Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

Орган опіки та піклування Новоархангельської РДА в інтересах звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, зазначивши в позові, що неповнолітні діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] після смерті матері - [PERSON] виховуються в сім'ї біологічної бабусі - [PERSON], [INFO]. Діти народилися від шлюбу, зареєстрованого між [PERSON] та [PERSON]. За словами бабусі та самого відповідача, спільне подружнє життя між подружжям не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дітей. З 26.03.2016 року проживання [PERSON] однією сім'єю із відповідачем було фактично припинено, останній покинув своє зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] та виїхав у невідомому напрямку, залишивши [PERSON] з двома малолітніми дітьми. Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 1 листопада 2016 року у справі №394/417/16-ц шлюб між [PERSON] та відповідачем було розірвано. Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 1 листопада 2016 року у справі №394/420/16-ц, вирішено стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей. З березня 2016 року відповідач не займався та до даного часу не займається вихованням дітей, повністю самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Аліменти на утримання дітей не сплачує про, що свідчить розрахунок заборгованості Новоархангельського районного відділу державної виконавчої служби, ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач не надавав і не надає по цей час. [INFO] [PERSON] померла внаслідок ішемічної хвороби серця. Після її смерті, малолітні діти [PERSON] та [PERSON] залишилися проживати у сім'ї [PERSON], та знаходяться на повному її утриманні. Також вона має намір взяти під опіку своїх онуків. Навіть після смерті [PERSON], відповідач не цікавиться подальшою долею своїх дітей. Вищезазначені обставини свідчать про невиконання відповідачем [PERSON] своїх батьківських обов'язків, закріплених ст. 150 Сімейного кодексу України, відповідно до якої батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщин; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Просять позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] . Представник позивача - Органу опіки та піклування Новоархангельської районної державної адміністрації Кіровоградської області в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву в якій розгляд справи просила проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, в разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно ст. 128 ЦПК України, відповідно до порядку публікації оголошень на веб-порталі судової влади України. Відзив від відповідача не надійшов, а тому зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності, а тому суд вважає,що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі письмових доказів. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі виходячи з наступного: Судом встановлено, що предметом спору в даному провадженні є особисті немайнові обовязки і права батьків та дітей. Як встановлено судом, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] народилися в м. Київ, їх батьком записаний - [PERSON], матір'ю - [PERSON] згідно копії свідоцтва про народження дітей: серія [NUMBER], серія [NUMBER]. (а.с.9-10). Відповідно до копії свідоцтва про смерть мати малолітніх дітей [PERSON] померла [INFO](а.с.11) Згідно акту обстеження умов проживання сім'ї [PERSON] № 6 від 05.01. 2018 року, умови проживання задовільні, в будинку пічне опалення, всі кімнати облаштовані необхідними меблями є постільна білизна, засоби гігієни, запас харчування та побутова техніка. Для виховання дітей є окрема облаштована сучасними меблями кімната є ігрушки, книги, комп'ютерну техніку, одяг та взуття по сезону. За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації [PERSON] та [PERSON](а.с.5) Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Новоархангельської райдержадміністрації Кіровоградської області від 12.03.2018 року згідно вивчених матеріалів справи було прийнято рішення щодо доцільності в інтересах дітей позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO](а.с.13-15). Згідно характеристики за місцем реєстрації [PERSON] ніде не працює, громадський порядок не порушує до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався(а.с.16)Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та інше. Відповідно до положень Конвенції про права дитини та Закону України «Про охорону дитинства» дитинство перебуває в Україні під особливою охороною. Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 12 цього ж Закону зазначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до приписів ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправомірною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Ч. 2 ст. 157 СК України визначено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно ст.ст. 164, 171 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини, жорстоко з нею поводяться, є хронічними алкоголіками або наркоманами та вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини. При цьому, дитина, яка може висловлювати свою думку, має виказати її з цього приводу, але суд має право постановити рішення всупереч думці дитини. Позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В Постанові Пленуму ВСУ №3 від 30 березня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, з урахуванням її характеру, особи батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує свої батьківських обов'язків внаслідок душевної хвороби чи іншого тяжкого захворювання або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є останньою мірою впливу на батьків і застосовуватись може лише при достатніх доказах винної поведінки батьків, свідомого знехтування ними своїх обов'язків. Ст. 180 СК України покладено обов'язок батьків утримувати дитину до досягненню нею повноліття. Приписами ст. 159 СК України встановлено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст. 7, 153, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Саме про це свідчить і практика Європейського суду з прав людини, зокрема дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України» та «Олссон проти Швеції» від 24 березня 1988 року). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які у залежності від природи та важливості можуть переважати над інтересами батьків. Для батьків та дітей бути разом - це основа сімейного життя, більш того, природні стосунки не припиняються від того, що дитина взята на державне піклування. Тобто те, що сторони по даній справі, проживають окремо, не повинно перешкоджати дитині спілкуватись з батьком, який виявляє бажання проводити більше часу з дитиною. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, взявши до уваги всі обставини справи, проаналізувавши їх, дійшов висновку про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей сприятиме інтерес самих дітей, оскільки він тривалий час свідомо належним чином не виконує батьківських обов'язків по відношенню до дітей, вказує безвідповідальне ставлення до них, злісно ухиляється від виховання та утримання, не піклується про фізичний та духовний розвиток, обмежуючи їх права охорону здоров'я, достатній життєвий рівень, що є підставою для задоволення позовних вимог, викладені в позовній заяві, підтверджені належними та допустимими доказами, позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав підлягають задоволенню. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача має бути стягнутий судовий збір за позовні вимоги майнового та немайнового характеру в розмірі, встановленому пунктом 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved