Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяних в результаті ушкодження здоров'я, посилаючись на те, що 27 липня 2013 року близько 19 години 10 хвилин, відповідач [PERSON] (надалі - відповідач), керуючи автомобілем «ВАЗ 21009» синього кольору, д/н [NUMBER] по вул. Калініна в с. Прядівка Царичанського району Дніпропетровської області скоїв дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок чого здійснив наїзд на його неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] року, яка рухалась на велосипеді. Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 28 жовтня 2013 року дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON] Власника автотранспортного засобу, тобто джерела підвищеної небезпеки, зазначеною вище постановою про закриття кримінального провадження не встановлено, стан водія при здійсненні наїзду на людину не встановлювався. Вина водія [PERSON] підтверджується показаннями свідків, протоколом огляду місця події. Згідно висновку судово-медичної експертизи № Е 218 від 16.08.2013 року, у [PERSON] виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струс головного мозку, забиття і саден потилиці, куприка, лівої гомілки, що призвели до короткочасного розладу здоров'я. Статтею 22 ЦК України передбачено, що збитками, які підлягають відшкодуванню у повному обсязі, є „...втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права...". В наслідок наїзду, було знищено велосипед вартість якого складала 300 гривень. Згідно виписки з історії хвороби [PERSON] та листка непрацездатності виданої його жінці - [PERSON], остання з донькою перебувала на стаціонарному режимі лікування в Обласній дитячій клінічній лікарні вісім діб (з 29 липня по 05 серпня 2013 року). За час перебування у лікарні було витрачено виключно на ліки 649 гривень 65 копійок, що підтверджується фіскальними. Оскільки мало місце струс мозку (головний біль, біль у животі та блювота), протягом стаціонарного лікування необхідно було дотримуватись порад лікарів стосовно харчування. З розрахунку харчування двох осіб, перебуванні на лікарняному працюючої жінки та відповідно нормам, що регулюють процес розрахунку лікарняних, середні витрати його родини склали 100 гривень на добу, тим самим, витрати на харчування та організацію перебування жінки і доньки у лікарні складають 800 гривень. Також, мають місце витрати на паливо з розрахунку доправити жінку і доньку до лікарні та забрати (75 км. в одну сторону), тобто, було витрачено 30 літрів палива (11 грн. за літр), що становить 330 гривень. Таким чином, загальна сума збитків становить 2079 гривень 65 копійок. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування спричиненої йому моральної шкоди 30 000 гривень, яка полягає в тому, що він як кожна людина, яка має сім'ю та не байдужа до того що відбувається навколо неї, має цінності якими дорожить. Для його родини завжди була, є та буде єдина цінність - це їх діти, онуки та правнуки. Тому, вважає неможливим пояснити свої переживання, переживання його дружини та батьків, для яких онучка є єдиним сенсом теперішнього життя. Але, переживання стосовно можливого панічного страху його доньки перед автомобілем та дорогою, будуть завжди обмежувати нормальне її життя (страх користуватись транспортними засобами, право на керування) та постійно буде його турбувати стосовно уважності доньки поза двору. Також, лякає байдужість та бездушність відповідача і його сім'ї, оскільки після ДТП в якому постраждала дитина, жодним чином не було проявів будь-якого занепокоєння (відсутнє розкаяння винного). Розмір заподіяної моральної шкоди визначити важко, але він має хоча б компенсувати ті емоційні страждання, які довелося перенести його родині, та витрати, пов'язані з відновленням психічного стану дитини, тому розмір моральної шкоди заподіяній його родині він оцінює саме в 30 000 гривень та ця сума враховує в себе усі страждання, які довелося перенести його родині зокрема: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров'я, а також моральних страждань, пов'язаних з дорожньо-транспортною пригодою. В зв'язку з чим, він просить стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування спричиненого матеріального збитку суму в розмірі 2079 гривень 65 копійок та в рахунок завданої моральної шкоди суму в розмірі 30 000 гривень. В судовому засіданні представники позивача - [PERSON], [PERSON], які діють на підставі довіреності від 04 лютого 2014 року (а.с. 49), позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та надавши письмові пояснення (а.с. 53-56). Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], який діє на підставі довіреності від 21 січня 2014 року (а.с. 39), в судове засідання не з'явились та згідно письмових пояснень (а.с. 46) просили у разі неявки в судове засідання представника позивача, здійснити судовий розгляд справи за відсутності відповідача, надавши до суду також письмові пояснення по справі (а.с. 36-37), згідно яких позовні вимоги не визнають виходячи з наступного. Так, вимоги позивача щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті ушкодження здоров'я малолітньої доньки є безпідставними, з огляду на відсутність вини відповідача у завданих позивачу збитках, що доводиться наступним. Згідно повідомлення Царичанського районного відділу МВС України в Дніпропетровській області №19/11229 від 07.11.2013 року наданого за результати проведеного досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013040600000885 від 28.07.2013 року за фактом дорожньо-транспортної пригоди, посиланням на яку позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача, зазначене кримінальне провадження було закрито за відсутності складу кримінального правопорушення. Зокрема, зазначено, що під час проведеного досудового розслідування було встановлено, що вказана дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої донька позивача зазнала легких тілесних ушкоджень та відповідно могли бути понесені матеріальні збитки, настала через порушення Правил дорожнього руху України саме [PERSON], тобто донькою позивача, як учасницею даної дорожньо-транспортної пригоди, яка порушила правила дорожнього руху. Позивачем не додано до позову жодного належного доказу вини відповідача у завданих позивачу збитках. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності при вирішенні спору про відшкодування матеріальної чи моральної шкоди підлягають обов'язковому з'ясуванню: наявність такої шкоди, наявність заподіювача такої шкоди, протиправність діяння заподіювача шкоди, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відтак, настання цивільно-правової відповідальності має місце, якщо між протиправним діянням особи і шкодою існує зв'язок, що дає змогу визначити їх як причину та наслідок. Встановлення такого взаємозв'язку є обов'язковим при відповідальності за порушення будь-яких цивільних прав, які спричиняють шкоду. Згідно вказаних приписів Цивільного кодексу України обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. В той же час, під час проведення досудового розслідування не встановлено вину відповідача в настанні дорожньо-транспортної пригоди та завданні шкоди здоров'ю доньці позивача, а отже відсутній причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та спричиненою шкодою (збитками) позивачу. Зазначене свідчить про відсутність одного з необхідних елементів правовідношення по відшкодуванню заподіяної шкоди (стаття 1166 Цивільного кодексу України). Цілком вірогідним є те, що мав місце випадок, тобто заподіяння шкоди позивачу з причин, які не залежать від сторін зобов'язань в абсолютних правовідносинах. Наявність випадку, в свою чергу виключає наявність вини відповідача. Окрім того, додані до позовної заяви докази не доводять вини відповідача у заподіянні матеріальної чи моральної шкоди позивачу та в окремій частині стосовно витрачених коштів на купівлю ліків взагалі є безпідставними та такими, що не стосуються обставин викладених в позовній заяві. Так зокрема, безпідставними є посилання позивача, як на доказ понесених збитків на лікування доньки, на фіскальні чеки щодо купівлі: «Свечи с глицерином», «Крем для рук и ногтей Оливко», «Бификол», «Гепа Мерц», ці препарати виключають необхідність їх придбання для лікування, тобто витрати на їх купівлю не відповідають обставинам завданої шкоди, на які посилається позивач. Відповідач з належною повагою та розумінням ставиться до позивача і його родини, у зв'язку з подією, що мала місце, однак заперечує проти того, що з його вини було спричинено шкоду позивачу, оскільки його вина в дорожньо-транспортній пригоді, на обставини якої посилається позивач в позовній заяві, відсутня. Додані до позовної заяви документи не вказують та не обґрунтовують будь-яких неправомірних дій відповідача, що призвели до завдання збитків позивачу. В ході належних процесуальних дій в рамках досудового розслідування вказаної дорожньо-транспортної пригоди не встановлено причинний зв'язок між діями відповідача та скоєним порушенням, а отже і спричиненими збитками позивачу, відтак заявлені позовні вимоги є необґрунтованими. Крім того, згідно матеріалів закритого кримінального провадження (показань свідків, фото фіксації транспортних засобів та їх пошкоджень, схеми розташування транспортних засобів) вбачається, що водієм не було порушено Правила дорожнього руху та відповідач своїми діями не міг допустити зіткнення з велосипедом. Окрім того, згідно висновку експертизи було встановлено, що донька позивача зазнала легких тілесних ушкоджень, однак, експертом не було вказано, що саме можливе зіткнення з автомобілем відповідача стало причиною таких легких тілесних ушкоджень. Цілком ймовірним є те, що дитина могла зазнати ушкоджень у зв'язку з користуванням велосипедом, ще до події, яка мала місце. Безпідставним є посилання позивача, що відповідач не проявив жодного занепокоєння у зв'язку з ДТП, оскільки відповідач одразу як помітив дитину, яка впала з велосипеду, намагався надати їй допомогу піднявши її на руки, заніс до будинку тітки, що спростовує байдужість відповідача до вказаної події. В зв'язку з викладеним, відповідач просить суд в задоволені позову відмовити за його безпідставністю та необґрунтованістю. Суд, вислухавши пояснення представників позивача, вивчивши матеріали справи та надані сторонами докази, оглянувши закрите кримінальне провадження № 12013040600000885 за повідомленням [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, а також матеріалами закритого кримінального провадження, що 27 липня 2013 року близько 19 години 10 хвилин, відповідач [PERSON] (надалі - відповідач), керуючи автомобілем «ВАЗ 21009» синього кольору, д/н [NUMBER] по вул. Калініна в с. Прядівка Царичанського району Дніпропетровської області скоїв дорожньо-транспортну пригоду (аркуш закритого кримінального провадження 5, 6-13, 14-20), внаслідок чого здійснив наїзд на неповнолітню доньку позивача - [PERSON], [INFO] року, яка рухалась на велосипеді. Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 28 жовтня 2013 року дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON] (а.с. 4), відповідно до якої кримінальне провадження було закрито, оскільки кримінальна відповідальність за ст. 286 КК України настає за умови спар чинення потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості і тяжче, а у даному випадку потерпіла отримала легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я, що є підставою для прийняття постанови про закриття кримінального провадження. Власником джерела підвищеної небезпеки є відповідач (аркуш кримінального провадження 25). Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № Е 218 від 14 червня 2013 року у [PERSON], [INFO] виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку. Забиття і саден потилиці, куприка, лівої гомілки. Дані тілесні ушкодження могли бути спричинені при дії тупим твердим предметом чи об такі і в сукупності відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розхладом здоров'я. В зв'язку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування спричиненого матеріального збитку суму в розмірі 2079 гривень 65 копійок та в рахунок завданої моральної шкоди суму в розмірі 30 000 гривень. На підставі ч.2 ст.16 ЦК України, захист порушених прав громадян здійснюється шляхом відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди, а також шляхом відшкодування моральної (немайнової шкоди). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала, при цьому особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ст. 60 ЦПК України відповідачем не доведено та не надано суду доказів, про те що шкода неповнолітній особі завдана не її діями, як володільцем джерела підвищеної небезпеки, а діями інших осіб в тому числі і самою неповнолітньою особою. В той же час, суд знаходить обґрунтованими та доведеними позивачем та його представниками в судовому засіданні обставини на які він посилається при подачі позову, а саме за обставини про стягнення шкоди спричиненої здоров'ю його неповнолітньої доньки, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб, при цьому шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах та якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно. Згідно ст. 1192 ЦК України 1. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно ст. 1195 ЦК України фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо, при цьому шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. Так, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача на його користь суми матеріальних збитків в розмірі 2079 гривень 65 копійок, які складаються з: вартості знищеного велосипеду 300 гривень; витрат на лікування, а саме на ліки 649 гривень 65 копійок та 800 гривень, які становлять харчування двох осіб, перебуванні на лікарняному працюючої жінки та відповідно нормам, що регулюють процес розрахунку лікарняних, середні витрати його родини склали 100 гривень на добу; витрати на паливо з розрахунку доправити жінку і доньку до лікарні та забрати (75 км. в одну сторону), тобто, було витрачено 30 літрів палива (11 грн. за літр), що становить 330 гривень. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вартості знищення велосипеду на суму 300 гривень; витрат на лікування в сумі 800 гривень; витрат на паливо в розмірі 330 гривень, тому суд вважає за необхідне в цій частині позивних вимог відмовити. При цьому, суд за таких обставин вважає, що існують всі правові підстави для цивільно-правової відповідальності з боку відповідача по справі за скоєння дорожньо-транспортної пригоди та завдання шкоди неповнолітній особі та з відповідача належить стягнути на користь позивача матеріальну шкоду в сумі 679 гривень 45 копійок. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті порушення її прав, при цьому моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. На підставі ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч. 4 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті, яка передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Крім того, зокрема, п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Слід зазначити, що всі негативні моральні, психічні переживання і негативні емоції негативно впливають на стан здоров'я будь-якої людини, зокрема на стан здоров'я позивача. Більш того, відповідно до Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» від 19.11.1992 року: «Здоров'я - це стан повного фізичного, душевного і соціального благополуччя, а не тільки відсутність хвороб і фізичних дефектів». Таким чином, не вимагає доказів той факт, що вищезгадані дії відповідача [PERSON] погіршили душевний стан позивача, нормальні життєві зв'язки і спричинили додаткові зусилля для організації свого життя, життя дитини, сім'ї, а також додаткові матеріальні витрати. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Таким чином, суд враховуючи наведені вище норми Закону та роз'яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості, а також враховуючи особу відповідача [PERSON], який жодних дій на відшкодування спричиненої моральної шкоди не вжив, приходить до переконання, що позовні вимоги позивача слід задовольнити частково і стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди 5 000 гривень, так як вважає зазначену суму необхідною та достатньою для відшкодування заподіяної моральної шкоди у даному конкретному випадку. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Дане рішення суд ухвалює в рамках заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів (ст.ст. 57-66 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому враховуючи, що позивач на підставі Закону України «Про судовий збір» звільнений від оплати судових витрат при подачі позову, із відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 229 гривень 40 копійок за частково задоволені позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди та в розмірі 229 гривень 40 копійок за частково задоволені позовні вимоги про стягнення моральної шкоди. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial