Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

В червні 2018 року [PERSON] звернулася з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» за участю третіх осіб: Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М., про захист прав споживачів, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 29.10.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № NKXRRC11990007. На підставі виконавчого напису нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. від 04.09.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №4743, відкрито виконавче провадження щодо примусового стягнення заборгованості. Позивач вважає виконавчий напис таким, що вчинений з порушеннями та підлягає скасуванню. Представник позивача просив суд розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзиву проти позову не надав. Третя особа надала заяву про розгляд справи у її відсутність та просила ухвалити законне та справедливе рішення з урахуванням своїх письмових пояснень. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (зворотні повідомлення наявні в матеріалах справи), відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. З матеріалів справи встановлено, що 29.10.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № NKXRRC11990007 у сумі 10566 грн.60 коп. строком на 36 місяців з 26.10.2007 р. по 26.10.2010 р. включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1.0% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди у розмірі 190 грн. 20 коп. та єдиноразової винагороди у розмірі 960 грн. 60 коп. Зважаючи на те, що взяті позичальником зобов`язання за кредитним договором належним чином виконано не було, АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М. із заявою про вчинення виконавчого напису на кредитному договорі. За вказаним зверненням приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М. вчинено виконавчий напис від 04 вересня 2015 року за реєстровим №4743, яким запропоновано стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 26 жовтня 2007 року № NKXRRC11990007 в сумі 127 819,68 грн, а також витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису, в сумі 1 700,00 грн. Стягнення за виконавчим написом нотаріуса провадиться за період з 29.10.2007 року по 27.08.2005 року . Сума стягнення, складає 129 519,68 гривень, з яких :-заборгованість за тілом кредиту у розмірі - 8527,77 гривень;-заборгованість за відсотками у розмірі - 330,71 гривень;-заборгованість з комісії у розмірі 613,70 гривень;-заборгованість по пені у розмірі - 112 260,85 гривень;-заборгованість по штрафу у розмірі - 6086,65 гривень;-витрати пов`язані із вчиненням виконавчого напису у розмірі - 1700,00 гривень. Стосовно нарахування\~ пені\~у розмірі\~112\~260,85\~грн.\~та штрафу\~-\~6086,65\~грн.\~ [PERSON] вважає, що таке нарахування є неправомірним, адже такі санкції не передбачені укладеними між сторонами договоромі нараховані за період, що перевищує строк спеціальної позовної давсності у один рік. Постановою державного виконавця Центрального ВДВС м.Миколаїв від 19 серпня 2016 року року за вказаним виконавчим написом було відкрито виконавче провадження. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Пунктами 3.1-3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені зазначеним вище Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Перелік) для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами подаються оригінал нотаріально посвідченого договору; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові д 06 лютого 2019 року за наслідками розгляду справи № 638/850/16-ц. Враховуючи, що ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до нотаріусу тільки в 04.09.2015 році, то відповідно, у кредитора пропущений строк щодо стягнення заборгованості за кредитом - який сплинув щонайбільше 27 жовтня 2013 року, оскільки строк дії договору визначено сторонами до 26.10.2010 року і відповідачем не надано доказів на укладення між сторонами у встановленому ЦК України порядку договору про збільшення строку позовної давності за цими вимогами. Отже, виконавчий напис вчинено нотаріусом більше ніж через 3 роки після виникнення права вимоги, що є порушенням статті 88 Закону України «Про нотаріат». Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до розяснень, які містяться в п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Ст. 18 ЦК України встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Разом з тим, ст.88 законом України «Про нотаріат» містить імперативну норму про те, що виконавчий напис нотаріуса видається лише якщо з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, у відносинах між юридичними особами не більше року, або ж законом встановлений більший строк давності для певної конкретної вимоги. За змістом наведеної норми закону при вирішенні питання про видачу виконавчого напису нотаріус зобовязаний перевірити чи предявлена вимога у межах встановленого законом строку давності. Також суд погоджується із твердженнями позивача, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус керувався на п. 2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою КМУ від 26.11.2014 року № 662, однак 22.02.2017 року постановою Київського апеляційного адміністративного суду визнано нечинною та незаконною Постанову КМУ від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення Змін, що вносяться до Переліку документів, за яких стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. \~ \~ \~ \~Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі №826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів`від 26.11.2014р. №662 в частині, зокрема, пункт 2 цієї постанови, згідно з яким перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172, було доповнено новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року в цій справі касаційні скарги Кабінету Міністрів України та ПАТ "КБ "ПриватБанк" залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. - без змін. Оскільки постанову Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів`від 26.11.2014р. №662 визнано незаконною та нечинною (в частині) з моменту її прийняття, то й відсутні правові підстави для виконання спірного виконавчого напису. З урахуванням вищевикладеного, суд встановив, що нотаріус не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, та безспірності характеру правовідносин; виконавчий напис вчинено з пропущенням трирічного строку давності, встановленого статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та статтями 256, 257, 261 ЦК України, що є підставою для визнання и виконавчий напис такими, що не підлягає виконанню. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved