Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 07.02.2012 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання їх спільних неповнолітніх дітей в розмірі 300 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, та на її утримання в розмірі 100 грн., щомісячно до досягнення сином [PERSON], [INFO] 3-х років, однак відповідач своєчасно не сплачує визначені судом аліменти, тому станом на 01.03.2014 року виникла заборгованість в сумі 18554 грн. 86 коп. У зв'язку з вищезазначеним позивач просить відповідно до ст. 196 СК України стягувати на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 59825 грн.. Позивач в ході розгляду справи уточнила розмір позовних вимог, надавши суду відповідну заяву, яку вона підтримала в повному обсязі на підставах викладених у ній, просила суд стягнути з відповідача на її користь 48478 грн. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав та надав суду письмові заперечення, які підтримав із підстав, зазначених у них, просив відмовити у задоволенні позову, додатково суду пояснивши, що на даний час він має іншу сім'ю і зобов'язаний її утримувати, його доход є мінімальним, а тому він не має можливості сплачувати аліменти у повному обсязі, окрім того зазначив, що ніколи не ухилявся і не ухиляється від сплати аліментів, а заборгованість утворилась лише у зв'язку з тим, що в нього на даний час тяжке матеріальне становище. Заслухавши пояснення сторін, об'єктивно та неупереджено, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього кодексу. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом було встановлено, що позивач та відповідач перебували з 09.10.2009 року у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Костопільського районного суду від 18.12.2012 року. Від шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Костопільського районного суду від 07.02.2012 року з відповідача [PERSON] стягуються аліменти на користь позивача [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 300 грн. щомісячно на кожну дитину і до досягнення дітьми повноліття, та на її утримання в розмірі 100 грн. щомісячно до досягнення сином [PERSON], 30.09.2011 рокународження 3-х років. 07.02.2012 року на виконання вказаного судового рішення позивачу було видано виконавчі листи (а.с. 3-4). Відповідно до розрахунку головного державного виконавця ДВС Костопільського РУЮ у Рівненській області Жука Ю.В. №4065/13-49/1 від 07.04.2014 року, заборгованість по сплаті аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] згідно виконавчого листа №1710/2-283/12 та на утримання позивача [PERSON] до досягнення сином [PERSON], [INFO] 3-х років згідно виконавчого листа №1710/2-283/12 починаючи з 25.01.2012 року до 01.03.2014 року становить 15835 грн. 48 коп. (а.с.24-26). З цього ж розрахунку також видно, яким саме чином відповідач здійснював сплату аліментів в кожному місяці вищевказаного періоду часу. Відповідач не надав доказів того, що аліменти сплачувались ним не своєчасно з поважних причин, а тому суд вважає, що заборгованість по сплаті аліментів виникла по вини платника аліментів [PERSON] Статтею 196 СК України встановлено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. З 26.01.2012 року [PERSON] зобов'язаний був платити аліменти в сумі 700 грн. щомісячно, а тому з цієї дати на них нараховується неустойка (пеня) в розмірі 1% з врахуванням кількості днів прострочення. Наданий позивачем розрахунок неустойки (а.с.23), згідно якого розмір цієї неустойки за період з 26.01.2012 року по 01.03.2014 року становить 48478 грн., є правильним та таким, що складений у відповідності до вимог статті 196 СК України, оскільки в цьому розрахунку вірно зазначені всі суми простроченої заборгованості та кількість днів цієї простроченої заборгованості. Згідно із ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. З дослідженого судом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 10.10.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Костопільського районного управління юстиції у Рівненській області, вбачається, що відповідач [PERSON] одружився в друге. З огляду на те, що відповідач на даний час перебуває у шлюбі із іншою жінкою, яка знаходиться на його утриманні, розмір неустойки, який позивачем хоч і визначений у відповідності до положень ч. 1 ст. 196 СК України, але в багато разів перевищує розмір самої заборгованості по аліментах, що в певній мірі сталось через звернення останньої із своїм позовом через значний проміжок часу, а не відразу після того як нею було виявлено порушення свого права на своєчасне отримання аліментів, тому суд вважає за необхідне зменшити розмір неустойки, яка підлягає стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] за період з 26.01.2012 року по 01.03.2014 року, з 48478 грн. до 4000 грн. У зв'язку із викладеним, позов [PERSON] до [PERSON] підлягає частковому задоволенню, шляхом стягнення із останнього на користь позивача неустойки за прострочення сплати аліментів, в розмірі 4000 грн. В задоволенні решти позовних вимог [PERSON] має бути відмовлено. Ухвалою Костопільського районного суду від 27.03.2014 року позивача було звільнено від сплати судового збору по даному позові на підставі ст.8 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог Враховуючи наведена з відповідача [PERSON] слід стягнути у дохід держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial