Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом 01.02.2019 року обґрунтовуючи тим, що 31.08.2017 року о 09 год. 20 хв. на автодорозі Р-32 Кременець-Біла Церква - Ржищів, поблизу с. Томилівка, Білоцерківського району, Київської області, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «ЗАЗ 110308», д.н.з. [NUMBER] , під час виконання маневру обгону не переконався в тому, що один з водіїв транспортних засобів, які рухаються за ним і яким може бути створено перешкоду, не розпочав обгону, проявив неуважність, не відповідно відреагував на зміну дорожньої обстановки, перед перестроюванням ліворуч на смугу зустрічного руху, не переконався, що це буде безпечним і не створюватиме небезпеки іншим учасникам руху, виконав вказаний маневр, що примусило водія автомобіля «КІА СЕRАТО», д.н.з. [NUMBER] , тобто його, [PERSON] , різко змінити швидкість, напрямок свого руху для забезпечення особистої безпеки та інших громадян, що призвело до перекидання автомобіля КІА Черато в лівий кювет і механічних пошкоджень автомобіля та завдало йому матеріальних збитків і тілесні ушкодження. За даним фактом дорожньо-транспортної пригоди СВ Білоцерківської відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області було зареєстроване кримінальне провадження за №12017110030004637 від 31.08.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч. 1 КК України. В ході досудового слідства проведена судово-медична експертиза на предмет встановлення тяжкості тілесних ушкоджень, які він отримав внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №544/д від 09.10.2017 року, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому заподіяно легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. 19.01.2018 року кримінальне провадження за даним фактом, після проведення відповідних слідчих дій, було закрите у відповідності до п.2 ч.1 ст.284 КПК України, оскільки диспозиція ч.1 ст.286 КК України передбачає наявність у потерпілого середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а йому були спричинені тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. 09.02.2018 року постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, у справі № 357/1011/18, [PERSON] було визнано винним у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди, а саме вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн. Зазначена постанова набрала законної сили 20.02.2018 року і винуватцем ДТП не оскаржувалась. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, автомобілю «КІА СЕRАТО» д.н.з. [NUMBER] були завдані механічні пошкодження. Вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 171 685,48 грн., що підтверджується відповідним звітом оцінювача №МК0298_17 від 24.10.2017 року. Частину матеріальної шкоди за пошкоджений автомобіль у розмірі 100 000 грн. йому відшкодовано у вигляді страхової виплати МТСБУ, у зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальній винуватця ДТП не була застрахована на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди у жодній страховій компанії. Таким чином, отриманої від МТСБУ суми для відшкодування збитків внаслідок пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді належного йому автомобіля, недостатньо, оскільки різниця, між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою становить 71 685,48 гривень (171 685,48 - 100 000,00 = 71685.48). Внаслідок отриманих ним під час дорожньо-транспортної пригоди травм, в період з 31.08.2017 року по 18.10.2017 року, він знаходився на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділенні Білоцерківської міської лікарні № 2. МТСБУ йому було відшкодовано 8 784,03 грн. в рахунок відшкодування понесених ним затрат на придбання медикаментів та ліків для проходження курсу лікування. В результаті дорожньо-транспортної пригоди йому була спричинена, також, і моральна шкода, яка виразилась у тому, що він тривалий знаходився на лікуванні, у нього погіршилось здоров`я, дана пригода позначилась на його душевному стані та самопочутті, внаслідок чого він зазнав та зазнає і в даний час моральних страждань. До нього досить часто до сьогоднішнього дня приходять думки, наслідки дорожньо-транспортної пригоди могли бути для нього набагато гіршими, а саме, що його могло й не бути вже у живих, адже дорожньо-транспортна пригода була досить серйозна, і це негативним чином постійно відображається на його здоров`ї. Також, під час перебування на лікуванні, він був позбавлений можливості працювати на своїй основній роботі, змушений відшуковувати грошові кошти для лікування. Своїм рідним він доставляв постійного клопоту, так як вони на час його лікування змушені були доглядати його, витрачати свій час, і його це також сильно хвилювало. Також, після проходження курсу лікування, він відволікався від свого звичного ритму життя, так як ще повністю не будучи здоровим після лікування він змушений був приймати участь у слідчих діях у кримінальному провадженні. Це також доставляло йому постійні переживання та незручності, що негативно впливало на його здоров`я. У зв`язку з викладеними обставинами моральну шкоду оцінює у розмірі 100 000 грн. Тому, просив стягнути з відповідача на свою користь збитки, які завдані йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 171 685,48 грн., що складаються з 71 685,48 грн. - матеріальної шкоди, 100 000 грн. - моральної шкоди та стягнути судові витрати в розмірі 1 536,80 грн. 21.02.2019 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 15.03.2019 року відповідач [PERSON] подав відзив, в якому зазначив, що відповідно до п.1.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. Ст. 124 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення дорожньо-транспортної пригоди без тяжких наслідків, а саме за порушення учасниками дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Однак, в його діях був відсутній склад (суб`єктивна сторона та об`єктивна сторона) адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Натомість, його було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, тобто за порушення Правил дорожнього руху, що спричинили створення аварійної обстановки, а саме: примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян. Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП включає наявність наслідків у вигляді, зокрема, пошкодження транспортних засобів та причинно-наслідкового зв`язку між порушенням Правил дорожнього руху та такими пошкодженнями. Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП включає наявність наслідків у вигляді аварійної обстановки, та причинно-наслідкового зв`язку між порушенням Правил дорожнього руху та аварійною обстановкою. Таким чином, його було притягнуто до відповідальності виключно за те, що він створив аварійну обстановку. Завдана позивачу шкода не є прямим наслідком його дій. Його не було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Фактично, в ситуації, описаній в позовній заяві, мало місце два юридичні факти: створення ним аварійної обстановки, за що його і було притягнуто до відповідальності; дорожньо-транспортна пригода, учасником якої він не був, а єдиним учасником якої був сам позивач. Вищеописані обставини ставлять під сумнів можливість відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Отже, відсутність його вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди і відсутність факту його участі в ній унеможливлює відшкодування ним шкоди, яка ним завдана не була. Вважає, що дані обставини, також, унеможливлюють відшкодування шкоди позивачу Моторним (транспортним) страховим бюро України в порядку, передбаченому Законом. В позовній заяві стверджується, що частину заподіяної шкоди, а саме 100 000 грн. позивачу було відшкодовано МТСБУ в порядку, передбаченому Законом. Однак, ця обставина не підтверджується жодним належним доказом, доданим до позовної заяви. Необґрунтованим є розмір майнової шкоди, яка, на думку позивача, була завдана ним. Так, до позовної заяви додано копію звіту, проаналізувавши який, можна дійти висновку, що він не підтверджує ані розмір майнової шкоди, ані факт того, що його було складено саме для визначення розміру шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, описаною в позовній заяві. Замовником дослідження була невідома йому фізична особа - [PERSON] , яка не є стороною спірних правовідносин. Зі Звіту не вбачається, що він був складений для визначення розміру майнової шкоди, яка, на думку позивача, була завдана йому ним, саме 31.08.2017 року, що викликає обгрунтовані сумніви відносно того, що транспортний засіб позивача не був причетним до інших дорожньо-транспортних пригод, які могли відбутись після 31.08.2017 року. Зі Звіту випливає, що оскільки вартість відновлювального ремонту транспортного засобу (380226,30 грн.) є більшою ринкової вартості цього транспортного засобу (171685,48 грн.), вартість матеріального збитку складає 171685,48 грн. Однак, у Звіті не обгрунтовано належним чином ринкову вартість транспортного засобу позивача, оскільки при її визначенні було взято до уваги вартість одного аналогічного транспортного засобу. При цьому не було враховано пробіг транспортного засобу, з яким відбувалось порівняння, а також те, що на транспортному засобі позивача був наявним перепробіг. Відтак, і цей доказ неможна вважати належним в розумінні ч. 1 ст. 77 ЦПК України. Позивачем належним чином не було обґрунтовано розмір моральної шкоди, який він оцінює у 100000 грн., і яка, на його думку, була завдана ним. Позивач зазначає, що думки про дорожньо-транспортну пригоду негативно відображаються на його здоров`ї. Однак, позивачем не надано доказів погіршення стану його здоров`я, що відбулося вже після проходження ним стаціонарного та амбулаторного лікування, тобто після 18.10.2017 року. Позивач, обґрунтовуючи розмір завданої йому моральної шкоди, зазначає, що під час перебування на лікуванні він був позбавлений можливості працювати на його основній роботі. З цього приводу варто звернути увагу на те, що позивачем не надано доказів наявності у нього трудових відносин з будь-яким роботодавцем на момент проходження лікування. Крім того, відсутність можливості працювати не може обґрунтовувати розмір моральної шкоди. Втрачений заробіток особи у разі доведення його розміру може бути компенсований на підставі ст. 1195 ЦК України. Посилання позивача на те, що він був змушений приймати участь у слідчих діях в межах кримінального провадження є безпідставними. Маючи статус потерпілого у кримінальному провадженні, позивач користувався своїми правами та виконував обов`язки, передбачені КК України. Крім того, дане кримінальне провадження було закрито на підставі Постанови від 19.01.2018 року Тому, просив відмовити [PERSON] у задоволенні позову повністю. 21.05.2019 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 06.06.2019 року позивач [PERSON] подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що доводи відповідача, наведені у відзиві не грунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини та ніяким чином не спростовують його доводи, наведені у позовній заяві, щодо того, що заподіяна мені майнова та моральна шкода спричинена саме з вини відповідача. Вина [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 31.08.2017 року о 09 год. 20 хв. на автодорозі Р-32 Кременець-Біла Церква-Ржищів за участі автотранспортних засобів ЗАЗ 110308 д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та КІА Черато д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] підтверджується постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.02.2018 року у справі № 357/1011/18. Згідно вказаної постанови суду, [PERSON] , здійснив перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень дорожнього руху, проїзд на заборонений сигнал регулювання дорожнього руху та порушення інших правил дорожнього руху, що спричинили створення аварійної обстановки, а саме: примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки інших громадян, що підтвердженні фактичними даними, та порушенням п.п.2.3 б. 10.1. 10.3, 14.2 а,в Правил дорожнього руху України. Судом при розгляді вказаної адміністративної справи встановлено, що порушення правил дорожнього руху відповідачем, примусило водія КІА Черато д.н.з. [NUMBER] [PERSON] різко змінити швидкість, напрямок свого руху для забезпечення особистої безпеки та інших громадян, що призвело до перекидання автомобіля КІА Черато в лівий кувет, що призвело до його механічних пошкоджень, та завдало матеріальних збитків, чим вчинено правопорушення передбачене ст.122 ч.4 КУпАП, за вчинення якого на [PERSON] накладено стягнення у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 680 грн. При чому, як зазначив суд у своїй постанові, вказане адміністративне правопорушення [PERSON] вчинене умисно та є грубим порушенням порядку користування транспортними засобами. Згідно тексту постанови, [PERSON] свою вину визнав та просив суд суворо не карати. Таким чином, як вбачається з зазначеної постанови суду, між неправомірними діями [PERSON] та спричиненою внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкодою, є безпосередній причинний зв`язок. Постанова Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.02.2018 року у справі № 357/1011/18 набрала чинності 20.02.2018 року і винуватцем ДТП [PERSON] не оскаржувалась. Посилання відповідача [PERSON] на відсутність доказів про причинно-наслідковий зв`язок між його діями при керуванні ним автомобілем ЗАЗ та пошкодженням автомобіля КІА Черато, оскільки він притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 КУпАП, а не за ст.124 КУпАП, є необгрунтованими. Згідно Постанови Білоцерківського міськрайонного суду від 09.02.2018 року, зазначено, що він порушивши відповідні пункти ПДР створив аварійну ситуацію саме у відношенні автомобіля КІА Черато д.н.з. [NUMBER] , що також у свою чергу спростовує його доводи, наведені у відзиві, щодо відсутності причинно-наслідкового зв`язку між його діями і пошкодженням автомобіля КІА Черато. З приводу незгоди відповідача зі звітом оцінювача № МК0298_17 про оцінку Кіа Сегаtо [NUMBER] , зазначає, що як вбачається з тексту самого звіту, підставою для проведення дослідження є Договір № МК0298_17 від 11 жовтня 2017 року, укладений із [PERSON] . Дійсно, так як він на той час знаходився іще на стаціонарному лікуванні, внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди, питання щодо проведення оцінки автомобіля та зокрема спричиненої майнової шкоди, внаслідок ДТП він доручив своєму зятеві [PERSON] , оскільки він сам фізично через хворобу не міг цим займатись. Тому, допомогти здійснити оплату за проведення огляду пошкодженого автомобіля та бути присутнім під час послідуючого складання звіту оцінщика він попросив свою довірену особу [PERSON] . [PERSON] був також присутнім 18.10.2017 року під час огляду автомобіля, КІА Черато д.н.з. [NUMBER] , оцінювачем, як це вбачається з тексту самого звіту та при огляді пошкоджень автомобіля, при цьому жодних зауважень щодо того, що автомобіль пошкоджений у якійсь іншій аварії не зазначав, з процедурою огляду, висновками оцінювача погоджувався у повному обсязі. [PERSON] підписував протокол огляду транспортного засобу від 18.10.2017 року і своїми підписами засвідчував на кожній його сторінці, що пошкодження автомобіля у протоколі огляду записані вірно, при цьому жодних зауважень щодо порядку огляду, виявлених механічних пошкоджень автомобіля не подавав. До сьогоднішнього дня [PERSON] не вживав заходів щодо проведення будь-якої іншої оцінки транспортного засобу на своє власне замовлення, якщо він не погоджується зі звітом оцінщика. До позовної заяви ним були надані всі підтверджуючі медичні документи, які свідчать про його тривале перебування на лікарняному внаслідок ДТП, у вказаних медичних документах вказується його місце роботи і посада, а саме механік ТОВ «Ратушенко», с. Новосілки. Таким чином, доводи відповідача, наведені у відзиві є необгрунтованими та ніяким чином не спростовують його доводи, тому просив позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду подав клопотання, в якому просив розгляд справи провести у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи, Моторно (транспортне) страхового бюро України, адвокат Патрик Ганна Григорівна в судове засідання не з`явилася, до суду направила пояснення, в яких зазначила, що з постанови про закриття кримінального провадження Білоцерківського ВП ГУ НП у Київській області від 19.01.2018 року відносно відповідача [PERSON] , вбачається, що ним були визнані всі обставини по факту дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 31.08.2017 року на автодорозі Р-32 Кременець-Біла Церква-Ржищів, що відбулася за його участю, в тому числі й факт заподіяння шкоди позивачу. Також, вказані обставини і вина визнані відповідачем, не заперечувалися і при розгляді адміністративного матеріалу про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 КУпАП, що підтверджується постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.02.2018 року. Просила рішення постановити згідно чинного законодавства та розгляд справи провести у відсутності представника МТСБУ. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайнових правам фізичної або юридичної особа, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Судом встановлено, що 31.08.2017 року [PERSON] керуючи автомобілем «ЗАЗ 110308», державний номер знак [NUMBER] , під час виконання маневру обгону не переконався в тому, що один з водіїв транспортних засобів, які рухаються за ним і яким може бути створено перешкоду, не розпочав обгону, проявив неуважність, не відповідно відреагував на зміну дорожньої обстановки, перед перестроюванням ліворуч на смугу зустрічного руху, не переконався, що буде безпечним і не створюватиме небезпеки іншим учасникам руху, виконав вказаний маневр, що примусило водія автомобіля «КІА Черато» державний номер знак [NUMBER] різко змінити швидкість, напрямок свого руху для забезпечення особистої безпеки та інших громадян, що призвело до перекидання автомобіля «КІА Черато» в лівий кувет, що призвело до його механічних пошкоджень та завдало матеріальних збитків, чим вчинено правопорушення, передбачене ч.4 ст.122 КУпАП. Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушень відповідачем п.2.3 (б), п. 10.1, п.10.3, 14.2 а,в Правил дорожнього руху України. Як вбачається з Витягу з кримінального провадження №12017110030004637 (а.с.10), 31.08.2017 року було внесено відомості до ЄРДР про те, що 31.08.2017 року до чергової частини Білоцерківського ВП надійшло повідомлення від лікаря ШМД про те, що ним було надано медичну допомогу [PERSON] , [INFO] , діагноз: ЗЧМТ, СГМ, забійна рвана рана правої тім`яної ділянки, рвана рана правої вушної раковини. Було встановлено, що вказана особа травми отримала під час ДТП, що відбулася на 348 км +600 метрів автодороги, поблизу с. Томилівка Білоцерківського району, а саме будучи водієм автомобіля «KIA CERATO», державний номер знак [NUMBER] та за участю автомобіля «ЗАЗ 110308», державний номер знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , [INFO] . 19.01.2018 року капітаном поліції Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Зінченко Д.Л. було винесено постанову про закриття кримінального провадження, що внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017110030004637 від 31.08.2017 року, за відсутністю в діянні водія [PERSON] складу злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, що підтверджується постановою від 19.01.2018 року (а.с.11-12). 09.02.2018 року постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі сорока неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 680 грн. Відповідно до ч. ч. 4 - 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається, з постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.02.2018 року, у справі № 357/1011/18, яка набрала законної сили 20.02.2018 року, судом було встановлено, що порушення правил дорожнього руху відповідачем, примусило водія КІА Черато д.н.з. [NUMBER] [PERSON] різко змінити швидкість, напрямок свого руху для забезпечення особистої безпеки та інших громадян, що призвело до перекидання автомобіля КІА Черато в лівий кувет, що призвело до його механічних пошкоджень, та завдало матеріальних збитків, чим вчинено правопорушення передбачене ст.122 ч.4 КУпАП, за вчинення якого на [PERSON] накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 680 грн. Вказане адміністративне правопорушення [PERSON] вчинене умисно та є грубим порушенням порядку користування транспортними засобами. [PERSON] свою вину визнав та просив суд суворо не карати. Таким чином, як вбачається з зазначеної постанови суду, між неправомірними діями [PERSON] та спричиненою внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкодою, є безпосередній причинний зв`язок, постанова не оскаржувалась. Посилання відповідача на відсутність доказів про причинно-наслідковий зв`язок між його діями при керуванні ним автомобілем ЗАЗ та пошкодженням автомобіля КІА Черато, оскільки він притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 КУпАП, а не за ст.124 КУпАП, є необґрунтованими, адже судом встановлено, що він порушивши відповідні пункти ПДР створив аварійну ситуацію саме у відношенні автомобіля КІА Черато д.н.з. [NUMBER] , що також, у свою чергу спростовує його доводи, наведені у відзиві, щодо відсутності причинно-наслідкового зв`язку між його діями і пошкодженням автомобіля КІА Черато. Отже, протиправна поведінка [PERSON] , його вина та причинний зв`язок між протиправною поведінкою та настанням наслідків у виді збитків доведено постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.02.2018 року. Згідно зі ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не застрахував свою цивільно-правову відповідальність на випадок спричинення шкоди третім особам з його вини. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст.39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до вимог ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно з положеннями 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до Моторного /транспортного/ страхового бюро України /МТСБУ/ із заявою про виплату відшкодування шкоди в результаті пошкодження в ДТП належного йому транспортного засобу, оскільки договори страхування, відповідно до яких страховики могли б відшкодувати спричинені збитки, відсутні. Відповідно до наказу по МТСБУ від 06.06.2018 року за №5490 «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих» (а.с.52), на підставі наданих заявником документів, було прийнято рішення про перерахування на розрахунковий рахунок [PERSON] - 100 000 грн. за шкоду, заподіяну в результаті ДТП. Як вбачається з платіжного доручення від 07.06.2018 року за №908889 (а.с.53), МТСБУ перерахувало [PERSON] кошти в розмірі 100 000 грн., згідно наказу №5490 від 06.06.2018 року. Даний факт, також, підтверджується довідкою ПАТ «Приватбанк» (а.с.25), про те, що на рахунок [PERSON] надійшли кошти в розмірі 100 000 грн., які перераховані МТСБУ, згідно наказу №5490 від 06.06.2018 року. Відповідно до наказу по МТСБУ від 02.11.2018 року за №10142 «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих» (а.с.54), на підставі наданих заявником документів, було прийнято рішення про перерахування на розрахунковий рахунок [PERSON] - 8 784,03 грн. за шкоду, заподіяну в результаті ДТП. Як вбачається з платіжного доручення від 05.11.2018 року за №1013626 (а.с.55), МТСБУ перерахувало [PERSON] кошти в розмірі 8 784,03 грн., згідно наказу №10142 від 02.11.2018 року. Також, даний факт, підтверджується довідкою ПАТ «Приватбанк» (а.с.26), про те, що на рахунок [PERSON] надійшли кошти в розмірі 8 784,03 грн., які перераховані МТСБУ, згідно наказу №10142 від 02.11.2018 року. Тобто, МТСБУ визнало зазначену дорожню пригоду страховим випадком та виплатило власнику автомобіля [PERSON] кошти у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі. Однак, як вбачається із Звіту №МК0298_17 від 24.10.2017 року, про оцінку Kia Cerato EX, державний номер [NUMBER] (а.с.15-20), вартість відновлювального ремонту Kia Cerato EX, державний номер [NUMBER] , становить 171 685 грн. 48 коп. З матеріалів справи вбачається, що ДТП сталася з вини відповідача, постанова про визнання [PERSON] винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП набрала законної сили, а отже саме [PERSON] відповідно до положень ст.1188 ЦК України зобов`язаний відшкодувати збитки спричинені внаслідок пошкодження автомобіля Kia Cerato EX, державний номер [NUMBER] , власнику транспортного засобу [PERSON] , спричинені внаслідок пошкодження цього автомобіля. Згідно вимог ст. 1187 ЦК України, в разі заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки, обов`язок по її відшкодуванню покладається на особу, яка володіє транспортним засобом, використання якого призвело до заподіяння шкоди. В даному випадку особою відповідальною за відшкодування шкоди є відповідач [PERSON] , який володів транспортним засобом, використання якого призвело до заподіяння шкоди. Відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву посилається на те, що пошкодження даного автомобіля сталося не з його вини, оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності не за ст.124 КУпАП, а за ч.4 ст.122 КУпАП. Однак, як було зазначено вище, постанова від 09.02.2018 року набрала законної сили, (а.с.13), а встановлені обставини в даній постанові є доказом протиправної поведінки [PERSON] . Також, в постанові про закриття кримінального провадження від 19.01.2018 року (а.с.11-12), зазначено, що 31.08.2017 року близько 09 год. 20 хв. на автодорозі Р-32 Кременець-Біла Церква-Ржищів, поблизу с. Томилівка Білоцерківського району Київської області, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю водія [PERSON] , [INFO] , який керував автомобілем «Kia Cerato» державний номер знак [NUMBER] та за участі автомобіля «ЗАЗ 110308» державний номер знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок даної ДТП водій [PERSON] отримав тілесні ушкодження та каретою ШМД був доставлений до Білоцерківської МЛ №2. 31.08.2017 року за даним фактом було відкрито кримінальне провадження №12017110030004637 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Порушення водієм [PERSON] пп.2.3(б), 10.1, 10.3, 14.2 (а,в) Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку із настанням наслідків. Тобто, вина [PERSON] та причинний зв`язок між протиправною його поведінкою та настанням наслідків у виді збитків [PERSON] є доведеною. Також, у відзиві відповідач посилається щодо необґрунтованості розміру майнової шкоди, оскільки замовником звіту була невідома йому фізична особа - [PERSON] , яка не є стороною спірних правовідносин та зі Звіту не вбачається, що він був складений для визначення розміру майнової шкоди, яка, на думку позивача, була завдана йому саме ним 31.08.2017 року, і в нього це викликає обгрунтовані сумніви відносно того, що транспортний засіб позивача не був причетним до інших дорожньо-транспортних пригод, які могли відбутись після 31.08.2017 року. Як вбачається із Звіту №МК0298_17 від 24.10.2017 року, про оцінку Kia Cerato EX, державний номер [NUMBER] (а.с.15-20), огляд об`єкта дослідження проводився 18.10.2017 року в присутності довіреної особи [PERSON] , учасника ДТП [PERSON] ( протокол огляду ДТЗ від 18.10.2017 року), за адресою: Україна, м. Біла Церква, вул. Молодіжна, 20, огляд проводився в світлий час доби. Тобто, [PERSON] був присутній під час дослідження автомобіля, своїх зауважень та заперечень з приводу оцінки та огляду автомобіля не подавав. Суд критично оцінює зазначене у відзиві твердження відповідача щодо того, що автомобіль позивача міг бути причетний до іншого ДТП після 31.08.2017 року, оскільки належних та допустимих доказів в спростування доводів позивача до суду не надано. Крім того, відповідачем до відзиву на позов не додано жодних доказів в підтвердження викладених у ньому обставин та не заявлено клопотань про витребування доказів та призначення експертизи у визначеному законодавством порядку. Згідно зі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Відповідно до вимог ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Судом встановлено, що страхової виплати (страхового відшкодування) в будь-якому випадку недостатньо для повного відшкодування завданої шкоди та збитків [PERSON] , тому відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між страховою виплатою (страховим відшкодуванням) та фактичним розміром шкоди, що становить 71685,48 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду, посилаючись на те, що він тривалий час знаходився на лікуванні, і у нього погіршилось здоров`я, та дана пригода позначилась на його душевному стані та самопочутті. Як вбачається з довідки про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді від 17.09.2018 року (а.с.21), [PERSON] перебував на лікуванні КЗ БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» у нейрохірургічному відділенні стаціонарно з 31.08.2017 року по 22.09.2017 року. Також, як вбачається з довідки про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді від 26.09.2018 року (а.с.22), [PERSON] перебував на лікуванні КЗ БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» амбулаторно з 22.09.2018 року по 18.10.2018 року. Дані факти підтверджуються випискою з історії хвороби та випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с.23, 24). Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Особи, які зазнали порушення своїх, гарантованих Конституцією прав, нерідко високо оцінюють свої страждання. Тому розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи, та те, що позивач зазнав душевних страждань у зв`язку з пошкодженням майна, тривалий час перебував на лікуванні та тривалий час був змушений чекати відшкодування збитків та звертатись до суду, витрачаючи для цього час, порушився звичний для нього ритм життя, крім того, все це потребувало додаткових матеріальних затрат та моральних зусиль, тому розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається в сумі 10 000,00 грн. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] матеріальної шкоди в розмірі 71 685,48 грн. та моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати складаються з судового збору, який позивач сплатив при подачі позову до суду, тому, з відповідача на користь позивача стягуються кошти судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам, що становить 731,19 грн.

Outcome: partial