Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

Позивач звернувся 17 лютого 2017 року до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до Старотроянівської сільської ради Кілійського району Одеської області про встановлення факту належності та визнання права власності на спадщину, в якій просить: - встановити факт належності [PERSON], яка померла 11.09.2008 року, державного акту на право приватної власності на землю РІ №497606 від 01.11.2001 року, виданого на імя «Лефтер Степаниди Афанасіївни» на підставі рішення Старотроянівської сільської ради народних депутатів Кілійського району Одеської області від 11.04.2001 року №156/ХМІ-ХХІІІ та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3695; - визнати за [PERSON] [INFO], право власності на земельну ділянку, посвідчену державним актом на право приватної власності на землю Р1 №497606 від 01.11.2001 року, розташовану на території Старотроянівської сільської ради, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,75 га в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 11.09.2008 року. Позивач, в обґрунтування своїх вимог, в позовній заяві зазначив, що його бабусі [PERSON] при житті на підставі державного акту на праві приватної власності на землю Р1 №497606 від 01.11.2001 року, належала земельна ділянка площею 2,75 га розташована на території Старотроянівської сільської ради Кілійського району Одеської області. 11 вересня 2008 року [PERSON] померла. За життя вона склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла своєму онуку [PERSON],в тому числі і земельну ділянку площею 2,75 га на території Старотроянівської сільської ради Кілійського району Одеської області. Спадщину, що відкрилася після померлої прийняв позивач [PERSON] звернувшись з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, але отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом в нотаріальній конторі не має можливості, оскільки правовстановлюючі документи містять розбіжність у написанні по батькові спадкодавця. На підставі викладеного позивач просить позов задовольнити. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Позивач, [PERSON], на розгляд справи до суду не зявився, подавши заяву про підтримання заявлених позовних вимог та розгляд справи за його відсутністю, в звязку зі станом здоровя. Відповідач, Старотроянівська сільська рада Кілійського району Одеської області, до суду не з'явилась, представник надав на адресу суду заяву про згоду з позовною заявою та розгляд справи без його участі. Вимог (заперечень) не мають. У звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази, \~надані сторонами \~\~у справі, \~та розглянувши справу в межах позовних вимог, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №497606 [PERSON] на підставі рішення Старотроянівської сільської ради народних депутатів Кілійського району Одеської області від 11.04.2001 року №156/ХVІ-ХХІІІ передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,75 га, що розташована на території Старотроянівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. /а.с. 9/ Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №156459, виданого 12 вересня 2008 року виконкомом Старотроянівської сільської ради Кілійського району Одеської області 11 вересня 2008 року с. Старі Трояни Кілійського району померла [PERSON]. /а.с. 10/ Відповідно до довідки приватного нотаріуса Кілійського районного нотаріального округу Одеської області від 19.01.2017 року №21/01-16 після смерті [PERSON], яка померла 11 вересня 2008 року, оформити свідоцтво на спадщину за заповітом неможливо, оскільки в документах містяться розбіжності в написані по батькові померлого. /а.с. 3/ Відповідно до довідки Старотроянівської сільської ради Кілійського району Одеської області №773 від 04.10.2017 року, вказано, що державний акт на право приватної власності на землю серії РІ №497606 виданий на імя [PERSON] дійсно видавався Старотроянівською сільською радою гр. [PERSON]. /а.с. 41/ Відповідно до відповіді Кілійського районного сектору Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області №5133/611 від 05.10.2017 року в копії заяви про видачу паспорта громадянина України (ф.1) на гр. [PERSON], [INFO], прізвище імя по батькові вказано як «Лєфтєр Степанида Панасівна»./а.с.42-43/ Відповідно до інформації відділу у Кілійському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №327/108-17 від 05.10.2017 року, вказано, що держаний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №497606, виданий гр.. [PERSON] на підставі рішення 16 сесії ХХІІІ скликання Старотроянівської сільської Ради народних депутатів Кілійського району Одеської області від 11 квітня 2001 року №156/ХVІ-ХХІІІ. Земельна ділянка площею 2,75 гектарів розташована на території Старотроянівської сільської ради Кілійського району Одеської області для ведення товарного сільськогосподарського господарства. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3695, кадастровий номер на земельну ділянку не присвоювався. /а.с. 44/ [PERSON] за життя склала заповіт, посвідчений секретарем виконкома [PERSON], зареєстрований в реєстрі №46522441 заповіла своєму онуку [PERSON],в тому числі і земельну ділянку площею 2,75 га на території Старотроянівської сільської ради Кілійського району Одеської області./ а.с. 11/ Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що \~особа, яка зазначена в Державному акті на право приватної власності на землю Р1 №497606 від 01 листопада 2001 року, а саме [PERSON] та [PERSON], яка померла 11.09.2008 року, є однією і тією ж особою. Щодо вимог позивача про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 11.09.2008 року, суд виходить з наступного: Відповідно до п. 29 Порядку ведення державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012 року «Про затвердження ведення державного земельного кадастру» кадастровим номером земельної ділянки є індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього існування. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як обєкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Відповідно до ч. 9, ч. 10 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Позивачем не надано доказів того, що земельна ділянка площею 2,75 га, що розташована на території Старотроянівської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належна [PERSON] згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №497606, внесена до Державного земельного кадастру, сформована, їй присвоєно кадастровий номер і вона є обєктом цивільних прав. Таким чином, позов в цій частині не підлягає задоволенню. При вирішенні справи судом застосовано відповідні положення діючого законодавства. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, що містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.95 N 5, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються в судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх установлення. У відповідності до п. 12\~ \~Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року\~ \~(із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», виникнення права власності на нерухоме майно підтверджується свідоцтвом про право власності і видається, зокрема, фізичним чи юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування. На підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 9 вересня 2013 року № 537 втратила чинність Інструкція про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затверджена наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 22 червня 2009 року № 325, якою було врегульовано, серед іншого, питання видачі нового державного акта взамін зіпсованого. Таким чином заявник позбавлений можливості в позасудовому порядку внести виправлення до відповідного державного акту. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкодавців). Згідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно ст. 1218 ЦК України до \~складу \~спадщини \~входять \~усі права та обов'язки, \~що належали \~спадкодавцеві \~на \~момент \~відкриття \~\~спадщини \~\~і \~\~не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зважаючи на встановлені з досліджених доказів обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог заявника та, беручи до уваги, що в позасудовому порядку неможливо встановити відповідний юридичний факт, задовольняє заяву частково. На підставі викладеного, ст.ст.\~15,\~16 ЦК України,

Outcome: partial