, що способи технічного відтворення підписів від імені [PERSON] у заповіті, укладеному 29.01.2016 року та посвідченому секретарем Буцнівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області [PERSON], а також у графі «Підпис про одержання нотаріально оформленого документа» в рядках №8 та №9 на аркуші 15 Журналу реєстрації нотаріальних дій Буцнівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області за 2015 р.-2016 р. не застосовувались. Підписи виконано рукописним способом, без технічної підготовки до їх виконання. Підпис в рядку «Підпис____» у заповіті, укладеному 29.01.2016 року та посвідченому секретарем Буцнівської сільської ради [PERSON] виконано [PERSON] Підпис у графі «Підпис про одержання нотаріально оформленого документа» в рядку №8 на 15 аркуші Журналу реєстрації нотаріальних дій Буцнівської сільської ради за 2015 р.-2016 р.-виконано [PERSON] Підпис у графі «підпис про одержання нотаріально оформленого документа» в рядку №9 на 15 аркуші Журналу реєстрації нотаріальних дій Буцнівської сільської ради 2015 р.-2016 р. виконано [PERSON] У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця) до інших осіб(спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною першою ст.1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. У відповідності до ст..1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування одержують спадкоємці за законом. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 2 статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Загальні вимоги до заповіту визначено у ст. 1247 ЦК України, якою передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання та має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 ЦК України. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статті 1251-1252 ЦК України та підлягає державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. За приписами ст.1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Перелік нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування та порядок їх вчинення регулюються нормами Закону України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №3306/5 від 11.11.2011 року(надалі -Порядок №3306/5). У відповідності до п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про нотаріат» у сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування посвідчують заповіти (крім секретних). Пунктом 2.1. розділу 3 Порядку №3306/5 передбачено, що нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Відповідно до п.1.4 розділу 3 Порядку №3306/5 при посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншим громадянином за правилами, викладеними у пункті 2.6 розділу II цього Порядку. У відповідності до ч.1 ст.1258 ЦК України заповіт, складений особою, яка не має на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Верховний Суд України у своєму правовому висновку від 06.09.2017 року у справі 6-2424цс16 вказав, що судам відповідно до ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 ЦК України, тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК України). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Крім того, при розгляді позовів про встановлення нікчемності правочину із підстав визначених ст. 203, ч. 2 ст. 215 ЦК України судам необхідно враховувати, що ці норми передбачають загальну підставу для нікчемності правочину і застосовуються лише в тому випадку, якщо в ЦК України немає спеціальної підстави (норми) для цього. Спеціальною нормою, яка регламентує підстави визнання заповіту недійсним або нікчемним є приписи статті 1257 ЦК України, відповідно до ч. 1 якої заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Таким чином, на заповіт, як і на будь-який інший правочин, поширюються загальні вимоги щодо їх дійсності, додержання яких є необхідною умовою його чинності. Позивач [PERSON] в обґрунтування заявлених позовних вимог вказала, що заповіт її матері [PERSON] від 29.01.2016 року за реєстром №8 є нікчемним, оскільки складений секретарем Буцнівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а саме: у заповіті відсутнє посилання на фактичне місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси та причини з якої вказана нотаріальна дія вчинялася поза межами Буцнівської сільської ради; заповідачу не було роз`яснено зміст ст.ст.1235, 1238, 1241, 1244, 1254, 1273, 1307 ЦК України; у заповіті не вказано адресу належного [PERSON] житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, адресу місцезнаходження та кадастровий номер земельних ділянок; дієздатність заповідача не перевірено; у заповіті не вказано, що він записаний зі слів [PERSON] , до підписання прочитаний вголос заповідачем та власноручно підписаний нею. Як встановлено судом, і даний факт не заперечують сторони у справі, 29.01.2016 року їх матір`ю [PERSON] було складено два заповіти, які були посвідчені секретарем Буцнівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області [PERSON], а саме: заповіт зареєстрований у реєстрі під №8 на користь доньки [PERSON] та заповіт, зареєстрований у реєстрі за №9 на користь доньки [PERSON] . Водночас, зі слів позивача обидва вказані заповіти були посвідчені 29.01.2016 року за місцем проживання [PERSON] , в той час як відповідач вказує на те, що заповіт від 29.01.2016 року за реєстром №8 був укладений та підписаний [PERSON] у приміщенні Буцнівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. З показань допитаних у судовому засіданні медичних працівників ТРТМО, які здійснювали огляд та лікування [PERSON] , встановлено, що на момент поступлення та виписки з медичного закладу, тобто у період 27-28.01.2016 року [PERSON] перебувала у свідомості, була адекватна, контактна, повністю орієнтувалась у просторі та часі, жодних скарг на втрату зору від неї не надходило, за своїм станом здоров`я остання могла самостійно пересуватись, а наявні у неї набряки верхніх та нижніх кінцівок не спричинили суттєвого обмеження її рухових можливостей. Відповідач [PERSON] під час допиту її в якості свідка підтвердила той факт, що 29.01.2016 року її мати [PERSON] виявила бажання скласти заповіт і вони із чоловіком відвезли останню у Буцнівську сільську раду Тернопільського району Тернопільської області, де остання склала та підписала перший заповіт, а другий заповіт на її прохання був виготовлений секретарем сільської ради та підписаний того ж дня за місцем проживання заповідача. Фельдшер [PERSON] у суді підтвердила, що 30.01.2016 року вона оглядала вдома хвору [PERSON] , яка перебувала у свідомості, впізнала її, під час огляду сиділа на ліжку та відповідала на її запитання і не була обмежена у рухах. З висновку проведеної у кримінальному провадженні №12017210180000277 від 16.05.2017 року судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів №234/235/18-22 від 19.05.2018 року вбачається, що підпис у заповіті [PERSON] , 29.01.2016 року укладеному 29.01.2016 року та посвідченому секретарем Буцнівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області [PERSON], за реєстром №8 та підпис у у відповідній графі Журналу реєстрації нотаріальних дій Буцнівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області за 2015 р.-2016 р. виконано особисто заповідачем [PERSON] Ні допитані у судовому засіданні свідки зі сторони позивача, ні сама позивач [PERSON] у своїх показаннях не вказували про те, що 29.01.2016 року секретар сільської ради [PERSON], перебуваючи за місцем проживання [PERSON] , надавала останній на підпис окрім тексту заповіту також Журнал реєстрації нотаріальних дій Буцнівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Позивачем не надано суду будь-яких належних та достатніх доказів на підтвердження своїх доводів про те, що внаслідок свого віку, хвороби чи будь-якої іншої фізичної вади [PERSON] 29.01.2016 року не могла особисто прибути у приміщення Буцнівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, самостійно прочитати та підписати укладений нею заповіт за реєстром №8 чи потребувала для цього допомоги сторонніх осіб. Відтак, підстав, визначених ч.2 ст.1248 ЦК України, які вимагають посвідчення заповіту з обов`язковою присутністю не менш як двох свідків, судом не встановлено. Таким чином, вказаними доказами повністю спростовуються доводи позивача про те, що 29.01.2016 року [PERSON] не зверталась у Буцнівську сільську раду Тернопільського району Тернопільської області, оскільки не могла самостійно пересуватись, втратила зір та перебувала за місцем свого проживання у непритомному стані, а тому не могла укласти та підписати особисто заповіт та підтверджується той факт, що заповіт [PERSON] від 29.01.2016 року зареєстрований у реєстрі №8, про нікчемність якого стверджує позивач, був укладений та посвідчений секретарем сільської ради [PERSON] безпосередньо у приміщенні Буцнівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, а не за місцем проживання заповідача та підписаний особисто [PERSON] , а не іншою особою, зокрема секретарем сільради [PERSON] . Отже, судом встановлено, що посвідчення заповіту [PERSON] , укладеного 29.01.2016 року та посвідченого секретарем Буцнівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області [PERSON] за реєстром №8 відбулося з додержанням вимог чинного законодавства, вказаний заповіт складений у письмовій формі із використанням загальноприйнятих технічних засобів, із зазначенням місця та часу його складання, дати та місця народження заповідача, підписаний особисто [PERSON] , що підтверджується висновком судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів №234/235/18-22 від 19.05.2018 року, у встановленому порядку посвідчений посадовою особою органу місцевого самоврядування та зареєстрований в реєстрі, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало її внутрішній волі. Твердження позивача щодо нікчемності оскаржуваного заповіту у зв`язку з тим, що у ньому відсутні вказівки про те, що дієздатність заповідача перевірено, текст заповіту записано зі слів [PERSON] та до підписання прочитано вголос заповідачем, заповідачу було роз`яснено зміст ст.ст.1235, 1238, 1241, 1244, 1254, 1273, 1307 ЦК України, а також відсутність точної адреси та кадастрових номерів спадкового майна не заслуговують на увагу суду, оскільки за своєю суттю є формальними порушеннями, що не спростовують волевиявлення спадкодавця та не являються юридично важливими умовами, які можуть спричинити нікчемність даного правочину. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в даному випадку загальні вимоги, які необхідні для чинності заповіту при його складанні та посвідченні були дотримані, а отже підстави для визнання нікчемним заповіту [PERSON] від 29.01.2016 року, посвідченого секретарем Буцнівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області та зареєстрованого в реєстрі за №8 відповідно до ст.1257 ЦК України відсутні. Твердження позивача про наявність у неї права на обов`язкову частку у спадщині не є підставою для визнання заповіту нікчемним, оскільки в силу вимог ст.1241 ЦК України реалізація свого права на обов`язкову частку здійснюється непрацездатними дітьми спадкоємця незалежно від змісту заповіту. Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із частиною 1 ст.82, частиною 4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях-ч.6 ст.81 ЦПК України. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Будь-яких інших належних та достатніх доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем суду не надано. У відповідності до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» № 4909/04, від 10.02. 2010 року). З урахуванням наведених обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання заповіту [PERSON] від 29.01.2016 року, посвідченого секретарем виконкому Буцнівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області [PERSON], за реєстром №8 нікчемним слід відмовити за безпідставністю. В силу вимог ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed