Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просив стягнути з відповідача 12471,19 гр. річних за невиконання грошового зобов»язання в період часу з 15.08.2012 року до 10.01.2014 року та 590,40гр. інфляційного нарахування за період часу з квітня 2011 року до грудня 2013 року. Посилається в позові на те, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18.08.2010 року був визнаний недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 04.04.2008 року, укладений між ним та відповідачем, та зобов»язано його повернути відповідачу земельну ділянку, а відповідача повернути йому кошти, отримані за угодою, в розмірі 295 200, 00 гр. На виконання даного рішення суду Бориспільським міськрайонним судом Київської обл. видано виконавчий лист, а 06.12.2012 року відкрито виконавче провадження з виконання рішення суду. До цього часу рішення суду не виконано і відповідач ухиляється від його виконання. В зв»язку з ухиленням відповідача від виконання рішення суду, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 04.10.2012 року з відповідача на його користь стягнуто 12107, 24 гр. річних. На виконання даного рішення суду також був виданий виконавчий лист, ВДВС Солом»янського РУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження, однак і дане рішення суду відповідачем не виконується. Виходячи з цих обставин, невиконання відповідачем боргових зобов»язань перед ним відповідно до рішення суду, на підставі ст. 625 ЦК України просить задовольнити позов. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити його в обсязі заявлених вимог. Відповідач у судове засідання не з"явився, про час розгляду справи сповіщався належним чином. Про причину неявки суд до відома не поставив. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, заслухавши думку позивача та його представника, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04.04.2008 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки в СТ»Дніпровець» на території Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18.08.2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 06.12.2010 року, даний договір був визнаний недійсним. Цим же рішенням позивача було зобов»язано повернути відповідачу земельну ділянку, а відповідача повернути позивачу отримані за угодою грошові кошти в розмірі 295200, 00гр. 28.03.2011 року головним державним виконавцем ВДВС Солом»янського РУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження з виконання рішення суду від 18.08.2010 року, яке станом на сьогоднішній день не виконано. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 04.10.2012 року з відповідача на користь позивача стягнуто 12107,24 гр. річних за невиконання грошового зобов»язання відповідно до рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської обл. від 18.08.2010 року, з 04.04.2011 року до 14.08.2012 року. З цього випливає, що відповідач продовжує ухилятися від виконання рішення суду. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Підстави припинення зобов»язання визначені гл. 50 ЦК України. Судом встановлено, що на момент звернення позивача до суду і під час вирішення спору судом відповідач рішення суду не виконав, стягнуту за рішенням суду суму грошових коштів позивачу не повернув, а тому грошове зобов»язання, незважаючи на відкриття виконавчого провадження, не можна вважати таким, що припинило своє існування, оскільки главою 50 ЦК України такої правової підстави припинення зобовязань не передбачено. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Набранням законної сили рішенням суду про стягнення грошового боргу не є підставою для припинення грошового зобовязання, а боржник несе обовязок відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час до виконання рішення суду про стягнення грошового боргу. Виходячи з цих обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. При зверненні до суду позивачем надано розрахунок річних та інфляційних витрат, що підлягають стягненню з відповідача, правильність якого перевірена судом. Така позиція щодо застосування ст. 625 ЦК України у правовідносинах, що виникли з приводу порушення зобов»язання викладена і в рішеннях Верховного Суду України, яке постановлене в порядку перегляду судових рішень у зв'язку з неоднаковим застосуванням норм матеріального права (справа №6-11956вов09) і згідно із ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Outcome: approved