Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що він є головним наймачем квартири [ADDRESS]. У квартирі зареєстровані він та його син [PERSON], відповідач у справі, проте останній у квартирі не мешкає з 1998 року, вже протягом 20 років, його особистих речей у квартирі немає, за комунальні послуги не сплачує. Реєстрація відповідача у належній йому квартирі порушує його права, він змушений сплачувати квартирну плату та комунальні послуги у більшому розмірі, позбавлений можливості оформити житлову субсидію. У зв'язку з наведеним просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] Ухвалою від 20.04.2018 року позовну заяву залишено без руху у зв'язку з порушення при її поданні вимог ст. 175 ЦПК України. Ухвалою від 26.04.2018 року відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання надали заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримали, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України. Враховуючи, що в судове засідання не з'явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв'язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані позивачем докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 25.05.1993 року, виданого Маріупольським коксохімзаводом, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності позивачу [PERSON] та члену його сім'ї - [PERSON] (відповідачу по справі). Згідно з інформаційною довідкою Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 13.02.2018 року № 15-126-024 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] Відповідно до акту від 31.01.2018 року КСН «Староміський» відповідач [PERSON] з 1998 року і по теперішній час не мешкає у квартира [ADDRESS]. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, свідоцтво про право власності на житло - квартиру [ADDRESS], було видано на підставі розпорядження (наказу) від 25.05.1993 року №24 Маріупольським коксохімзаводом та зареєстровано в Бюро технічної інвентаризації м. Маріуполя. Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції, яка діяла на час виникнення прав на нерухоме майно) приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України". Відповідно до п.5 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир у власність громадян оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS], його право користування даним житловим приміщенням ґрунтується на праві власності на квартиру та не залежить від тривалості відсутності відповідача в ній. У зв'язку з наведеним посилання позивача на норми ст. 72 ЖК УРСР є необґрунтованими. З огляду на це суд вважає, що підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], відсутні, а тому позов задоволенню не підлягає як необґрунтований. Відповідно до п. 2 ч.2 ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. покласти на позивача [PERSON] На підставі викладеного і

Outcome: dismissed