Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля та стягнення коштів. У позову вказано, що в грудні 2012 року позивач вирішив придбати у відповідачів автомобіль Mitsubishi Outlander д.н.з. [NUMBER] за 18 000 дол. США. Оскільки позивач не мав повної суми коштів для сплати сторони погодились на сплату авансу - 6 400 дол. США, а потім залишку суми вартості автомобіля - до листопада 2013 року. На виконання цієї домовленості позивачем було сплачено 6 400 дол. США авансу, а потім 13.02.2013 року - 3 000 дол. США, 17.11.2013 року - 900 дол. США, 09.12.2013 року - 1 000 дол. США. 16.02.2014 року [PERSON] забрала автомобіль та ключі від нього, повідомивши, що знімати з обліку автомобіль для його продажу позивачу не буде, а гроші сплачені позивачем - це орендна плата за користування автомобілем. Позивач вважає, що фактично відповідачі уклали з ним угоду без наміру створення в подальшому правових наслідків, які обумовлюються цим правочином, тобто ця угода є фіктивною в зв"язку з чим прохає визнати недійсною угоду купівлі-продажу автомобіля Mitsubishi Outlander д.н.з. [NUMBER] та стягнути з відповідачів суму сплачених за нього коштів - 90 320 грн 90 коп. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав , прохав їх задовольнити у повному обсязі, одночасно підтверджуючи суду, що з грудня 2012 року по лютий 2014 року користувався Mitsubishi Outlander д.н.з. [NUMBER], зняття реєстрації автомобіля не проводилася. 16.02.2014 року автомобіль він передав [PERSON], написавши власноручно розписку , а [PERSON] прийняла цей автомобіль, не маючи один до одного ніяких претензій. Представник відповідачів [PERSON] позов не визнав, вважаючи його безпідставним так як договір купівлі - продажу автомобіля був розірваний сторонами 16.02.2014 року, зняття з реєстрації автомобіля не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Встановлено, що згідно з розпискою від 07.01.2013 року [PERSON] продає [PERSON] автомобіль Mitsubishi Outlander, 2006 року, д.н.з. [NUMBER] за 18 000 дол. США, від якого отримала 6 400 дол. США. Суму 11 600 дол. США [PERSON] зобов'язується віддати до листопада 2013 року, що підтверджується копією розписки (а.с.7). В по - дальшому [PERSON] в рахунок оплати за автомобіль 13.02.2013 року отримав від [PERSON] 3 000 дол. США. Крім того, в рахунок оплати за автомобіль 17.11.2013 року [PERSON] отримала від [PERSON] 900 дол. США, 09.12.2013 року 1000 дол. США. Факт отримання коштів підтверджується поясненнями сторін, розписками (а.с. 8, 12, 13). 16.02.2014 року [PERSON] повернув [PERSON] автомобіль Mitsubishi Outlander, 2006 року, д.н.з. [NUMBER], написавши власноручно розписку в якій вказав, що повертає цей автомобіль, ніяких претензій до [PERSON] не має , що підтверджується розпискою (а.с. 43). [PERSON] в свою чергу також написала розписку згідно якої підтвердила , що отримала від [PERSON] спірний автомобіль після тривалого користування , претензій до [PERSON] в неї немає , що підтверджується розпискою (а.с.14). В судовому засіданні встановлено, що сторони домовились про продаж вказаного автомобіля, проте, в наступному позивач, сплативши 11 300 дол. США, дізнався, що ціна цього автомобіля не перевищує 11 000 дол. США., а тому відмовився в подальшому сплачувати за нього. Оскільки сторони не дійшли згоди, 16.02.2014 року позивач повернув відповідачу автомобіль та розраховував на повернення йому сплачених коштів. Проте, відповідач відмовився повертати кошти, оскільки вважає, що вони були сплачені за користування цим автомобілем. Не погоджуючись з діями відповідачів, позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки він укладений без наміру створення в подальшому правових наслідків, які обумовлюються цим правочином, та стягнути на його користь сплачені кошти. Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд виходить з наступного. Частиною 1 ст.334 ЦК України встановлено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, діючими в Україні Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі - Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 року, встановлено єдину на території України процедуру державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів (п.1. Правил), яка передбачає особливий порядок відчуження транспортних засобів, визначений цими Правилами, і які є обов'язковими для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх (п.2. Правил). Таким чином, норми зазначених Правил підлягають обов'язковому застосуванню до правовідносин, пов'язаних з відчуженням транспортних засобів, зокрема, купівлі-продажу транспортних засобів. Відповідно пунктами 7, 8 Правил (в редакції, чинній на момент передачі у володіння та користування позивачу спірного автомобіля), передбачено, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Правомірність придбання транспортних засобів, складових частин, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами-виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарних біржах. Відповідно до ч.4 п. 8. зазначених Правил перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Згідно ч. 5 п.8. Правил реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків, а також внесення в установленому порядку платежів за огляд транспортних засобів, реєстрацію, перереєстрацію та зняття їх з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків. Пунктом 43 Правил передбачено: якщо транспортний засіб знімається з обліку у зв'язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) робиться відмітка про зняття з обліку транспортного засобу для реалізації в межах України. Згідно з п. 41 цих Правил зняття з обліку транспортних засобів здійснюється після їх огляду в підрозділі ДАІ на підставі заяви власника з поданням документа, що посвідчує його особу. Отже, до вчинення зазначених дій продавець транспортного засобу не вправі його відчужувати, а покупець набути право власності на транспортний засіб, який є предметом договору купівлі -продажу. Судом встановлено, що спірний автомобіль відповідачами з обліку не знімався, а відтак і не ставився на облік позивачем. Фактична передача транспортного засобу у володіння позивача не є підставною набуття позивачем права власності на спірний автомобіль. Сплата частини коштів за спірний автомобіль може свідчити лише про здійснення ним попередньої оплати вартості предмета, який в по - дальшому сторони мали намір продати та купити. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Згідно з п. 8 постанови Пленум Верховного Суду України від 06.11.2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. З урахуванням викладеного, що договір купівлі-продажу автомобіля Mitsubishi Outlander, 2006 року, д.н.з. [NUMBER] не був укладений у встановленому законом порядку, підстави для визнання його недійсним відсутні. Оскільки вимога про стягнення сплачених коштів, заявлена на підставі ст. 216 ЦК України (щодо наслідків визнання договору недійсним) і є похідною від вимог про визнання договору недійсним, суд також не знаходить підстав для її задоволення.

Outcome: dismissed