Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

Позивач в позовній заяві просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпериклаз» на її користь суму невиплаченої їй заробітної плати за квітень, травень, червень та липень 2014 року, загальним розміром 11247,0 грн., суму компенсації за час затримки розрахунку при звільненні станом на 30.08.2014 року, що становить 2811,75 грн. та суму заподіяної їй моральної шкоди в сумі 2000,0 грн. посилаючись на такі обставини : вона працювала на підприємстві TOB «Укрпериклаз». Наказом № 30-07-2014/к від 30.07.2014 її звільнено з підприємства на підставі відмови від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці. Усупереч вимог законодавства останній раз вона отримала заробітну плату за березень 2014 року. Таким чином, станом на час пред'явлення позову нею не отримана заробітна плата за чотири місяці: квітень, травень, червень та липень 2014 року, що й обумовлює звернення до суду за захистом своїх прав на оплату праці. При цьому, відповідно до даних, отриманих з Управління Пенсійного фонду України в м. Ніжині та Ніжинському районі, сума належних до сплати їй грошових коштів у рахунок погашення заборгованості із заробітної плати складає 11247,0 грн. (2811,75 грн.х4 міс.), що і становить основний предмет даного позову. Порушення її прав на оплату праці, гарантованих Конституцією та законами України, з боку роботодавця позбавило її будь-яких джерел існування, призвело до практичної неможливості забезпечення навіть фізіологічних потреб як власних, так і членів її сім'ї. Невиплата ж заробітної плати протягом більш як півроку беззаперечно призводить до вказаних наслідків, а відтак, завдання її моральної шкоди , яку вона оцінює в сумі 2000 грн. Середній заробіток, що має братися до уваги при розрахунку розміру компенсації становить 2811,75 грн. (2811,75 грн.+2811,75 грн./2) Станом на 30.08.2014 року з вини TOB «Укрпериклаз» виплата їй всіх сум, що належать їй від підприємства при звільненні затримана на 1 місяць. Виходячи з викладеного, сума компенсації за час затримки розрахунку при звільненні становить 2811,75 грн. Позивачка в судовому засіданні позивачка,уточнюючи позовні вимоги,просить стягнути з відповідача заборгованість по зарплаті за травеньЮ,червень і липень 2014 року із розрахунку 2811,75 грн. за один місяць,а також стягнути компенсацію за час затримки розрахунку при звільненні станом на 30.08.2014 року, що становить 2811,75 грн. та суму заподіяної їй моральної шкоди в сумі 2000,0 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково і пояснив,що позивачці підприємство виплатило заробітну плату за квітень 2014 року..Вони згодні з вимоагми позивачки про заборгованість по зарплаті за травень,червень і липень 2014 року з урахуванням утримання в сумі 2303 грн 95 коп за місяць,що становить за три місяці 6911 грн 85 коп.Стосовно інших вимог позивачки про стягнення коштів за затримку виплати зарплати та моральної щкоди,то він позов в цій частині не визнає. Вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 30.07.2014 року [PERSON] звільнена відповідачем у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці (п. 6 ст. 36 КЗпП України), що підтверджується копією трудової книжки та не заперечується сторонами. Згідно довідки ТОВ «Укрпериклаз» від 17.09.2014 року [PERSON] працювала в ТОВ «Укрпериклаз» з 01.12.2008 р. по 31.07.2014 р. на посаді начальника лабораторії. Дохід за період з 01.05.2014 р. по 31.07.2014 р. склав 6911,25 грн. (з урахуванням обов'язкових утримань). Сукупний дохід складав за: травень-2811,75 грн.; червень-2811,75 грн.; липень - 2811,75 грн., всього 8435,25 грн. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» (далі - Постанова Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13) роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (з наступними змінами і доповненнями) (п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13). Пунктом2Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (із змінами і доповненнями) (далі - Порядок) передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. В другому абзаці пункту 4 вищевказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати зазначено, що при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. Останнім абзацом пункту 4 цього Порядку визначено, що коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В п.п. 6, 20, 21, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що при задоволенні вимог про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. В судовому засіданні встановлено,що після звільнення позивачки відповідач не виплатив належну їй заробітну плату за травень,червень і липень 2014 року. Таким чином, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі за травень, червень, липень 2014 року в розмірі 8435 грн 25 коп. (сума без утримань всіх обов'язкових платежів в бюджет). З цих підстав суд вважає необгрунтованими і безпідставними твердження представника відповідача про те,що відповідачці підлягає сплата заборгованості по зарплаті в сумі 6911,25 грн. (з урахуванням обов'язкових утримань),оскільки підприємство ніяких утримань не проводило і зарплати позивачці не виплачувало, а сплата прибуткового податку ,інших обов"язкових платежів є відповідно обов'язком як роботодавця, так і працівника. Позивач просить стягнути з відповідача компенсацію за час затримки розрахунку при звільненні станом на 30.08.2014 р., тобто за один місяць. Враховуючи викладене, вимога позивача про стягнення середньої заробітної плати за затримку розрахунку при звільненні підлягає до задоволення за період з 01.08.2014 року по 30.08.2014 року за загальну кількість 20 робочих днів. Відповідач зазначив і це судом доведено, що борг по заробітній платі перед позивачем існує за три місяці (травень, червень та липень 2014 р.), про що надав довідку від 17.09.2014 р. та видатковий касовий ордер від 22.07.2014 р., що не спростовано позивачем. Згідно довідки ТОВ «Укрпериклаз» від 17.09.2014 р. сума нарахованої [PERSON] заробітної плати становить ::за травень-2811,75 грн.; червень-2811,75 грн.; липень - 2811,75 грн., всього 8435,25 грн. Середньоденна заробітна плата [PERSON] обрахована у відповідності до Постанови КМ України від 08.02.1995 року № 100 становить 122.25 грн. (/2811.75 + 2811.75/:/20+23/ = 122.25). Тому середній заробіток за період затримки у проведенні розрахунку при звільненні, з врахуванням 20 робочих днів, який підлягає до стягнення з відповідача, становить 2445,00 грн. (122.25 грн. х 20 дн. = 2445,00 грн.). Згідно положення ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. За наведених вище підстав, суд приходить до висновку, що несвоєчасне отримання позивачем при звільненні грошових коштів, завдало йому психологічного стресу, порушило його законні права, призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, чим спричинило моральні страждання, а тому, визначаючи розмір відшкодування, суд вважає, що відшкодування в розмірі 500,00 грн. в повній мірі відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості.В іншщій частині позову слід відмовити. Згідно п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за вимогами, що випливають з трудових правовідносин, звільняються від сплати судового збору, тому відповідно до ст.88 ч.3 ЦПК України судовий збір у розмірі 487 гривень 20 копійок слід стягнути з відповідача на користь держави (243,60 грн. мінімальний розмір за подання позову майнового характеру та 243,60 грн. мінімальний розмір за подання позову про відшкодування моральної шкоди з ціною позову до 5 розмірів мінімальної заробітної плати).

Outcome: partial