Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

заявник [PERSON] звернулася до суду з відповідною заявою та просить суд видати обмежувальний припис про заборону [PERSON] наближатись на відстань 500 метрів до її та дітей місця проживання (перебування, роботи, інших місць частого відвідування її та дітей, обмеживши його спілкування з дітьми та забороною розшукувати їх, вести спілкування та телефонні переговори, строком на 6 місяців, посилаючись на вчинення заінтересованою особою у відношенні неї та їх спільних дітей психологічного насильства. В обґрунтування вимог зазначила, що вона є внутрішньо переміщеною особою та багатодітною матір`ю, проживає разом з п`ятьма дітьми за адресою: [ADDRESS] . Вказане житло їй було надано містом для проживання разом з дітьми, однак до них без реєстрації самовільно приходив та проживав її колишній чоловік [PERSON] , шлюб з яким вони розірвали рішенням суду від 18.01.2018. Однак він з ними не зареєстрований, не проживає та не приймає жодної участі у житті та забезпеченні дітей, неодноразово, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, приходить до них додому та без жодного на те дозволу від неї, харчується продуктами та стравами, які вона купує та готує для малолітніх дітей, виносить з її помешкання продукти харчування, на її намаганні припинити це свавілля та вимоги покинути їх помешкання, вона отримує від нього погрози, залякування, що супроводжуються вимогами грошових коштів з неї для придбання алкогольних напоїв. Вона побоюється свого колишнього чоловіка, оскільки він погрожує її вбити, а дітей забрати собі, а після шлюбу вона також дізналась, що він був засуджений , проте за який злочин, їй не відомо. Більше всього вона хвилюється за психологічний стан своїх дітей, які неодноразово ставали свідками їх сварок та погроз зі сторони їх батька. Її старша донька має статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, бо під час воєнних дій в 2014 році вони проживали на території, на якій велися ці дії, свідком яких була її дитина. При цьому вона зверталась до правоохоронних органів, які винесли терміновий припис відносно [PERSON] ; постановами судів його притягували до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 173-2 КУпАП. Тому враховуючи викладене, оскільки дії [PERSON] підпадають під ознаки психологічного та економічного домашнього насилля відносно неї та їх малолітніх дітей, просить винести обмежувальний припис. Ухвалою суду від 25 червня 2021 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами окремого провадження за участю заявника та заінтересованої особи. В судовому засіданні 29.06.2021 заявник [PERSON] та її представник [PERSON] заявлені вимоги підтримали з підстав, викладених в заяві. Заінтересована особа [PERSON] 29.06.2021 заявлені вимоги не визнав, пояснив, що після переїзду до м. Кривого Рогу вони спільно з [PERSON] та дітьми переїхали винаймали житло за адресою: [ADDRESS] . Потім заявнця та діти отримали житло по [ADDRESS] . На прохання заявниці він не реєструвався у цьому помешканні, так як у такий спосіб вона отримує допомогу на дітей. Однак весь цей час вони проживали спільно, підтримували подружні стосунки, він приносив продукти харчування, купував дітям одяг, взуття і т.ін. Зараз він не проживає з сім"єю тижнів з два, так як вони з [PERSON] посварились. Таке траплялось і раніше, він змушений був на кілька днів йти від них, жити у знайомих, потім повертався до колишньої дружини та дітей. Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, суд дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] з 03 січня 2012 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2018 року між ними розірвано (а.с. 22 - копія рішення). Сторони є батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 15-19 - копії свідоцтв), які зареєстровані та проживають разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11 - копія довідки). Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року № 2229-VIII (далі - Закон № 2229-VIII) домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або неможливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці , заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону № 2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 1 Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (частина 4 статті 26 Закону № 2229-VIII ). Згідно з частиною третьою статті 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Частиною 2 ст. 26 даного Закону № 2229-VIII також передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків. До таких обмежень, зокрема, законодавець відніс заборону наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування) постраждалої особи; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи. тощо. За своєю правовою природою обмежувальний припис не є заходом покарання особи, а є тимчасовим заходом, який виконує захисну та запобіжну функцію та направлений на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків такого насильств У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону № 2229-VIII оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Зважаючи на наведені правил Закону № 2229-VIII, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суд під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів сторін, тощо. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав жінок. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї. У той же час згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, [PERSON] посилалася на вчинення [PERSON] психологічного та економічного насильства щодо неї та їх дітей за місцем їх реєстрації та фактичного проживання, що підтвердила в судовому засіданні. В якості доказів заявником додано до матеріалів заяви постанови Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 листопада 2019 року, 02 грудня 2019 року, 21 травня 2020 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, передбаченої частинами 1,2 статті 173-2 КУПАП; копію термінового заборонного припису від 13 травня 2020 року відносно [PERSON] та зверненням [PERSON] до правоохоронних органів в квітні 2021 року щодо поведінки [PERSON] , так як колишній чоловік виражався нецензурною лайкою на її адресу, тощо. Враховуючи викладене, а також надані в судовому засіданні пояснення сторін, суд погоджується щодо доведеності підстав для застосування тимчасових обмежувальних заходів щодо кривдника, враховуючи наявність триваючого конфлікту між колишнім подружжям, доведення фактів вчинення психологічного насильства в сім`ї, що підтверджується вищезазначеними письмовими доказами. Тому встановивши, що [PERSON] чинить психологічне насильство відносно [PERSON] , суд вважає необхідним видати обмежувальний припис щодо зобов`язання [PERSON] усунути такі перешкоди, оскільки зазначені порушення з боку кривдника мають всі ознаки такого насильства. Разом з тим, в частині заборон наближатися на відстань 500 метрів від місця проживання (перебування), чи інших місць частого відвідування дітей та спілкуватися з малолітніми дітьми, суд вважає необхідним відмовити, оскільки судом не встановлено випадків домашнього насильства відносно малолітніх дітей, а також ризиків настання насильства у майбутньому: матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в цій частині (постанова Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18). Вказані заборони можуть надмірно обмежувати права [PERSON] на свободу пересування, перебування в місцях загального користування, навчальних закладах, впливати на спілкування батька з дітьми, тощо, а отже обмеження щодо дітей не можна визнати пропорційними меті застосування щодо нього обмежувального припису (постанова Верховного Суду від 26 лютого 2020 року по справі № 154/1692/19 (провадження № 61-17191св19). Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для видання обмежувального припису в частині заборон відносно [PERSON] строком на 3 місяці, який вважає достатнім з урахуванням обставин справи, роз`яснивши заявнику, що обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу. Крім того, на виконання вимог частини 2 статті 3508 ЦПК України, суд вважає необхідним повідомити про видачу обмежувального припису уповноважений підрозділ органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також виконавчий орган районної у місті ради за місцем проживання (перебування) заявника. Судові витрати, відповідно до частини 3 статті 3505 ЦПК України, відносяться за рахунок держави.

Outcome: partial