Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 24 12 2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], вказавши, що на підставі договору купівлі-продажу від 07.06.2002 року їй належить будинок № 75, який розташований по вул. Щоголєва в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. На даний час в будинку зареєстрована позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], вона є донькою позивача, яка з лютого 2015 року у вказаному домоволодінні не проживає, її фактичне місце проживання позивачу невідоме, оскільки сімейні відносини сторони не підтримують. Оскільки позивач змушена нести додаткові витрати по утриманню житла, які нараховуються на відповідача та які вона не сплачує, позивач вважає, що реєстрація відповідача чинить їй перешкоди у користуванні власністю та порушує її права як власника житла, тому просить усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловою площею, а саме будинком № 75, розташованого по вул. Щоголєва в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та обґрунтовуючи їх доказами, наявними в матеріалах справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про слухання справи повідомлялася через засоби масової інформації газету «Вісті Придніпров"я», випуск від 04.02.2016 року № 7 (1706). Представники третіх осіб Довгинцівського РВ ГУ ДМС України у Дніпропетровській області, та Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явилися, надали заяву у якій, просять розглянути справу у відсутність їхнього представника, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], підтвердила той факт, що відповідач [PERSON] за вказаною у позові адресою не проживає, але не може стверджувати точно з якого моменту не проживає в будинку відповідач. Вислухавши позивача , свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 07 червня 2002р. будинок № 75 по вул. Щоголєва в м. Кривому Розі Дніпропетровської області належить на праві приватної власності [PERSON] (л.с.6 копія договору). Згідно довідки витягу з домової книги у вказаному житловому помешканні зареєстрована відповідач по справі [PERSON] (л.с. 8 копія домової книги). Актом сусідів, засвідченого вуличним комітетом № 19 від 24.12.2015 р. встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO] з лютого 2015 року по теперішній час не проживає [INFO] розташованого по вул. Щоголєва в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (л.с. 7 акт). Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тобто з моменту не проживання особи до моменту звернення до суду з позовом про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням має сплинути один рік. У справі є докази, та як підтверджено в судовому засіданні самою позивачем та свідком, що відповідач не проживає за місцем реєстрації в будинку № 75 розташованого по вул. Щоголєва в м. Кривому Розі Дніпропетровської області з лютого 2015 року, а позивач звернулася до суду з цим позовом 24.12.2015 року , тобто менш як через рік (а саме 10 місяців), і навіть якщо, наявність реєстрації [PERSON] у вказаному будинку позбавляє можливості позивача здійснювати права власності у повному обсязі, у суду немає жодних належних доказів, що член родини позивача , а саме донька [PERSON] не проживала за адресою реєстрації більше року на момент звернення до суду з цим позовом та не проживає за адресою реєстрації більше року на момент винесення даного рішення, як цього вимагає ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином суд, проаналізувавши всі докази та обставини по справі, приходить до висновку про передчасність подання даного позову до суду та про необхідність відмовити позивачеві в задоволенні її позовних вимог в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed