Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], третя особа: Адміністрація Південного району Кам"янської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що 21.06.1997 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] Від цього шлюбу у них народилась донька [PERSON], [INFO]. Проживали вони разом за адресою: м. Камянське, вул. Алтайська, 16А-28. Вказана квартира належала на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] (1/3 частки), [PERSON] (1/3 частки) та [PERSON] (1/3 частки). Згідно договору дарування від 05.05.2016 року, [PERSON] та [PERSON] подарували належні їм частки малолітній [PERSON] Крім того, відповідно до договору купівлі-продажу від 05.05.2016 року, [PERSON] продав належну йому 1/3 частку зазначеної квартири малолітній [PERSON] Таким чином, [PERSON] стала єдиним власником в цілому зазначеної квартири. Відповідач [PERSON] ще в лютому 2015 року зібрав всі свої речі та залишив квартиру. Наявність реєстрації відповідача перешкоджає позивачу отримати субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг. Просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась. Надала заяву з проханням справу розглядати за її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, в офіційному виданні газети «Вісті Придніпровя» № 93 (1792) від 06.12.2016 року було розміщено оголошення про виклик відповідача в судове засідання із зазначенням місця, дати та часу розгляду справи, про поважні причини неявки суду не повідомив. Відповідно до положень ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що пред'явлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: У судовому засіданні встановлено, що 05 травня 2016 року згідно договору купівлі-продажу частки квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] як законний представник від імені своєї малолітньої доньки [PERSON] отримала у власність 1/3 частку квартири за адресою: Дніпропетровська область, м. Камянське (Дніпродзержинськ), [ADDRESS] (а.с. 9). Також, 05 травня 2016 року згідно договору дарування частки квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] як законний представник від імені своєї малолітньої доньки [PERSON] отримала у власність 2/3 частки квартири за адресою: Дніпропетровська область, м. Камянське (Дніпродзержинськ), [ADDRESS] (а.с. 12). Отже спірне житлове приміщення належить до приватного житлового фонду, тому правовідносини сторін регулюються Главою 6 Житлового кодексу Української РСР та ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений й його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу Української РСР, з урахуванням положень ч.1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Частиною 2 ст. 405 Цивільного кодексу України\~передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до довідки № 000958139 про склад сімї, виданої ТОВ «ІНФО-КОМ» 05.10.2016 року, в спірному житловому приміщенні зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). Згідно акту, складеного техніками КП ДГС «УКОЖФ» та сусідами від 13.09.2016 року (а.с. 13), [PERSON] з березня 2015 року за місцем реєстрації не проживає. З огляду на вищевикладене, оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки відповідач відсутній за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин, іншої домовленості між ним та власником житла не встановлено, суд приходить до висновку, що позов в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом підлягає задоволенню. Однак вимоги позивача щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку не підлягають задоволенню, так як вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням згідно з нормами житлового і цивільного законодавства. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи викладене, за наявності рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням окремого рішення суду щодо зняття особи з реєстрації місця проживання не потребується. Задовольняючи позов частково, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, а саме судовий збір у сумі 551 гривня 20 копійок.

Outcome: partial