Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, та просить ухвалити рішення, яким: - позбавити батьківських прав громадянку України [PERSON] , [INFO] , мешканку [ADDRESS] відносно дитини : доньки [PERSON] , [INFO] , та стягнути аліменти на дитину в розмірі 1 / 2 частини від усіх видів заробітку та доходів , мотивуючи свої вимоги тим , що відповідач не займається вихованням своєї дитини , матеріально не допомагає , не цікавиться життям дитини , проживає окремо від дитини в іншому місці , місце знаходження ймовірного батька невідоме , чим порушує вимоги Сімейного кодексу , щодо надання матеріальної та духовної допомоги дитині на її утримання та виховання. Ухвалами Роздільнянського районного суду Одеської області провадження у зазначеній справі було відкрито, призначено підготовче судове засідання та розгляд по суті. В судовому засіданні позивач в особі [PERSON] , пояснила , що дитина проживає в притулку « Теплий дім» , ходить в школу , відповідач матеріально не допомогає , а тому просить суд задовольнити вимоги у повному обсязі . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з.явився , повідомлявся належним чином , суд визнає його неявку в суд не поважною та проводить розгляд справи за його відсутності. Зі згоди -позивача та постановленої ухвали суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 280 ЦПК України. Суд вивчивши пояснення позивача , дослідивши матеріали справи , докази в сукупності , вважає за необхідне розглянути справу за наявними у справі доказами , задовольнити позовні вимоги часткорв , виходячи з наступного: Суд вважає за необхідне позбавити батьківських прав громадянку України [PERSON] , [INFO] , мешканку [ADDRESS] відносно дитини : доньки [PERSON] , [INFO] , та стягнути аліменти на дитину в розмірі 1 / 4 частини від усіх видів заробітку та доходів Суд погоджується з вимогами позивача заявлених в інтересах неповнолітнітніх дітей. Відповідно до ст.51 Конституції України обов'язок кожного громадянина України піклуватися про дітей. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, дитина, якщо це можливо, повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в атмосфері любові та матеріального забезпечення. Відповідно до ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, яка діє на Україні з 27.07.1991 року та ратифікована Україною, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні для її благополуччя, приймаючи до уваги права та обов'язки їх батьків, опікунів та інших осіб, які відповідають за них по закону і з цією метою приймати всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи. За ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За приписами п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов'язку - виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що перешкод у спілкуванні з дитиною йому ні хто не чинив і не чинить. Суд вважає, що наявність вини батьків належить до обов'язкових умов позбавлення батьківських прав. Суд мотивує своє рішення слідуючим : [PERSON] є матір,ю дітей : доньки [PERSON] , [INFO] ( А.с. 13) , що підтверджується свідоцтвами про народження , аліменти не платить , матеріально не допомогає, живе окремо від дитини , фактично не виховує дитину та не приймає участі у її вихованні . Суд не побачив у громадянки [PERSON] бажання виправити ситуацію, бажання проживати разом з дітьми , створити сімейний затишок , проживати однією сім.єю. Житло на яке можливо закріпити право проживання та зберігання за неповнолітньою судом не встановлено. Суд бере до уваги вимогу про доцільність позбавлення батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей так , як вважає, що обставини, на яких ґрунтується вимога знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і не спростовується матеріалами справи. Задовльняючи вимоги частков , суд прийшов до висновку про можливість зменшити розмір стягуваних аліментів з 1 / 2 частини на 1 / 4 частини. Відповідно до положень ст.ст.80, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином позивачем надано належні і допустимі доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків, судом встановлено винну поведінку відповідача та свідомого ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків, тому суд зазначає, що підстави, передбачені ст. 164 СК України для позбавлення [PERSON] батьківських прав, наявні та вирішує, що позбавлення батьківських прав не буде суперечити інтересам малолітніх дітей та засадам вищезазначеної Декларації та практики Європейського Суду, а тому в задоволенні позову необхідно задовольнити у зв'язку з доведеністю позовних вимог. Відповідно до п.14 ч.2 ст.3 ЗУ «Про судовий збір» N 3674-VI від 8 липня 2011 року судовий збір не справляється за поданням заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб у разі, якщо представництво їх інтересів у суді відповідно до закону або міжнародного договору, згоду на обов'язковість якого надано Верховною Радою України, здійснюють Міністерство юстиції України, суб'єкти надання безоплатної вторинної правової допомоги та/ або органи опіки та піклування або служби у справах дітей. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Суд вважає за необхідне на прохання позивача судові витрати покласти на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial