Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

Позивач звернувся до суд з позовом до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про зняття арешту з майна. Свої вимоги мотивував тим, що 30 травня 2014 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва визнано право власності [PERSON] на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 08 вересня 2014 року позивачу стало відомо про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] на підставі постанови виконавчої служби № 83/15 від 13 лютого 2004 року. 23 серпня 2017 року інформаційним листом Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві повідомлено, що станом на 23 серпня 2017 року виконавчі документи про стягнення з [PERSON] на виконанні у відділі не перебувають. У зв'язку з чим просить зняти арешт з квартири [ADDRESS], накладений 12 жовтня 2004 року Десятою Київською державною нотаріальною конторою на виконання постанови виконавчої служби № 83/15 від 13 лютого 2004 року Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представництво інтересів здійснювала [PERSON] Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності Представник відповідача Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. На підставі ст. 247 ч.2 ЦПК України справа розглянута за відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд установив наступні фактичні обставини справи. 30 травня 2014 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва визнано право власності [PERSON] на 2-кімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. (а.с.7-8). 08 вересня 2014 року рішенням державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві відмовлено позивачу у державній реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS], оскільки згідно відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна наявний арешт № 1370999 (а.с.6). 23 серпня 2017 року інформаційним листом Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві повідомлено, що станом на 23 серпня 2017 року виконавчі документи про стягнення з [PERSON] на виконанні у відділі не перебувають (а.с.4). Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна 12 жовтня 2004 року Десятою Київською державною нотаріальною конторою на виконання постанови виконавчої служби № 83/15 від 13 лютого 2004 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS] (а.с.16). Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об'єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Судом встановлено, що 12 жовтня 2004 року Десятою Київською державною нотаріальною конторою на виконання постанови виконавчої служби № 83/15 від 13 лютого 2004 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS], власником якої є позивач. На теперішній час будь-які виконавчі документи на виконанні у відділі державної виконавчої служюи не перебувають. Отже, з урахуванням викладеного суд приходить висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про зняття арешту з майна.

Outcome: approved