Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів посилаючись на те, що малолітня [PERSON], [INFO], жителька м. Монастирище, перебуває на обліку служби у справах дітей Монастирищенської райдержадміністрації, як дитина позбавлена батьківського піклування з 2015 року. Статус дитини, позбавленої батьківського піклування, [PERSON] надано у зв'язку з тим, що мати дитини померла, а батько [PERSON], перебував у місцях позбавлення волі. Відповідно до п.26 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженої постановою КМУ від 24.09.2008 № 866, дитина втрачає статус дитини-сироти у разі довідки про повернення матері, батька з місць позбавлення волі, заяви батьків про повернення їм дитини та висновку органу опіки та піклування про можливість передачі дитини для подальшого виховання матері, батькові. Якшо після повернення з місць позбавлення волі батьки не звернулися із заявою про повернення дитини, служба у справах дітей може готувати документи, необхідні для порушення питання про позбавлення батьків їх батьківських прав. Перевіркою умов проживання та виховання малолітньої [PERSON] встановлено, що її батько, [PERSON] достроково звільнився з місць позбавлення волі в листопаді 2015 року. Про своє звільнення орган опіки та піклування не повідомив, щодо повернення йому дитини на виховання не звертався. З часу звільнення з місць позбавлення волі, батько, [PERSON] батьківських обов'язків щодо виховання і утримання доньки [PERSON] не виконує. Її життям не цікавиться, не приймає участі в утриманні дитини не проявляє батьківської уваги і піклування. З родиною спілкується рідко, не працевлаштований, постійного заробітку чи доходів не має . [PERSON] постійно проживає в родині опікуна, [PERSON], яка піклується про виховання, розвиток та матеріальне забезпечення онучки. Факти, зазначені в позовній заяві, підтверджуються актом обстеження житлово- побутових умов проживання, інформацією навчального закладу, висновком органу опіки та піклування та іншими документами. Просять позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав по відношенню до його малолітньої доньки [PERSON], [INFO], стягувати з [PERSON] кошти на утримання дитини [PERSON], в розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на користь опікуна, [PERSON], та судові витрати. В судове засідання представник служби в справах дітей Монастирищенської райдержадміністрації не з»явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. На адресу суду надав заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задоволити, справу розглядати у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. На адресу суду надав заяву відповідно до якої позов визнає повністю, справу просить розглянути у його відсутність. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] в судове засідання не з»явилася. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. На адресу суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Проти задоволення позову не заперечує. Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі і виходить з наступного. Згідно ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень; Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] є батьком малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується, свідоцтвом про народження від 19.08.2005 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Монастирищенського районного управління юстиції Черкаської області, серії [NUMBER] (а.с.2). Мати малолітньої [PERSON] - [PERSON], померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23.03.2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Монастирищенського районного управління юстиції у Черкаській області ( а.с.5). Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що відповідно до розпорядження Монастирищенської райдержадміністрації № 34 від 16.04.2015 року « Про призначення опіки над малолітньою [PERSON]», [PERSON], [INFO], призначено опікуном над малолітньою [PERSON], [INFO] ( а.с.6). Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до вимог ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобовязані виховувати дитину, піклуватися про стан здоров»я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, що є найважливішими обовязками матері і батька, а також повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ( далі Пленум) роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків (4 ст.155 СК України) є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої Законом, зокрема, п.2 ч.1 ст.164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини. Орган опіки та піклування подав суду письмовий висновок № 65/01-01-26 від 14.03.2017 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітньої доньки - [PERSON], [INFO] ( а.с. 10), оскільки малолітня [PERSON], [INFO], жителька м. Монастирище, перебуває на обліку служби у справах дітей райдержадміністрації, як дитина позбавлена батьківського піклування з 2015 року. Статус дитини, позбавленої батьківського піклування, [PERSON] надано у зв'язку з тим, що мати дитини померла, а батько перебував у місцях позбавлення волі. Перевіркою умов проживання та виховання дитини встановлено, що її батько, [PERSON] достроково звільнився з місць позбавлення волі в листопаді 2015 року. Про своє звільнення орган опіки та піклування не повідомив, щодо повернення йому дитини на виховання не звертався. З часу звільнення з місць позбавлення волі, батько, [PERSON] батьківських обов'язків щодо виховання і утримання доньки [PERSON] не виконує. її життям не цікавиться, не приймає участі в утриманні дитини не проявляє батьківської уваги і піклування. З родиною спілкується рідко, не працевлаштований, постійного заробітку чи доходів не має. [PERSON] постійно проживає в родині опікуна , [PERSON], яка піклується про виховання, розвиток та матеріальне забезпечення онучки. Суд вважає висновок органу опіки та піклування Монастирищенської райдержадміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], 1984 року народження обґрунтованим та таким, що не суперечить інтересам дитини. Згідно довідки Монастирищенського навчально-виховного комплексу «Ліцей - загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів «Ерудит» № 14 від 09.03.2017 року встановлено, що опікун малолітньої [PERSON]- [PERSON], дійсно бере участь у вихованні дитини, а батько [PERSON] не бере участі у вихованні дитини, та жодного разу не з»явився до школи за період навчання ( а.с.9). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини, яка перебуває під опікою від 12.12.2016 року, малолітня [PERSON], [INFO] проживає в родині опікуна. Родина проживає у вланому житловому будинку, він повністю вмебльований, наявна необхідна побутова техніка, санітарно-гігієнічні норми дотримано. [PERSON] займає окрему кімнату облаштовану для навчання, відпочинку та розвитку. Опікун багато часу приділяє підопічній, контролює навчання, позитивно впливає, виховує. Між ними склалися дружні стосунки. Стан утримання, навчання та виховання в сім»ї опікуна задовільний ( а.с. 7). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дитини обґрунтовані, підтверджені доказами та підлягають до задоволення. Оскільки судом дійсно встановлено, що батько, відповідач у справі, ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків по відношенню до малолітньої доньки. Крім цього, Пленум в п.18 звернув увагу судів на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. В залежності від конкретної ситуації в сім'ї позбавленню батьківських прав можуть передувати превентивні заходи впливу на батьків (бесіди, попередження з боку органів опіки і піклування, органів внутрішніх справ, надання сім'ї необхідної допомоги, накладення адміністративного стягнення). Позбавлення батьківських прав повинно бути результатом свідомої поведінки батька. Таким чином, наявність вини батьків належить до обов'язкових умов позбавлення батьківських прав. В положеннях ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року закріплено, що сім"я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Про наявність свідомої поведінки батька, а саме ухилення його від виконання батьківських обов»язків свідчить і той факт, що згідно поданої заяви від відповідача ( а.с. 32) він позов визнає повністю, тобто фактично проти позбавлення його батьківських прав не заперечує. Враховуючи все вищевикладене, суд вважає, що відповідач не будучи позбавленим батьківських прав, належним чином батьківських обов»язків по вихованню і утриманню дитини не виконував, ухилився від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, матеріально в достатній мірі її не забезпечував, що у відповідності до п. 2 ч.1 ст.164 СК України є підставою для позбавлення його судом батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини. Відповідач не надав суду доказів, які б спростовували факти викладені позивачем в позовній заяві. Враховуючи те, що у ст. 19 Конвенції про права дитини держави-учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи, суд діючи в першу чергу в найкращих інтересах дитини вважає, що позов в частині позбавлення батьківських прав обґрунтований, підтверджений доказами, а тому підлягає до задоволення в повному обсязі. Права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу ( ст. 121 СК України). Як зазначено вище, відповідач у справі є біологічним батьком малолітньої [PERSON], 2005 року народження ( а.с.2). У відповідності до ст. 180 Сімейного Кодексу України обов'язок утримувати своїх неповнолітніх та непрацездатних дітей лежить на їх батьках. При ухиленні батьків від цього обов'язку кошти на утримання дітей (аліменти) стягуються в судовому порядку. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідач не надав суду доказів того, що немає можливості сплачувати кошти на утримання дитини, не надав документів, які підтверджують відсутність заробітку, перебування на утриманні інших осіб, а навпаки визнав позов повністю. Суд з урахуванням матеріального становища дитини, яка проживає в родині опікуна [PERSON], матеріального становища платника аліментів, інших обставин справи, визначає розмір стягуваних аліментів на дитину у розмірі 1/3 частини усіх видів доходів відповідача, але у відповідності до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 16.03.2017 року. Суд вважає за необхідне на підставі ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Судові витрати на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача в сумі 640 грн. судового збору за позовну заяву в частині позбавлення батьківських прав та 640 грн. за позовну заяву про стягнення аліментів на утримання дитини, а в загальній сумі 1280 грн. 00 коп. На підставі викладеного ст. ст. 15, 19, 150, 155, 164-166, 180 Сімейного Кодексу України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року та

Outcome: approved