Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

ПАТ „ОТП Банк" звернулося із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. На обґрунтування своїх позовних вимог посилаються на те, що 08 жовтня 2008 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір №CL-310/332/2008, згідно якого позивач надав [PERSON] кредит в сумі 13815 (тринадцять тисяч вісімсот п'ятнадцять) дол.США строком до 08.10.2015 року зі сплатою відсотків відповідно до умов кредитного договору. В якості забезпечення зобов'язань за кредитним договором, між позичальником та банком був укладений договір застави №PCL-310/332/2008 від 08.10.2008 року. Відповідно до п.1.1. договору застави для забезпечення повного та своєчасного виконання боржником своїх боргових зобов'язань, встановлених кредитним договором, заставодавець цим договором надає у заставу рухоме майно, а саме: автомобіль MITSUBISHI COLT, 2008 р/в, д/н [NUMBER], який належить заставодавцю. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач не виконав умови кредитного договору. Погашення кредиту за кредитним договором не здійснив, чим порушив зобов'язання щодо місячної сплати процентів за користування наданими кредитними коштами, що прямо передбачено умовами кредитного договору. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст.625 ЦК України встановлює, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв'язку з невиконанням зобов'язань за кредитним договором станом на 05.03.2013 року виникла заборгованість за кредитним договором перед банком, яка становить: 11614,03 доларів США, що за курсом НБУ (7,9930 грн. на 05.03.2013) складає 92830,94 (дев'яносто дві тисячі вісімсот тридцять гривень 94 копійки) грн., з урахуванням: - залишку заборгованості за кредитом - 9588,87 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.03.2013 року складає 76643,83 грн.; - сума несплачених відсотків за користування кредитом - 2025,16 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.03.2013 року складає 16187,10 грн. [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 03.08.2011 року. Спадкоємцем позичальника є його дружина - [PERSON]. У зв'язку зі смертю позичальника та наявною заборгованістю за кредитним договором, звернення стягнення на заставне майно є єдиним засобом задоволення вимог кредитора. Відповідно до ст.1282 ЦПК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Враховуючи вищевикладене та посилаючись на вимоги ст.ст.1281, 1282 ЦК України, позивач прохає в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №CL-310/332/2008 від 08.10.2008 року у розмірі 92830,94 грн., звернути стягнення на майно відповідача, а саме: автомобіль MITSUBISHI COLT, 2008 р/в, д/н [NUMBER] на користь ПАТ "ОТП Банк"; застосувати спосіб реалізації предмету застави шляхом реалізації з публічних торгів органами державної виконавчої служби з початковою ціною реалізації, визначеної суб'єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства України; стягнути з відповідача на користь ПАТ "ОТП Банк" витрати по сплаті судового збору. У судове засідання представник позивача не з'явився, до суду надійшла заява з проханням розглядати дану справу за його відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася, хоча належним чином була сповіщена про день, час та місце розгляду справи в суді, заяви про причину неявки чи про відкладення розгляду справи до суду не надіслала. Оскільки відповідач був належним чином сповіщений про день, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши всі надані по справі докази та даючи їм оцінку у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), у відповідності з вимогами ст.530 ч.1 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він - не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит)позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник, зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В даному випадку у судовому засіданні відповідно до норм ч. 1 ст. 61 ЦПК України встановлено наступне. 08 жовтня 2008 року позичальник [PERSON] отримав у позивача кредит згідно кредитного договору №CL-31/332/28 в сумі 13815 (тринадцять тисяч вісімсот п'ятнадцять) дол.США строком до 08.10.2015 року зі сплатою відсотків відповідно до умов кредитного договору. В якості забезпечення зобов'язань за кредитним договором, між позичальником та банком був укладений договір застави №PCL-310/332/2008 від 08.10.2008 року. Відповідно до п.1.1. договору застави для забезпечення повного та своєчасного виконання боржником своїх боргових зобов'язань, встановлених кредитним договором, заставодавець цим договором надає у заставу рухоме майно, а саме: автомобіль MITSUBISHI COLT, 2008 р/в, д/н [NUMBER], який належить заставодавцю. Однак зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконувалися, в зв'язку з чим станом на 05 березня 2013 року утворилась заборгованість, яка становить: 11614,03 доларів США, що за курсом НБУ (7,9930 грн. на 05.03.2013) складає 92830,94 (дев'яносто дві тисячі вісімсот тридцять гривень 94 копійки) грн., з урахуванням: - залишку заборгованості за кредитом - 9588,87 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.03.2013 року складає 76643,83 грн.; - сума несплачених відсотків за користування кредитом - 2025,16 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.03.2013 року складає 16187,10 грн. [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 03.08.2011 року (а.с.28). Спадкоємцем після смерті позичальника є його дружина - [PERSON] (а.с.17, 18). Відповідно до ст.1282 ч.1 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. на вище вказане майно (ст.1282 ч.2 ЦК України). Відповідно до п.6.1. договору застави №PCL-310/332/2008 від 08.10.2008 року за рахунок предмета застави заставодержатель може задовольнити в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, такі вимоги: всі несплачені боргові зобов'язання, в тому числі заборгованість по овердрафту і всі інші свої вимоги, які можуть бути задоволені із вартості предмета застави, згідно з чинним законодавством, включаючи вимоги стосовно повного відшкодування всіх збитків, завданих порушенням зобов'язань за кредитним договором та цим договором, а також всіх витрат понесених заставодержателем у зв'язку із реалізацією його прав за цим договором. Настання заставного випадку посвідчується письмовим повідомленням, яке друкується на бланку заставодержателя, підписується уповноваженими особами заставодержателя і надсилається заставодавцеві. Заставне повідомлення має інформаційний характер та його відсутність не означає відсутності у заставодержателя підстав для звернення стягнення на предмет застави при настанні заставного випадку (п.6.3. договору застави №PCL-310/332/2008). Згідно ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано (ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу»). Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави (ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу»). Нормами ст. 610 ЦК України встановлено, що зобов'язання вважається порушеним у випадку або повного його невиконання або неналежного виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов'язання в натурі. Примусове виконання зобов'язання в натурі - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов'язання та полягає в зобов'язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. У відповідності до ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Отже, дослідивши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази та даючи їм оцінку у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України судові витрати повинні бути покладені на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved