Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивач 16.04.2014 року звернувся до суду з позовом у якому просить розірвати шлюб, укладений з відповідачкою 12.11.2011 року, вказуючи, що на протязі останніх трьох років сімейне життя з [PERSON] поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім»ю, з ініціативи відповідачки між ними постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стає дитина. На даний момент ведення спільного господарства та сумісне проживання з відповідачкою припинено, вважає, що сенсу підтримувати сімейні відносини не має. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу буде проживати з відповідачкою. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги та обставини, викладені у заяві. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала, строк на примирення просила не надавати; також 21.05.2014 р. пред»явила зустрічний позов у якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з липня 2013 року, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вимоги за зустрічним позовом мотивує тим, сімейне життя з відповідачем не склалося з інших причин, ніж зазначено в позові [PERSON] В дійсності у липні 2013 року відповідач не пояснюючи причину попросив її разом з малолітнім сином звільнити квартиру де вони разом проживали, вона з дитиною переїхала до свого батька. Пізніше з»ясувалося, що через декілька днів після її від»їзду відповідач став проживати однією сім»єю з іншою жінкою. Саме через це у них припинилися шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство та вони стали сторонніми людьми. Подальше сумісне життя, примирення та збереження сім»ї з [PERSON] вважає неможливе. Разом з тим, відповідач ухиляється від утримання дитини, її виховання, не піклується про здоров»я сина, його фізичний і духовний розвиток. На даний час вона не працює, отримує соціальну виплату і допомогу на дитину до досягнення трьох років, відповідач працездатний, постійно працевлаштований, працює в ТОВ «Ростава» на посаді торгівельного представника, щомісячно отримує заробітну плату, середньомісячний розмір якої в період з липня 2013 року по сьогоднішній день становив 6 000 грн., інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні відповідача не має. Їхня дитина хворіє, потребує постійного лікування та догляду і перебування в екологічно чистій місцевості без шкідливого впливу навколишнього середовища. Коштів на лікування дитини відповідач також не виділяє. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.05.2014 р. вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів були об»єднані в одне провадження із позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. [PERSON] в судовому засіданні підтримала подану нею зустрічну позовну заяву. Відповідач за зустрічним позовом не заперечував проти стягнення з нього аліментів, проте не визнав розміру заявлених вимог, пояснив, що погоджується сплачувати аліменти по 700 грн. щомісячно та, окрім цієї суми, платити ще додаткові кошти, він офіційно не працевлаштований, його щомісячний дохід становить близько 3 - 4 тисячі грн., інколи більше, на утримання сина кошти він надавав кожного місяця, інших утриманців не має. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, зустрічний - частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, сторони зареєстрували шлюб 12 листопада 2011 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, сторони подружніх стосунків тривалий час не підтримують, не мають спільного бюджету, не ведуть спільне господарство, проживають окремо за різними адресами, сім"я існує формально, взаєморозуміння між сторонами відсутнє, намагання суду примирити подружжя успіху не мали, а тому зберегти сім"ю не надається можливим, позивач наполягає на розлученні, оскільки вважає, що збереження шлюбу бути не може, відповідачка підтримує позов та заперечує проти надання судом строку для примирення, тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, Як пояснила в судовому засіданні позивачка за зустрічним позовом, кошти відповідач їй на утримання сина надає лише на її прохання, тому надалі випрошувати гроші на дитину та принижуватись вона не хоче; при цьому відповідач пояснив, що вони мешкають окремо, спільного бюджету не мають, сім"я розпалась, також повідомив, що на даний час він офіційно не працює, окрім сина, інших неповнолітніх та непрацездатних осіб на своєму утримання не має. Враховуючи пояснення сторін по справі, а також беручи до уваги те, що дитина, на утримання якої стягуються аліменти, проживає із позивачкою за зустрічним позовом та перебуває на її забезпеченні, відповідач працездатний, інших утриманців не має, тому суд вважає, що наведені обставини є підставою для часткового задоволення позову про стягнення на користь позивачки з відповідача аліментів, а саме аліменти на утримання неповнолітнього сина слід стягнути щомісячно у частці від доходу відповідача у розмірі ? частки від заробітку, починаючи з дня подачі зустрічного позову, а саме з 21 травня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, позивачкою за зустрічним позовом заявлені вимоги про стягнення аліментів з липня 2013 року. За нормою ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв»язку з ухиленням останнього від сплати. [PERSON] суду не доведено про те, що вона вживала будь-які заходи для одержання аліментів від відповідача, але не могла їх одержати у зв»язку з ухиленням останнього від їх сплати, що слугувало б підставою для задоволення заявлених вимог про стягнення аліментів за минулий час, а саме з липня 2013 р., відповідно положень ст. 191 СК України. Отже, беручи до уваги вищевикладене, в частині заявлених вимог про стягнення з відповідача аліментів з липня 2013 року по 20 травня 2014 р. слід відмовити, оскільки доказів щодо невиконання відповідачем вимог позивачки про сплату аліментів за вказаний період та ухилення [PERSON] від сплати коштів на утримання дитини суду не надано, при цьому, як пояснила сама позивачка, матеріальну допомогу відповідач сину надавав. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов"язковому негайному виконанню. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачки за первісним позовом підлягає стягненню на користь позивача спалачений ним судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. та з відповідача за зустрічним позовом необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп., від сплати якого за вимогами про стягнення аліментів була звільнена позивачка.

Outcome: partial