Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

До суду надійшла зазначена позовна заява, яка мотивована тим, що позивач являється власником квартири [ADDRESS]. У даній квартирі крім позивача зареєстрований також її чоловік [PERSON] та їх діти: [PERSON] та [PERSON]. 26.12.2017 року шлюб між сторонами було розірвано, а 14.02.2017 року відповідач, забравши свої речі , залишив сім»ю і переїхав до своїх батьків. Позивач неодноразово пропонувала [PERSON] знятися з реєстраційного обліку у її квартирі, проте з незрозумілих причин відповідач відмовлявся це зробити. Так як заходи досудового врегулювання спору результатів не дали, позивач вимушена звернутись до суду та просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням з послідуючим примусовим зняттям його з реєстраційного обліку. У судове засідання позивач не з»явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась завчасно та належним чином. Відповідач в судове засідання не з"явився, клопотань не подав, про причини неявки не повідомив. Представник позивача - адвокат [PERSON] не заперечив щодо заочного розгляду справи та суду пояснив, що сторони фактично з 14 лютого 2017 року спільно не проживають. У відповідача є інша сім"я, однак останній по не зрозумілим причинам не бажає доброровільно знятись з реєстрації, хоча позивач зверталась до останнього з такою пропозицією. Реєстрація відповідача перешкоджає позивачу користуватись власною квартирою, а тому вона звернулась до суду з даним позовом. В судових дебатах просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені останньою витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн. Суд, за одночасного існування умов, визначених ч.1 ст.280 ЦПК України, ухвалив проводити заочний розгляд справи. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши наявні в справі докази, встановив наступне. Позивач по справі є власником квартири квартирі [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 15.12.2011 року, витягом про державну реєстрацію прав, витягом з Державного реєстру правочинів (а.с.5-7). Згідно довідки про склад сім»ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 17-30/4327 від 14.08.2018 року у даній квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.10). Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26.12.2017 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с. 8). Згідно довідки Голови будинкового комітету від 10.08.2018 року № 07-21/1129 колишній чоловік позивача [PERSON] з лютого 2017 року по [ADDRESS] не проживає (а.с.11). Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно частин 1, 2 і 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини 1ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Як визначено частиною 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до статей 12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, заслухавши думку представника позивача, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому їх досліджені, приходить висновку, що відповідач понад один рік не проживає в належній позивачу квартирі, підстав збереження за [PERSON] жилого приміщення понад встановлені законом строки, що передбачені частиною 3 ст. 71 ЖК України, не встановлено, право власника даного житла порушене, тому відповідно до вимог ст. 391 ЦК України підлягає захисту, а позовні вимоги в цій частині підлягать задоволенню. Відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україниі" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, вимога про зняття відповідача з реєстраційного обліку задоволенню не підлягає. Вимога про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 3000 грн задоволенню не підлягає у зв"язку з її недоведеністю.

Outcome: partial