Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

Заявниця звернулася до суду з вищеназваною заявою, у якій просила встановити факт народження у [PERSON], [INFO], громадянки України, уродженки м. Макіївка Донецької області, сина [PERSON], який [INFO] в м. Донецьк Донецької області. В своїй заяві вона зіслалася на те, що у неї [INFO] народився син [PERSON], факт народження дитини підтверджується медичним свідоцтвом про народження від [INFO], виданим так званою ДНР. 25.07.2016 року заявниця [PERSON] звернулася до Покровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області із заявою про реєстрацію народження дитини, у якій просила внести відомості про батька до актового запису про народження дитини, відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України - [PERSON], і вказати таке його власне ім'я та по батькові: [PERSON], [INFO], однак на її заяву Покровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було відмовлено у реєстрації народження дитини у зв'язку з тим, що надані нею документи видані ДНР, а отже не є дійсними і не створюють будь - яких правових наслідків та було рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту народження дитини. Враховуючи вищевикладене, заявниця прохає суд встановити факт народження у [PERSON], [INFO], громадянки України, уродженки м. Макіївка Донецької області, сина [PERSON], який [INFO] в м. Донецьк Донецької області, для подальшої реєстрації народження дитини органом реєстрації актів цивільного стану. Справу розглянуто відповідно до ст.169 ЦПК України у відсутності заявниці [PERSON] та представника зацікавленої особи, які надіслали до суду заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності. Заявниця заяву підтримала та просить її задовольнити. Представник зацікавленої особи проти задоволення заяви не заперечує. Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії медичного свідоцтва про народження від [INFO], у [PERSON], яка проживає у [ADDRESS], [INFO] о 11.00 годині народився син (а.с.4). Відповідно до копії листа Покровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 26.07.2016 року заявниці [PERSON] було відмовлено у реєстрації народження дитини у зв'язку з тим, що надані нею документи видані ДНР, а отже не є дійсними і не створюють будь - яких правових наслідків (а.с.5). Згідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до п.п. 2, 3 ст. 9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно ч.1 ст. 18 Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, після залишення ними тимчасово окупованої території. Факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети. Частиною 4 ст.49 ЦК України передбачено, що реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов'язковою. Відомості про народження особи підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Відповідно до п.1, 5 ч. 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров"я документи, що підтверджують факт народження дитини. Відповідно п.7 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Відповідно до ст.. 7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Відповідно до ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Як вбачається з матеріалів справи, реєстрація народження дитини в органах реєстрації актів цивільного стану України не проводилась. Встановлення факту народження заявниці необхідне для реєстрації народження дитини. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявниця позбавлена можливості здійснити державну реєстрацію народження дитини у позасудовому порядку. Встановлення даного факту прав та інтересів інших осіб не порушує та не пов'язано з подальшим вирішенням спору про право. Тому суд вважає, що вимоги заяви слід задовольнити частково. На підставі наведеного та

Outcome: partial