Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з цивільним позовом до [PERSON] в якому просить поділити порівну між ними земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS], загальної площею 0,070 га, виділивши їй у користування земельну ділянку площею 0,035 га, необхідну для обслуговування 1/2 частини належного їй житлового будинку. Свої вимоги мотивує тим, що їй з відповідачем у рівних частках належить будинковолодіння [ADDRESS], котре перейшло до них в порядку спадкування. Оскільки протягом тривалого часу вони із братом не могли дійти згоди стосовно того де саме має бути спільна межа на земельну ділянку, через, що у 2012 році вона звернулася в комісію по врегулюванню земельних відносин Поршнянської сільської ради Пустомитівського району Львівської області із заявою про розподіл земельної ділянки. Згідно протоколу комісії від 12.10.2012 року запропоновано варіант розмежування, а також встановлено, що станом на 1979 рік за належним їм житловим будинком рахувалася земельна ділянка площею 0,07 га. На зважаючи на це, земельний спір між ними не врегульовано, через, що вона змушена звертатися до суду із позовом про захист своїх цивільних прав та інтересів. У судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] надали пояснення аналогічні викладеному, просять позов задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Окрім того, просили суд встановити варіант №3 користування земельною ділянкою, запропонований висновком № 034/14, складеного експертом ТзОВ «Гал-Світ» Грінько О.І. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечила, просила у задоволенні позову відмовити. Свою позицію мотивує тим, що будинковолодіння [ADDRESS] перейшло у власність сторін в порядку спадкування. На час спадкування, спадкове майно знаходилося на земельній ділянці розміром 0,07 га (за давнішою документацією - 0,06 га), розташованій за теперішньою адресою [ADDRESS], яка у склад спадщини не входила. Після смерті матері, право користування цією земельною ділянкою було передано [PERSON] згідно з наказом директора Радгоспу «Перемога» Львівського спеціалізованого тресту овочево-молочних радгоспів №38 від 20.02.1979 року. З цього моменту та по сьогодні він користується вказаною земельною ділянкою. З 2009 року [PERSON] неодноразово вимагала або викупу частини будинку, яка їй належить, або передачі їй у власність частини земельної ділянки. У 2011 році [PERSON] самовільно пересунула межі зі сторони своєї сусідньої земельної ділянки у бік його земельної ділянки, привласнивши таким чином понад 0,02 га ділянки, що є об'єктом спору. Після цього вона самовільно обгородила захоплену частину ділянки, встановивши паркан, мотивуючи свої дії тим, що ця частина ділянки належить їй. Вважає, що позовні вимоги є також необгрунтованими з тих підстав, що земельна ділянка, яка є об'єктом спору не належить на праві власності сторонам, а єдиним законним користувачем такої є [PERSON] Наголошує, що при вирішенні вказаного спору слід керуватися тими нормами, які були чинні на час виникнення, дії та припинення суспільних правовідносин, а не нормами ЗК України, чинного на момент розгляду справи судом. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, розглянувши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.10.1979 року, виданого державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори Дмитерко М.І., [PERSON] та [PERSON] у рівних частках по 1/2 успадкували житловий будинок [ADDRESS] після смерті їхньої матері [PERSON] Свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок від 07.04.1995 року, виданим Поршнянською сільською радою Пустомитівського району Львівської області підтверджено право власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS]. Факт зміни адреси підтверджено довідкою №468 від 17.09.2013 року, виданою Поршнянською сільською радою Пустомитівського району Львівської області. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності із протоколом комісії по врегулюванню земельних відносин Поршнянської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 12.10.2012 року, затвердженого рішенням XVI сесії VI демократичного скликання відносин Поршнянської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №321 від 12.10.2012 року, станом на 1979 рік за житловим будинком [PERSON] та [PERSON] рахувалася земельна ділянка площею 0,07 га, яку слід враховувати при розподілі вказаної земельної ділянки. Згідно наказу Радгоспу «Перемога» Львівського спеціалізованого тресту овочево-молочних радгоспів №38 від 20.02.1979 року, за [PERSON] перезакріплено 0,06 га земельної ділянки біля будинку в с. Підсадки Пустомитівського району Львівської області. У відповідності до положень ст. 20 ч. 5 ЗК Української РСР, в редакції чинній станом на 1979 рік, право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад депутатів трудящих. Згідно ст. 16 ч.3 ЗК Української РСР у постановах або рішеннях про надання земельних ділянок вказується мета, для якої вони надаються, і основні умови користування землею. З наведеного випливає висновок про наявність розбіжностей у площі земельної ділянки під будинковолодінням за адресою [ADDRESS], а у наказі Радгоспу «Перемога» Львівського спеціалізованого тресту овочево-молочних радгоспів №38 від 20.02.1979 року не вказано ні мети, для якої надається земельна ділянка ні основних умов користування землею. Згідно ст. 79 ч.1 ЗК України земельна ділянка, як об'єкт права власності це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Межі земельної ділянки фіксуються у землевпорядній документації та виносяться на місцевість (в натуру) на підставі технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки із оформленням Акту винесення меж земельної ділянки в натуру. Місце розташування земельної ділянки фіксується прив'язкою її меж і крайніх точок до мережі координат (геодезичної мережі), а права, визначені щодо земельної ділянки визначаються її цільовим призначенням. Оскільки межі спірної земельної не визначені, місце її розташування не встановлено, а цільове призначення не вказано, суд не може встановити з приводу котрої земельної ділянки виник спір та належним чином ідентифікувати цей об'єкт нерухомості. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів, а також закріплено положення про те, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як спосіб захисту свого цивільного права позивач обрала поділ земельної ділянки між нею та відповідачем [PERSON], однак оскільки право власності на вказаний об'єкт нерухомості у сторін не виникло, суд вважає, що неможливо провести реальний поділ такого. Натомість, згідно висновку № 034/14, складеного експертом ТзОВ «Гал-Світ» Грінько О.І., встановлено можливі варіанти користування між [PERSON] та [PERSON] земельною ділянкою, із врахуванням належних їм часток у житловому будинку [ADDRESS]. У відповідності до положень ст. 11 ЦПК України, згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи у межах позовних вимог і на підставі доказів сторін. Зважаючи на вказане, суд не може вийти за межі позовних вимог, через, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed