Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» який є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк» (надалі Позивач або Банк) 07 серпня 2013 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 29 серпня 2006 року між сторонами було укладено договір № KGАLRX06970092 (надалі договір) за яким [PERSON] отримав кредит в сумі 2 963 грн. 40 коп. строком на 24 місяці зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Термін дії кредитного договору два роки. Відповідач не виконує свої зобов'язання, кредитні кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 03 червня 2013 року в сумі 51 701 грн. 87 коп., в тому числі заборгованість по сумі кредиту в розмірі 2 648 грн. 98 коп., заборгованість за відсотками 12 484 грн. 45 коп., заборгованість з комісії 1 213 грн. 59 коп., заборгованість з пені в розмірі 32 416 грн. 67 коп. та штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500 грн. штрафу (фіксованої частини) та 2 438 грн. 18 коп. штрафу (процентної ставки). В судове засідання представник позивача не з"явився, в заяві до суду просить розглянути справу без участі представника позивача, на позовних вимогах наполягає посилаючись на викладені обставини та наполягає на стягненні саме вказаної суми. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи в суді, просить суд врахувати, що він після того, як отримав споживчий кредит був засуджений та відбував покарання в умовах ізоляції від суспільства, нещодавно звільнився, тому не мав можливості сплачувати кредитну заборгованість. За письмовою заявою, що надійшла до суду просить суд застосувати строки позовної давності, оскільки позивачем вони пропущені та просить суд застосувати наслідки пропущеного строку позовної давності. Заслухавши пояснення відповідача та дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 267, 267, 509, 526, 530, 546, 610-612, 614, 615, 617, 625, 651, 1054, 1055 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов ти вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його не виконанням або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У разі порушення виконання зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або договором, зокрема і сплата неустойки. За змістом ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. Судом встановлено, що 26 травня 2006 року між сторонами було укладено договір № KGАLRX06970092 (надалі договір) за яким [PERSON] отримав кредит в сумі 2 963 грн. 40 коп. строком на 24 місяці зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Термін дії кредитного договору два роки. Відповідач не виконує свої зобов'язання, кредитні кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 03 червня 2013 року в сумі 51 701 грн. 87 коп., в тому числі заборгованість по сумі кредиту в розмірі 2 648 грн. 98 коп., заборгованість за відсотками 12 484 грн. 45 коп., заборгованість з комісії 1 213 грн. 59 коп., заборгованість з пені в розмірі 32 416 грн. 67 коп. та штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500 грн. штрафу (фіксованої частини) та 2 438 грн. 18 коп. штрафу (процентної ставки). Згідно п.5.5 Умов термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Судом також встановлено, що згідно умов укладеного договору кредиту позичальник має щомісячно сплачувати кредитну заборгованість, однак відповідачем жодного платежу з 29 травня 2006 року було сплачено на користь банку. Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням відповідачем умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Суд враховує, що це є спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. Суд приймає до уваги, що відповідно до п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що у спорах щодо споживчого споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку з цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Зазначене роз'яснення стосується і позасудового порядку вирішення спорів, і в разі звернення з відповідним позовом до суду. Суд також приймає до уваги, що Позивачем протягом п'ятирічного строку не було вжито заходів для повернення кредиту, про що свідчить відсутність письмових претензій про сплату заборгованості за кредитом. Звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 26 травня 2006 року тільки 07 серпня 2013 року (вхідний 07 серпня 2013 року) свідчить про сплив строку позовної давності для звернення до суду, враховуючи, що відповідач дійсно ухилявся від взятих на себе зобов'язань по сплаті заборгованості по кредиту. Суд дійшов висновку, що оскільки виконання договору здійснюється відповідно до графіків погашення кредиту, то початком перебігу строку позовної давності є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, проте не сплатив його, тобто - це липень 2006 року. Суд дійшов висновку, що між сторонами було укладено договір про надання споживчого кредиту і на правовідносини поширюється дія закону України «Про захист прав споживачів». Оскільки згідно розрахунку заборгованості за договором вбачається, що відповідач не сплатив жодного платежу, перебіг строку позовної давності починається саме з липня 2006 року. Згідно п. 5.5 Умов термін позовної давності встановлено тривалістю 5 років, тому суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду з даним позовом поза межами строку позовної давності, а тому підстав для задоволення позову не має. Суд приймає до уваги, що за рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 25 жовтня 2013 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] було відмовлено в повному обсязі, оскільки було пропущено строк для звернення до суду. Судом було встановлено, що згідно з умовами договору позовна давність встановлюється тривалістю 5 років, таким чином термін позовної давності закінчився 26 травня 2013 року, а до суду банк звернувся тільки 07 серпня 2013 року, поновити строк позовної давності банк не просив. Згідно ухвали апеляційного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2013 року рішення Олександрійського міськрайонного суду від 25 жовтня 2013 року залишено без змін. За ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 квітня 2014 року касаційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» було задоволено частково. Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду кіровоградської області від 11 грудня 2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки законодавством чітко та однозначно врегульовано, що підставою застосування позовної давності є виключно заява сторони у спорі під час розгляду справи в суді першої інстанції. Судом встановлено, що при повторному розгляді даної справи позивач не просить поновити строк звернення до суду та не надав до суду достовірних та переконливих доказів щодо наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором. В листі, що надійшов до суду 30 липня 2014 року представник позивача просить суд провести судове засідання за відсутності представника банку, позовні вимоги підтримують та просять суд задовольнити позов у повному обсязі, не заперечують проти винесення заочного рішення суду. Відповідач, просить суд врахувати, що позивачем пропущений строк звернення до суду, він просить суд застосувати наслідки пропущеного строку позовної давності, звернувшись до суду із письмовою заявою. За викладених обставин суд вважає, що сума боргу за договором кредиту не підлягає стягненню з відповідача на користь банку, позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки сплив строк позовної давності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд відносить на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed