Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

В серпні 2013 року позивач звернувся з позовом до Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль», просив визнати недійсними накази ДП «Криворізька теплоцентраль» № 377 від 31.05.2013 р. «Про стимулювання персоналу підприємства за травень 2013 р.» в частині зменшення премії на 50% за травень 2013 р. заступнику начальника юридичного відділу [PERSON], №381 від 31.05.2013 р. «Про преміювання працівників», стягнути з відповідача суму 424,59 грн. зменшеної премії в розмірі 50% за травень 2013 р., а також стягнути заподіяну моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн.. На підтвердження заявлених вимог позивач вказав, що 31.05.2013 р. ДП «Криворізька теплоцентраль» було видано накази № 377 «Про стимулювання персоналу підприємства за травень 2013 р.», та № 381 «Про преміювання працівників». Відповідно наказу від 31.05.2013 р. № 381 «Про преміювання працівників» в зв'язку з порушенням вимог посадових інструкцій та виявленими виробничими недоліками в роботі юридичного відділу та згідно додатку № 5.5.3 п.6 та додатку №5 п. ЗЗ.4. Колективного договору між власником або уповноваженим ним органом та трудовим колективом Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» на 2011-2013 рр. всьому складу юридичного відділу в тому числі і позивачу було знижено розмір премії за травень 2013 р за виконання ВГП (виробничо-господарських показників) на 50%. Про існування вищезазначених Наказів, та про те, що йому за травень 2013 р. було безпідставно зменшено розмір премії на 50% він дізнався лише 08 липня 2013р. Вважає , що зазначені накази є безпідставними, такими що порушують його права як працівника підприємства, та підлягають скасуванню. Вказані незаконні дії відповідача призвели до моральних страждань, оскільки він завжди сумлінно та старанно ставився до виконання своїх службових обов'язків, та після того, коли він дізнався про існування вищезазначених наказів був дуже схвильований, втратив душевний спокій, постійно перебував у роздратованому стані, що також відображалось на його повсякденній праці. Також він втратив можливість своєчасно та в повному обсязі сплачувати заборгованість за отриманий в ПАО КБ «Приватбанк» кредит, який необхідно було погашати своєчасно та в обов'язковому порядку. На підставі цього, він був змушений запозичати недостатню суму грошей у своїх знайомих, що також доставило йому зайвих хвилювань. Зазначені моральні страждання та хвилювання негативно відобразились на його стані здоров'я, йому потребується додаткові зусилля в організації особистого життя, він постійно перебуває в тривожному, напруженому стані, втратив здоровий сон. Позивач, [PERSON] в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі, наполягав на задоволенні позову. Представник відповідача, Ушакова Н.П. в судовому засіданні позов не визнала. В своїх запереченнях вказала, що посилання позивача на ст. 103 КЗпП України не мають жодного відношення до предмету спору. Відповідно до ст. 103 КЗпП України, про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. Крім того, законодавство не вимагає, щоб власник реалізував свої повноваження збільшувати, зменшувати розміри премій, які виплачуються конкретним працівникам, повноваження позбавляти конкретного працівника премій повністю або частково обов'язково за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації. Власник вправі самостійно вирішувати ці питання, якщо інше не передбачено положенням про преміювання (колективним договором). На ДП «Криворізька теплоцентраль» не проводилася зміна умов оплати праці, тому необхідності повідомлення працівників не було. Відповідно до наказу № 381 від 31.05.2013р. «Про преміювання працівників" заступнику начальника юридичного відділ було знижено розмір премії на 50% за порушення вимог посадової інструкції, зокрема невиконання завдань згідно протоколу оперативної наради № 12. Відповідно до п. 4.4. Посадової інструкції на заступника начальника юридичного відділу покладено обов'язок контролю стану виконавчих документів у відділах Державної виконавчої служби: п. 7.1. Посадової інструкції передбачає відповідальність за несвоєчасне та неякісне виконання покладених на нього обов'язків та окремих доручень керівництва. Методичними рекомендаціями щодо організації матеріального стимулювання праці працівників підприємств і організацій, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 січня 2003 року № 23 передбачено, що перелік порушень, за які розмір премії працівникам можна зменшити або позбавити їх премії зовсім, і розмір такого зниження визначає підприємство. Перелік порушень, за які розмір премії працівника може бути зменшено або позбавлено повністю чи частково визначається підприємством та регулюється локально Положенням про премію. Однією з підстав для зниження розмірів премії повністю чи частково є невиконання чи неналежне виконання працівником посадових обов'язків, невчасне чи неякісне виконання розпоряджень, наказів та інших організаційно-розпорядчих документів тощо. Посилання Позивача на неможливість своєчасно сплачувати за кредит, прострочення розрахунків по кредиту та можливість потрапляння до «чорного списку» не підтверджується жодними документами, навіть існування кредиту є недоведеним. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно наказу від 31.05.2013 р. № 381 «Про преміювання працівників» в зв'язку з порушенням вимог посадових інструкцій та виявленими виробничими недоліками в роботі юридичного відділу та згідно додатку № 5.5.3 п.6 та додатку №5 п. 3.3.4. Колективного договору між власником або уповноваженим ним органом та трудовим колективом Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» на 2011-2013 р.р. заступнику начальника юридичного відділу [PERSON] було знижено розмір премії за виконання ВГП на 50% за травень 2013 р., позивач [PERSON] ознайомлений з вказаним наказом. Відповідно до ст. 103 КЗпІІ України, про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення, власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. Крім того, законодавство не вимагає, щоб власник реалізував свої повноваження збільшувати, зменшувати розміри премій, які виплачуються конкретним працівникам, повноваження позбавляти конкретного працівника премій повністю або частково обов'язково за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації. Власник вправі самостійно вирішувати ці питання, якщо інше не передбачено положенням про преміювання (колективним договором). На ДП «Криворізька теплоцентраль» не проводилася зміна умов оплати праці, тому необхідності повідомлення працівників не було. Премія є одним із основних видів матеріального заохочення працівника та не має обов'язкового характеру, зменшення розміру за рішенням керівника підприємства на підставі діючого Положення про преміювання є цілком законним. Відповідно до п. 4.4. Посадової інструкції на заступника начальника юридичного відділу покладено обов'язок контролю стану виконавчих документів у відділах Державної виконавчої служби: її. 7.1. Посадової інструкції передбачає відповідальність за несвоєчасне та неякісне виконання покладених на нього обов'язків та окремих доручень керівництва. Методичними рекомендаціями щодо організації матеріального стимулювання праці працівників підприємств і організацій, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 січня 2003 року № 23 передбачено, що перелік порушень, за які розмір премії працівникам можна зменшити або позбавити їх премії зовсім, і розмір такого зниження визначає підприємство. Рішення про зменшення розміру премій порівняно з розміром, обумовленими показниками преміювання, в тому числі й у зв'язку з допущеними працівником виробничими недоглядами, керівник підприємства також вправі прийняти одноособово, якщо відповідними положеннями про преміювання не передбачене інше. Частина четверта ст. 97 КЗпП України яка забороняє власникові приймати одностороннє рішення з питань оплати праці, що погіршує умови, встановлені у відповідному порядку, не стосується випадків, коли власник застосовує встановлені на підприємстві відповідно до законодавства умови оплати праці. Прийняття керівником підприємства на основі положення про преміювання і в межах своєї компетенції рішення про зменшення розміру премій, позбавлення працівників премії повністю або частково не можна кваліфікувати як погіршення умов оплати праці, про яке працівник повинен бути заздалегідь попереджений. Перелік порушень, за які розмір премії працівника може бути зменшено або позбавлено повністю чи частково визначається підприємством та регулюється локально Положенням про премію. Однією з підстав для зниження розмірів позбавлення премії повністю чи частково є невиконання чи неналежне виконання працівником посадових обов'язків, невчасне чи неякісне виконання розпоряджень, наказів та інших організаційно-розпорядчих документів. З урахуванням вищенаведеного, суд не вбачає протиправності в діях відповідача та не вбачає підстав для скасування наказів в частині зменшення премії на 50% за травень 2013 р. позивачу. Вирішуючи питання щодо наявності моральної шкоди, завданої позивачу діями відповідача суд виходить з положень статей 23, 1167 ЦК України, якими передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав за рахунок особи, яка її завдала. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому з матеріалів справи не убачається, в чому полягає неправомірність дій відповідача по відношенню до позивача, відсутній причинно - наслідковий зв'язок між такими діями відповідача та моральними стражданнями позивача, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, стягнення її з відповідача. Відповідно до ч.1 ст.11, ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню із вказаних ним підстав та на підставі наданих ним доказів. Згідно ст. 88 ЦПК України понесені судові витрати по справі необхідно покласти на позивача.

Outcome: dismissed