Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просить стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» грошову суму у розмірі 90000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська». Робота на підприємстві є небезпечною та шкідливою для здоров`я, оскільки це постійний контакт із шкідливими речовинами, пилом та контрастними температурами. Здійснення такої трудової діяльності створює підвищену вірогідність спричинення шкоди здоров`ю працівника із-за неможливості підвищеного контролю людини за вказаними умовами і чинниками. Час роботи на підприємстві став причиною виникнення та розвитку у [PERSON] професійних захворювань, а саме: хронічна попереково-крижова радикулопатія, хронічний бронхіт. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 21.11.2019 року професійні захворювання позивача виникли в зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом шкідливого промислового фактору (фізичне навантаження, важкість праці, робоча поза, несприятливий мікроклімат, пил). За результатами медичного освідчення в медико-соціальній експертній комісії позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 65 % (за хворобою радикулопатія - 35 %, за хворобою бронхіт - 30 %). Саме за встановленням вказаного відсоткового ступеню втрати професійної працездатності [PERSON] просить стягнути з «ДП «ВК «Краснолиманська» моральну шкоду. Моральна шкода полягає в тому, що позивач втратив професійну працездатність, має серйозні порушення здоров`я із стійкими розладами функцій організму, обумовленими наслідками професійних захворювань, все це призвело до порушення звичного способу його життя і потребує від позивача додаткових зусиль для організації, неможливості продовження активного особистого життя, порушення нормальних життєвих зв`язків; позивач вимушений тривалий час витрачати на відвідування лікувальних установ, проходячи курси лікування (амбулаторно і стаціонарно), неодноразові обстеження, консультації у фахівців охорони здоров`я позбавляє позивача можливості домашнього затишку, обмежує спілкування з близькими, що також негативно впливає на душевний та емоційний стан. Наслідки захворювання проявилися і в побуті, оскільки через хронічні болі в попереку позивач не в змозі піднімати важкі речі, виконувати тривалу роботу по дому. Відновлення здоров`я неможливе, наслідки захворювань носять незворотний характер, оскільки втрата професійної працездатності встановлена безстроково. Внаслідок вказаного, позивач відчуває свою неповноцінність, постійне хвилювання, емоційна напруга призводить до погіршення стосунків з оточуючими. Моральну шкоду [PERSON] оцінює у розмірі 90000,00 гривень (а.с. 1-3). Ухвалою суду від 16.03.2020 року за позовною заявою [PERSON] до ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» відкрито провадження, між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення; розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України (а.с. 34). 15 травня 2020 року ДП «ВК «Краснолиманська» на позовну заяву, в порядку ст. 278 ЦПК України, подано відзив, з викладенням наступних заперечень проти заявлених [PERSON] вимог. Відповідач вважає позовні вимоги безпідставними, оскільки позивачем не надано доказів наявності протиправних дії (поведінки) відповідача, що знаходиться в прямому причинному зв`язку з втратою 65 % професійної працездатності, чим викликано моральні страждання. Відповідач наполягає прийняти до уваги, що Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання складений із зауваженням, що виявити осіб, які порушили законодавство з охорони праці гігієнічні регламенти, що призвело до професійного захворювання немає можливості. Зауважено, що на підприємство ДП «ВК «Краснолиманське» позивач працевлаштувався вже маючи стаж роботи в підземних умовах, працював на підприємствах вугільної промисловості - Шахта «Новодонецька», Шахта ім. ХХІ з`їзду КПРС ВО «Добропільвугілля», шахта «Красноармійська - Західна № 1». Праця вся співпадала під вплив шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу у рівнях та концентраціях, параметри яких перевищували допустимі норми. Тривалість трудової діяльності позивача на ДП «ВК «Краснолиманське» складає 2 роки 9 місяців. За таких обставин, захворювання [PERSON] розвинулося та отримало професійний характер ще до моменту його працевлаштування до ДП «ВК «Краснолиманська». Протиправних дій у відношенні позивача, які б знаходилися у причинному зв`язку із профзахворюванням відповідач не вчиняв. Випадок професійного захворювання взято до обліку виключно на підставі п.п. 62, 98 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердж. Постановою КМУ № 1232 від 30.11.2011 року виключно з причини того, що останнім підприємством вугільної промисловості, з яким [PERSON] перебував у трудових відносинах є ДП «ВК «Краснолиманська». Укладаючи з позивачем трудовий договір відповідно до ст. 29 КЗпП України йому було роз`яснено під особистий підпис права та обов`язки, про характер та умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати небезпечних та шкідливих виробничих факторів, можливість їх впливу на здоров`я. В свою чергу, відповідачем проводились найважливіші профілактичні заходи з охорони праці та профілактика професійних хвороб - попередній (при вступі на роботу) та періодичні медогляди в процесі виробничої діяльності, при цьому ніяких скарг щодо незадовільного стану здоров`я позивача не зафіксовано. Праця, яку виконував позивач відповідала функціональним можливостям організму, відповідала загальній і спеціальній підготовці, навичкам та віку позивача. Також, у відзиві зауважено, що за весь період роботи на ДП «ВК «Краснолиманська» позивач жодного разу не звертався в службу охорони праці та медично-оздоровчу службу з питань порушень технологічних регламентів виробничого процесу, порушень техніки безпеки, гігієни праці, незабезпечення засобами індивідуального захисту. Медичні огляди позивачем в період праці пройдено без зауважень, скарг на стан здоров`я не мав. За роботу у шкідливих та небезпечних умовах праці позивач користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, пільговою пенсією. За таких обставин, вимоги щодо настання відповідальності за спричинену моральну шкоду є необґрунтованими. Крім того, позиція представника відповідача по суті справи базується на відсутності висновку медичних органів (лікаря-психіатра лікувально-профілактичної установи, або медично-консультаційної або медично-соціальної експертної комісії) з чітким фіксуванням факту спричинення позивачу моральної шкоди. Сумнівним, на думку представника відповідача, є посилання позивача на суттєвість зміни режиму та стану життя в зв`язку з ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків, - оскільки позивачем не доведено наявного на час розгляду справи факту невідновного ушкодження здоров`я та стійкої втрати професійної працездатності, а встановлена позивачу 3 група інвалідності виражається помірними та незначними розладами, та не виключно, що може бути відновлена під впливом лікування та реабілітаційних заходів. Крім того, відповідачем зазначається, що позивач звільнився за власним бажанням, в зв`язку з виходом на пенсію, має соціально-захищений статут, тому посиланням про спричинення моральної шкоди вимушеним припиненням трудової діяльності з огляду професійних захворювань - є помилковим. Звернута відповідачем увага суду й на те, що позивач обґрунтував моральну шкоду виключно словами та в супереч ч. 3 ст. 23 ЦК України, п. 4, п. 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували заподіяння моральної шкоди на суму 90000,00 гривень. Загалом ДП «ВК «Краснолиманська» просить відмовити в задоволенні вимог з причини необґрунтованості та недоказовості (а.с. 42-44). Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Позивач [PERSON] надав, в порядку ч. 3 ст. 43 ЦПК України, заяву про розгляд справи в його відсутність, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, оскільки грошова сума у розмірі 90000,00 гривень компенсує невелику кількість завданих моральних страждань (відчуття фізичного та душевного болю). Представник відповідача ДП «ВК «Краснолиманська» Бушинська Є.В. (уповноважена довіреністю) надала в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України заяву про розгляд справу в її відсутність та ухвалити рішення з урахуванням долучених до матеріалів справи письмових пояснень (відзиву). Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. З матеріалів справи встановлено такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. [PERSON] перебував в трудових відносинах з Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська», в період часу з 09.09.2015 року (прийнятий електрослюсарем підземним 4 розряду з повним робочим днем в шахті), 03.11.2015 року (переведений електрослюсарем підземним 5 розряду з повним робочим днем в шахті), 16.07.2018 року звільнений за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпП України (підтверджено копією паспорта - а.с. 6-11). 29 жовтня 2019 року Центральною лікарсько-експертною комісією Клініки професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України» видано повідомлення про наявність вперше виявлених професійних захворювань у [PERSON] : хронічна попереково-крижова радикулопатія праворуч в стадії затихаючого загострення з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, мязовотонічним та больовим синдромами; хронічний бронхіт ІІ ступеню, фаза затихаючого загострення, прикореневий базальний пневмосклероз (а.с. 30). Згідно п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» професійне захворювання - захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за Формою П-4, складеного 21.11.2019 року комісією з залученням: головного спеціаліста відділу гігієни праці відділу гігієни праці та атестації робочих місць за умовами праці управління з питань праці ГУ Держпраці у Донецькій області, завідувача сектору профілактики страхових випадків - страхового експерта з охорони праці Покровського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, заступника головного лікаря Покровського районного центру ПМСД, заступника директора з охорони праці ДП «ВК «Краснолиманська», начальника зміни з охорони праці ДП «ВК «Краснолиманська», голови профспілки ДП «ВК «Краснолиманська» - професійні захворювання у позивача [PERSON] виникло в зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах на підприємстві вугільної промисловості - Шахта «Новодонецька», шахта імені ХХІ з`їзду КПРС ВО «Добропільвугілля», шахта «Красноармійська-Західна № 1», ДП «ВК «Краснолиманська»; вплив шкідливого фактору - фізичне навантаження, робоча поза, несприятливий мікроклімат, пил, - за гігієнічною оцінкою умови й характер праці відносяться шкідливих та важких (а.с. 14-16). Згідно виписки (епікризу) з медичної карти стаціонарного хворого № 2434 / 375 [PERSON] перебував з 06.04.2018 року по 16.04.2018 року на стаціонарному лікуванні в Покровській центральній районній лікарні, скарги на виражені болі в попереково-крижовому відділі хребта з іррадіацією в ноги, які посилюються при русі, оніміння по зовнішній поверхні правової ноги, судоми в правому ікроножному м`язі; діагноз - загострення хронічного вертеброгенного попереково-крижового радикуліту з вираженим больовим, м`язово-тонічним, корінцевим синдромами, статико-динамічними порушеннями функцій хребта, остеохондроз шийного відділу хребта з м`язово-тонічним больовим синдромами (а.с. 20). Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 438-438 [PERSON] перебував з 05.06.2018 року по 25.06.2018 року на стаціонарному лікуванні в Комунальній лікувально-профілактичній установі «Родинська міська лікарня», основний діагноз: дифузний пневмосклероз, скарги на задуху при ходьбі 100 метрів, запаморочення, слабкість, серцебиття, періодичні давлючі болі в ділянці серця, сухий кашель, пітливість (а.с. 22). Згідно виписки (епікризу) амбулаторного хворого № 524/537 [PERSON] перебуває на обліку з діагнозом гострий хронічний бронхіт, затяжна течія, скарги на частий нападоподібний кашель, задишку при фізичному навантаженні, пітливість, загальну слабкість, біль в грудній клітці, біль в області ребер; за результатами обстеження Rографія ОГК від 26.06.2018 року зафіксована явища бронхіту (а.с. 24-25). Згідно виписки (епікризу) із медичної карти стаціонарного хворого № 312/52 [PERSON] перебував з 15.01.2019 року по 25.01.2019 року на стаціонарному лікуванні в Покровській центральній районній лікарні, діагноз - загострення хронічного вертеброгенного попереково-крижового радикуліту з вираженим больовим, м`язово-тонічним, корінцевим синдромами, статико-динамічними порушеннями функцій хребта, остеохондроз шийного відділу хребта; скарги на обмеження активних рухів та виражені болі в попереково-крижовому відділі хреста, судоми в ногах (а.с. 26-27). Згідно епікризу з історії хвороби № 1827 [PERSON] перебував з 29.11.2019 року по 06.12.2019 року на стаціонарному лікуванні в Покровській міській лікарні, скарги на виражений біль в попереко-крижовому відділі хребта, що іррадіює в праву ногу, оніміння, скутість на поперековому рівні, ускладнення при нахилах (а.с. 28). Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1033 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні Клініки професійних захворювань Державної установи «Інститут медицини праці НАМН України» з 18.10.2019 року по 06.11.2019 року, діагноз - хронічна попереково-крижова радикулопатія праворуч, хронічний бронхіт; скарги на постійний біль в поперековому відділі хребта з іррадіацією в праву ногу, на оніміння в правій нозі, на кашель, задуху, загальну слабкість; лікувальні і трудові рекомендації - протипоказана робота в умовах дії фізичного навантаження, вимушеній робочій позі, несприятливому мікрокліматі, спостереження та лікування у профпатолога за місцем проживання, курси відновлюючого лікування, санаторно-курортне лікування в санаторіях неврологічного і пульмонологічного профілю (а.с. 29). 09.01.2020 року [PERSON] вперше оглянутий в Обласній профпатологічній медико-соціальної експертної комісії та встановлено ступень професійної працездатності за професійним захворюванням хронічна попереко-крижова радикулопатія - 35 % безстроково, хронічний бронхіт - 30 % безстроково (а.с. 13). Позивачу встановлено третю групу інвалідності безстроково, рекомендоване медикаментозне лікування, санаторно-курортне оздоровлення, що підтверджено довідкою МСЕК серійний номер 12 ААА № 087738 (а.с. 12). На підставі зазначених доказів позивач [PERSON] ґрунтує заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з розвитком професійного захворювання, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві. Статті 12, 81 ЦПК України передбачають обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом надано оцінку поданих [PERSON] доказів і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в позовній заяві та про часткове задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Приписами ст. 173 КЗпП України за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, фати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, право застрахованих громадян, що потерпілі на виробництві від нещасного випадку, мають право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого їм органу. Аналогічна правова позиція була зазначена Конституційним Судом України в рішенні від 08.10.2008р. по справі № 1-32/2008 та Верховним Судом у постанові від 04.07.2018р. по справі №210/5023/15-ц. Згідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами, внесеними постановами від 8 липня 1994 р. №7, від 30 вересня 1994р. №11 та від 25 травня 1998 р. №15, від 24.10.2003р. №9), вирішуючи питання про прийняття до провадження заяв про відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, суди повинні враховувати, що спори між: потерпілим працівником та роботодавцем (незалежно від форм власності та виду діяльності) щодо права на відшкодування зазначеної шкоди підлягають судовому розгляду в порядку, встановленому для вирішення трудових спорів (гл. XV КЗпП). У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 21.11.2019 року вбачається, що підприємством, з яким позивач перебував в трудових відносинах, та на якому отримав захворювання з втратою 65 % професійної працездатності є Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська», відповідач по справі. Згідно п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання - професійне захворювання у позивача виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах на підприємствах вугільної промисловості України, а саме - Шахта «Новодонецька», шахта імені ХХІ з`їзду КПРС ВО «Добропільвугілля», шахта «Красноармійська-Західна № 1», ДП «ВК «Краснолиманська», позивач підпадав під вплив шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу у рівнях та концентраціях, параметри яких перевищували допустимі норми (а.с. 14-16). В судовому засіданні не добуто доказів про те, що позивач захворів професійним захворювання під час роботи на Шахта «Новодонецька», шахта імені ХХІ з`їзду КПРС ВО «Добропільвугілля», шахта «Красноармійська-Західна № 1». Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання зафіксовано, що саме на ДП «ВК «Краснолиманське» допущено зазначені порушення законодавства про охорону праці (п. 13, п. 17 Акту). Таким чином, суд приходить до переконання, що підстав для стягнення з Шахта «Новодонецька», шахта імені ХХІ з`їзду КПРС ВО «Добропільвугілля», шахта «Красноармійська-Західна № 1» моральної шкоди за ушкодження здоров`я позивача не мається. В судовому засіданні не доведено неправомірності вчинення причинних дій зазначеними підприємствами, тому необґрунтованими є позиція відповідача щодо солідарного розподілу обов`язку відшкодування спричиненої моральної шкоди між вугільними підприємствами у трудових відносинах з якими позивач перебував. Суд вказує на помилковість доводів відповідача про те, що вимоги [PERSON] є безпідставними, оскільки позивач працював на підприємстві свідомо, добровільно, знаючи, що специфіка роботи по його професії передбачає працю в шкідливих умовах для здоров`я. Так, відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону праці» позивач мав право відмовитися від виконання роботи, якщо створилася виробнича ситуація чи навколишнє середовище небезпечне для його життя чи здоров`я. Суд акцентує увагу, що якщо засоби виробництва прийнято в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, то умови праці мають бути безпечними. В Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 21.11.2019 року вказано висновок про наявність шкідливих умов праці: пил переважно фіброгенної дії, мг/куб.м. (викопне вугілля та вуглепородний пил з вмістом вільного диоксида кремнія до 5 % - фактична величина 28,3 мг/кубм, при нормативному значенні 10 мг/куб м.); робоча поза нахили корпусу - фактична величина 192 раз за зміну при нормативному значенні - 50-100 раз за зміну; важкість праці при фізичному динамічному навантаженні (з переважною участю м`язів рук та плечового поясу) - фактична величина 89,3 Вт, при нормативному значенні 45 Вт, при фізичному динамічному навантаженні (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) - фактична величина 150,4 Вт, при нормативному значенні 90 Вт (а.с. 14-16). Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною третьою ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Актом про проведення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання стверджується, що наявна вина працедавця. Суд також не приймає викладене в письмовому відзиві посилання представника відповідача про те, що позивачем не доведено наявність причинного зв`язку між спричиненою моральною шкодою та діями ДП «ВК «Краснолиманська». Так, згідно ст. 76 ЦПК України доказами в цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сукупність наданих позивачем доказів: трудова книжка позивача, медичний висновок Центральної лікарсько-експертної комісії клініки професійних захворювань Акт розслідування хронічного професійного захворювання, довідки МСЕК, виписки із медичної картки стаціонарного хворого - підтверджують факт завдання позивачу моральної шкоди. Згідно роз`яснень Конституційного Суду України у рішенні від 27 січня 2004 року № 10рп\\2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Суд при розгляді справи вважає доцільним акцентувати увагу, що Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 21.11.2019 року засвідчено, що причиною розвитку у позивача професійного захворювання є тривалий період роботи у шкідливих умовах праці на підприємствах вугільної промисловості, при цьому випадок професійного захворювання взято до обліку ДП «ВК «Краснолиманська», що відповідає Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою КМ України № 337 від 17.04.2019 року (п. 109: у разі коли хворий працював на кількох підприємствах (в установах, організаціях), де були умови для розвитку хронічного професійного захворювання (отруєння), або за кількома професіями, під час роботи за якими були умови для розвитку хронічного професійного захворювання (отруєння), повідомлення за формою П-3 надсилається на останнє підприємство (в установу, організацію), де він працював за професією, під час роботи за якою були умови для розвитку хронічного професійного захворювання (отруєння). Суд вважає, що з причини розвитку професійних захворювань, позивач [PERSON] зазнав фізичну біль, хворобливі відчуття, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я, лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, як наслідок беззаперечно настали зміни у його життєвих і виробничих зв`язках, неможливість їх поновлення. Не заслуговують на увагу також посилання відповідача на те, що позивач за роботу у шкідливих та небезпечних умовах праці користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, правом на пільгове пенсійне забезпечення та іншими компенсаціями, які надаються в порядку визначеному законодавством. Суд зазначає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування, що узгоджується з положенням ч. 3 ст. 23 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про охорону праці». По суті інших доводів представника відповідача (недоведеність позивачем факту існування на час розгляду справи невідновного стійкого ушкодження здоров"я, відсутність даних, що позивачем дотримуються приписи лікарів, та рекомендації про проходженні курсів відновлювалюючого лікування, недоведеність моральних страждань з огляду встановлення 3 групи інвалідності, яка у відповідності до Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затв. Постановою КМУ № 1317 від 03.12.2009 р. встановлюється у разі функціональних порушень в організмі помірної важкості, в зв`язку з чим позивач не обмежений здійснювати трудову діяльність), - суд реагує наступним. Згідно ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення «Проніна проти України»). Доводи відповідача в зазначеній частині не дають підстави вказати на їх суттєвість в розгляді справи. Оцінивши обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач в період виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача, внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів зазнав професійних захворювань (радикулопатія, бронхіт) із втратою професійної працездатності ступенем 65 %, що, на думку суду свідчить про наявність у позивача моральних страждань у зв`язку з порушенням життєвих зв`язків, фізичним болем, наявністю потреби у лікуванні, незручністю та дискомфортом, і все це вимагає докладання певних зусиль для організації свого життя, що є підставами для відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 237-1 КЗпП України. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з того, що життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, - моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави ( [PERSON] проти України); деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами, але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування (рішення у справі « Абдулазіз , Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства»). Суд, приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи глибину фізичних (згідно позову: задуха навіть при помірному виконанні побутової роботи, частий кашель, біль при різких рухах, біль при фізичному навантаженні) та душевних страждань позивача (порушення нормального перебігу життя, втрата виробничих здібностей), ступінь втрати професійної працездатності, а також вимоги розумності, виваженості і справедливості, - вважає необхідним задовольнити вимоги щодо компенсації моральної шкоди, стягнувши з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь позивача [PERSON] грошову суму у розмірі 43000,00 гривень. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивач [PERSON] в порядку п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судових витрат, тому передбачений п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 вказаного закону розмір мита підлягає стягненню в дохід держави з Державного акціонерного товариства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (розмір визначено з урахуванням дати подачі позову до суду). Відповідно до ст. 1167 ЦК України, ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial