Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

Керівник Чернігівської окружної прокуратури П.Герасименко звернувся до суду з позовом в інтересах КНП «Чернігівська обласна лікарня» Чернігівської обласної ради з позовом до відповідача та просив стягнути з [PERSON] витрати в сумі 9934,82 грн, понесені КНП «Чернігівська обласна лікарня» Чернігівської обласної ради на лікування потерпілого від злочину. Ухвалою судді від 03 червня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, у зв`язку з чим згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. По суті позовні вимоги обґрунтовуються тим, що ухвалою Городнянського районного суду від 20.11.2020 року було закрито кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення. Ухвала набрала законної сили 30.11.2020. Під час розгляду кримінального провадження позовна заява про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, не подавалася. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Чернігівська обласна лікарня» Чернігівської обласної ради 21 ліжко-днів з 27.12.2019-17.01.2020. Вартість лікування склала 9934,82 грн. Кошти, витрачені на стаціонарне лікування на даний час Чернігівській обласній лікарні не відшкодовано, а тому згідно статті 1206 Цивільного кодексу України підлягають відшкодуванню в примусовому порядку. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що згідно ухвали Городнянського районного суду Чернігівської області від 20 листопада 2020 року закрито кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України у зв`язку із відмовою потерпілого [PERSON] від обвинувачення. Ухвала набрала законної сили 30.11.2020 року (а.с.10). При цьому до реабілітуючих підстав для закриття кримінального провадження належать: 1)встановлена відсутність події кримінального правопорушення (п.1 ч. 1 ст. 284 КПК). 2) встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК). 3) не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи у суді і вичерпані можливості їх отримати (п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК). Таким чином, підстава, яка покладена в основу прийняття ухвали Городнянського районного суду Чернігівської області від 20 листопада 2020 року, не є реабілітуючою. Відповідно до п.3 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545, у разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Частина 1 статті 1206 ЦК України передбачає, що особа, яка вчинила злочин зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Відповідно до довідки, наданої комунальним некомерційним підприємством «Чернігівської обласної лікарні» Чернігівської обласної ради за вих. № 3-05/193 від 31.03.2021, суд встановив, що хворий [PERSON] , мешканець [ADDRESS] , перебував на лікуванні в КНП «Чернігівська обласна лікарня» ЧОР в стоматологічному відділенні з 27.12.2019 року по 17.01.2020 року (21 ліжко-день). Розрахунок вартості лікування з 27.12.2019 по 31.12.2019 року: вартість 1 ліжко-дня -553 гривні 23 копійки, проведено ліжко-днів -4, вартість лікування -2204 грн 92 коп. Розрахунок вартості лікування з 01.01.2020 по 17.01.2020: вартість 1 ліжко-дня - 454 гривні 70 копійок, проведено ліжко-днів -17, вартість лікування -7729 грн 90 коп. Вартість лікування за весь період перебування в лікарні становить 9934 (дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять чотири) гривні 82 (вісімдесят дві) копійки. Відповідно до порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету ї їх використанні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Відповідно до вищевказаного порядку, сума витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться, виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць ( в якому проводилося лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Як вбачається з п.6 постанови Пленуму Верховного суду України від 07.07.1995 №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої постановлено ухвалу, лише в питаннях, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи, що між злочинними діями відповідача [PERSON] , який спричинив середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження потерпілому [PERSON] , та перебуванням потерпілого на стаціонарному лікуванні існує причинний зв`язок, а також те, що кримінальне провадження закрито з нереабілітуючих підстав, суд прийшов до переконання, що відповідач зобов`язаний відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 07.07.1995 №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Оскільки розрахунок витрат на стаціонарне лікування [PERSON] у сумі 9934,82 грн (а.с.11-12) проведено у відповідності до «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх виконання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, тому витрати у сумі 9934,82 грн., понесені комунальним некомерційним підприємством „Чернігівська обласна лікарня" Чернігівської обласної ради на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, слід стягнути на користь комунального некомерційного підприємства «Чернігівська обласна лікарня» Чернігівської обласної ради. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України „Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владнихт повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, що підтвердилось в судовому засіданні та наявними матеріалами справи. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача підлягають судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved