Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

Позивач - АТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову вказав, що 08.05.2007 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг у зв?язку з чим підписав заяву № б/н від 08.05.2007 року, згідно якої отримав кредит в розмірі - 4500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладенні на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг, де передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід?ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 4.9 Умов та правил надання банківських послуг і п. 5.8 Правил користування платіжною карткою. Відповідно до п. 6.3 Умов до обов?язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійсненні операції по карткам. Однак, [PERSON] не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за договором, а тому, станом на 31.12.2019 року загальна заборгованість за кредитом, складає - 271656 гривень, з яких: 4470, 42 грн. - заборгованість за кредитом; 267086, 79 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 99.40 грн. - заборгованість за пенею. Оскільки законодавством не передбачено право вимагати від боржника повернення повної суми заборгованості, то кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Тому, користуючись своїм правом аредитодавець просить стягнути з відповідача, заборгованість, в розмірі - 138 997,01 грн. з яких: 4470,42 грн. - заборгованість за кредитом; 134 526, 59 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 08.05.2007 по 31.07.2018. В судове засідання сторони не викликались. Відповідач - [PERSON] до дати розгляду справи відзиву на позов не подав. Давши оцінку письмовим доказам, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити. Судом встановлено, що позивач звертаючись в суд з даним позовом вказав, що 08.05.2007 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг у зв?язку з чим підписав заяву № б/н від 08.05.2007 року, згідно якої отримав кредит в розмірі - 4500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Хоча, як вбачається з копії заяви б/н від 08.05.2007 року, яку надав позивач до суду, [PERSON] отримав кредитний ліміт, в розмірі - 2500 гривень (а.с.14), що також підтверджується довідкою наданою позивачем без номера і дати, яка надана позивачем разом з клопотанням про приєднання до матеріалів справи письмових доказів, яке зареєстровано в суді 15.05.2020 рок, з якої також, вбачається, що банк 03.08.2008 року змінював кредитний ліміт до 3000 гривень, а 20.06.2011 року змінив кредитний ліміт до 4500 гривень. Також позивач вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладенні на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг, де передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід?ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 4.9 Умов та правил надання банківських послуг і п. 5.8 Правил користування платіжною карткою. Відповідно до п. 6.3 Умов до обов?язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійсненні операції по карткам, однак в порушення вищевказаних Умов не надав суду доказів того, що він у визначений договорі спосіб повідомляв відповідача про зміну умов кредитування. На підтвердження зазначених вимог позивач надав суду розрахунок заборгованості за договором б/н від 08.05.2007 укладеного між «ПриватБанком» та клієнтом - [PERSON] , заяву, витяг з Умов і правил надання банківських послуг, витяг з карткового рахунку; внутрішньобанківський наказ про затвердження Умов і правил надання банківських послуг; довідку про зміну умов кредитування без номера і дати та підпису сторін; довідку про видані картки клієнту без номера, дати і підпису сторін. Однією з підстав цивільних прав та обов`язків згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України є договори та інші правочини, як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін договору). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 207 та 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі і вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, де відображена воля сторін. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Приписами ч. 2 ст. 95 ЦПК України встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 95 ЦПК України копії документів вважаються засвідченими належним чином , якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації, Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003 відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23». Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні. Відповідно до роз`яснень, що надані в п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей про належність і допустимість доказів. Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. При нарахуванні заборгованості позивач посилається на «Умови та правила надання банківських послуг» начеб-то визнаних відповідачем, заяву, витяг з Умов і правил надання банківських послуг, витяг з карткового рахунку; внутрішньобанківський наказ про затвердження Умов і правил надання банківських послуг; довідку про зміну умов кредитування без номера і дати та підпису сторін; довідку про видані картки клієнту без номера, дати і підпису сторін разом з тим позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника. Оскільки «Умови та правила надання банківських послуг», на які посилається позивач не містять підпису позичальника, тому такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору № б/н від 08.05.2007. Це положення узгоджується також із правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові по справі №6-16цс-15 від 11.03.2015 року, яку суд враховує при винесенні даного рішення. Крім того, позивач не навів обґрунтованого розрахунку сум, які просить стягнути з відповідача, який повинен містити відомості щодо розміру залишку непогашеного кредиту, розміру відсоткової ставки, порядку нарахованих відсотків, пені, суми коштів, які надходили в рахунок погашення заборгованості, суму використаних коштів, періоду нарахування, відомості щодо розміру простроченого зобов`язання. Доданий АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви розрахунок заборгованості за договором б/н від 08.05.2007 року, укладеного між «ПриватБанком» та клієнтом - [PERSON] не може бути підтвердженням існування боргу, оскільки він не є первинним документом, так як не відповідає вимогам ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.4.10 «Положення про організацію операційної діяльності в банках України», а саме, не зазначено посади осіб, відповідальних за здійснення такого розрахунку, відсутній особистий підпис та інші дані, які дають змогу ідентифікувати особу, що склала відповідний розрахунок. Не надано підтвержуючих даних про те, на який строк надавався кредит, зміни відсоткової ставки, на підставі яких фінансових документів відповідач отримав кредит, яких саме платежів, коли саме, і в яких сумах відповідач не сплатив. Надана суду копія заяви б/н від 08.05.2007 року містить лише погодження про укладення договору про надання банківських послуг, однак не містить даних про отримання відповідачем кредиту, про відкриття карткового рахунку та про видачу кредитної картки відповідачу. Зазначені обставини унеможливлюють встановлення судом суми отриманого відповідачем кредиту, умов кредитування, тривалості пільгового періоду по кредиту, розміру процентної ставки за користування кредитом, розміру обов`язкового щомісячного платежу та розміру неустойки за несвоєчасне погашення кредиту, проведення розрахунку заборгованості. Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях навіть з урахуванням загальновідомих обставин. Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог АТ КБ «Приватбанк». Надані АТ КБ «Приватбанк» суду копії «Умов та правил надання банківських послуг», витяг з карткового рахунку; внутрішньобанківський наказ про затвердження Умов і правил надання банківських послуг; довідка про зміну умов кредитування без номера і дати та підпису сторін; довідка про видані картки клієнту без номера, дати і підпису сторін не містять підпису відповідача та не можуть слугувати підтвердженням, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного 08.05.2007 Договору. Розрахунок заборгованості за договором б/н від 08.05.2007 укладеного між «ПриватБанком» та клієнтом - [PERSON] , не можуть слугувати підтвердженням наявності заборгованості у відповідача перед позивачем, оскільки вони не є первинними документами, так як не відповідають вимогам, що висуваються чинним законодавством до первинних документів, не відповідають вимогам встановлених ЦПК для письмових доказів. Копія паспорта відповідача, витяг з Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, також не являються належними і допустимим доказом, оскільки не відповідає вимогам встановлених ЦПК України встановлених для письмових доказів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки даний позов задоволенню не підлягає, то суд вважає, що витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при подачі позову, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed