Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про зміну розміру аліментів покликаючись на те, що він за рішенням Воловецького районного суду сплачує аліменти на двох неповнолітніх дітей та на утримання непрацездатних батьків, а саме: рішенням суду від 12.07.2004 року в справі №2-217/04 вирішено стягувати аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 всіх видів заробітку, але не менше одного неоподатковуваного міннімуму доходів громадян; 28 січня 2013 року видано виконавчий лист у справі №700/1160/2012 про стягнення з позивача аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімум на дитину відповідного віку. Крім того 12.11.2013 року видано виконавчий лист у справі №300/987/13-ц про стягнення аліментів з позивача на утримання непрацездатних батьків [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/4 всіх видів заробутку, але не менше 30 відстоків прожиткового мінімуму доходів громадян. Всі три виконавчі листи знаходяться на виконанні у бухгалтерії по місцю роботи, де проводиться своєчасне стягнення аліментів. Через те, що розмір відрахувань перевищує 75 відсотків позивач просить винести рішення, яким зменшити розмір стягнення аліментів. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні. Як на підставу зменшення розміру аліментів на утримання малолітніх дітей та непрацездатних батьків за рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області, вказували на погіршення матеріального становища. Посилалися на погіршення стану здоров'я, що викликано шкідливими умовами праці, в яких він працює, а також на недостатній розмір заробітної плати, яку отримує після відрахування з нього аліментів. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] будучи належним чином повідомленою про час та розгляд справи, в судове засідання не з'явилися, подали заяви про розгляд справи без них, позов визнають. Відповідач [PERSON] в обґрунтування своїх заперечень вказувала на відсутність правових підстав для зменшення розміру аліментів на утримання малолітнього [PERSON], у зв'язку з чим просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що батько зобов"язаний допомагати у вихованні неповнолітніх дітей. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що позивач - [PERSON] є батьком двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з відповідачками [PERSON] та [PERSON] і знаходяться на їх вихованні. За рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 12.07.2004 року з позивача на користь відповідачки [PERSON] стягуються щомісячно аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але неменше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, починаючи з 01.07.2004 року і до досягнення нею повноліття (а.с. 70). Згідно рішення Воловецького районного суду від 18.12.2012 року присуджено стягувати аліменти з позивача [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього [PERSON],[INFO] в розмірі 1/4 всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткого мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, починаючи з 03.09.2012 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.71). Рішенням Воловецького районного суду від 25.10.2013 року присуджено стягувати з позивача на користь [PERSON] та [PERSON], аліменти на їх утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткого мінімуму доходів громадян, починаючи з 27.09.2013 року і до припинення права на такі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з довідки про доходи та характеристики з місця роботи позивача (а.с. 8,55), останній працює вчителем Гукливської ЗОШ-1-2 ступенів і розмір його щомісячної заробітної плати за період з січня 2013р. по березень 2014 року складає 52 536,2 гривень з помітною тенденцією до зростання, що спростовує доводи представника позивача стосовно погіршення матеріального становища [PERSON] Довідкою відділу освіти Воловецької РДА підтверджується, що станом на 31.03.2014 року із заробітної плати позивача утримуються аліменти згідно трьох виконавчих листів (а.с. 55). Відповідно до ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» обмеження розміру відрахувань із заробітної плати встановлюється законодавством про працю. Частинами 1, 2 статті 128 Кодексу законів про працю України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п'ятидесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п'ятдесят процентів заробітку. Разом з цим, частина третя цієї ж статті визначає, що обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Аналогічні положення викладені і у ч. 4 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до вимог ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Крім того, правила статті 192 Сімейного Кодексу України, яка передбачає зміну розміру аліментів поширюються тільки щодо аліментів, які стягуються на неповнолітніх, а у позові ставиться питання про зміну розміру аліментів також на непрацездатних батьків, що законом не передбачено. Враховуючи, що позивачем та його представником не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження фактичних обставин, на які вони посилаються як на підставу позовних вимог, а також виходячи з принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, у зв'язку з чим, в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed