Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. В підтвердження заявлених позовних вимог посилається на те, що майно, а саме: житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: с. Бережниця Самбірського району Львівської область, вул. Сонячна, 13, належав до суспільної групи - колгоспний двір, головою (і єдиним членом) якого була [PERSON], що підтверджується копією погосподарської книги за 1986 1990 роки Вартість такого будинковолодіння згідно довідки ФОП [PERSON] від 06.12.2018 року становить 122 382,00 грн. Відповідно до записів в погосподарській книзі [PERSON] станом на 01.07.1990 року була зареєстрована одна. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Частиною 2 ст.123 ЦК УРСР, визначено, розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності п.6, а,б" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили право на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. В п.3.1 [PERSON] ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, тощо. Отже, [PERSON] набула права на власність на будинковолодіння, що знаходиться за адресою: с. Бережниця Самбірського району Львівської область, вул. Сонячна, 13 одноособово, в цілому. 27.08.1992 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СГ № 522209, виданим виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Самбірського району Львівської області. Після її смерті відкрилася спадщина на будинковолодіння за адресою: с. Бережниця Самбірського району Львівської область, вул. Сонячна, 13. За життя [PERSON] склала заповіт від 05.08.1990 року відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що за законом матиме право заповіла [PERSON], який являється її внуком (по мамі), що убачається з свідоцтва про народження серії І-УР № 335225 та витягів з ДРАЦС №00021229633; №00021234536; №00021263817. Відповідно до довідки [PERSON] сільської ради № 1933, [PERSON] проживав з спадкодавцем, а також після його смерті, користувався майном спадкодавця, тобто вступив в управління та володіння спадковим майном, а відтак вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ст. 534 та ст. 549 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач з урахуванням зазначеного звернувся до приватного нотаріуса Самбірського нотаріального округу [PERSON] з приводу спадкування, однак нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що будинковолодіння, що знаходиться за адресою: с. Бережниця Самбірського району Львівської область, вул. Сонячна, 13 було майном колгоспного двору, частки в якому не визначені. Згідно п.\~23\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~7\~від 30.05.2008\~року у\~разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. А тому просить постановити рішення, яким: - визнати за ним як спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 27.08.1992 року право власності на житловий будинок та належні до нього господарські будівлі і споруди, що знаходиться за адресою: с. Бережниця Самбірського району Львівської область, вул. Сонячна, 13. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, подав до суду заяву, в якій позов підтримав повністю, просить його задовольнити, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а справу слухати у його відсутності. Представник відповідача\~[PERSON] сільської\~ради в\~судове засідання\~не зявився,\~подав до\~суду заяву,\~в якій\~позов визнає\~повністю,\~не заперечував проти його задоволення, просив слухати справу у його відсутності. Суд, розглянувши справу в порядку\~ч. 4 ст. 206 ЦПК України,\~приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. При цьому суд виходить з того, що згідно цієї статті\~у разі\~\~визнання відповідачем\~\~позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Встановивши вищезазначене, суд задовольняє вимоги. На підставі викладеного,

Outcome: approved