Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом, який неодноразово уточнювала та з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог поданою до суду 04.04.2018 року та заяви про доповнення позовних вимог поданою до суду 21.06.2018 року, просить суд: - визнати недійсним договір купівлі-продажу частин житлового будинку від 08 лютого 2017 року, а саме стосовно 26/50 частин житлового будинку за номером №1, що розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 248,7 кв.м., укладений між [PERSON], від імені якого на підставі довіреності від 24 липня 2006 року, посвідченої приватним нотаріусом Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області Бородавко Б.Б., зареєстрованої в реєстрі за №242, діяв [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим І.В., зареєстрований в реєстрі за №123; - визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 08 лютого 2017 року, а саме стосовно земельної ділянки, площею 0,0633 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, укладений між [PERSON], від імені якого на підставі довіреності від 24 липня 2006 року, посвідченої приватним нотаріусом Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області Бородавко Б.Б., зареєстрованої в реєстрі за №242, діяв [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим І.В., зареєстрований в реєстрі за №122; - витребувати з незаконного володіння [PERSON] земельні ділянки, площею 0,0316 га, кадастровий номер [NUMBER], та площею 0,0317 га, кадастровий номер [NUMBER], які розташовані за адресою: [ADDRESS], на користь [PERSON]; - скасувати записи про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки, площею 0,0316 га, кадастровий номер [NUMBER], та площею 0,0317 га, кадастровий номер [NUMBER], які розташовані за адресою: [ADDRESS], за [PERSON]; - визнати за [PERSON] права власності на 2/3 частки земельних ділянок, площею 0,0316 га, кадастровий номер [NUMBER], та площею 0,0317 га, кадастровий номер [NUMBER], які розташовані за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]; - визнати недійсним договір іпотеки від 16 лютого 2018 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хома А.С., зареєстрований в реєстрі за №270; - визнати недійсним договір іпотеки від 16 лютого 2018 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хома А.С., зареєстрований в реєстрі за №268; - скасувати записі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про обтяження майна іпотекою та встановлення заборон на нерухоме майно щодо земельних ділянок, площею 0,0316 га, кадастровий номер [NUMBER], та площею 0,0317 га, кадастровий номер [NUMBER], які розташовані за адресою: [ADDRESS], на підставі договорів іпотеки від 16 лютого 2018 року, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хома А.С., зареєстрованих в реєстрі за №268 та №270. В обґрунтування позовних вимог позивач та її представник посилались на те, що [PERSON] на праві приватної власності належало нерухоме майно, у тому числі: 26/50 частин житлового будинку за номером №1, що розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 248,7 кв.м. та земельна ділянка, площею 0,0633 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. [INFO] року [PERSON] помер. За час життя, [PERSON] склав заповіт, який посвідчений 29 березня 2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №1269, згідно з яким [PERSON] на випадок своє смерті здійснив розпорядження, а саме заповів усе майно, яке йому буде належати на день смерті, - [PERSON], [INFO]. Як стверджує позивачка, вона у встановлений законом шестимісячний термін звернулась з заявою до Третьої Одеської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] Однак, вона не мала можливості отримати свідоцтво про прийняття спадщини, оскільки вказаний заповіт оскаржувався сином померлого [PERSON] - [PERSON] в рамках цивільної справи №520/15855/14-ц, за наслідком розгляду якої між нею - [PERSON] та [PERSON] було укладено мирову угоду, яка була затверджена ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 08.07.2015 року, відповідно до якої у тому числі визнано за [PERSON] [PERSON] право власності: - на 2/3 частини від 26/50 частини будинку за адресою: [ADDRESS], що складається відповідно до технічного паспорту від 18.09.2014 року з житлового будинку - літ. А, сарай - літ. В, И, К, П, Т, гараж - літ. Ч, вбиральня - літ. Я, Л, альтанка - літ. З, 1,2,4,8,10-12 - огорожа, І,II,IV,V - мостіння, III, IV - шахта, що відкрилась після смерті [PERSON], що належала йому на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданому Третьою Одеською державною нотаріальною конторою 12.07.1983 року р. №3-7240, дата реєстрації 15.07.1983р.; - на 2/3 земельної ділянки, площею 0,0633 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], що відкрилась після смерті [PERSON] та належала померлому на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 01.07.2004 року, та зареєстрованого за № 0104505000967, кадастровий номер [NUMBER]. Позивач зазначає, що зареєструвати за собою право власності на вищевказане нерухоме майно на підставі ухвали Київського районного суду міста Одеси від 08.07.2015 року по цивільній справі №520/15855/14-ц, вона не встигла та не мала об'єктивної можливості. В подальшому вона - [PERSON] дізналась, що 08 лютого 2017 року між [PERSON], від імені якого на підставі довіреності від 24 липня 2006 року, посвідченої приватним нотаріусом Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області Бородавко Б.Б., зареєстрованої в реєстрі за №242, діяв [PERSON] та [PERSON] були укладені договори купівлі-продажу, посвідчені приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим І.В., зареєстровані в реєстрі за №122, №123 за умовами якого [PERSON] продав [PERSON] нерухоме майно: 26/50 частин житлового будинку за номером №1, що розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 248,7 кв.м. та земельну ділянку, площею 0,0633 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачка також дізналась, що останнім власником вказаної земельної ділянки є [PERSON], відомості щодо 26/50 частин житлового будинку за номером №1, що розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 248,7 кв.м. - відсутні. Позивач зазначає, що вказані договори купівлі-продажу підлягають визнанню недійсними з наступних підстав, а саме: - оскільки за вказаними договорами [PERSON], діючи в інтересах [PERSON] на підставі довіреності, здійснив продаж майна, яке належало [PERSON], після смерті останнього, а відповідно до ч.1 ст. 248 ЦК України, представництво за довіреністю припиняється у тому числі у разі смерті особи, яка видала довіреність, у зв'язку з чим, [PERSON] не мав повноважень для відчуження майна, яке належало [PERSON]; - оскільки за час життя, [PERSON] взагалі не видавав довіреність, яка була нібито посвідчена 24 липня 2006 року приватним нотаріусом Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області Бородавко Б.Б., зареєстрована в реєстрі за №242, на підставі якої діяв [PERSON] На підставі вищевикладеного позивач вважає, що вона з незалежних від неї причин була позбавлена права на спадкування після смерті [PERSON], у зв'язку з чим просить суд визнати вказані договори недійсними. Також, як зазначає позивачка, в подальшому з отриманої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно №105039432 від 24.11.2017 року, вона дізналась, що розділ стосовно земельної ділянки, площею 0,0633 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS] - об'єкт нерухомого майна закрито, право власності погашено 11.10.2017 року на підставі заяви власника - [PERSON], про поділ об'єкта нерухомого майна № 2109 від 21.09.2017 року засвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хома А.С. В результаті вказаного поділу земельної ділянки в реєстрі зареєстровано 2 земельні ділянки: площею 0,0316 га, кадастровий номер [NUMBER], та 0,0317 га, кадастровий номер [NUMBER], за тією ж адресою, власником яких - зазначений [PERSON]. Розділ щодо нерухомого майна - 26/50 частин житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] - право власності зареєстроване за [PERSON], припинено 16.02.2017 року, розділ щодо даного нерухомого майна - закрито 03.03.2017 року на підставі довідки №16/17 від 15.02.2017 року про знищення об'єкту нерухомого майна виданої ФОП [PERSON] Отже, як зазначено позивачем, спірний будинок не існує у зв'язку із його повним знесенням. Оскільки, спірна земельна ділянка, площею 0,0633 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS], розподілена, внаслідок чого створені дві нові земельні ділянки: площею 0,0316 га, кадастровий номер [NUMBER], та 0,0317 га, кадастровий номер [NUMBER], за тією ж адресою, власником яких - зазначений [PERSON], який в свою чергу на думку позивача не законно набув право власності, оскільки [PERSON] набув право власності на спірний об'єкт нерухомості на підставі договору, який підлягає визнанню недійсним, у зв'язку з чим позивач, вважаючи, що вказане нерухоме майно - земельна ділянка, площею 0,0633 га, кадастровий номер [NUMBER], яка була розподілена на вказані дві земельні ділянки, незаконно вибула з її власності, просить суд витребувати з незаконного володіння [PERSON] земельні ділянки: площею 0,0316 га, кадастровий номер [NUMBER], та площею 0,0317 га, кадастровий номер [NUMBER], які розташовані за адресою: [ADDRESS], на її користь, скасувавши записи про державну реєстрацію права власності на вказані земельні ділянки за [PERSON]. Також оскільки спірна земельна ділянка, площею 0,0633 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS], розподілена, внаслідок чого створені дві нові земельні ділянки: площею 0,0316 га, кадастровий номер [NUMBER], та 0,0317 га, кадастровий номер [NUMBER], як стверджує позивачка вона позбавлена можливості зареєструвати за собою право власності на 2/3 частки земельної ділянки, площею 0,0633 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті [PERSON], на підставі ухвали суду від 08.07.2015 року по цивільній справі №520/15855/14-ц, а також оскільки її право власності на вказане нерухоме майно оспорюється [PERSON], позивачка просить суд, з метою поновлення її прав та інтересів, визнати за нею право власності на 2/3 частки земельних ділянок, площею 0,0316 га, кадастровий номер [NUMBER], та площею 0,0317 га, кадастровий номер [NUMBER], які розташовані за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]. Як зазначено позивачем, під час розгляду вказаної справи, вона також дізналась, що не зважаючи на вказані обставини та встановлені заборони щодо спірного нерухомого майна, 16 лютого 2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хома А.С., зареєстрований в реєстрі за №270, за умовами якого [PERSON] передав в іпотеку [PERSON] земельну ділянку, площею 0,0316 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS], а також тієї ж дати між тими ж особами був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хома А.С., зареєстрований в реєстрі за №268, за умовами якого [PERSON] передав в іпотеку [PERSON] земельну ділянку, площею 0,0317 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з чим, позивач зазначає, що в період з часу звернення до суду з цим позовом, відповідач [PERSON] будучи обізнаним про наявний судовий спір з приводу права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою [ADDRESS], зважаючи на обґрунтованість позовних вимог, з метою приховати спірне майно від виконання рішення суду в майбутньому, спочатку поділив спірну земельну ділянку з присвоєнням нових кадастрових номерів, а потім 16.02.2018 року уклав фіктивні договори іпотеки з [PERSON]. Однак, відповідно до ухвали Київського районного суду м. Одеси про визнання мирової угоди від 08.07.2015 року по справі №520/15855/14-ц, спірна земельна ділянка, розташована за адресою [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом та за законом після смерті [PERSON] належить на праві власності відповідно позивачу та [PERSON]. Отже, позивач вважає, що спірна земельна ділянка вибула з володіння позивача поза її волею, шляхом підроблення документів та незаконного втручання в державний реєстр власності на нерухоме майно з якого незаконно виключили записи про арешт спірної земельної ділянки, за наслідком чого відповідачем [PERSON] в свою чергу спірна земельна ділянка придбана за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати. Таким чином, як стверджує позивач, відповідач [PERSON] не мав права передавати в іпотеку спірні земельні ділянки за вказаними договорами іпотеки, у зв'язку з чим позивач вважає, що зазначені договорі іпотеки, укладені 16.02.2018 року між [PERSON] та [PERSON], також підлягають визнанню недійсними, оскільки [PERSON] не мав права відчужувати зазначене майно, яке йому не належить. У зв'язку з визнанням вказаних договорів іпотеки недійсними, позивач вважає, що підлягають скасуванню записи з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про обтяження майна іпотекою та встановлення заборон на нерухоме майно щодо земельних ділянок, площею 0,0316 га, кадастровий номер [NUMBER], та площею 0,0317 га, кадастровий номер [NUMBER], які розташовані за адресою: [ADDRESS], на підставі договорів іпотеки від 16 лютого 2018 року, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хома А.С., зареєстрованих в реєстрі за №268 та №270. На підставі вищевикладеного, з метою поновлення порушених прав та інтересів, позивачка була вимушена звернутись до суду з вказаним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 01.11.2017 року на підставі вказаної позовної заяви відкрито провадження по справі та призначено дату, час і місце проведення попереднього судового засідання. Під час розгляду справи, ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 01.11.2017 року вжито заходи забезпечення позову по цивільній справі №520/12641/17, а саме: - накладено арешт на 26/50 частин житлового будинку [ADDRESS]; - встановлено заборону суб'єктам державної реєстрації та державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам, вчиняти будь які дії, пов'язані з державною реєстрацією прав, у тому числі приймати будь-які заяви щодо проведення реєстраційних дій, щодо 26/50 частин житлового будинку [ADDRESS]; - накладено арешт на земельну ділянку, площею 0,0633 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; - встановлено заборону суб'єктам державної реєстрації та державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам, вчиняти будь які дії, пов'язані з державною реєстрацією прав, у тому числі приймати будь-які заяви щодо проведення реєстраційних дій, щодо земельної ділянки, площею 0,0633 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 16.03.2018 року замінено заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 01 листопада 2017 року по цивільній справі №520/12641/17, шляхом: - скасування арешту з 26/50 частин житлового будинку [ADDRESS], накладеного на підставі ухвали Київського районного суду міста Одеси від 01 листопада 2017 року по цивільній справі №520/12641/17; - скасування заборони суб'єктам державної реєстрації та державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам, вчиняти будь які дії, пов'язані з державною реєстрацією прав, у тому числі приймати будь-які заяви щодо проведення реєстраційних дій, щодо 26/50 частин житлового будинку [ADDRESS], встановленої на підставі ухвали Київського районного суду міста Одеси від 01 листопада 2017 року по цивільній справі №520/12641/17; - скасування арешту з земельної ділянки, площею 0,0633 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, накладеного на підставі ухвали Київського районного суду міста Одеси від 01 листопада 2017 року по цивільній справі №520/12641/17; - скасування заборони суб'єктам державної реєстрації та державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам, вчиняти будь які дії, пов'язані з державною реєстрацією прав, у тому числі приймати будь-які заяви щодо проведення реєстраційних дій, щодо земельної ділянки, площею 0,0633 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, встановленої на підставі ухвали Київського районного суду міста Одеси від 01 листопада 2017 року по цивільній справі №520/12641/17. - накладення арешту на земельну ділянку, площею 0,0316 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка на праві власності належить [PERSON], РНОКПП [NUMBER]. - встановлення заборони суб'єктам державної реєстрації та державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам, вчиняти будь які дії, пов'язані з державною реєстрацією прав, у тому числі приймати будь-які заяви щодо проведення реєстраційних дій, щодо земельної ділянки, площею 0,0316 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). - накладено арешту на земельну ділянку, площею 0,0317 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка на праві власності належить [PERSON], РНОКПП [NUMBER]. - встановлення заборони суб'єктам державної реєстрації та державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам, вчиняти будь які дії, пов'язані з державною реєстрацією прав, у тому числі приймати будь-які заяви щодо проведення реєстраційних дій, щодо земельної ділянки, площею 0,0317 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). - встановлення заборони [PERSON], РНОКПП [NUMBER], та будь-яким іншим фізичним і юридичним особам, які діють на підставі укладеного з ним договору, за дорученням, довіреністю, тощо, проводити будь-які будівельні роботи, підготовчі будівельні роботи на земельній ділянці, площею 0,0316 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). - встановлення заборони [PERSON], РНОКПП [NUMBER], та будь-яким іншим фізичним і юридичним особам, які діють на підставі укладеного з ним договору, за дорученням, довіреністю, тощо, проводити будь-які будівельні роботи, підготовчі будівельні роботи на земельній ділянці, площею 0,0317 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). 21 червня 2018 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. 14 вересня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача [PERSON] - [PERSON], в якому представник просить суд відмовити у задоволенні позову [PERSON], посилаючись на те, що позивачем не надано жодного доказу, в розумінні ст. 76 ЦПК України, який би спростовував факт видачі та дійсності довіреності №242 від 24.07.2006 на ім'я [PERSON], посвідченої приватним нотаріусом Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області Бородавко\~Б.Б. Також зазначив, що позивачем вказана довіреність №242 від 24.07.2006 року не оскаржувалась і не визнана недійсною, у зв'язку з чим [PERSON] був наділений правом укладати будь-які правочини від імені [PERSON] Представник відповідача стверджував, що позивачка не набула право вимоги на витребування майна, оскільки з положень норм цивільного законодавства вбачається, що правом витребування майна наділений лише його власник, а позивачка ніколи не володіла (ні фактично, ні юридично) будинком та земельною ділянкою за кадастровим номером [NUMBER]. Сам по собі факт звернення з заявою про прийняття спадщини на вищевказане майно, на думку представника відповідача, не наділяє її правом витребування його у відповідачів, оскільки на момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, а не право власності на саму спадщину. А позивачка протягом 4 років не реалізувала своє право на прийняття спадщини та не отримала свідоцтво на право на спадщину на частину оспрюваного по даній справі нерухомого майна, у зв'язку з чим, як зазначає представник відповідача, позивачка не наділена правом витребувати майно у добросовісного набувача, яким є відповідач - [PERSON] Як зазначає представник відповідача у відзиві, у заяві про зменшення розміру позивних вимог, позивачка визнає, що спірний будинок про який вона претендувала на момент звернення до суду, на сьогоднішній день відсутній, аналогічним чином, на цей час відсутній спір щодо земельної ділянки [NUMBER], оскільки її також не існує. У свою чергу, про що зазначає представник відповідача, позивачка не наділена правом витребувати земельні ділянки, площею 0,0316 га (кадастровий номер [NUMBER]) та 0,0317 га (кадастровий номер [NUMBER]), які розташовані за адресою: [ADDRESS], оскільки вони ніколи не належали на праві власності ані [PERSON], ані позивачці та не входили у склад спадщини після смерті [PERSON]; на них не видавалось свідоцтво про право на спадщину. Крім того, представник відповідача зазначив, що вказані земельні ділянки, які є предметом спору перебувають в іпотеці, у зв'язку з чим не можуть бути витребувані позивачкою. На підставі вищевикладеного, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] В судовому засіданні 03.10.2018 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити у задоволенні позову. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та треті особи: [PERSON] та [PERSON] у судове засідання 03.10.2018 року не з'явились, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Судом враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. З урахуванням викладеного та думки представників сторін по справі, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутністю не з'явившихся сторін по справі. Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належало нерухоме майно, у тому числі: 26/50 частин житлового будинку за номером №1, що розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 248,7 кв.м., на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданому Третьою Одеською державною нотаріальною конторою 12.07.1983 року р. №3-7240, дата реєстрації 15.07.1983р.; та земельна ділянка, площею 0,0633 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 01.07.2004 року, та зареєстрованого за № 0104505000967, кадастровий номер [NUMBER]. [INFO] року [PERSON] помер. За час життя, [PERSON] склав заповіт, який посвідчений 29 березня 2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №1269, згідно з яким [PERSON] на випадок своє смерті здійснив розпорядження, а саме усе майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на, що він, згідно з законом буде мати право, яке йому буде належати на день смерті, заповів - [PERSON], [INFO]. Як стверджує позивачка, вона у встановлений законом шестимісячний термін звернулась з заявою до Третьої Одеської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] [INFO] року син померлого [PERSON] - [PERSON] звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON], третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Василенко Олена Вікторівна, про визнання заповіту недійсним, який в подальшому доповнював та просив суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним заповіт від 29.03.2014 року, складений [PERSON] на ім'я [PERSON], та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 26/50 частин будинку, що знаходиться в [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0633 га по вказаній адресі після смерті [PERSON], яка наступила [INFO] року (справа №520/15855/14-ц). За наслідком розгляду вказаної справи, між нею - [PERSON] та [PERSON] було укладено мирову угоду, яка була затверджена ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 08.07.2015 року, відповідно до якої: - визнано за [PERSON] право власності: на 1/3 частини від 26/50 частини будинку за адресою: [ADDRESS], що складається відповідно до технічного паспорту від 18.09.2014 року з житлового будинку - літ. А, сарай - літ. В, И, К, П, Т, гараж - літ. Ч, вбиральня - літ Я, Л, альтанка - літ. З, 1,2,4,8,10-12 - огорожа, І,ІІ,IV,V - мостіння, III, IV - шахта, що відкрилась після смерті [PERSON], що належала йому на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданому Третьою Одеською державною нотаріальною конторою 12.07.1983 року р. №3-7240, дата реєстрації 15.07.1983р.; на 1/3 частку земельної ділянки, площею 0,0633 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], що відкрилась після смерті [PERSON] та належала померлому на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 01.07.2004 року, та зареєстрованого за № 0104505000967, кадастровий номер [NUMBER]; - визнано за [PERSON] право власності: на 2/3 частини від 26/50 частини будинку за адресою: [ADDRESS], що складається відповідно до технічного паспорту від 18.09.2014 року з житлового будинку - літ. А, сарай - літ. В, И, К, П, Т, гараж - літ. Ч, вбиральня - літ. Я, Л, альтанка - літ. З, 1,2,4,8,10-12 - огорожа, І,II,IV,V - мостіння, III, IV - шахта, що відкрилась після смерті [PERSON], що належала йому на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданому Третьою Одеською державною нотаріальною конторою 12.07.1983 року р. №3-7240. дата реєстрації 15.07.1983р.; та на 2/3 частки земельної ділянки, площею 0,0633 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], що відкрилась після смерті [PERSON] та належала померлому на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 01.07.2004 року, та зареєстрованого за № 0104505000967, кадастровий номер [NUMBER]. Ухвала Київського районного суду міста Одеси від 08 липня 2015 року по цивільній справі №520/15855/14-ц, набрала законної сили 14.07.2015 року. З наданих до суду доказів, що в свою чергу також визнавалось позивачем по справі та її представником, що [PERSON] не було зареєстровано за собою право власності на вказане нерухоме майно на підставі ухвали Київського районного суду міста Одеси від 08 липня 2015 року по цивільній справі №520/15855/14-ц. Судом встановлено, що 08 лютого 2017 року між [PERSON], від імені якого на підставі довіреності від 24 липня 2006 року, посвідченої приватним нотаріусом Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області Бородавко Б.Б., зареєстрованої в реєстрі за №242, діяв [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим І.В., зареєстрований в реєстрі за №123, за умовами якого [PERSON] продав, а [PERSON] придбав нерухоме майно: 26/50 частин житлового будинку за номером №1, що розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 248,7 кв.м. Також, 08 лютого 2017 року між [PERSON], від імені якого на підставі довіреності від 24 липня 2006 року, посвідченої приватним нотаріусом Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області Бородавко Б.Б., зареєстрованої в реєстрі за №242, діяв [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим І.В., зареєстрований в реєстрі за №122, за умовами якого [PERSON] продав, а [PERSON] придбав нерухоме майно: земельну ділянку, площею 0,0633 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Позивач вважаючи вказані договори недійсними звернулась до суду з вказаним позовом. Як вже зазначалось, від імені [PERSON], діяв [PERSON], на підставі довіреності від 24 липня 2006 року, посвідченої приватним нотаріусом Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області Бородавко Б.Б., зареєстрованої в реєстрі за №242. Отже судом встановлено, що [PERSON] на підставі вказаної довіреності, уклав 08 лютого 2017 року договори купівлі продажу, на підставі яких розпорядився від імені [PERSON] належним йому на праві власності нерухомим майном, вже після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Суд зазначає, що у сенсі положень статті 202 ЦК України під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Дії як юридичні факти мають вольовий характер і можуть бути правомірними та/або неправомірними. Правочини належать до правомірних дій, спрямованих на досягнення правового/реального результату. Отже, правочин - правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб'єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Відповідно до ч.1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У відповідності до ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю (ч.1 ст.244 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 238 ЦК України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє (ст. 239 ЦК України). Статтею 248 ЦК України, встановлено, що представництво за довіреністю припиняється у разі зокрема: смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. У разі смерті особи, яка видала довіреність, представник зберігає своє повноваження за довіреністю для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких може призвести до виникнення збитків. З припиненням представництва за довіреністю втрачає чинність передоручення. У разі припинення представництва за довіреністю представник зобов'язаний негайно повернути довіреність. Здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи (ч.1 ст.25 ЦК України). Згідно з частиною 4 статті 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. На підставі вищевикладеного, судом встановлено, що довіреність від 24 липня 2006 року, посвідчена приватним нотаріусом Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області Бородавко Б.Б., зареєстрована в реєстрі за №242, яка була видана [PERSON] на ім'я [PERSON], припинила свою дію - [INFO] року, у зв'язку зі смертю [PERSON] Суд не приймає посилання представника відповідача, що довіреність не визнана недійсною, а тому є такою, що діяла на час укладення спірного договору, оскільки довіреність вважається припиненою в силу закону, підстав для визнання довіреності від 24 липня 2006 року, недійсною немає. Крім того, на час укладення спірних договорів купівлі-продажу в інтересах [PERSON], останній вже не мав цивільної правоздатності, у зв'язку зі смертю. Тому, волевиявлення [PERSON] на укладання спірних договорів купівлі-продажу від 08 лютого 2017 року, посвідчені приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим І.В., зареєстровані в реєстрі за №122, №123, було відсутнє. Недійсність правочину виникає через те, що дія схожа на правочин, але за своєю суттю не відповідає його характеристикам. Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких необхідно для чинності правочину: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно з ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України). Оскільки, судом встановлено, що за спірними договорами купівлі-продажувід 08.02.2017 року укладеними між [PERSON] та [PERSON], в яких в інтересах [PERSON] діяв [PERSON], на підставі довіреності від 24 липня 2006 року, посвідченої приватним нотаріусом Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області Бородавко\~Б.Б., зареєстрованої в реєстрі за №242, яка в свою чергу припинила свою дію - [INFO] року, у зв'язку зі смертю особи, яка видала довіреність - [PERSON], отже на час укладення спірних договорів купівлі-продажу правоздатність [PERSON] була припинена, а отже і відсутнє волевиявлення [PERSON] на укладання спірних договорів купівлі-продажу, суд вважає що позовні вимоги позивача в частині визнання договорів купівлі-продажу недійсними є обґрунтованими та підлягають до задоволення, у зв'язку з чим слід визнатинедійсним договір купівлі-продажу частин житлового будинку від 08 лютого 2017 року, а саме стосовно 26/50 частин житлового будинку за номером №1, що розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 248,7 кв.м., укладений між [PERSON], від імені якого на підставі довіреності від 24 липня 2006 року, посвідченої приватним нотаріусом Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області Бородавко Б.Б., зареєстрованої в реєстрі за №242, діяв [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим І.В., зареєстрований в реєстрі за №123, та недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 08 лютого 2017 року, а саме стосовно земельної ділянки, площею 0,0633 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, укладений між [PERSON], від імені якого на підставі довіреності від 24 липня 2006 року, посвідченої приватним нотаріусом Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області Бородавко Б.Б., зареєстрованої в реєстрі за №242, діяв [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим І.В., зареєстрований в реєстрі за №122. Задовольняючи позовні вимоги у вказаній частині щодо визнання недійсними договори купівлі-продажу від 08.02.2017 року, посвідчені приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим І.В., зареєстровані в реєстрі за №122, №123, судом враховуються відомості викладені приватним нотаріусом Брусилівського районного нотаріального округу [PERSON] у листі від 13.06.2018 року за №71/01-16, отриманим на виконання ухвали суду від 15.05.2018 року про витребування доказів, в якому нотаріусом повідомлено суд, що ним - Бородавко Б.Б. не посвідчувалась довіреність від 24 липня 2006 року за реєстраційним №242 від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] та взагалі [PERSON] не звертався до нього-приватного нотаріуса Брусилівського районного нотаріального округу Бородавко Б.Б. для вчинення будь-яких нотаріальних дій (а.с.186, І том). Щодо решти позовних вимог [PERSON] про: витребування з незаконного володіння [PERSON] земельних ділянок, площею 0,0316 га, кадастровий номер [NUMBER], та площею 0,0317 га, кадастровий номер [NUMBER], які розташовані за адресою: [ADDRESS], на користь [PERSON]; скасування записів про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки, площею 0,0316 га, кадастровий номер [NUMBER], та площею 0,0317 га, кадастровий номер [NUMBER], які розташовані за адресою: [ADDRESS], за [PERSON]; визнання за [PERSON] права власності на 2/3 частки земельних ділянок, площею 0,0316 га, кадастровий номер [NUMBER], та площею 0,0317 га, кадастровий номер [NUMBER], які розташовані за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]; визнання недійсним договору іпотеки від 16 лютого 2018 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хома А.С., зареєстрований в реєстрі за №270; визнання недійсним договору іпотеки від 16 лютого 2018 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хома А.С., зареєстрований в реєстрі за №268; скасування записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про обтяження майна іпотекою та встановлення заборон на нерухоме майно щодо земельних ділянок, площею 0,0316 га, кадастровий номер [NUMBER], та площею 0,0317 га, кадастровий номер [NUMBER], які розташовані за адресою: [ADDRESS], на підставі договорів іпотеки від 16 лютого 2018 року, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хома А.С., зареєстрованих в реєстрі за №268 та №270, суд зазначає наступне. Так дійсно, з наданої до суду інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно №105039432 від 24.11.2017 року, вбачається, що розділ стосовно земельної ділянки, площею 0,0633 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS] - об'єкт нерухомого майна - закрито, право власності погашено 11.10.2017 року на підставі заяви про поділ об'єкта нерухомого майна № 2109 від 21.09.2017 року засвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хома А.С. Також з вказаної інформаційної довідки вбачається, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявні записи про дві земельні ділянки: площею 0,0316 га, кадастровий номер [NUMBER], та 0,0317 га, кадастровий номер [NUMBER], за тією ж адресою: [ADDRESS], власником яких - зазначений [PERSON]. Розділ щодо нерухомого майна - 26/50 частин житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] - право власності зареєстроване за [PERSON], припинено 16.02.2017 року, розділ щодо даного нерухомого майна - закрито 03.03.2017 року на підставі довідки №16/17 від 15.02.2017 року про знищення об'єкту нерухомого майна виданої ФОП [PERSON] Отже, спірний будинок не існує у зв'язку із його повним знесенням. Судом також встановлено, що 16 лютого 2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хома А.С., зареєстрований в реєстрі за №270, за умовами якого [PERSON] передав в іпотеку [PERSON] земельну ділянку, площею 0,0316 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS], а також тієї ж дати між тими ж особами був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хома А.С., зареєстрований в реєстрі за №268, за умовами якого [PERSON] передав в іпотеку [PERSON] земельну ділянку, площею 0,0317 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS], на підставі яких у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, Державний реєстр іпотек та Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна стосовно вказаного нерухомого майна на підставі вказаних договорів іпотеки внесені записи про іпотеку за №24881973 та №24879562 та записи про обтяження - заборона на нерухоме майно за №24880464 та за №24878691, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за №116149901 від 05.03.2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В порушення ст. 81 ЦПК України позивачем та її представником не надано до суду доказів на підтвердження того, що на підставі заяви про поділ об'єкта нерухомого майна № 2109 від 21.09.2017 року засвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хома А.С. стосовно земельної ділянки, площею 0,0633 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS], створені саме земельні ділянки: площею 0,0316 га, кадастровий номер [NUMBER], та 0,0317 га, кадастровий номер [NUMBER], за адресою: [ADDRESS], власником яких зазначений [PERSON], оскільки в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно №105039432 від 24.11.2017 року відсутня інформація, що новостворені земельні ділянки, створені саме внаслідок поділу земельної ділянки, площею 0,0633 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Крім того під час розгляду цивільної справи позивачем та її представником не заявлялось жодного клопотання щодо витребування доказів стосовно перевірки інформації про поділ земельної ділянки, площею 0,0633 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS], та інформації про новостворені земельні ділянки внаслідок поділу вказаної ділянки. З урахуванням вищевикладеного, оскільки решта позовних вимог позивача стосуються саме нерухомого майна - земельних ділянок: площею 0,0316 га, кадастровий номер [NUMBER], та 0,0317 га, кадастровий номер [NUMBER], за адресою: [ADDRESS], з посиланням на те, що вказані ділянки утворені внаслідок поділу земельної ділянки, площею 0,0633 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS], та позивачем вказані обставини не підтверджені належними доказами, суд вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими. Крім того, щодо позовних вимог позивача про витребування з незаконного володіння [PERSON] земельних ділянок, площею 0,0316 га, кадастровий номер [NUMBER], та площею 0,0317 га, кадастровий номер [NUMBER], які розташовані за адресою: [ADDRESS], на користь [PERSON], суд зазначає наступне. Згідно інформаційної довідки від 10.10.2017 року за №99896247 вбачається, що станом на 10.10.2017 року власником земельної ділянки, площею 0,0633 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS], є [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 01.08.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №676. Судом також встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки від 08 лютого 2017 року, а саме стосовно земельної ділянки, площею 0,0633 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, укладений між [PERSON], від імені якого діяв [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим І.В., зареєстрований в реєстрі за №122, підлягає визнанню недійсним, оскільки [PERSON] не мав право на укладення договору від імені [PERSON], а тому [PERSON] не є власником зазначеної земельної ділянки, який в свою чергу здійснив продаж земельної ділянки, остаточним власником якої є [PERSON] У статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК України). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК України. У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів (пункт 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»). Пунктом 23 Пленуму Верховного суду «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року встановлено, що відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 12 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. З аналізу вказаних норм закону вбачається, що витребувати майно з незаконного володіння набувача може лише власник цього майна. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Статтями 125, 126 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Так, позивач в обґрунтування того, що вона є власником зазначеної земельної ділянки посилається на те, що згідно з хвалою Київського районного суду міста Одеси від 08.07.2015 року по справі №520/15855/14-ц за нею визнано право власності на 2/3 частки земельної ділянки, площею 0,0633 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], що відкрилась після смерті [PERSON] та належала померлому на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 01.07.2004 року, та зареєстрованого за № 0104505000967, кадастровий номер [NUMBER]. Однак, до суду не надано доказів, що [PERSON] було здійснено державну реєстрацію права власності на 2/3 частки земельної ділянки, площею 0,0633 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], що в свою чергу також було визнано представником позивача в судовому засіданні, а отже суд вважає, що позивач не є власником вказаної земельної ділянки, тому відсутні підстави для пред'явлення вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння. Крім того, вимоги позивача у тому числі щодо витребування майна з чужого незаконного володіння стосуються саме новоствореного нерухомого майна - земельних ділянок: площею 0,0316 га, кадастровий номер [NUMBER], та 0,0317 га, кадастровий номер [NUMBER], за адресою: [ADDRESS], стосовно яких позивачем також не надано доказів виникнення права власності. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного, оцінивши та надавши оцінку усім зібраним по справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, проаналізувавши усі обставини по справі, суд вважає позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON] та [PERSON], про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсними договорів іпотеки, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності підлягаючими частковому задоволенню в частині визнання договорів купівлі-продажу недійсними, врешті позовних вимог позов підлягає залишенню без задоволення. Згідно з ч.1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09.11.2006 р. (Заява №33949/02), відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем у позові не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв'язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача. При вищевикладених обставинах та

Outcome: partial