Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до Орджонікідзевського міського суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів встановленого рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 21.04.2015 року та просить суд зменшити розмір стягуваних з нього аліментів, визначений рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 21.04.2015 року по справі №184/718/15-ц, та стягувати з нього на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/8 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини щомісяця, починаючи з дня набрання рішення законної сили, до досягнення сином повноліття та виконавчий лист, виданий по цивільній справі №184/718/15-ц. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним. Від шлюбу з [PERSON] , позивач має спільного сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 21.04.2015 року по справі № 184/718/15-ц з позивач на користь відповідача [PERSON] було стягнуто на утримання сина [PERSON] , аліменти в розмірі ј частини зі всіх видів його заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини щомісяця, починаючи з 30.03.2015 року до досягнення повноліття сина. Постановою Центрально-Міського відділу ДВС від 28.04.2015 року відкрито виконавче провадження №47405049. З 30.11.2018 року і до цього часу матеріальний стан позивача суттєво погіршився. Крім того, 23.09.2017 року позивач уклав шлюб з [PERSON] .. [INFO] у позивача від вище вказаного шлюбу народилась донька - [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з тим, що наразі позивач офіційно не працевлаштований, на підставі ч. 2 ст. 195 СК України, виконавчою службою позивачу щомісячно нараховується до сплати сума аліментів, яка визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для місцевості, де проживає позивач. Середня заробітна плата працівника у м. Кривий Ріг на даний момент становить 12 966 грн. 00 коп. Отже, позивачу щомісячно нараховується до сплати аліменти у розмірі ј від 12 966 грн. 00 коп., що складає 3 241 грн. 50 коп., які позивач нажаль фізично не може сплачувати, тому має заборгованість зі сплати аліментів. В свою чергу відповідач, надала відзив на позов, згідно якого вважає повні вимоги незаконними, необґрунтованими і таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Виходячи зі змісту позовних вимог, позивач просить значно погіршити матеріальне положення їхнього сина відразу в 2 ( два) рази, тим самим намагається поліпшити матеріальне положення своїй нової сім`ї шляхом погіршення матеріального положення сина. Позивач вважає, що не може бути підставою для зменшення розміру аліментів відсутність офіційного працевлаштування позивача. Позивач є повністю працездатною особою. Він не страждає ніякими серйозними захворюваннями, і в будь-який час за бажанням він може бути офіційно працевлаштований в межах такого великого міста як Кривий Ріг, де не має проблем з офіційним працевлаштуванням. Позивач використовує відсутність свого офіційно працевлаштування, як підставу для ухилення від сплати аліментів. На даний час позивач має значну заборгованість по аліментам, але немає наміру її погашати. В свою чергу позивач надав відповідь на відзив відповідача, згідно якого зазначає, що не ухиляється від сплати аліментів, як хибно стверджує відповідачка, а лише просить суд зменшити їх розмір. Позивач не ухиляється від сплати аліментів, а регулярно щомісячно їх сплачує, але не в повній сумі, оскільки щомісячно позивачу нараховуються до сплати аліменти у розмірі 1/4 від середньої заробітної плати працівника для місцевості - 12966 грн. 00 коп., що становить 3 241,50 грн. Оскільки позивач. на жаль, не має наразі ні офіційної, ні не офіційної постійної роботи (про наявність у позивача якої помилково заявляє відповідачка), позивач фізично не в змозі сплачувати вищевказану суму аліментів у повному розмірі (сплачує близько 1000 грн. щомісячно), тому має заборгованість, і ця заборгованість постійно зростає. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, з підстав зазначених у заявах по суті справи. Крім того, позивач надав пояснення суду про те, що після звільнення наприкінці 2018 р. з роботи, вимушений працювати на тимчасових роботах без офіційного працевлаштування, оскільки по спеціальності тривалий час не може знайти роботу. З зв`язку із короновірусною хворобою і введенням відповідних обмежень, спрямованих на запобігання поширенню хвороби, ситуація з працевлаштуванням ще більше загострилась, у зв`язку із чим його заробіток не є постійним і становить 6-8 тис. на місяць. За ці гроші він має утримувати себе, десятимісячну доньку від повторного шлюбу та дружину. Крім того, ним сплачувались аліменти на утримання першої дитини, проте, лише літом 2020 р. він взнав про існування заборгованості по аліментах, оскільки розмір аліментів вираховувався від середньої заробітної плати працівника у місці проживання, що втричі зросла, в порівнянні з 2016 р., але таку заборгованість його державний виконавець не повідомляв. Представник відповідача та відповідач у судове засідання з`явились, проти задоволення позовних вимог заперечували, оскільки вважають їх таким, що не підлягають задоволенню з підстав, зазначених у заявах по суті справи, наголосивши на тому, що позивач навмисно не бажає офіційно працевлаштуватись, ним не надано доказів звернення до біржі праці. При вирішенні вказаного цивільного спору, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст.ст.77, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 21.05.2015 р. у справі №184/719/15-ц, шлюб, зареєстрований 07.09.2013 р. в відділі ДРАЦС реєстраційної служби Орджонікідзевського міського управління юстиції у Дніпропетровській області по актовому запису №161 між [PERSON] та [PERSON] - розірвано, прізвище позивачу залишено « [PERSON] », відповідачу - « [PERSON] » (а.с.8). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 04.03.2014 р. відділом ДРАЦС реєстраційної служби Орджонікідзевського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, у подружжя [PERSON] [INFO] народилася дитина - [PERSON] , про що вчинено актовий запис №68 (а.с.7). Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 23.09.2017 р. Центрально-міським у м. Кривому Розі відділом ДРАЦС ГУТУ юстиції у Дніпропетровській області, між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що вчинено актовий запис №851; після державної реєстрації шлюбу подружжя отримало спільне прізвище « [PERSON] » (а.с. 12). Під час перебування у повторному шлюбі у позивача та його дружини [INFO] народилась дитина - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 11.03.2020 р. Центрально-міським районним у місті Кривому Розі відділом ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №200 (а.с. 13). При цьому суд звертає увагу на те, що відповідачка та її представник в заявах по суті справи та поясненнях не посилались на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події (в частині спільного проживання позивача з дружиною та дитиною від повторного шлюбу та надання зазначеній дитині та дружині матеріального забезпечення) (ч.4 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Із запису №8 ксерокопії трудової книжки позивача вбачається, що останній 30.11.2018 р. звільнений з посади експедитора ФОП « [PERSON]. » згідно ст. 36.п.1 КЗпП України. Більш пізніших записів трудова книжка не містить (а.с. 10). Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-7) щодо [PERSON] , вбачається наявність інформації щодо останнього запису про страховий стаж та відповідні відрахування станом на листопад 2018 року (а.с.11). Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, Реєстр власності на нерухоме майно, Державний реєстр Іпотек; Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна інформації щодо [PERSON] не містить (а.с. 47). Транспортні засоби за позивачем не зареєстровані (а.с. 48). Постановою державного виконавця Центрально - міського відділу ДВС Криворізького міського управління юстиції від 28.04.2015 р. відкрито виконавче провадження №47405049 на підставі виконавчого листа №184/718/15-ц, виданого Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області, про стягнення з боржника [PERSON] аліментів в розмірі ј частини з усіх видів доходу на користь стягувача [PERSON] (а.с.9). Матеріали справи також містять постанови державного виконавця Центрально-міського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг щодо встановлення [PERSON] обмежень, пов`язаних із наявністю заборгованості з аліментів (а/с 56-62). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.09.2019 р. вбачається заборгованість позивача у розмірі 27306,5 грн., при цьому суд приходить до висновку, що розрахунок проведений із середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості і становить станом на серпень 2019 р. 12527 грн, із яких вираховано аліменти у сумі 3131,75 грн. (а.с. 65). Із листа управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління МЮ (м.Дніпро) вбачається заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.10.2020 - 61854,25 грн. (а.с. 40). Копіями банківських квитанцій підтверджується сплату [PERSON] аліментів на користь [PERSON] : 26.09.2019 - 950 грн.; 27.10.2019 - 943,26 грн.; 23.11.2019 - 943,26 грн.; 19.12.2019 - 950 грн.; 14.02.2020 - 1980 грн.; 12.04.2020 - 100 грн. та 97,5 грн.; 09.05.2020 - 100 грн.; 06.06.2020 - 100 грн.; 17.07.2020 - 1050 грн.; 31.08.2020 - 495,51 грн.; 27.10.2020 - 1100 грн. (а/с. 44-46). Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши подані докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, за загальним правилом, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічне роз`яснення надане і Пленумом Верховного Суду України в п. 23 Постанови «Про застосування судами окремим норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3. Таким чином, конструкція ч.1 ст. 192 СК передбачає альтернативні підстави для зміни розмірів аліментів: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, в інших випадках. Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 р. у справі №565/2071/19 прийшов до висновку про те, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Водночас, зміна сімейного стану позивача не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. За результатами розгляду справи судом касаційної інстанції зроблено висновок про не підтвердження погіршення майнового стану позивача, у тому числі у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу, оскільки навпаки було встановлено збільшення доходів останнього, у зв`язку із чим позивачу було відмовлено у задоволенні позовних вимог про зменшення розміру аліментів. Згідно до ч.17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено наступне: «Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. При цьому, з аналізу ст. 192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. Суд вважає, що батьки дитини повинні виконувати свої батьківські обов`язки сумлінно, дбати про здоров`я та матеріальний добробут дитини виходячи тільки з найкращих інтересів дитини. Найкращі інтереси дитини - це принцип зі сфери захисту прав дитини, що стосується прийняття рішень. В статті 3 Конвенції ООН про права дитини говориться: «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини». В оцінці найкращих інтересів дитини необхідно дотримуватись балансу «всіх елементів, необхідних для прийняття рішення в конкретній ситуації для конкретної дитини або групи дітей». Крім того, згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, оцінюючи стан здоров`я та матеріальне становище малолітньої дитини від першого шлюбу, суд приймає до уваги задовільний стан здоров`я [PERSON] та забезпечення потреб дитини переважно за рахунок мати - [PERSON] , яка працює, періодичну сплату аліментів на утримання сина позивачем та наявність у останнього заборгованості по аліментах у розмірі 61854,25 грн. Крім того, суд бере до увагу наявність на утриманні іншої десятимісячної дитини у позивача від повторного шлюбу - [PERSON] . Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про зміну сімейного стану позивача у зв`язку з одруженням та народженням дитини, що відповідно до ч.1 ст. 192 СК України є підставою для звернення до суду із позовом про зменшення розміру аліментів. При цьому суд керується вимоги ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якого висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права, та враховує висновок Верховного Суду, що міститься у постанові від 30.05.2018 р. у справі №194/1211/16-ц, відповідно до якого одруження та наступне батьківство визналось судом касаційної інстанції підставою для зменшення розміру аліментів. Оцінюючи стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, суд приймає до уваги задовільний стан здоров`я позивача, звільнення останнього у листопаді 2018 р. з посади експедитора ФОП « [PERSON]. », відсутність офіційного місця працевлаштування та регулярних, стабільних доходів, відсутність нерухомого майна та транспортних засобів. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про зміну, а саме - погіршення матеріального стану позивача, що відповідно до ч.1 ст. 192 СК України є іншою підставою для звернення до суду із позовом про зменшення розміру аліментів. Водночас, відповідачем, як стягувачем аліментів, не доведено належними, допустимими та достовірними доказами витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімум, зокрема, у період після звільнення останнього з роботи. Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що позивач звільнився зі свого офіційного місця працевлаштування та перейшов на іншу роботу без офіційного працевлаштування, оскільки умови оплати за новим неофіційним місцем працевлаштування його влаштовують більше, оскільки в матеріалах справи відсутні докази зазначеного. Відповідно до ч.1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимого або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, зменшивши розмір аліментів з 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] до 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначене зменшення розміру аліментів не призведе до значного погіршення матеріального забезпечення сина [PERSON] , враховуючи, що визначення розміру аліментів відносно позивача здійснюється на підставі середньої заробітної плати працівника у відповідній місцевості, яка постійно зростає, крім того, зазначений розмір значно перевищує рекомендований законодавством відповідний прожитковий мінімум на дитину. Крім того, зменшення розміру аліментів, присуджених на утримання сина [PERSON] з 1/4 частини від усіх видів заробітку позивача до 1/6 частини з усіх видів доходу (заробітку) позивача буде, на думку суду, забезпечувати справедливий баланс щодо захисту прав малолітньої дитини [PERSON] від першого шлюбу та необхідністю матеріального забезпечення позивачем малолітньої дитини [PERSON] від повторного шлюбу, буде відповідати конституційному принципу, закріпленому у ст. 52 Основного Закону щодо рівності дітей у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним, та буди становити у сукупності на двох дітей - 1/3 заробітку (доходу) позивача, дозволить забезпечувати утримувати дружину, яка здійснює догляд за 10-місячною донькою. Крім того, визначення аліментів у такому розмірі не буде порушувати вимоги ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" щодо загального розміру усіх відрахувань з відповідача, що не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, та буде відповідати основним соціальним гарантіям, закріпленим Конституцією України та законами України (зокрема, Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 N 2017-III, Законом України «Про прожитковий мінімум" від 15.07.1999 N 966-XIV), що включають право відповідача на достатній життєвий рівень для себе не нижчий прожиткового мінімуму. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. Отже, новий розмір аліментів необхідно застосовувати з дня набрання даним рішенням законної сили. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial