Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, компенсації за несвоєчасно виплату заробітної плати. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва під головуванням судді [PERSON] від 18.10.2017 року відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Відкритого акціонерного товариства Науково-дослідного медичного об'єднання „ДІАЛІР" про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, компенсації за несвоєчасно виплату заробітної плати. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 січня 2018 року, вищезазначена справа за єдиним унікальним номером 754/13552/17-ц, номер провадження 2/754/1962/18, передана судді Бабко В.В. у зв'язку з звільненням судді [PERSON] В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що відповідно до наказу №36 від 19.05.1995 року її було прийнято на роботу у ВАТ «Науково-дослідне медичне об'єднання «ДІАЛІР» на посаду бухгалтера. Відповідно до наказу №2/к від 15.01.2015 року [PERSON] звільнено з посади бухгалтера ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» за власним бажанням у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати з 15.01.2015. Під час звільнення їй не було виплачено заробітну плату за період з листопада 2012 р. по січень 2015 р. включно у сумі 179 586,29грн, що підтверджується довідкою ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» від 15.01.2015 №10. Дана сума заробітної плати позивачу не виплачена до цього часу. Позивач [PERSON] неодноразово подавала заяви про збільшення позовних вимог які прийняти судом. Зі збільшення позовних вимог вбачається, що позивач просить суд стягнути з Відкритого акціонерного товариства Науково-дослідного медичного об'єднання «ДІАЛІР» заборгованість по заробітній платі в розмірі 179 586, 29грн. Стягнути з ВАТ «Науково-дослідного медичного об'єднання «ДІАЛІР» середній заробіток за час затримки розрахунку, починаючи з 15 січня 2015 року по день ухвалення рішення суду в розмірі 225 040, 96грн. Стягнути з ВАТ Науково-дослідного медичного об'єднання «ДІАЛІР» компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату в розмірі 206455,31грн. 22.01.2018 року в судовому засідання з метою підтвердження позовних вимог позивачем були надані докази, які підтверджують її позовні вимоги, а саме: Копію штатного розпису ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» на 2012 рік. Копію наказу ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» від 03.01.2012 №1 «Про затвердження штатного розпису на 2012 рік». Копію наказу ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» від 05.03.2012 №7 «Про зміни та доповнення в штатному розписі». Копію наказу ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» від 01.11.2012 №2 «Про нарахування доплат та надбавок». Копію наказу ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» від 03.01.2013 №1 «Про затвердження штатного розпису на 2013 рік». Копію штатного розпису ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» на 2013 рік. Копію наказу ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» від 25.02.2013 №6 «Про виплату доплат та надбавок». Копію наказу ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» від 07.05.2013 №8 «Про зміни та доповнення в штатному розписі». Копія штатного розпису ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» на 2012 рік. Копія наказу ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» від 03.01.2012 №1 «Про затвердження штатного розпису на 2012 рік». Копія наказу ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» від 05.03.2012 №7 «Про зміни та доповнення в штатному розписі». Копія наказу ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» від 01.11.2012 №2 «Про нарахування доплат та надбавок». Копія наказу ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» від 03.01.2013 №1 «Про затвердження штатного розпису на 2013 рік». Копія штатного розпису ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» на 2013 рік. Копія наказу ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» від 25.02.2013 №6 «Про виплату доплат та надбавок». Копія наказу ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» від 07.05.2013 №8 «Про зміни та доповнення в штатному розписі». Копія наказу ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» від 10.06.2013 №13 «Про зміни та доповнення до штатного розпису». Копія штатного розпису ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» на 2014 рік. Копія наказу ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» від 10.01.2014 №3 «Про зміни та доповнення в штатному розписі». Копія наказу ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» від 28.04.2014 №6 «Про нарахування доплат та надбавок». Копія наказу ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» від 28.10.2014 №11 «Про нарахування доплат та надбавок». Копія штатного розпису ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» на 2015 рік. Копія наказу ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» від 03.01.2015 №3 «Про зміни та доповнення в штатному розписі». Копія наказу ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» про надання відпустки [PERSON] від 17.05.2013 № 11. Копія наказу ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» про надання відпустки [PERSON] від 12.03.2014 № 2. Копія табелю робочого часу за листопад 2012 р. Копія табелю робочого часу за грудень 2012 р. Копія табелю робочого часу за січень 2013 р. Копія табелю робочого часу за лютий 2013 р. Копія табелю робочого часу за березень 2013 р. Копія табелю робочого часу за квітень 2013 р. Копія табелю робочого часу за травень 2013 р. Копія табелю робочого часу за червень 2013 р. Копія табелю робочого часу за липень 2013 р. Копія табелю робочого часу за серпень 2013 р. Копія табелю робочого часу за вересень 2013 р. Копія табелю робочого часу за жовтень 2013 р. Копія табелю робочого часу за листопад 2013 р. Копія табелю робочого часу за грудень 2013 р. Копія табелю робочого часу за січень 2014 р. Копія табелю робочого часу за лютий 2014 р. Копія табелю робочого часу за березень 2014 р. Копія табелю робочого часу за квітень 2014 р. Копія табелю робочого часу за травень 2014 р. Копія табелю робочого часу за червень 2014 р. Копія табелю робочого часу за липень 2014 р. Копія табелю робочого часу за серпень 2014 р. Копія табелю робочого часу за вересень 2014 р. Копія табелю робочого часу за жовтень 2014 р. Копія табелю робочого часу за листопад 2014 р. Копія табелю робочого часу за грудень 2014 р. Копія табелю робочого часу за січень 2014 р. В судовому засіданні 24.07.2018 року позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали з викладених обставин у позові та просили задовольнити в повному обсязі. В судове засідання 24.07.2018 року належним чином повідомлений про час, дату та місце судового засідання представник відповідача не з'явився, відзив до суду не направив, але на попередніх судових засіданнях зазначав, що позовні вимоги не визнає та пояснював, що станом на день звільнення позивача, тобто на 15.01.2015 року Голова правління [PERSON] не мав права підпису, тому наказ про звільнення [PERSON] №2/к від 15.01.2015р. та довідка, видана ВАТ «НДМО «ДІАЛІР», де зазначається, що [PERSON] дійсно працювала у ВАТ НДМО «ДІАЛІР» на посаді бухгалтера, які підписані [PERSON] не можуть бути належними доказами по справі. В судове засідання 24.07.2018 року належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання треті особи: [PERSON], [PERSON] не з'явились, причини відсутності не повідомили, будь-яких заяв до суду не надходило. Згідно п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У зв'язку з чим, суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, та третіх осіб, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників справи, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені та підтверджені матеріалами справи наступні факти. З 19 травня 1995 року [PERSON] працювала на посаді бухгалтера у ВАТ «НДМО «ДІАЛІР», що підтверджується трудовою книжкою та Наказом №36. 15 січня 2015 року був виданий наказ № 2/к про звільнення [PERSON] з посади бухгалтера ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» за власним бажанням у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати з 15.01.2015 року. З Індивідуальних відомостей про застраховану особу Форми ОК-5, виданих Пенсійним фондом України вбачається, що з [PERSON] в період з 2000 звітного року по 2014 звітний рік стягувалась сума заробітку для нарахування пенсії. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 15.01.2015 року [PERSON] є підписантом, [PERSON] є керівником ВАТ «Науково-дослідне медичне об'єднання «ДІАЛІР» (виконуючою обов'язків керівника згідно Ухвали Господарського суду м. Києва від 17.11.2014 за №23/448-б), а тому станом на день звільнення [PERSON], тобто на 15.01.2015 року Голова правління [PERSON] мав право підпису, тому наказ про звільнення [PERSON] №2/к від 15.01.2015р. та довідка, видана ВАТ «НДМО «ДІАЛІР», де зазначається, що [PERSON] дійсно працювала у ВАТ НДМО «ДІАЛІР» на посаді бухгалтера та з листопада 2012року по січень 2015 року не отримувала заробітну плату, які підписані [PERSON] є належними доказами по справі та підтверджують заборгованість по заробітній платі. Крім того, суд приймає як належні докази, наступні документи: Копію штатного розпису ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» на 2012 рік. Копію наказу ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» від 03.01.2012 №1 «Про затвердження штатного розпису на 2012 рік». Копію наказу ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» від 05.03.2012 №7 «Про зміни та доповнення в штатному розписі». Копію наказу ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» від 01.11.2012 №2 «Про нарахування доплат та надбавок». Копію наказу ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» від 03.01.2013 №1 «Про затвердження штатного розпису на 2013 рік». Копію штатного розпису ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» на 2013 рік. Копію наказу ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» від 25.02.2013 №6 «Про виплату доплат та надбавок». Копію наказу ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» від 07.05.2013 №8 «Про зміни та доповнення в штатному розписі». Копія штатного розпису ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» на 2012 рік. Копія наказу ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» від 03.01.2012 №1 «Про затвердження штатного розпису на 2012 рік». Копія наказу ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» від 05.03.2012 №7 «Про зміни та доповнення в штатному розписі». Копія наказу ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» від 01.11.2012 №2 «Про нарахування доплат та надбавок». Копія наказу ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» від 03.01.2013 №1 «Про затвердження штатного розпису на 2013 рік». Копія штатного розпису ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» на 2013 рік. Копія наказу ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» від 25.02.2013 №6 «Про виплату доплат та надбавок». Копія наказу ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» від 07.05.2013 №8 «Про зміни та доповнення в штатному розписі». Копія наказу ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» від 10.06.2013 №13 «Про зміни та доповнення до штатного розпису». Копія штатного розпису ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» на 2014 рік. Копія наказу ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» від 10.01.2014 №3 «Про зміни та доповнення в штатному розписі». Копія наказу ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» від 28.04.2014 №6 «Про нарахування доплат та надбавок». Копія наказу ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» від 28.10.2014 №11 «Про нарахування доплат та надбавок». Копія штатного розпису ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» на 2015 рік. Копія наказу ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» від 03.01.2015 №3 «Про зміни та доповнення в штатному розписі». Копія наказу ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» про надання відпустки [PERSON] від 17.05.2013 № 11. Копія наказу ВАТ «НДМО «ДІАЛІР» про надання відпустки [PERSON] від 12.03.2014 № 2. Копія табелю робочого часу за листопад 2012 р. Копія табелю робочого часу за грудень 2012 р. Копія табелю робочого часу за січень 2013 р. Копія табелю робочого часу за лютий 2013 р. Копія табелю робочого часу за березень 2013 р. Копія табелю робочого часу за квітень 2013 р. Копія табелю робочого часу за травень 2013 р. Копія табелю робочого часу за червень 2013 р. Копія табелю робочого часу за липень 2013 р. Копія табелю робочого часу за серпень 2013 р. Копія табелю робочого часу за вересень 2013 р. Копія табелю робочого часу за жовтень 2013 р. Копія табелю робочого часу за листопад 2013 р. Копія табелю робочого часу за грудень 2013 р. Копія табелю робочого часу за січень 2014 р. Копія табелю робочого часу за лютий 2014 р. Копія табелю робочого часу за березень 2014 р. Копія табелю робочого часу за квітень 2014 р. Копія табелю робочого часу за травень 2014 р. Копія табелю робочого часу за червень 2014 р. Копія табелю робочого часу за липень 2014 р. Копія табелю робочого часу за серпень 2014 р. Копія табелю робочого часу за вересень 2014 р. Копія табелю робочого часу за жовтень 2014 р. Копія табелю робочого часу за листопад 2014 р. Копія табелю робочого часу за грудень 2014 р. Копія табелю робочого часу за січень 2014 р. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням про виплату розрахунку, на що отримувала відмову. Також, судом встановлено, що за період з 13.10.2008 року по 15.01.2015 року позивач [PERSON] не використала 169 днів відпустки. Відповідно до довідки про нараховану, але не виплачену заробітну плату №10 від 15 січня 2015 року, за період листопада 2012р. по січень 2015р., склала 179586,29грн (з урахуванням всіх належних сум позивачу від підприємства, які проводиться в день звільнення). Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. За змістом частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з статтею 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також заохочувальних та компенсаційних виплат. До останніх належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові й матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Тобто компенсація за невикористану відпустку входить до структури заробітної плати. Стаття 94 КЗпП України визначає термін «заробітна плата» - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Так, згідно довідки належну винагороду позивач [PERSON] не отримала, на яку мала законне право. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом. Відповідно до статті 6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарні дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки (частина 1 статті 24 Закону). Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі статтею 83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей, тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років. Якщо працівник з не залежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі статті 238 КЗпП України має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Відповідно ст. 233 КЗпП України, передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів. Так, частиною першою цієї статті передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Разом з тим у частині другій цієї статті зазначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Проаналізувавши зміст частини другої статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок про те, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат. Судом встановлено, що в день звільнення з позивачем не було проведено розрахунку відповідно до чинного законодавства України. Суд визнає неповажними причини порушення відповідачем встановленого порядку звільнення, а саме несвоєчасного проведення розрахунку. Згідно статті 27 Закону України «Про оплату праці» та абзацу третього пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Згідно з абзацом 4 пункту 2 Порядку № 100, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. При цьому, згідно пункту 5 Порядку № 100 основною для визначення загальної суми заробітку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 цього Порядку № 100 середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, Постанови КМ України від 8 лютого 1995 р. N 100 щодо затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати, розрахунок середнього заробітку за час затримки такий: заробітна плата за листопад - грудень 2014року становить 12448,22грн (6207,06грн + 6241,16грн) : 43дні = 289,49грн - середня заробітна плата; 289,49грн.(за1день) х 881(робочих днів) = 255040,69грн - затримка по виплаті боргу з моменту звільнення. Крім того, відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до п.2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001року. Отже, суд приймає розрахунок суми компенсації від 14.05.2018 року, який розрахований відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, а тому загальна сума компенсації, яка підлягає виплаті [PERSON] за травень 2018 року, та листопад 2012 року - січень 2015 року становить 206 485,31грн. Таким чином, загальна заборгованість відповідача складає 641112,29грн, з яких: заборгованість по заробітній платі в розмірі 179586,29грн, середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 255040,69грн, компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату в розмірі 206485,31грн. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 641112,29грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то згідно вимог ст.141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави, що зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України підлягає судовий збір в сумі 9616,68грн.

Outcome: approved