Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про відібрання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На підтвердження позовних вимог в позовній заяві вказав, що відповідачі є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], але ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклуються про фізичний та духовний розвиток дітей, не займаються їхнім навчанням, вихованням та підготовкою до самостійного життя. В будинку, де проживає сім'я, умови проживання незадовільні, антисанітарія, діти голодні, продукти харчування відсутні, мати часто залишала дітей, веде аморальний спосіб життя. За час перебування дітей в закладі охорони здоров'я мати не цікавилася станом дітей та не намагалась вжити заходів до їх повернення. Батько дітей [PERSON] в телефонній розмові не виявив бажання забрати їх собі на виховання та повідомив, що їх подальша доля його не цікавить. На підставі викладеного, в інтересах дітей позивач просив винести рішення про відібрання без позбавлення батьківських прав у [PERSON] та [PERSON] неповнолітніх дітей та стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини всіх доходів відповідача щомісячно, але не менше п'ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, на користь закладу, де будуть утримуватися діти. Від представника позивача - Лоцкинської сільської ради Баштанського району Миколаївської області (органу опіки та піклування) до суду надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності. Від представника третьої особи - Баштанської районної державної адміністрації Миколаївської області (органу опіки та піклування) надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] до суду не з'явилася, про час слухання справи повідомлялася шляхом публікації оголошення. До суду не надійшло відзиву на позов. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, про час слухання справи повідомлявся шляхом публікації оголошення. До суду не надійшло відзиву на позов. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідачі не з'явився в судове засідання та не подали відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі матеріали (висновок органу опіки та піклування Баштанської райдержадміністрації від 06.09.2018 року № 01-17/22-18; акт обстеження умов проживання від 20.08.2018 року; рішення виконавчого комітету Лоцкинської сільської ради від 23.08.2018 року №2; копію свідоцтва про шлюб; копію свідоцтва про народження [PERSON]; копію свідоцтва про народження [PERSON]) суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Діти проживали в с. Лоцкине Баштанського району Миколаївської області разом з матір'ю, при цьому мати ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, не займається їхнім навчанням, вихованням та підготовкою до самостійного життя. В будинку, де проживали діти, умови проживання незадовільні, антисанітарія, діти були голодні, продукти харчування відсутні, мати часто залишала дітей, веде аморальний спосіб життя. За рішенням виконавчого комітету Лоцкинської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 23.08.2018 року №2 у зв'язку з виникненням загрози життю та здоров'ю дітей відібрано дітей у матері та тимчасово влаштовано у дитяче відділення Баштанської ЦРЛ, за час перебування дітей в закладі охорони здоров'я мати не цікавилася станом дітей, їх не відвідувала та не намагалась вжити заходів до їх повернення. Згідно з ч.2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно зі ст. 170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п. 2-5 ч. 1 ст. 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. З роз'яснень п. 15, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. При розгляді справи в суді підтверджені факти неналежної поведінки відповідача [PERSON], яка веде аморальний спосіб життя та не забезпечує дітей в достатній мірі продуктами харчування й не займається їхнім вихованням, не цікавиться їхнім станом здоров'я, своїми діями поставила дітей в небезпечне для життя та здоров'я становище, у зв'язку з чим діти були відібрані органом опіки та піклування і з того часу мати долею дітей не цікавилась взагалі. За такого, встановлені в судовому засіданні факти неналежної поведінки матері дітей - відповідача [PERSON] є свідченням ухилення відповідача від обов'язків, передбачених ч.2 ст. 150 Сімейного кодексу України, умови, в яких проживали діти є небезпечними для їх здоров'я, на переконання суду, вказують про наявну небезпеку здоров'ю малолітніх дітей, їхньому розвитку та моральному вихованню, що дає достатні підстави відібрати у відповідача без позбавлення батьківських прав її малолітніх дітей, передавши їх органу опіки та піклування, що відповідатиме найвищим інтересам дітей та мінімізує наявні ризики для здоров'я дітей, їхнього розвитку та нормального морального виховання. Згідно з ч.4 ст. 170 Сімейного кодексу України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. При цьому, з врахуванням положень ст. 183 Сімейного кодексу України щодо розміру аліментів в часті від доходу з врахуванням кількості дітей, на утримання яких стягуються аліменти, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання двох дітей в розмірі однієї третини доходів відповідача. Що ж стосується позовних вимог про відібрання дітей у батька - відповідача [PERSON], то суд не вбачає законних підстав для задоволення позову в даній частині, оскільки, по-перше, відповідно до матеріалів справи діти проживали разом з матір'ю, батько проживав окремо, а відібрання дітей за ст. 170 Сімейного кодексу України можливе лише у осіб, з якими такі діти проживали, тому відсутні підстави для відібрання дітей у відповідача, з яким вони не проживали, по-друге, позовна заява та додатні до неї матеріали не містять жодних відомостей про ухилення вказаного відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків та вжиття до нього відповідних заходів впливу за це. Таким чином позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст. 150, 155, 170 Сімейного кодексу України та

Outcome: partial