Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 30 жовтня 2011 року Виконавчим комітетом Монастирчанської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області, зареєструваний шлюб з відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис за № 9. В шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу стало те, що сторони не змогли знайти спільного порозуміння, стосунки стали поступово погіршуватися, через що сторони з 23 грудня 2014 року разом не проживають, шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, примирення між ними неможливе.Стосунки які на даний час існують між ними виключають можливість її збереження. За наведених обставин просить шлюб розірвати. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Суду пояснив,що не зважаючи на надання судом строку на примирення, сторони не примирилися, позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки він втратив почуття любові та поваги до дружини. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнала, зазначивши,що не дивлячись на те,що не проживає з позивачем з 23 грудня 2014 року, вважає, що примирення можливе, розірвання шлюбу суперечить її інтересам та інтересам неповнолітньої дитини. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Так, відповідно до ч. 1\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч. 3\~ст. 56 СК України\~передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-НМ № 143861 від 19.02.2015 року (а.с.4) сторони зареєстрували шлюб 30 жовтня 2011 року у Виконавчому комітеті Монастирчанської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 9. В шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Судом встановлено, що через непорозуміння в сім"ї сторони з 23 грудня 2014 року не проживають разом однією сімєю, спільного господарства не ведуть, подружніх відносин на даний час не підтримують. Враховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, можливість покладення судом в рішенні обов'язку збереження сім'ї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення, суперечило б інтересам іншого із подружжя, та призвело б до порушення одного із принципів побудови сімейних та шлюбних відносин, зокрема принципу вільної згоди та добровільності їх існування. Судом надавався строк на примирення 1 місяць, однак сторони не змогли зберегти родину, а тому суд вважає встановленим,що розірвання шлюбу суперечить інтересам позивача та постановляє рішення про задоволення позовних вимог. Спір про розподіл сумісного майна подружжя та місця проживання неповнолітньої дитини між сторонами відсутній. За приписами ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В судовому засіданні відповідач зазначила, що після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем, а тому після реєстрації розірвання шлюбу прізвище відповідача не змінювати на дошлюбне. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved