Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати майно об`єктом спільної сумісної власності сторін, а саме будинок [ADDRESS] , земельну ділянку, кадастровий номер №1810136300:03:012:0038, та визнати право власності по Ѕ частини за кожним із сторін на вказане майно. В обґрунтування позову пояснив, що вищезгадане майно сторонами було набуто під час шлюбу, є спільним майном подружжя. 12.06.2019 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просила визнати за нею право особистої приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер №1810136300:03:012:0038 та на житловий будинок [ADDRESS] . 01.07.2021 року [PERSON] подала заяву про залишення зустрічної позовної заяви без розгляду. Представник позивача за первісним позовом подав заяву про розгляд справи без його участі, первісні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 01.07.2021 року зустрічні позовні вимоги залишено без розгляду. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується змістом рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, у яких міститься підпис відповідача про отримання ним копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з доданими документами, а також судової повістки про виклик до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено. Позивач та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18.07.2002 року ( а.с 14). Від даного шлюбу мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ( а.с 14-16) 09.11.2015 року, рішенням Богунського районного суду м.Житомира, шлюб було розірвано( а.с. 17). Під час шлюбу сторонами було набуто право власності на наступне майно, а саме: -Згідно договору купівлі-продажу № 1927 від 15.04.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Катюха О.В. придбано будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (загальною площею 82,8 кв.м., житловою площею 54,3 кв.м.), право власності на який було зареєстровано на ім`я відповідача ( а.с. 58-60). -Згідно договору купівлі-продажу № 1928 від 15.04.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Катюха О.В. придбано земельну ділянку, кадастровий № 1810136300:03:012:0038, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (площею 0,1148 га), право власності на яку було зареєстровано на ім`я відповідача ( а.с.61-63). Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплене у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України. Зі змісту Кодексу про шлюб та сім"ю України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. В силу ст.ст. 10 ч.3, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Оскільки майно, а саме будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка, кадастровий № 1810136300:03:012:0038, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (площею 0,1148 га) набуті сторонами під час перебування в шлюбі, тому суд визнає вказане майно спільною сумісною власністю [PERSON] до [PERSON] . Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 368 Цивільного кодексу України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. В Пленумі Верховного Суду України в постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексуУкраїни та ст. 372 Цивільного кодексу України. Враховуючи, що частки в майні спільної сумісної власності є рівними, суд визнає право власності за [PERSON] та [PERSON] на будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (загальною площею 82,8 кв.м., житловою площею 54,3 кв.м.), та земельну ділянку, кадастровий № 1810136300:03:012:0038, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (площею 0,1148 га) по 1/2 частині за кожним. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача.

Outcome: approved