Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

Позивач\~ звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , Харківської міської ради, в якому просив визнати за ним право власності на Ѕ частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] батька [PERSON] В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: Ѕ частку квартири [ADDRESS] . [PERSON] за життя заповіту на належне йому майно не склав. Єдиними спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його діти: він, як позивач по справі та [PERSON] . Позивач зазначає, що він з 2000 року по день смерті [PERSON] , без реєстрації місця проживання, проживав з батьком однією сім`єю, вів спільне господарство за адресою: [ADDRESS] . Померлий [PERSON] був інвалідом 3-ї групи, а з 2015 року - 1-ї групи, у зв`язку з чим, позивач забезпечував батька харчуванням, ліками та доглядав його до дня настання смерті. Витрати з поховання батька позивач здійснив повністю за власний рахунок. У зв`язку з чим позивач вважає, що прийняв спадщину після смерті його батька у встановлений законом строк. Заяв про відмову від спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, не подавав. Відповідачка [PERSON] з 2006 року по даний час проживає за адресою: [ADDRESS] . У встановлений законом строк не подала заяву про прийняття спадщини після смерті її батька. У зв`язку з чим, відповідно до статі 1272 Цивільного кодексу України, вважається такою, що не прийняла її. 30.09.2019 року позивач, з метою оформлення належної йому спадщини після смерті батька, звернувся з відповідною заявою до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Рудаєвої В.О. Однак, приватним нотаріусом у заведені спадкової справи було відмовлено у зв`язку з пропуском строку на прийняття спадщини та відсутності доказів постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Рекомендовано позивачу звернутися до суду для визначення додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини. У зв`язку з чим, позивач був змушений звернутися до суду із зазначеним позовом. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, представник позивача подав до суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує в повному обсязі, просить суд задовольнити та розглянути справу за його відсутності та відсутності позивача. Представник відповідача Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, будь-яких заяв, клопотань від нього до суду не надходило. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Надала суду нотаріально засвідчену заяву, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі, підтвердила факт не прийняття нею спадщини після смерті батька та повідомила, що звертатися до суду з відповідною заяву про продовження строку для оформлення спадщини не має наміру, прохала суд розглянути справу за її відсутністю. Відповідно до вимог ч. 1 ст.223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідив матеріали справи, вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , видане Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 30 грудня 2016 року та Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги № 00017496655 від 30 грудня 2016 року, [INFO] помер [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статей 1217-1220 Цивільного кодексу України, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: Ѕ частку квартири [ADDRESS] . Зазначений факт підтверджується свідоцтвом про право власності на житло реєстраційний № [NUMBER] від 03.07.2000 р., зареєстровано у міському бюро технічної інвентаризації шляхом здійснення запису в реєстровій книзі за № П-5-55885 07липня 2000 року . Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (частина 1 стаття 1222 Цивільного кодексу України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визначення його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 Цивільного кодексу України). Згідно даних, що містяться у Витягу із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №57735689 від 30.09.2019 року [PERSON] за життя заповіту на належне йому майно не склав. Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Єдиними спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначені факти підтверджуються :свідоцтвом про народження [PERSON] . Серія [NUMBER] від 18.03.1978 року та свідоцтвом про народження [PERSON] . Серія [NUMBER] від 26.06.1973 року. Відповідно до статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживає разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу - шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноважені на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 Цивільного кодексу України). Якщо спадкоємець потягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина 1 статті 1272 Цивільного кодексу України). Таким чином, за змістом положень статей 1268, 1269 Цивільного Кодексу України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини чи ні. Згідно з частиною першою статті 29\~Цивільного кодексу\~України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця\~проживання в\~Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Як було встановлено в судовому засіданні, оскільки не спростовано сторонами у справі, позивач з 2000 року по день смерті [PERSON] , без реєстрації місця проживання, прожив з батьком однією сім`єю, вів спільне господарство за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] був інвалідом 3-ї групи, а з 2015 року - 1-ї групи, у зв`язку з чим, позивач забезпечував батька харчуванням, ліками та доглядав його до дня настання смерті. Витрати з поховання батька Позивач здійснив повністю за власний рахунок. Зазначені факти підтверджуються: поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які були сусідами померлого [PERSON] та проживають в будинку [ADDRESS] ; випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 5230 від 06.07.2015 року; договором замовлення №2901/с на організацію та проведення поховання від 29.12.2016 року ; рахунком-замовлення № 001886 від 25.12.2016 року;довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №096945 від 28.08.2015 року;довідкою [INFO] № 274 від17.03.2003 року . Відповідачка [PERSON] з 2006 року по даний час проживає за адресою: [ADDRESS] . У встановлений законом строк не подала заяву про прийняття спадщини після смерті її батька. У зв`язку з чим, відповідно до статі 1272 Цивільного кодексу України, вважається такою, що не прийняла її. Зазначені факти не заперечуються сторонами у справі та підтверджується письмовими доказами: паспортом громадянки Російської Федерації № [NUMBER] , виданий 13.06.2006 року; Витягом із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №57735689 від 30.09.2019 року . Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позивач є єдиними спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті його батька [PERSON] у встановлений законом строк, оскільки заяв про відмову від спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, не подавав. Суд зазначає, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання його батька не може бути доказом того, що він не проживав з ним, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі\~статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що Позивач, як спадкоємець не проживав з батьком, як спадкодавцем на час відкриття спадщини, так як обставини, встановлені частиною третьою\~статті 1268 Цивільного кодексу України, підтверджуються вищезазначеними письмовими доказами. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі\~№ 484/747/17 30.09.2019 року Позивач, з метою оформлення належної йому спадщини після смерті батька, звернувся з відповідною заявою до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Рудаєвої В.О. Однак, приватним нотаріусом листом вих. № 267\\01-16 від 30.09.2019 року у заведені спадкової справи було відмовлено у зв`язку з пропуском строку на прийняття спадщини та відсутності доказів постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Рекомендовано позивачу звернутися до суду для визначення додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30.05.2008,\~№ 7\~"Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду за правилами позовного провадження. При цьому, як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі № 24-753\\0\\4-13 від 06.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у випадках прийняття спадщини у порядку частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України, належним способом захисту є звернення спадкоємцем до суду саме з вимогою про визнання право власності на майно в порядку спадкування за законом, а не вимогою про визначення додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно зі\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст.\~4,\~5 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд зазначає, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку, в тому числі і у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюються або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів, встановивши, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину після смерті його батька [PERSON] , до складу якої входить Ѕ частку квартири [ADDRESS] , дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved