Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] у березні 2016 року пред"явив до суду до позовом до відповідачів [PERSON] Мубаріза Сахібулла-огли, Абдулаєва Наджит Садаган-огли про солідарне стягнення індексу інфляції у сумі 5\~159,72 гривень, 5219,13 гривень пені та 399 гривень трьох процентів річних за весь час прострочення виконання зобовязання за період з 07 квітня 2014 року по 01 березня 2016 року. В обґрунтування вимог позивач вказує, що згідно із вироком Тернопільського міськрайонного суду від 07 квітня 2014 року стягнуто з відповідачів на його користь у солідарному порядку заподіяну моральну шкоду у розмірі 7000 гривень. Даний вирок набрав законної сили. Станом на даний час шкода не відшкодована.Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов. В судове засідання позивач та його адвокат не зявилися, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Попередньо надіслали суду заяву про слухання справи за їх відсутності, позов підтримують та просять задовольнити. Не заперечують щодо розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення. \~\~\~\~\~\~\~\~Відповідачі \~\~у судове засідання не зявилися, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Попередньо адвокат [PERSON] Мубаріза Сахібулла-огли надіслав до суду заперечення на позов ,у яких вказав, що положення ст. 625 ЦК не поширюються на правовідносини, що виникають внаслідок завдання шкоди. Посилаючись на наведене, просив відмовити у задоволенні позову. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПУ України у разі неявки у судове засідання відповідача, яким належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області\~\~\~\~від 07 квітня 2014 року [PERSON] Мубаріза Сахібулла-огли визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1 та 2 ст. 296 КК України, Абдулаєва Наджит Садаган-огли визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та відповідачем призначене покарання . Також указаним вироком частково задоволений цивільний позов позивача [PERSON] про відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди , стягнено із відповідачів у солідарному порядку на користь [PERSON] 7000 гривень моральної шкоди. Ухвалою колегії суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області від 16 липня 2014 року даний вирок суду залишено без змін. Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області\~\~\~\~від 07 квітня 2014 року набрав законної сили 16 липня 2014 року. На даний час відповідачі грошових коштів позивачеві не повернули. Невиконання вироку в частині цивільного позову стало підставою звернення позивача до суду. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до вимог частин 1, 2 ст. 509\~\~ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відтак, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Підстави виникнення зобов'язань визначені ст. 11 ЦК України. Зокрема, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Положеннями п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Встановлено, що вироком Тернопільського міськрайонного суду від 07 квітня 2014 року, який набрав законної сили 16 липня 2014 року, стягнено з відповідачів солідарно на користь [PERSON] 7000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. Таким чином, суд вважає, що таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов'язанням. Суд не приймає до уваги ствердження відповідача про те, що відшкодування шкоди це відповідальність, а не боргове зобовязання, а тому положення ст. 625 ЦК не застосовуються як безпідставні, оскільки такі ствердження спростовуються положеннями ст.ст.509,625 ЦК України. Зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання. Згідно з вимогами ч.1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов'язання передбачені ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. вБоржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України. Встановлено, що відповідачі не виконали зобов'язання по сплаті боргу, тому наявні підстави для стягнення з них інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми за період прострочення. Разом з тим, суд вважає, що прострочення виконання зобовязання мало місце з дня набранням вироком суду законної сили , тобто із 16 липня 2014 року. Таким чином, діями відповідачів порушені права позивача, які підлягають захисту, шляхом стягнення із відповідачів, солідарно, на користь позивача трьох процентів річних у розмірі 341,55 гривень від простроченої суми 7000 гривень за період 16 липня 2014 року (день набрання рішенням законної сили) по 01 березня 2016 року . В силу вимог ст.625 ЦК України розмір трьох процентів річних від простроченої суми 7000 грн. за період з 16 липня 2014 року по - 01 березня 2016 року , становить 341,55 гривень, виходячи із наступного розрахунку 7000 *3%/100 річних=210 грн. /365 днів=0,575 грн.* 594днів прострочки=341.55 грн.). Індекс інфляції за весь час прострочення з 16 липня 2014 року по березень 2016 року складає 1,61 ( за 6 місяців 2014 р. 100,4/100 х 100,8/100 х 102,9/100 х 102,4/100х 101,9/100 х 103,/100; за 2015 рік 143,3/100, за 2 місяці 2016 року - 100,9/100 х 99,6/100 х), а тому сума інфляційних втрат за період з липня 2014 року по березень 2016 року відповідно становитиме 4270 грн. 00 коп., виходячи із наступного розрахунку - 7000 х 1.61 7000 грн. Суд не приймає до уваги наданий позивачем розрахунок індексу інфляції, як такий що не відповідає вимоги закону та рекомендаціям щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ викладених у листі Верховного Суду України за №62-97 від 03 квітня 1997 року. Зокрема, у розрахунку невірно вказаний індекс інфляції за червень 2014 року. Разом з тим, суд вважає, що до задоволення не підлягають вимоги про стягнення пені за невиконання зобовязання, виходячи із наступного. Згідно з вимогами ст. 611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пені). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 546 ЦК виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. В силу вимог ст. 551 ЦК розмір неустойки (пеня, штраф) встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто, пеня є видом забезпечення виконання зобовязання та встановлюється сторонами у договорі або актами цивільного законодавства. За порушення зобовязання по відшкодуванню моральної шкоди нормами діючого законодавства не встановлено відповідальності у вигляді сплати пені, а тому дані вимог є безпідставнимиі та необґрунтованими . На підставі наведеного,

Outcome: partial