Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що 05.02.2008 року між АКІБ УкрСиббанк та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 73 500,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,9% річних з кінцевим терміном погашення кредиту 05.02.2018 року. Крім того, 05.02.2008 року в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] по кредитному договору було укладено Договори поруки №11291794000/п1 та №11291794000/п2 між Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Договору поруки [PERSON] та [PERSON] прийняли на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] його зобов`язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов`язань. Відповідачами було порушено умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків. Станом на 24.11.2016 позичальники мають заборгованість за кредитом та процентами -16812,82 дол. США, та пені 29738,70 грн., з яких: -заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 7349,63 дол. США за строк 21.12.2015 року по 24.11.2016 року, -заборгованості за процентами 275,69 дол. США, за строк з 01.10.2016 року по 31.10.2016 року, -пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 25.11.2015 року по 24.11.2016 року, -пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 23.10.2016 року по 27.10.2016 року. За таких обставин, позивач просить стягнути заборгованість за договором та судові витрати. 29.07.2020 року [PERSON] , [PERSON] надіслали на адресу суду зустрічні позови, в яких просять визнати договори поруки №11291794000/п1 та №11291794000/п2 від 05.02.2008 р припиненими та стягнути з відповідача понесені судові витрати. При цьому посилаються на те, що позивачем було збільшено обсяг відповідальності боржника, на яку вони, поручителі згоди на давали, а також первісний позов пред`явлений з пропущеним строком пред`явлення вимоги та позову до поручителів. Представник первісного позивача в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій первісний позов підтримав в повному обсязі, а щодо зустрічних позовів просив відмовити. Відповідачі не з`явилися в судове засідання без поважних причин, хоча були повідомлені належним чином про день, час та місце розгляд справи, про що свідчить поштові повідомлення, що повернулися на адресу суду, від представника відповідачів [PERSON] надійшла заява про розгляду справи без його участі. Просив відмовити в задоволені первісного позову в повному обсязі, просив задовольнити зустрічні позовні вимоги та визнати договори поруки припиненими. Не заперечував щодо заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 05.02.2008 року між АКІБ УкрСиббанк (у зв`язку з внесенням змін до Статуту змінилася назва на ПАТ УкрСиббанк) та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11291794000, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в розмірі 73 500,00 дол. США на та зобов`язався повернути кредит у повному розмірі не пізніше 05.02.2018 року з встановленням процентної ставки за користування кредитом в розмірі 13,9% /а.с.21-27/. Відповідно до п.2.2 вказаного договору в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за даним договором банком, зокрема, прийнято: порука [PERSON] згідно договору поруки №11291794000/п1 від 05.02.2008 року; порука [PERSON] згідно договору поруки №11291794000/п2 від 05.02.2008 року (а.с.37-40). Відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 24.11.2016 року складає 16812,82 дол. США,\~ та\~ 29738,70 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, з них: - 16537,13 дол. США - заборгованість за кредитом у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 7349,62 дол. США за період з 21.12.2015 року по 24.11.2016 року; - 275,69 дол. США\~ - заборгованість за відсоткам за період з 01.10.2016 року по 31.10.2016 року; - 29737,42 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 25.11.2015 року по 24.11.2016 року; - 1,28 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за період з 23.10.2016 року по 27.10.2016 року. Відповідно до положень часини 1\~статті 4 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1\~статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2\~статті 129 Конституції України\~визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті\~12\~та частиною 1 статті\~81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті\~77\~та частиною 1 статті\~82 Цивільного процесуального кодексу України\~встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Так, відповідно до частини 1\~статті 202 Цивільного кодексу України\~укладений між сторонами по справі кредитний договір, за своєю правовою природою, є правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені\~законом\~як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зобов`язання, згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлених договором. Положенням ч.1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою, як одним із видів забезпечення виконання зобов`язання (частина перша\~статті 546 ЦК України). Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 547 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша\~статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша\~статті 554 ЦК України). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга\~статті 554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника. Обсяг відповідальності поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга\~статті 553 ЦК України). За змістом\~статті 559 ЦК України\~зміна обсягу зобов`язань боржника може бути підставою для припинення поруки. Зокрема, частиною першою цієї статті (у редакції, чинній на момент укладання договору поруки) було передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: 1) підвищення суми кредиту або розміру процентів, пені, штрафів, тощо; 2) відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; 3) установлення (збільшення розміру) неустойки; 4)встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; 5) включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення термінів повернення кредитів, тощо. За загальним правилом, установленим частиною першою\~статті 651 ЦК України, зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим за змістом частини третьої\~статті 651 ЦК України\~договором або законом може бути передбачено також право сторони договору відмовитися від договору в повному обсязі або частково, тобто розірвати або змінити договір на власний розсуд на підставі одностороннього правочину. Особливістю одностороннього правочину є те, що такий правочин як юридичний факт здійснюється за волевиявленням однієї особи, однак може спричиняти відповідні правові наслідки (породжувати обов`язки) для інших осіб, коли це випливає зі спеціальних положень законодавства. Так, за правилами, передбаченими абзацом 3 частини третьої\~статті 202 ЦК України, односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Настання правових наслідків, зумовлених вчиненням особою одностороннього правочину, для інших осіб пов`язане з дотриманням вимог щодо вчинення його у відповідній формі, обумовленій законом, та його реалізацією шляхом доведення цього правочину до відома зацікавлених осіб. Приписи частини першої\~статті 559 ЦК України\~передбачають спеціальне регулювання порядку зміни забезпеченого порукою зобов`язання, а відтак і договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, з урахуванням волевиявлення та повідомлення, крім сторін цього договору, також поручителя і встановлюють правові наслідки неодержання згоди поручителя. Умови\~договору поруки про те, що поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення основного зобов`язання, не виключають застосування правил, передбачених абзацом 3 частини третьої\~статті 202 ЦК України, та, відповідно, від необхідності узгодження певних вчинених в односторонньому порядку змін до основного зобов`язання із поручителем у належній формі. За змістом частини першої\~статті 654 ЦК України\~зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Відповідно висновку щодо застосування\~положень частини першої\~статті 559 ЦК України\~(у відповідній редакції) дійшов Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26 грудня 2018 року у справі № 569/8360/16-ц. Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від цієї позиції. Разом з тим, ураховуючи мотиви, викладені в цій постанові, Велика Палата Верховного Суду вбачає за необхідне відступити від правового висновку в подібних правовідносинах, викладеного Верховним Судом, зокрема, у постановах від 14 серпня 2019 року у справі № 910/12419/18 та від 1 листопада 2019 року у справі № 910/13940/18, вказавши, що умови договору поруки про те, що поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення основного зобов`язання, не виключають застосування правил, передбачених абзацом 3 частини третьої\~статті 202 ЦК України\~та, відповідно, від необхідності узгодження певних вчинених в односторонньому порядку змін до основного зобов`язання з поручителем у належній формі. В той же час, за своєю правовою природою надання поручителем згоди на внесення до основного зобов`язання змін є одностороннім правочином, який за змістом і формою має відповідати вимогам ЦК України та відображати волевиявлення особи (поручителя). Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05.06.2013 у справі № 6-43цс13, згода поручителя на збільшення обсягу своєї відповідальності має бути очевидною і наданою у спосіб, передбачений договором поруки. Випадкова поінформованість поручителя про внесення змін до основного зобов`язання і навіть відсутність з його боку заперечень про збільшення обсягу його відповідальності не може розглядатись як надання ним згоди на такі зміни, про що вказано в п. 1.1 договорів поруки №11291794000/п1 та №11291794000/п2 від 05.02.2008 р, укладених між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] , [PERSON] ( а.с. 37-40 т. 1) Необхідність погодження поручителем зміни умов основного договору про надання споживчого кредиту також передбачена п. 2.1. договорів поруки №11291794000/п1 та №11291794000/п2 від 05.02.2008 р, укладений між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] , [PERSON] на забезпечення зобов`язань [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту від 05.02.2008 р. № 11291794000, укладеного з АКІБ «Укрсиббанк». Судом встановлено, що між ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 2 від 30.01.2013 року до договору про надання споживчого кредиту № 11291794000 від 05.02.2008 р, згідно якого внесені зміни в п. 1.3.4. договору та викладений додаток № 1 до договору «Графік погашення кредиту» в новій редакції згідно із додатком до цієї Додаткової угоди. (а.с.32) . Натомість згоди та повідомлення поручителів по справі не надано. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від\~22 листопада 1996 року № 543/96-В\~«Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З позовної заяви (а.с. 3) та графіка погашення кредиту вбачається [PERSON] , позичальник, перестав сплачувати кошти згідно з графіком погашення кредиту з 21.12.2015 року. Прострочення позичальником з виконання зобов`язань за кредитним договором, та право позивача на пред`явлення позову до суд, виникло з 21.01.2016 року, та строк пред`явлення позову до поручителя сплив 21.07.2016 року відповідно до ст. 526, ч. 4 ст. 559 ЦК України, а позов подано до суду 06.12.2016 року. Таким чином, позивач пропустив строк пред`явлення вимоги та позову до поручителів за зобов`язанням [PERSON] , встановлений ст. 526, 529, ч. 4 ст. 559, ч. 2 ст.1054 ЦК України. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися по порушення свого права або про особу, яка його порушила. \~ \~ \~ \~Із матеріалів справи вбачається. що із повним рішенням суду від 21.02.2017 року відповідачі [PERSON] , [PERSON] ознайомилася 24.02.2020 року через свого представника [PERSON] ( а.с. 107. т.1), що свідчить про перебіг строку позовної давності для звернення до суду із зустрічними позовними вимогами. Отже, зустрічні позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] про визнання договорів поруки припиненими підлягають задоволенню в повному обсязі. За таких обставин, враховуючи викладене, суд вважає, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, шляхом стягнення з [PERSON] заборгованості по кредитному договору №11291794000 від 05.02.2008 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача [PERSON] на\~користь Публічного\~акціонерного товариства\~"УкрСиббанк»\~ понесені судові витрати по сплаті судового збору відповідно до задоволених позовних вимог у сумі 6899, 08 грн. На підставі ст.ст. 525, 526, 530, 554, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial