Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 23.06.2011 року у розмірі 22173,00 грн., 3% річних у розмірі 1334,10 грн. та інфляційні нарахування у розмірі 3725,06 грн., посилаючись на невиконання відповідачем умов договору позики та не повернення коштів. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, з підстав наведених у ньому, просив задовольнити у повному обсязі, не заперечував щодо розгляду справи з постановленням заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача з ухваленням заочного рішення. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 23.06.2011 року [PERSON] передала [PERSON] в позику грошові кошти у сумі 22173,00 гривень. Позичальник зобов'язувався повернути кошти за договором позики у розмірі 4000,00 грн. у строк до 31.12.2011 року, залишок суми у розмірі 18173,00 грн. до 21.12.2012 року, що підтверджується розпискою (а.с. 6). Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Вимоги законодавства щодо форми договору сторонами дотримано. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У передбачені договорами строки позика ні частинами, як це зазначено в розписці, ні в повному обсязі відповідачем повернута не була, тому у відповідності до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно з ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв'язку з порушенням умов договору, позивачем 23.10.2014 року було здійснено вимогу про виплату боргу з урахуванням санкцій в розмірі 27232,16 грн. відповідачем за договором позики, у строк до 31.10.2014 року (а.с. 12). Проте вимога відповідачем виконана не була, відповідні суми не сплачені. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач взяті на себе зобов"язання не виконав, гроші не повернув, тому має сплатити заборгованість за всіма визначеними умовами договору. Так, за договором позики від 23.06.2011 року [PERSON] не пізніше 31.12.2011 року та 21.12.2012 року повинен був повернути позивачу кошти у сумі 4000,00 грн., і 18173,00 грн. відповідно, тому ці суми основного боргу (всього 22173,00 грн.) підлягають стягненню. Крім того, оскільки цим договором розмір процентів не встановлено, суд вважає вірним розрахунки позивача щодо стягнення 3% річних від простроченої суми в порядку ст. 625 ЦК України, які вираховуються з дня виникнення права вимоги - з 01.01.2012 року по 21.12.2012 року і складають - 116,71 грн. (4000,00 грн. * 3 * 355 / 365 / 100 = 116,71 грн.). Також, в період з 22.12.2012 року по 21.10.2014 року відповідач має сплатити 3 % річних на суму 22173,00 грн. у розмірі 1217,39 грн. (22173,00 грн. * 3 * 668 / 365 / 100 = 1217,39 грн.). А всього - 1334,10 грн. Також, суд стягує суму боргу в сумі 22172,00 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення з січня 2013 року по вересень 2014 року у розмірі 3725,06 грн. (22173,00 * 1,168 = 25898,06 грн.; 25898,06 - 22173,00 = 3725,06 грн.). Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими, а позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені вимоги позивача про стягнення судового збору у сумі 272,32 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved