Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій, з урахуванням поданої в порядку ст. 49 ЦПК України заяви про відмову від частини позовних вимог, просить стягнути з [PERSON]: - суму матеріального збитку в розмірі 55 839,82 гривень; -суму моральної шкоди в розмірі 10000,00 гривень, - витрати на оплату проведення експертизи в розмірі 850 гривень; - витрати на оплату евакуатора в розмірі 1100 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 28 травня 2018 року о 19:20 годині на перехресті вул. Першотравнева та вул. Мечникова в м. Добропілля Донецької області мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю водія [PERSON], який керуючи автомобілем марки «Renault» допустив порушення п. 10.9а Правил дорожнього руху (здійснив маневр обгону на перехресті), що призвело до зіткнення та механічного пошкодження автомобіля марки «Chevrolet Aveo» під керуванням [PERSON] Винним в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнано [PERSON] провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Вусо». Проведеним експертним авто-товарознавчим дослідженням встановлено вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобілю позивача в сумі 85839,82 гривень. З урахуванням сплати ПрАТ «Вусо» страхового відшкодування у сумі 30000,00 гривень позивач просить суд стягнути з відповідача суму матеріального збитку за пошкодження автомобіля 55839,82 гривень та витрати на оплату евакуатора в розмірі 1100,00 гривень. Також, за посиланням позивача, діями відповідача спричинена моральна шкода, оскільки в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримав стрес, пошкоджено дорогоцінний для нього автомобіль, для ремонту якого він був вимушений нести незаплановані витрати. Тривалий час після ДТП позивач був позбавлений змоги їздити у власних справах на автомобілі, його звичаєвий спосіб життя змінився. Оцінює моральну шкоду в грошовому вираженні в сумі 10000,00 гривень. Крім того, позивач заявляє вимоги присудження стягнення з відповідача понесених по справі судових витрат. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 211 ЦПК України, подано заяву про розгляд справи в його відсутність, просить ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався, судом вжито максимальні заходи для його повідомлення про розгляд справи з дотриманням ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Суду повернуто поштові повідомлення № 8530204509377, № 8530204589214 з довідкою УДППЗ «Укрпошта» про неможливість вручення виклику з причини відсутності адресату за місцем реєстрації. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. З огляду на вказане, в розумінні ст. 280 ЦПК України наявні умови для проведення заочного розгляду справи. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, належно з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних висновків. Судом встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. Згідно постанови судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 вересня 2018 року по справі № 3/235/1703/18 - 28 травня 2018 року о 19:20 годині в м. Добропілля по вул. Першотравнева водій [PERSON] керував транспортним засобом «Renault» державний номер [NUMBER] порушив вимоги п. 10.9а Правил дорожнього руху здійснив маневр обгону на перехресті, чим спричинив дорожньо-транспортну пригоду з транспортним засобом «Chevrolet Aveo» державний номер [NUMBER], внаслідок зіткнення автомобілям спричинено механічні пошкодження; провадження по справі відносно [PERSON] за ознаками ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП в зв'язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідності (а.с. 58-59). Постанова набрала законної сили. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення № 3/235/1703/18 долучено до позовної заяви, зокрема: - протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28.05.2018 року, де відображено положення автомобілів після зіткнення (а.с. 18-22); - протокол огляду транспортного засобу марки «Chevrolet Aveo», де перелік видимих пошкоджень автомобіля, з їх локалізацією (а.с. 13-14); - висновок інспектора сектора реагування патрульної поліції Добропілького відділення поліції Покровського відділу поліції ГУ НП в Донецькій області про наявність підстав оформлення матеріалу по справі відносно [PERSON] за ознаками ст. 124 КУпАП (а.с. 32). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] власником автомобілю марки «Chevrolet Aveo» номерний знак [NUMBER] є [PERSON] (а.с. 11-12). Передача власником права керування транспортним засобом у процесі розгляду даної справи ніким не оспорювалась, на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди позивач мав право керувати зазначеним транспортним засобом на відповідній правовій підставі, а отже, має право вимоги до винної у ДТП особи на відшкодування збитків. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] власником автомобілю марки «Renault Modus» державний номерний знак [NUMBER] є [PERSON] (а.с. 23-24). Згідно висновку експертного авто-товарознавчого дослідження № 167/18 від 18.09.2018 року вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобілю марки «Chevrolet Aveo» реєстраційний номер [NUMBER] складає 85839,82 гривень (а.с. 36-46). Експертне дослідження проведено судовим експертом [PERSON], свідоцтво центральної експертно-кваліфікаційної комісії МЮ України № 15 від 07.09.2018 року (а.с. 47). Згідно полісу № АМ/0399724 цивільно-правова відповідальність [PERSON] за шкоду третім особам, заподіяну під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Renault Modus» державний номерний знак [NUMBER] застрахована приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Вусо», ліміт страхової суми 100000,00 гривень, розмір франшизи 1000,00 гривень (а.с. 51). За змістом Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Так, позивач [PERSON] в порядку Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» з вимогою виплати страхового відшкодування (а.с. 53). Згідно заяви [PERSON] від 27.12.2018 року адресованої ПрАТ «СК «Вусо» у відповідності до положень п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір узгодженого страхового відшкодування по страховому випадку (ДТП) з вини [PERSON] складає 30000,00 гривень (а.с. 87). Згідно платіжного доручення № 33 від 03.01.2019 року ПрАТ «СК «Вусо» здійснено перерахування грошової суми у розмірі 30000 гривень на рахунок [PERSON] (а.с. 85). Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п. 8, п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав ті інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Так, [PERSON] в обґрунтування права на звернення до суду з даним позовом до [PERSON] посилається на те, що наявність полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не звільняє відповідача від обов"язку відшкодувати спричинену майнову (різницю між завданими збитками та розміром виплаченого страхового відшкодування) та моральну шкоду. Статті 12, 81 ЦПК України передбачають обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом надано оцінку поданих [PERSON] доказів і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в позовній заяві та про часткове задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права. З огляду на приписи статей 11, 22, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. Таким чином потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, та у постанові №6-725цс16 від 14 вересня 2016 року (підлягає обов'язковому врахуванню в розумінні ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Так, матеріалами справи встановлено, що розмір ремонтно-відновлювальної вартості робіт автомобілю марки «Chevrolet Aveo» реєстраційний номер [NUMBER] складає 85839,82 гривень (згідно висновку експертного авто-товарознавчого дослідження № 167/18 від 18.09.2018 року). Узгоджена сума страхового відшкодування, виплачена ПрАТ «СК «Вусо» на підставі укладеного з [PERSON] полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АМ/0399724 складає 30000,00 гривень. Тобто, розмір невідшкодованої наразі суми матеріальної шкоди, спричиненої позивачу пошкодженням транспортного засобу в дорожньо-транспортній пригоді складає 55839,82 гривень. Згідно з п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. У п. 14 цієї Постанови зазначено, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно до п .4. абз. 2 постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). В розумінні вказаного, суд вбачає наявні законні підстави для покладання на відповідача [PERSON] обов'язку відшкодування позивачу [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в спосіб присудження до примусового стягнення грошової суму в розмірі 55839,82 гривень. Крім того, обґрунтованими є вимоги [PERSON] в частині відшкодування за рахунок відповідача [PERSON] понесених витрат на оплату евакуатора транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди в сумі 1100 гривень (документально підтверджено - а.с. 92). Такий висновок суду ґрунтується на положенні ч. 2 ст. 22 ЦК України - збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі. В частині позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] моральної компенсації - суд зазначає наступне. Згідно п. 3 ч. 2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст.1167 ЦК України. З урахуванням викладеного, оскільки встановлено, що внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] спричинено дорожньо-транспортну пригоду, в якій було пошкоджено автомобіль марки «Chevrolet Aveo» реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON] на відповідній правовій підставі, при цьому позивач зазнав психологічного стресу, об'єктивно обумовленого обставинами події, суд приходить до переконання, що слід визнати наявність передбачених законом підстав для відшкодування завданої моральної шкоди. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» також закріплено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Суд, приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи викладене в позовній заяві обґрунтування моральної шкоди (істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках; отриманий під час ДТП стрес; вимушені незаплановані витрати для відновлення (ремонту) автомобіля, що потягло душевні хвилювання; тривале за часом позбавлення можливості користуватися автомобілем у власних справах), - вважає необхідним задовольнити вимоги [PERSON] в цій частині частково та стягнути з [PERSON] грошову суму у розмірі 1500,00 гривень. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Згідно п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати пов'язані із залученням експертів та проведенням експертизи. В огляду на вказане, витрати на проведення авто-товарознавчого дослідження № 167/18 від 18 вересня 2018 року в розмірі 850,00 гривень (а.с. 48) суд вважає за необхідне віднести на рахунок судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов [PERSON] задоволено частково на суму 59289,82 гривні, тобто на 87 % від заявлених вимог (67789,82/59289,82 * 100 %), тому розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, дорівнює 861,30 гривень (990 (сума судового збору, що сплачена при пред'явлені позову) * 87/100). На підставі вищевикладеного, ст. ст. 23, 1167, 1187, 1194 ЦК України,

Outcome: partial