Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

В січні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому просила зобов'язати ПАТ КБ «Приватбанк» виконувати умови укладеного з нею договору про іпотечний кредит № CNNNG40000002772 від 14.01.2008 року, зарахувати платежі: від 09.08.2011 року у розмірі 2 200 грн., від 17.01.2014 року у розмірі 2 000 грн., від 11.02.2014 року у розмірі 3 000 грн., від 15.01.2015 року у розмірі 2 080 грн. на рахунок [NUMBER] по договору про іпотечний кредит № CNNNG40000002772 від 14.01.2008 року і припинити нарахування заборгованості. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 14 січня 2008 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № CNNNG40000002772 (договір про іпотечний кредит, далі - основний кредит) на придбання квартири загальною площею 43,30 кв.м., житловою площею 29,30 кв.м. [ADDRESS] та кредитний договір № CNNNG50000002772 (кредитний договір, далі - кредит на початковий внесок) для оформлення вищезазначеної квартири зі сплатою 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.01.2026 року. Загальна сума щомісячного платежу по двох кредитних договорах складала 2 192 грн. 44 коп. Для виконання договорів згідно п.2.4. договору № CNNNG40000002772 та п.7.2. договору № CNNNG50000002772 відповідач відкрив їй один єдиний рахунок [NUMBER] для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості за кредитними угодами. При цьому, кошти згідно п.7.2. договору № CNNNG50000002772 розподіляються наступним чином: спочатку погашення заборгованості за кредитом на початковий внесок (за виключенням суми, спрямованої на дострокове погашення кредиту), а потім погашення заборгованості за основним кредитом (за виключенням суми, спрямованої на початковий внесок - дострокове погашення кредиту) на початковий внесок у межах суми заборгованості. При відсутності поточних зобов'язань по кредиту на початковий внесок - дострокове погашення основного кредиту у межах суми заборгованості. Тобто при розподілі коштів перевага надається саме договору № CNNNG50000002772. У зв'язку з тим, що на протязі 2010 року у неї виникли фінансові труднощі, пов'язані з фінансовою кризою, утворилась заборгованість по кредитним договорам. Наприкінці року відповідач звернувся до суду з двома позовними заявами по кредиту на початковий внесок з вимогами про дострокове стягнення заборгованості по кредиту з урахуванням відсотків і пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором у розмірі 26 610 гривень 48 копійок, а по основному кредиту - з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. 11 січня 2011 року рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області задоволено позовні вимоги та стягнуто з неї 25 768 гривень 62 копійок. По основному кредиту за домовленістю з позивачем нею було внесено на протязі трьох місяців кошти в сумі 40 374 гривень 50 копійок. Вона увійшла в графік планових платежів і її щомісячний плановий платіж складав - 1 935 грн. 34 коп. У серпні 2011 року її повідомили, що в неї знову виникла заборгованість у розмірі місячного платежу, а саме 1 935 грн. 34 коп., не надавши пояснень про причину її виникнення. 04 квітня 2012 року відповідачу у головний офіс позивачка направила заяву (з додатком всіх квитанцій і необхідних документів) з проханням надати їй вмотивоване письмове пояснення про наявність заборгованості, здійснити перерахунок по двох кредитних договорах і надати довідку про закриття кредиту на початковий внесок. Банк до цього часу не надав конкретної відповіді на її звернення. Згодом відповідач надіслав їй листа - вимогу № 30.1.0.0/2 - LNO від 01.09.2013 року про наявність заборгованості в розмірі 21 459 грн. 42 коп. і вимогу звільнити квартиру, на що 24.09.2013 року вона направила відповідачеві листа, яким нагадала про наявність листа від 04.04.2012 року, який знаходиться у них на розгляді і лишився без відповіді. Листом № 20.1.0.0.0/7 - 20130930/3194 від 21.10.2013 року відповідач надав відповідь. Листами від 23.01.2014 року і 27.01.2014 року відповідач повідомив, що її заява ще розглядається, попросив ще зачекати і по їхньому питанню призначив відповідального співробітника Чернігівського обласного відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] 25.02.2014 року вона звернулася до вказаного співробітника і отримала від неї довідку про відсутність заборгованості №1247261, де зазначено, що заборгованість по договору № СNNNG50000002772 відсутня, кредит погашено. Того ж дня під час проведення звірки з'ясувалося, що плановий платіж від 09.08. 2011 року в розмірі 2200 грн. був взагалі безпідставно не зарахований і на цю суму відбувається нарахування заборгованості. Крім того, деякі платежі відповідачем самовільно в односторонньому порядку розподіляються на рахунки, які жодним чином не передбачені умовами кредитних договорів, а саме: сплачені по квитанції від 17.01.2014 року 2 000 грн. безпідставно були розподілені таким чином: 1 000 грн. було зараховано на рахунок № [NUMBER] (єдиний рахунок відкритий для обох кредитних договорів), а інша 1000 грн. була зарахована на нічим не передбачений рахунок № [NUMBER], сплачені по квитанції від 11.02.2014 року 3 000 грн. були розподілені за вищевказаним принципом. Згідно рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області по справі № 740/37/14 від 29 жовтня 2014 року відповідачеві було відмовлено в задоволені позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, а ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 21 січня 2015 року апеляційну скаргу відповідача було відхилено. В апеляційному суді Чернігівської області представник відповідача у своїх поясненнях підтвердив факт, що платіж за серпень 2011 року не був зарахований і з того моменту почалася нараховуватися заборгованість. Враховуючи систематичне порушення з боку відповідача умов договору про іпотечний кредит при зарахуванні і розподілі її планових платежів за рекомендацією працівників Ніжинського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» вона почала сплачувати щомісячні платежі через картку банку, спочатку необхідну суму вносить на картку, потім перераховує, вказуючи один єдиний рахунок, відкритий відповідачем згідно п.п.2.4. договору про іпотечний кредит і вказує, за яким саме кредитним договором, щоб уникати можливих порушень умов кредитного договору з боку відповідача. 15.01.2015 року вона внесла на рахунок своєї картки № [NUMBER] кошти для оплати планового платежу в розмірі 2080 грн., але кошти знову були не зараховані, тому вона зателефонувала на гарячу лінію ПАТ КБ «ПриватБанк» та подала заявку, якій було присвоєно № 1726678. Потім вона отримала смс - повідомлення про те, що кошти будуть зараховані до 22.01.2015 року. 16.01.2015 року вона офіційно зареєструвала заяву у Ніжинському відділені ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогою зарахувати плановий платіж у день здійснення проплати без нарахування пені, відсотків і штрафів. 23.01.2015 року вона знову звернулася до Ніжинського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогою пояснити, де гроші, але пояснень так і не отримала.Таким чином, на сьогоднішній день плановий платіж за січень 2015 року так і не зарахований, а гроші невідомо де знаходяться. Таким чином, вона вважає, що відповідач повинен припинити порушення умов кредитного договору, припинити нараховувати заборгованість і зарахувати всі вище перелічені платежі на один єдиний рахунок, який передбачений умовами договору про іпотечний кредит і зарахувати, як платежі за повернення кредиту по договору № CNNNG40000002772. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 травня 2015 року позовні вимоги [PERSON] до ПАТ КБ « Приватбанк» про спонукання виконати умови договору про іпотечний кредит задоволено. Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» виконати умови укладеного з [PERSON] договору про іпотечний кредит № CNNNG40000002772 від 14.01.2008 зарахувати платежі: від 09.08.2011 року у розмірі 2 200 грн., від 17.01.2014 року у розмірі 2000 грн. від 11.02.2014 року у розмірі 3 000 грн. від 15.01.2015 року у розмірі 2 080 грн. на рахунок [NUMBER] по договору про іпотечний кредит № CNNNG40000002772 від 14.01.2008 року і припинити нарахування заборгованості. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. на користь держави. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 травня 2015 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на його незаконність, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не застосував до платежів від 14 січня 2008 року та від 9 серпня 2011 року у розмірі 2200 гривень, які оспорюються позивачкою, строк позовної давності, строк на право оскарження яких сплинув. Крім того, судом першої інстанції, на думку апелянта безпідставно зазначено в рішенні суду про припинення нарахування заборгованості, яке відбувається законно на підставі діючого кредитного договору, який не припинений та не розірваний. Апелянт також зазначає, що на час розгляду даної справи набрало законної сили рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27.02.2015 року по справі за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору та зобов'язання вчинити певні дії, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено та зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок по рахунку [NUMBER] враховуючи кредитні договори № CNNNG40000002772 та № №CNNNG50000002772 від 14.01.2008 року укладених між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк». Дане рішення постановлене між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а тому банком заявлялось клопотання про закриття провадження у справі, яке судом першої інстанції не було взяте до уваги. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. По справі встановлено, що 14 січня 2008 року між сторонами було укладено два кредитних договори: кредитний договір № CNNNG40000002772 на придбання квартири загальною площею 43,30 кв.м., житловою площею 29,30 кв.м. [ADDRESS] та кредитний договір № CNNNG50000002772 для оформлення вищезазначеної квартири . (а.с.10-24). За кредитним договором №CNNNG40000002772 позивач отримала кредит в розмірі 142 650 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних на строк до 14 січня 2026 року і у відповідності до п.2.4 умов договору зобов'язувалась щомісячно до 14 числа кожного місяця, починаючи з наступного після укладення договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані банком відсотки ануїтетними платежами в сумі не менше 1935, 34 гривень, шляхом внесення готівки до каси кредитора або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок № [NUMBER] відкритий відповідачем. За умовами п.7.1 договору № CNNNG50000002772 банк надав позивачу [PERSON] кредит строком до 14 січня 2026 року в сумі 18950 гривень зі сплатою відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 від суми виданого кредиту, відсотки на дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 договору. Періодом сплати вважати період з 8 по 8 число кожного місяця. В період сплати позичальник повинен надати банку( щомісячний платіж) у сумі 257,10 гривень для погашення заборгованості за кредитом та відсотками. Позивачка умови договору № CNNNG50000002772 не виконувала, а тому відповідно до рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 січня 2011 року з неї стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 25382.52 гривень. ( а.с.29) Відповідно до наданих суду довідок № 1250385 від 26 лютого 2014 року та № 1247261 від 25 лютого 2014 року виданих на ім'я [PERSON] ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 25 лютого 2014 року заборгованість по кредитному договору № CNNNG50000002772 відсутня. ( а.с.31,32) Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 лютого 2015 року розірвано кредитний договір № CNNNG50000002772 від 14.01.2008 року укладений між [PERSON] та банком. Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок по рахунку № [NUMBER] враховуючи кредитні договори від 14.02.2008 року №CNNNG40000002772 та № CNNNG50000002772 укладені між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк». Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» припинити розподіл коштів і нарахування заборгованості по кредитному договору № CNNNG50000002772 від 14.02.2008 року укладеному між [PERSON] та банком.( а.с. 95-99) Рішення набрало законної сили. Умови договору №CNNNG40000002772 [PERSON] також не виконувались, а тому ПАТ КБ « ПриватБанк» звернулось до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 21 січня 2015 року в задоволенні позову банку відмовлено. ( а.с.47-51) Позивачем на виконання договірних зобов'язань, відповідно до наданих платіжних документів на рахунок [NUMBER] були здійснені платежі: 09 серпня 2011 року - в сумі 2 200 грн., 17 січня 2014 року - 1 000 грн., 11 лютого 2014 року - 1500 грн. та 15 січня 2015 року - 2 080 грн. перераховано на картку № [NUMBER] (а.с.35, 36, 38). Також позивачем згідно з банківськими документами було здійснено платежі на рахунок [NUMBER] 17 січня 2014 року в сумі 1500 гривень та 11 лютого 2014 року в сумі 1000 гривень.(а.с.36) Оскільки позивачка вважала, що банк порушує умови договору в наслідок не зарахування вказаних вище платежів, нараховує заборгованість за невчасне їх внесення, то неодноразово зверталась до керівництва банку з письмовими заявами, які залишились без задоволення.( а. с. 37,39-46) Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог ст.55 Закону України « Про банки і банківську діяльність» банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а виходячи з вимог ч.3 ст.10 Закону України « Про захист прав споживачів», [PERSON], як споживач банківських послуг має право на захист свого порушеного права. Крім того, зарахування зазначених в позові конкретних сум на рахунок Банку не є перешкодою для виконання рішення Ніжинського міськрайонного суду від 27 лютого 2015 року, яким позов [PERSON] задоволено і зобов'язано ПАТ КБ «Приватбанк» здійснити перерахунок по кредитних договорах від 14.01.2008 року без зазначення конкретних платежів і припинити розподіл коштів та нарахування заборгованості. Проте, такий висновок суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог не ґрунтується на матеріалах справи і не відповідає вимогам закону. Так, відповідно до положень статей 6, ч.1 ст.626, ст.627, ч.1 ст.628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У ч.1 ст.638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Певні особливості регулювання відносин за договорами про надання споживчого кредиту встановлено Законом України „Про захист прав споживачів". Згідно п. 5.1.2 кредитного договору CNNNG40000002772 та п.7.2 договору № CNNNG50000002772 банк зобов'язувався відкрити позичковий рахунок для надання кредиту та обліку залишку заборгованості за кредитом, рахунок для нарахування та обліку нарахованих відсотків за кредитом відповідно та транзитний рахунок № [NUMBER] для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсотках, винагороди та іншим платежам позичальником згідно до положень та правил, що діють у кредитора. Відповідно до наданих [PERSON] платіжних документів банку від 9 серпня 2011 року, позивачкою через кассу банку( рахунок каси №29246828500101), внесено на рахунок [NUMBER] кошти в сумі 200 гривень та 2000 гривень.( а.с 35) Вказані кошти відповідно до виписки банку з 14.01.2008 року по 03.07.2015 року по рахунку [NUMBER] були зараховані банком на вказаний рахунок в той же день.( а.с.183-200) Вказане також підтверджується меморіальним ордером № BO809YLV4B від 9 серпня 2011 року та меморіальним ордером № BO809YM20H від 9 серпня 2011 року.( а.с.202-206) Тобто, позовні вимоги позивачки про не зарахування коштів внесених нею 9 серпня 2011 року в сумі 2200 гривень на рахунок [NUMBER] CNNNG50000002772 в рахунок погашення заборгованості по кредитних договорах спростована відповідачем наданими суду доказами. Кошти банком були розподілені відповідно до умов кредитних договорів № CNNNG40000002772 та № CNNNG50000002772 укладених 8 січня 2008 року між позивачкою та відповідачем, в тому числі і на погашення заборгованості по кредитному договору CNNNG50000002772. Оскільки щодо правильності розподілу коштів банком та зарахування їх в тому числі і платежу від 9 серпня 2011 року в сумі 2200 гривень є рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 лютого 2015 року, яке набрало законної сили, то позивачу слід відмовити в задоволенні позовних вимог щодо правильності зарахування вказаного вище платежу. Позивачкою згідно наданих банківських документів було здійснено сплату коштів на рахунок [NUMBER] 17 січня 2014 року в сумі 1 000 грн., 11 лютого 2014 року - 1500 грн. Вказані кошти були зараховані в той же день банком на вказаний вище рахунок відповідно до виписки банку з 14.01.2008 року по 03.07.2015 року по рахунку [NUMBER].( а.с.182-200) Вказане також підтверджується меморіальним ордером № №EO211VPQT4 від 11 лютого 2014 року, відповідно до якого кошти з рахунку[NUMBER]( рахунок каси) були перераховані на рахунок [NUMBER]( транзитний рахунок по кредитних договорах відкритий банком на ім'я [PERSON]), а після цього відповідно до меморіального ордеру №HSO21B1G95 від 11 лютого 2014 року на рахунок [NUMBER]. Аналогічно відбувалось зарахування платежу від 17 січня 2014 року на суму 1000 гривень( а.с.138,139) за виключенням розподілу коштів в рахунок погашення процентів та пені. Зарахування коштів банком було проведено у відповідності до умов п.2.7 договору, відповідно до якого якщо сума платежу, що надійшла в погашення кредиту, менша розміру вказаного у п.2.4, то сума залишається на транзитному рахунку банку, вказаному у п.5.1.2. договору, без розподілу до наступної дати погашення кредиту, а ануїтетний платіж, що мав бути сплачений вважається простроченим. Наступна сума платежу повинна бути достатньою для погашення простроченого ануїтетного платежу та нарахованої пені за прострочені платежі, з урахуванням вимог п.6.2 договору, у іншому разі недостатня сума платежу знову зараховується на транзитний рахунок до накопичення необхідної суми для погашення. Оскільки платежі зроблені позивачкою в січні та лютому 2014 року були меншими від суми щомісячного платежу передбаченого договором, то вони були зараховані банком з урахуванням їх суми, попередніх платежів та заборгованості по договору на рахунки, які відкриті банком для обслуговування кредитного договору CNNNG40000002772 укладеного між позивачкою та банком, як це передбачено п.5.1.2 договору через транзитний рахунок. [PERSON] відповідно до банківських документів було здійснено платежі на рахунок [NUMBER] 17 січня 2014 року в сумі 1500 гривень та 11 лютого 2014 року в сумі 1000 гривень. Вказані квитанції містять підпис позивачки, яка підтвердила свою згоду на перерахування коштів саме на вказаний рахунок. Відповідно до п. 1.4 Інструкції про проведення касових операцій банками України затвердженої постановою Правління Національного банку України № 174 від 01.06.2011 року клієнт заповнює касові документи від руки чи за допомогою технічних засобів або банк (філія, відділення) за згодою клієнта заповнює касові документи із застосуванням технічних засобів або системи автоматизації банку (далі - САБ). Правильність заповнення банком (філією, відділенням) реквізитів касового документа із застосуванням технічних засобів або САБ клієнт засвідчує своїм підписом. Внесені [PERSON] кошти 15 січня 2015 року в сумі 2 080 грн. на картку № [NUMBER] були списані банком у відповідності до п.5.2.8. кредитного договору в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором CNNNG40000002772 та зараховані на рахунок № [NUMBER] з подальшим їх розподілом у відповідності до п.2.6 договору. Вказане підтверджено наданими суду меморіальними ордерами, випискою по картці № 5168********8121 та випискою по рахунку № [NUMBER]. Виходячи з вище вказаного апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивачки. На думку апеляційного суду не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, щодо оскарження ухвали суду про відмову в задоволенні клопотання про закриття провадження по справі що розглядається на підставі ч. 1п.2 ст.205, оскільки у справі за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору та зобов'язання вчинити певні дії предметом позову було розірвання кредитного договору № CNNNG50000002772 від 14.01.2008 року та здійснення перерахунку коштів за двома договорами, які укладені позивачкою з банком 14 січня 2008 року. Предметом позову справи, що переглядається в апеляційному порядку є зобов'язання банку зарахувати конкретні платежі, які банком не були зараховані в рахунок погашення кредитної заборгованості. Зважаючи на наведене, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом рішення про відмову в задоволенні позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про спонукання виконати умови договору про іпотечний кредит.

Outcome: partial