Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] в травні 2021 року звернувся до суду з вказаним позовом про визнання за ним права власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що [INFO] померла її матір [PERSON] .. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла квартири [ADDRESS] . Вона має право відповідно до ст. 1241 ЦК України на обов`язкову частку у спадщині, однак, через відсутність у неї правовстановлюючих документів, не має можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, через що вимушена звернутися до суду. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Жукової О.Є. від 11 червня 2021 року по справі відкрите провадження, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 02.09.2021 року відповідачем [PERSON] була подана зустрічна позовна заява про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом. У зустрічному позові [PERSON] просив суд первісний позов задовольнити частково, визнавши за [PERSON] право власності на обов`язкову частку у спадщині, що залишилася після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , у вигляді ј частки квартири [ADDRESS] , а також визнати ним право власності на ѕ частини квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу. Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що 25 жовтня 2016 року [PERSON] видана постанова про відмову у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] матері - [PERSON] , 1925 року народження, яка на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , в зв`язку з тим, що ним не був наданий документ, що посвідчує право власності спадкодавця на спірну квартиру . Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Жукової О.Є. від 21 вересня 2021 року прийнято до провадження зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом та об`єднане в одне провадження справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Четверта Запорізька державна нотарільна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом. [PERSON] надала відзив на зустрічну позовну заяву, в якому в її задоволенні просила відмоти з тих підстав, що відповідачі ухилялися від надання дороги спадкодавця [PERSON] , а тому не мають права на спадкування згідно ст. 1244 ЦК України. Ухвалою суду від 20 жовтня 2021 рокузакрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25 листопада 2021 року. У вступному слові позивач за первісним позовом та її представник наполягали на задоволенні позовної заяви, в задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Представник відповідача - позивача [PERSON] підтримав зустрічний позов , первісний позов просив задовольнити частково з підстав зазначених у зустрічному позові. Відповідач за первісним позовом [PERSON] , належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав , в зв`язку з чим на підставі ч.2 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у її відсутність на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Четверта Запорізька державна нотарільна контора надала суду клопотання про розгляд справи у відсутність її представника. Суд вислухавши вступне слово учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] відкрилась спадщина після померлої [PERSON] , [INFO] , яка на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно заповіту від 07 лютого 2001 року, який посвідчений державним нотаріусом Четвертої запорізької державної нотаріальної контори Кузьміною О.В., зареєстрований в реєстрі за № 1-136 , [PERSON] усе майно, що буде належати їй на день смерті , в тому числі квартиру за адресою: [ADDRESS] , заповіла [PERSON] .. 21 березня 2016 року до Четвертої запорізької державної нотаріальної контори подана [PERSON] заява про прийняття спадщини за заповітом після померлої [INFO] матері - [PERSON] , яка була зареєстрована за № 255 та на її підставі заведено спадкову справу № 91/2016. 11 червня 2016 року до Четвертої запорізької Державної нотаріальної контори подана [PERSON] заява про прийняття спадщини за законом згідно ст. 1241 Цивільного кодексу України, після померлої [INFO] матері - [PERSON] . 23 вересня 2016 року до Четвертої запорізької державної нотаріальної контори подана [PERSON] заява про прийняття спадщини в повному обсязі за законом після померлої [INFO] бабусі - [PERSON] . Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за Заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі "відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до статті 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 Цивільного кодексу України. Черговість спадкування визначена статтями 1261-1265 Цивільного кодексу України, а тому [PERSON] не має права на спадкування після померлої [PERSON] , а отже остання не є належним відповідачем по справі. Слід окремо зазначити, що закон закріплює право фізичної особи призначити спадкоємців шляхом складання заповіту і розподілити спадкове майно, майнові права та обов`язки на свій розсуд. Разом з тим, у статті 1241 Цивільного кодексу України визначено право певних осіб на отримання частки спадкового майна, незалежно від змісту заповіту закон гарантує визначену частку спадщини, яка називається обов`язковою часткою. Таким чином, свобода спадкового розпорядження обмежується правом осіб, які закликаються до спадкування незалежно від волі спадкодавця в силу прямої вказівки закону. Перелік таких осіб, визначений вищевказаною статтею Цивільного кодексу України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. До цього переліку входять лише особи, які належать до першої черги спадкоємців за законом і є малолітніми, неповнолітніми, повнолітніми непрацездатними дітьми спадкодавця (в тому числі усиновленими), непрацездатною вдовою (вдівцем), непрацездатними батьками (усиновителями) та дітьми, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Малолітніми є особи, що не досягли чотирнадцяти років, неповнолітніми є особи, що не досягли вісімнадцяти років. Непрацездатними вважаються жінки, які досягли 55 років та чоловіки - 60 років; інваліди І, ІІ, ІІІ груп, незалежно від того, чи призначена їм пенсія. З метою отримання свідоцтва про право власності на вищевказану квартиру в порядку спадкування за заповітом , [PERSON] звернувся до [PERSON] , державного нотаріуса Четвертої запорізької державної нотаріальної контори. 05 жовтня 2016 року державним нотаріусом Четвертої запорізької державної нотаріальної контори Бережко С.М. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, яка вмотивована тим, що [PERSON] документ, що посвідчує право власності спадкодавця на квартиру [ADDRESS] , зареєстрований згідно чинного законодавства України, необхідний для видачі свідоцтва про право на спадщину, не був наданий. 18 лютого 2021 року до Четвертої запорізької державної нотаріальної контори звернулась [PERSON] з питання видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом згідно ст. 1241 Цивільного кодексу України на 1/4 (одну/четверту) частку квартири після померлої [INFO] матері - [PERSON] , 1925 року народження, яка на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно із копією Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18 лютого 2021 року державним нотаріусом Четвертої запорізької державної нотаріальної контори Бережко С.М., позивачу за первісним позовом [PERSON] відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, на 1/4 (одну/четверту) частку квартири після померлої [INFO] матері - [PERSON] через ненадання документа, що посвідчує право власності спадкодавця на спірну квартиру. Стаття 15 Цивільного кодексу України надає право громадянам України на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, для чого, у відповідності з вимогами ст. 16 цього ж Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом зазначених норм спадкового законодавства у справах про визнання права власності у порядку спадкування судам необхідно встановити, яке саме майно належало спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, про визнання право власності на яке в порядку спадкування за законом заявлені позовні вимоги. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 4.15. ст. 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Матеріалами справи підтверджено , що квартира [ADDRESS] , відповідно до копії свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 23.03.1993, виданого виконкомом Жовтневої районної ради народних депутатів , належить на праві власності [PERSON] . Зазначені обставини встановлені також відповіддю ТОВ «ЗМБТІ» від 07.10.2016 року № 11174. Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON] , а [PERSON] як пенсіонер за віком та інвалід 3 групи має право на обов`язкову частку у спадщині, останні прийняли спадщину шляхом надання заяв про прийняття спадщини, право власності спадкодавця на спірну квартиру не оспорюється жодною особою, права та законні інтереси інших осіб не порушено, суд приходить до висновку, що з урахуванням надання позивачем за первісним та зустрічним позовом належних та допустимих доказів належності спадкодавцю на праві власності квартири [ADDRESS] , зустрічний позов слід задовольнити, а первісний позов слід задовольнити частково визнати за [PERSON] право власності на обов`язкову частку у спадщині, що залишися після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , у вигляді ј частки квартири [ADDRESS] . При цьому, суд вважає безпідставними доводи [PERSON] щодо усунення від спадкування [PERSON] , оскільки зазначені вимоги не були предметом судового розгляду, а за правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягнувши з [PERSON] на користь держави судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 681,00 гривень, а з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір в сумі 1512, 18 гривень. Крім того, [PERSON] просив стягнути з позивача за первісним позовом витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 гривень. Понесення зазначених витрат [PERSON] підтверджено п.3.1 договору про надання правничої допомоги та представництво від 30 серпня 2021 року, який укладений [PERSON] з адвокатом Трачук Н.І. та розпискою про отримання оплати адвокатом за договором від 25.11.2021. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вищезазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій (стаття 137 Цивільного процесуального кодексу України). Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У зазначеній вище постанові Верховний Суд зменшив розмір судових витрат, зважаючи на те, що заявлений розмір був неспівмірний зі складністю справи. Підсумовуючи викладене, з огляду на складність справи, та враховуючи, що [PERSON] у відзиві на зустрічну позовну заяву заявлено клопотання про зменшення судових витрат, суд приходить до висновку, що слід зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу понесених [PERSON] до 3000,00 гривень та стягнути зазначені витрати з [PERSON] .

Outcome: partial