Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до об'єднаної територіальної громади в особі Лиманської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 09.07.2011 року померла її сестра - [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина: житловий будинок «А-1», загальною площею 62,0 кв.м, житловою площею 33,6 кв.м, літня кухня «Б», сарай «В», сарай «Г», сарай «Д», душ «Е», вбиральня «Ж», навіс «З», льох «И», свердловина №1, розташовані за адресою: Донецька область, Лиманський район, с. Колодязі, вул. Шевченко. 25. Згідно технічної документації житловий будинок побудований в 1947 році. Вона є єдиним спадкоємцем за заповітом [PERSON], заповіт було посвідчено секретарем виконкому Тернівської сільської ради 20.02.1996 року за реєстровим №27. Даним заповітом [PERSON] заповіла на користь позивача все своє майно, в тому числі житловий будинок в с Колодязі, Краснолиманського району, Донецької області (під час складання заповіту будинку не було присвоєно вулиці та номеру). Для оформлення спадщини позивач звернулася до Лиманської державної нотаріальної контори, але у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] їй було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на цей будинок на ім'я спадкодавця. У зв'язку з тим, що [PERSON] за життя не оформила у встановленому законом порядку право власності на житловий будинок, тому вона позбавлена можливості іншим шляхом, крім визнання в судовому порядку права власності на спадщину, захистити свої законні права і інтереси. На підставі викладеного просить визнати за нею право власності на житловий будинок «А-1» загальною площею 62,0 кв.м, житловою площею 33,6 кв.м, літню кухню «Б», сарай «В», сарай «Г», сарай «Д», душ «Е», вбиральню «Ж», навіс «З», льох «И», свердловину №1, що розташовані за адресою: Донецька область, Лиманський район, с. Колодязі, вул. Шевченко, 25, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 09.07.2011 року. У судове засідання позивач не прибула, надала заяву, в якій просить розглянути справу в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити (а.с.50).\~\~ Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, представник відповідача об'єднаної територіальної громади, в особі Лиманської міської ради, в судове засідання не прибув, надав заяву в якій просить розглянути справу в його відсутність, рішення винести на розсуд суду (а.с. 47). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм спадкові правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серія ЯЕ № 272206, виданого 03 липня 1956 року [PERSON], [INFO], є дочкою [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). [PERSON] та [PERSON] 21.03.1961 року уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження І-УР № 612836, що його видано Тернівською сільською радою Краснолиманського району Донецької області, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «Островерхова» (а.с. 10). [PERSON], [INFO], є дочкою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серія ЯЖ № 239522 від 23 серпня 1954 року (а.с. 37). 20 лютого 1996 року [PERSON] склала заповіт, який посвідчений секретарем виконкому Тернівської селищної ради Краснолиманського району Донецької області, в якому заповіла все своє майно де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, в тому числі житловий будинок в с Колодязі Краснолиманського (на даний час Лиманського ) району Донецької області своїй сестрі [PERSON] (а.с.14). Відповідно до довідки, виданої Лиманською міською радою 23.01.2017 року № 08 згідно з записом в погосподарській книзі №1 с. Колодязі Лиманського району Донецької області за період з 2011 року по 2015 рік за адресою: село Колодязі вул. Шевченко, 25, згідно особового рахунку №0725-1 головою домогосподарства є [PERSON], [INFO], яка померла 09.07.2011 року (а.с.17). Довідкою, виданої архівним відділом Лиманської міської ради Донецької області від 17.01.2017 року за № 05-07-07/1 підтверджено, що згідно з відомостями з погосподарських книг с. Колодязі Тернівської сільської ради за період з 1987 року по 2010 рік головою вищевказаного домогосподарства була [PERSON] (а.с.16). Згідно даних Технічного паспорту, який виготовлений КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов'янська, на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що знаходиться за адресою: Донецька область, Лиманський район с. Колодязі, вул. Шевченко, 25, станом на 21.06.2017 року домоволодіння складається з: житлового будинку «А-1» загальною площею 62,0 кв.м, житловою площею 33,6 кв.м, літньою кухнею «Б», сараю «В», сараю «Г», сараю «Д», душу «Е», вбиральні «Ж», навісу «З», льоху «И», свердловини №1 (а.с.30-32). Зазначений рік побудови будинку 1947 рік, дані про те, що будинок побудований самочинно відсутні (а.с.32). Згідно звіту №14-14/02 від 07.02.2017 року, виготовленого КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов'янська, вартість зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами складає 47802 грн. (а.с.18-29). [PERSON] померла 09.07.2011 року, про що виконкомом Тернівської сільської ради Краснолиманського району Донецької області зроблено відповідний актовий запис № 17 (а.с.15). 30.07.2011 року [PERSON] звернулась до Краснолиманської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] за заповітом, була заведена спадкова справа №290/2011, що підтверджується повідомленням з Краснолиманської державної нотаріальної контори від 24.03.2017 року №277/02-04, з іншими заявами про прийняття спадщини, або відмову ніхто не звертався (а.с.49). [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14 березня 2012 року на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 8,4482 га, яка розташована та території Тернівської с/ради, що належала померлій [PERSON] на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ІІ-ДН №142972, виданого виконкомом Краснолиманської міської ради 01.10.2002 року і зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів за №1166 (а.с.38). У видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за адресою: вул. Шевченко, 25 с. Колодязі Лиманського району Донецької області постановою державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори від 18 лютого 2017 року позивачу відмовлено, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок (а.с.13). Відповідно до\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. В інформаційному листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Виший Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» звернув увагу на те, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Вирішуючи питання чи входить спірний будинок до складу спадщини після смерті [PERSON], суд виходить із того, що право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. З 1948 року питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" та постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків". Згідно зі статтею 1 Указу кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. На виконання\~постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105\~у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Як встановлено судом згідно з відомостями з погосподарських книг [PERSON] була головою домогосподарства за адресою: Донецька область, Краснолимаський район, село Колодязі вул. Шевченко, 25. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги [PERSON] своє право власності в БТІ не зареєструвала (не оформила). Причиною звернення позивача з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцем, який прийняв спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такий випадок є характерним для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Спірний житловий будинок був збудований в 1947 році, що підтверджується даними по господарської книги та технічною документацією, виготовленою БТІ. Оцінивши вказані записи у погосподарських книгах у сукупності з іншими доказами, а саме: технічним паспортом на житловий будинок, державним актом про право власності на земельну ділянку, суд вважає, що позивачем доведено, що [PERSON] мала статус власника житлового будинку за адресою: Донецька область, Краснолимаський (Лиманський) район, село Колодязі вул. Шевченко, 25. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст. 1258 та 1261 ЦК України позивачі як спадкоємці по закону та по заповіту звернулися до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав. Відповідно ч. 1 п. 11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника та ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до норм ч. 5\~ст. 1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3\~ст. 1296 ЦК України\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON] є її рідна сестра [PERSON], яка в установлений законом строк звернулася до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав. Проте позивач як спадкоємиця не може оформити належне їй право власності на вказаний будинок в порядку спадкування відповідно до вимог закону з тих підстав, що реєстрація права власності на будинок відсутня. Згідно із ст. ст.\~3,\~4 ЦПК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів закріплений в\~ст. 16 ЦК України. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Якщо спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів або у зв'язку із наявністю в них неточностей, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку. Оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернутися з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування, захистити своє порушене право не може, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог з вищевказаних підстав. Позивач не вимагають компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. Крім того, суд зазначає, що відповідно до\~Постанови Верховної Ради України від 19.05.2016 року №1377-VIII «Про перейменування окремих населених пунктів та районів»\~Краснолиманський район перейменовано на Лиманський район.

Outcome: approved