Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з нещасним випадком на виробництві. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 2011 року до 2014 року він перебував у трудових відносинах з ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля». Під час виконання трудових обов'язків 29.09.2013 року з ним стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого він отримав травму: ЗЧМТ (забій головного мозку на виробництві) у вигляді двосторонньої рефлекторно-пірамідної недостатності, лікворної-судинної дисциркуляції, вегетативної дисфункції з кризами переважно симпатоадреналового характеру, епісіндрома зі змішаними (генералізованими і по типу простих абсансов) пароксизмами, помірного вестибуло-атактіческого синдрому, вираженого астено-невратічеського синдрому. 03.10.2013 року відповідачем за результатами розслідування нещасного випадку був складений акт за формою Н-1. 10.01.2014 року МСЕК йому встановлено 50% стійкої втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності. Внаслідок нещасного випадку він був змушений знаходитися на лікарняному, проходити медичні обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури. В результаті нещасного випадку йому заподіяна моральна шкода, а саме він відчуває фізичній біль та страждання, психологічні страждання, які негативно впливають на образ його життя. Він тривалий час змушений лікуватися, йому встановлено 50% стійкої втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності, він не може працевлаштуватися. Всі ці фактори викликають негативні емоції і переживання, позначилися на його здоров'ї та психіці, він знаходиться в пригніченому стані. Порушено його нормальні життєві зв'язки, йому доводиться докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Просить суд стягнути з відповідача на його користь у відшкодування заподіяної моральної шкоди 70000 грн. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, обґрунтовуючи позовні вимоги викладеними в позовній заяві обставинами. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, пояснила, що у нещасному випадку на виробництві, який стався з позивачем, відсутня вина відповідача, оскільки розслідуванням встановлено що нещасний випадок стався внаслідок особистої необережності потерпілого та порушення ним правил техніки безпеки. Також позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди. Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди, заявлений позивачем, є значно завищеним. Вважає, що позов задоволенню не підлягає. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач працював гірником очисного вибою у ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля» з 11.11.2011 р. по 10.01.2014 р., звільнений за ст.40 п.2 КЗпП України (а.с. 13-16). 29.09.2013 року з позивачем під час виконання ним трудових обов'язків стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого позивачу був встановлений наступний діагноз: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забиття, садна лобової області, що підтверджується актом № 12 від 03.10.2013 р. форми Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, а також актом від 03.10.2013 р. форми Н-5 розслідування нещасного випадку на виробництві. Особою, яка допустила порушення вимог законодавства про охорону праці, зазначений сам постраждалий [PERSON] (а.с.17-24). За порушення правил безпеки позивачу наказом по шахті від 10.01.2014 року № 03/5ТБ оголошено догану (а.с. 37). Позивач у зв'язку з травмою, отриманою на виробництві, неодноразово знаходився на лікуванні у медичних закладах (а.с. 8-11). 10.01.2014 року МСЕК позивачу у зв'язку з нещасним випадком на виробництві встановлена 3 група інвалідності та 50% втрати професійної працездатності на строк до 01.02.2015 року. Позивачу протипоказана важка фізична праця, підземні умови труда, робота на висоті, у води, у вогнища, з рухающимися механізмами, рекомендовано медикаментозне лікування (а.с. 7, 12). Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Про наявність права на відшкодування моральної шкоди потерпілій особі внаслідок нещасного випадку на виробництві зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту „б" підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про страхові виплати), де в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини зазначено, що: «положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону N 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону N 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця)». Враховуючи надані суду докази, суд вважає, що внаслідок нещасного випадку на виробництві позивачеві заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнав у зв'язку з каліцтвом, внаслідок якого його визнано інвалідом 3 групи та встановлено 50% втрати професійної працездатності, у душевних стражданнях, пов'язаних з наслідками цього каліцтва, у зміні звичного перебігу життя, зокрема необхідності тривалий час лікуватися. Але сума, в яку позивач оцінив заподіяну моральну шкоду і яка за його оцінкою становить 70000 гривень, є завищеною і не відповідає отриманим ним моральним стражданням. При визначенні суми відшкодування заподіяної позивачеві моральної шкоди суд враховує наявність встановленої вини позивача у нещасному випадку. З урахуванням вини позивача у нещасному випадку, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним у відшкодування позивачеві заподіяної йому моральної шкоди стягнути з відповідача на користь позивача 18000 гривень. Крім цього, відповідно до ст.88 ЦПК України, враховуючи, що заявлено позов немайнового характеру, суд вважає необхідним стягнути з відповідача в доход держави судовий збір в сумі 243,60 грн., оскільки позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від вказаних витрат при подачі позову до суду. На підставі статей 23, 1167, 1193 Цивільного кодексу України, ст.2371 КЗпП України,

Outcome: partial