Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

Позивач 30.06.2015 року звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 27.08.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредобанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №40/р, згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 30000,00 гривень на строк до 26.08.2013 року зі сплатою 27,4% річних за користування кредитом. У зв`язку з тим, що відповідачем не виконуються умови кредитного договору станом на14.06.2013 року утворилась заборгованість у сумі 12362,99 гривень, яка складається із: неповернутої суми кредиту - 8064,98 гривень, прострочених відсотків - 756,56 гривень, суми штрафних санкцій - 3541,45 гривень. На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №40/р від 26.08.2013 року в сумі 12362,99 гривень та витрати по сплаті судового збору. В ході судового розгляду справи позивач збільшив заявлені позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість, яка утворилась станом на 05.08.2015 року в сумі 14544,089 гривень, яка складається із суми заборгованості за кредитом - 8064,98 гривень, прострочених відсотків - 1284,43 гривень, суми штрафних санкцій - 5194,65 гривень, та судові витрати. Ухвалою на місці від 05.04.2018 року суд ухвалив розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 31.10.2018 року залучено до участі у справі правонаступника Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» - Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал». Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог. Зазначив, що на підтвердження своїх позовних вимог позивач не надав належних доказів, які свідчать про фактичне нарахування процентів за кредитним договором, відображене у бухгалтерському та податковому обліку, якими є первинні фінансові документи - меморіальні ордери або виписки з банківських рахунків, засвідчені належним чином. Зазначення у договорі розміру процентів, які підлягають нарахуванню, не свідчить про їх фактичне нарахування банком. Оскільки Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств» визначено ряд випадків, коли банк має право припинити нарахування процентів за договором. Отже, у справах про стягнення боргу за процентами за користування кредитом обов`язковому з`ясуванню та доказуванню підлягає обставина про здійснення фактичного нарахування банком заявлених до стягнення в суді сум процентів, відображене в первинних банківських документах, бухгалтерському та податковому обліку. Через відсутність первинних фінансових документів відповідач просить відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог. Крім того, відповідач зазначив, що він здійснював погашення кредиту у відповідності до наданого йому графіку погашення та 30.06.2010 року частково достроково сплатив борг за кредитом в сумі 5831,00 гривень, що підтверджується квитанціями. Зазначена сума була розподілена наступним чином: 831,00 грн. - погашення процентів за поточний період, 5000,00 грн. - погашення суми тіла кредиту достроково. Остаточну суму кредиту відповідач погасив відповідно до графіку за квитанціями, які йому видавав кредитний спеціаліст. Таким чином відповідач зазначає, що ним погашена заборгованість за кредитом в повному обсязі та внесено до банку кошти сумі 43829,00 гривень. Проте, відповідачу було відмовлено у видачі довідки про повне погашення кредиту, мотивуючи тим, що у відповідача залишилась заборгованість за кредитом, оскільки він сплачував проценти за процентною ставкою 27,4%, в той час, як було збільшено розмір процентної ставки до 40,5% річних. Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона по справі №2120/11517/12 від 24.12.2012 року визнано неправомірними дії банку щодо підвищення в односторонньому порядку процентної ставки з 01.01.21010 року за кредитним договором та зобов`язано ПАТ «Кредобанк» провести перерахунок розміру грошових зобов`язань [PERSON] за кредитним договором №40/р, укладеного 27.08.2008 року, виходячи з процентної ставки 27,4%. Проте, на сьогоднішній день зазначене рішення суду не виконано. У зв`язку з викладеним, відповідач просить відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав, викладених у позові. Щодо здійснення перерахунку заборгованості відповідача з урахуванням рішення Суворовського районного суду м.Херсона по справі №2120/11517/12 від 24.12.2012 року зазначив, що інформації щодо виконання рішення суду ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" не має, документів на обгрунтування нарахування заборгованості, в тому числі штрафних санкцій, не мають, оскільки вони не були передані АТ "Кредобанк". Відповідач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, просив відмовити з підстав, зазначених у відзиві. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. У відповідності до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що 27.08.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредобанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №40/р, згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 30000,00 гривень на строк до 26.08.2013 року зі сплатою 27,4% річних за користування кредитом. Позивачем надано розрахунок заборгованості, згідно якого станом на 05.08.2015 року заборгованість за кредитним договором №40/р, укладеним 27.08.2008 року, становить 14544,089 гривень, яка складається із суми заборгованості за кредитом - 8064,98 гривень, прострочених відсотків - 1284,43 гривень, суми штрафних санкцій - 5194,65 гривень. Згідно квитанцій, наданих відповідачем, останнім внесено на рахунок ВАТ «Кредобанк» (правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк») за період з 29.09.2008 року по 10.05.2012 року 38975,00 гривень. Дана обставина представником позивача не оспорювалась. Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона по справі №2120/11517/12 від 24.12.2012 року визнано неправомірними дії публічного акціонерного товариства «Кредобанк» щодо підвищення в односторонньому порядку процентної ставки з 01.01.2010 року за кредитним договором №40/р від 27.08.2008 року; зобов`язано публічне акціонерне товариство «Кредобанк» провести перерахунок розміру грошових зобов`язань [PERSON] за кредитним договором №40/р, укладеного 27.08.2008 року, виходячи з процентної ставки 27,4%. Рішення набуло чинності 04.01.2013 року. Ухвалою Суворовського районного суду м.Херсона по справі №668/7720/15-ц скасовано заочне рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором №40/р від 27.08.2008 року в сумі 14544,09 гривень. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до положень ч.ч.1,3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У даному випадку позивач не надав належних доказів щодо наявності суми заборгованості у [PERSON] за кредитним договором №40/р від 27.08.2008 року з урахуванням рішення Суворовського районного суду м.Херсоні по справі №2120/11517/12 від 24.12.2012 року, яким визнано неправомірними дії ПАТ «Кредобанк» щодо підвищення в односторонньому порядку процентної ставки з 01.01.2010 року за кредитним договором №40/р від 27.08.2008 року. З доданих позивачем матеріалів не вбачається, що рішення суду не виконано. Окрім того, відповідач, спростовуючи доводи банку щодо наявності заборгованості по поверненню кредитних коштів і сплаті відсотків за користування кредитом, надав до суду банківські квитанції про повернення кредитних коштів і сплату відсотків на користування кредитом за кредитним договором №40/р від 27.08.2008 року. З огляду на викладене, суд погоджується з доводами відповідача про недоведеність позовних вимог банку, а тому заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі. Разом з цим, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed