Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить суд встановити факт постійного його проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що він народився [INFO] в с.Пійло Калуського району Івано-Франківської області.Після закінчення школи з 01.09.1963 року по 21.03.1966 року навчався в ПТУ №94 м. Димитров Донецької області. З 1963 року був зареєстрований в Красноармійському районі Донецької області і 25.02.1964 року в Донецькій області отримав паспорт. З 05.05.1967 року по 22.12.1969 року проходив військову службу в рядах Радянської армії й призивався Калуським РВК Івано-Франківської області. В 1970 році у Калуському РК ДСААФ проходив курси мотоцикліста й 07.06.1971 року у Державтоінспекції УВС Івано-Франківської області отримав посвідчення на право керування мотоциклом. Після закінчення служби в армії деякий час працював в шахті « Голинь » , що знаходиться в с. Голинь Калуського району Івано-Франківської області, однак у 1980 році виїхав в с.Красний Яр, що в Кривошеїнскому районі Томскої області (Росія). На початку 1985 року повернувся до України й разом з батьками проживав без реєстрації в с. Пійло Калуського району Івано-Франківської області, нікуди не виїжджав за межі України та не змінював адреси свого місця проживання, так як втратив паспорт радянського зразка та своєчасно не оформив паспорта громадянина України. По стану здоров`я працювати не мав можливості. На даний час заявник має намір отримати паспорт громадянина України, але втрата паспорта колишнього СРСР за невідомих причин, перешкоджає йому в цьому. Враховуючи факт свого постійного проживання станом на 24 серпня 1991 року на території України, бажає реалізувати своє право шляхом звернення до уповноваженого органу з метою набуття громадянства України, для чого необхідно й встановити даний факт. Представник заявника [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки надасть можливість в майбутньому реалізувати право на отримання громадянства України для реалізації належних заявнику прав, як громадянина України. З 1985 року по даний час постійно проживає в с. Пійло без реєстрації, по-скільки він є психічно хворим і заставити його зареєструватися не було можливим. На даний час він потрапив в ДТП і навіть перебування у лікарні необхідний паспорт . Просить заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи Калуського РВ УДМС в Івано-Франківській області Соловйова О.Б. надала письмові пояснення у відповідності до яких вважають, що заявником не надано суду належних та переконливих доказів на підтвердження факту свого постійного проживання на території України. Єдиним доказом проживання є довідка Пійлівської сільської ради від 06.09.2019 року за № 1099. У зв`язку з цим, Калуський РВ вважає дану довідку недостатнім доказом у справі щодо встановлення факту постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 року. Тому, з наведених причин заперечують проти задоволення заяви, якщо заявником буде надано інших належних доказів у справі. Заслухавши учасників справи, свідків та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Заявник [PERSON] бажає отримати громадянство України для реалізації належних йому прав, як громадянина України в майбутньому, а тому звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народився [INFO] в с.Пійло Калуського району Івано-Франківської області , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 14.06.1955 року Калуський районним відділом ЗАГСу (а.с.7) . З 01.09.1963 року по 21.03.1966 року навчався в ПТУ №94 м. Димитров Донецької області, що підтверджується атестатом №3029 від 22.03.1066 року (а.с.8). З 1963 року був зареєстрований в Красноармійському районі Донецької області і 25.02.1964 року в Донецькій області отримав паспорт, підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] , видане 14.06.1955 року, де проставлено відповідні штампи (а.с.7). З 05.05.1967 року по 22.12.1969 року проходив військову службу в рядах Радянської армії й призивався Калуським РВК Івано-Франківської області (а.с.9-10). В 1970 році у Калуському РК ДСААФ проходив курси мотоцикліста й 07.06.1971 року у Державтоінспекції УВС Івано-Франківської області отримав посвідчення на право керування мотоциклом (а.с.11). Згідно довідки №1009 від 06.09.2019 року, виданої Пійлівською сільською Радою [PERSON] станом на 24.08.1991 року постійно проживав і проживає по даний час в [ADDRESS] (а.с.12). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили факт постійного проживання [PERSON] у період з 1985 року станом на 24 серпня 1991 року у [ADDRESS] , де він проживав разом із своїми батьками. Реалізація права заявника отримати паспорт громадянина України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Питання громадянства України регулюється Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України. Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є Закон України «Про громадянство України» та Указ Президента України від 27.03.2001 року № 215 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України». Підстави набуття особою громадянства України визначаються індивідуально, залежно від її місця народження, походження, проживання, родинних зав`язків тощо. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджений Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215(в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006) визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України. Згідно п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001р. № 215/2001, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; Відповідно до п. 8 зазначеного Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України „Про громадянство України" особа, яка станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає заяву про встановлення належності до громадянства України; копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка органу внутрішніх справ про те, що станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала у громадянстві колишнього СРСР; рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Відповідно до п. 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (далі по тексту - Порядок), для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша ст. 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» п. 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. На підставі п.п. 7-9 Порядку встановити належність до громадянства України може особа, яка перебувала у громадянстві колишнього СРСР та не мала прописки, але фактично постійно проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. Ст. 29 Цивільного кодексу України визначено - місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ст. 1, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - місцем перебування є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Стаття 1 Закону України «Про громадянство України» дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. про право. Наведений у ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В судовому засіданні було допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які зазначили про те, що [PERSON] станом на час проголошення незалежності України постійно проживав, а саме у період з 1985 року постійно проживав у [ADDRESS] , разом із батьками. Заявнику [PERSON] встановлення факту про його постійне проживання на території України станом на 24.08.1991 року, необхідне для реалізації належних прав, як громадянина України в майбутньому, зокрема отримання громадянства та паспорта України, тому враховуючи вищевикладене та проаналізувавши всі надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки заявник в повному обсязі підтвердив вищевказаний факт належними та допустимими доказами, які сумнівів у суду не викликають. На підставі викладеного,

Outcome: approved