Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

В лютому 2016 року позивачі звернулись до суду з даним позовом, посилаючись на те, що [PERSON] 25.07.2015 року близько 11 години 30 хвилин, керуючи технічно справним мотоциклом порушив правила безпеки дорожнього руху та скоїв зіткнення з мотоциклом під керуванням [PERSON], внаслідок чого позивач [PERSON] та його пасажирка [PERSON] отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження. [PERSON] спричинена матеріальна шкода у розмірі 250,14 грн., витрачених на придбання медикаментів, необхідних для лікування дочки. [PERSON] на придбання ліків витратив 2061,01 грн. Крім того, позивачам була завдана моральна шкода, яка виразилась в перенесених душевних стражданнях, повязаних з сильним стресом та фізичним болем. [PERSON] тривалий час знаходилась на стаціонарному лікуванні, позбавлена можливості вести звичайний спосіб життя, була вимушена пропустити змагання і складання норми КМС з кінного спорту, яким займається з девяти років, а також не мала можливості відвідувати навчальний заклад. На підставі викладеного просили стягнути з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди на користь [PERSON] 592,34 грн., на користь [PERSON] 2061,01 грн., а також по 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Відповідач позов визнали частково. Вимоги про відшкодування матеріальної шкоди вважає необґрунтованими та недоведеними, вимоги по відшкодуванню моральної шкоди завищеними. [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Стаття 22 ЦК України передбачає право особи, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, в тому числі витрат, яких особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала. Відповідно до вимог статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням, утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Пунктом 2 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року передбачено, що шкода, заподіяна особі внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відшкодовується незалежно від наявності вини заподіювача шкоди. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановлено, що [PERSON] 25.07.2015 року близько 11 години 30 хвилин, керуючи технічно справним мотоциклом КМЗ «Дніпро 8155» порушив вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого допустив зіткнення з мотоциклом VIPER МХ 200 F під керуванням [PERSON], внаслідок чого йому та його пасажирові [PERSON] були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження: [PERSON] у вигляді закритого перелому акроміального кінця лівої ключиці, розриву ключично-акроміального зчленування, а [PERSON] у вигляді перелому основи пятої плюснової кістки правої стопи. Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 17.12.2015 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, у звязку з передачею на поруки трудовому колективу Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була. Фіскальними чеками та лікарськими призначеннями підтверджено понесені [PERSON] витрати на суму 1607,91 грн., а [PERSON] підтверджено витрати на лікування неповнолітньої дочки [PERSON] в розмірі 249,39 грн. В той же час, як убачається з довідки ПрАТ «СТ «Іллічівське» від 08.02.2016 року, [PERSON] за договором добровільного медичного страхування № ЦО-02-010060/15-И (застрахована [PERSON]О.) за діагнозом політравма 29.07.2015 року сплачена сума в розмірі 342,20 грн. Отже, підтверджена ними сума матеріальної шкоди вже відшкодована батькам потерпілої страхувальником. Таким чином вимоги [PERSON] щодо відшкодування матеріальної шкоди є необґрунтованими та відповідно задоволенню не підлягають, вимоги [PERSON] по відшкодуванню матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню на доведену суму 1607,91 грн. За змістом ч. ч. 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як розяснено у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Суд вважає, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачам [PERSON] та [PERSON] було заподіяно моральну шкоду, яка виразилась в негативних емоціях та стресі, які вони пережили внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в погіршенні загального стану здоров'я та порушенні нормальних життєвих зв'язків. Окрім цього [PERSON] є неповнолітньою особою жіночої статі, тривалий час знаходилась на стаціонарному лікуванні, була вимушена пропускати навчання, також за станом здоровя не могла прийняти участь у змаганнях і складанні норми КМС з кінного спорту. Враховуючи вказані обставини, ступінь та тривалість моральних страждань, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь [PERSON] 5000 грн., [PERSON] - 7500 грн., але враховуючи те, що відповідачем згідно наданої розписки вже відшкодовано [PERSON] 1500 грн., сума моральної шкоди, яка підлягає стягненню на її користь підлягає зменшенню до 6000 грн. Згідно з договором про надання юридичних послуг, укладеного 25.11.2015 року між [PERSON] та СПД [PERSON], остання зобов'язується за 500 грн. скласти позовну заяву про відшкодування матеріальної шкоди. 15.01.2016 року між СПД [PERSON] і [PERSON], [PERSON] укладено договори про надання юридичних послуг при досудовій підготовці справи та при судовому провадженню в першій інстанції. Окрім цього [PERSON] та [PERSON] видані довіреності на імя [PERSON] про представництво в судах всіх інстанцій. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу [PERSON] надано квитанції до прибуткового касового ордеру від 25.11.2015 року та 15.01.2016 року на суму 3000 грн. та звіт про надання правової допомоги. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до складу судових витрат відносяться витрати на правову допомогу. Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. На підставі ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем в галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Як убачається з п. 11 постанови Пленуму Верхового суду України № 2 від 12.06.2009 р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» особа, яка надає правову допомогу, не є особою, яка бере участь у справі, а належить до інших учасників цивільного процесу, тому вона не може замінювати в процесі особу, якій надає правову допомогу, та бути її представником і в ході розгляду справи має лише ті права, які зазначені в частині другій статті 56 ЦПК України. Отже, представник особи, яка бере участь у справі має процесуальний статус саме представника цієї особи, що передбачено статтями 26, 42 ЦПК України і не може одночасно мати процесуальний статус особи, яка надає правову допомогу. За змістом зазначених норм закону витрати, повязані з оплатою участі у справі представника сторін не відносяться до судових витрат і не підлягають розподілу між сторонами в порядку, передбаченому ст. 88 ЦПК України. Що стосується відшкодування витрат на надання позивачці [PERSON] правової допомоги, не повязаної з представництвом у суді, вказані вимоги підлягають частковому задоволенню враховуючи наступне. Як убачається зі звіту про надання правової допомоги на консультацію та складання позовної заяви було витрачено по одній годині часу. За надання вказаної правової допомоги [PERSON] сплачено [PERSON] 1102,40 грн., що не перевищує граничного розміру витрат на правову допомогу, передбаченого законом. Таким чином суд приходить до висновку про часткове задоволення вимоги позивачки [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON] щодо відшкодування витрат на правову допомогу, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 132,29 грн. (12 % - частка задоволених вимог [PERSON]О.(6000х100%/50000) * 1102,40 / 100 % ). Згідно п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при пред'явленні позову кількома звільненими від сплати судового збору позивачами до одного відповідача судовий збір з відповідача стягується в дохід держави з урахуванням загальної суми всіх вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнений від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Таким чином з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню пропорційно до задоволених вимог судовий збір за вимоги майнового характеру в розмірі 336,23 грн. (позовні вимоги майнового характеру підлягають задоволенню на 61 % (1607,91 грн. *100% / 2653,35 грн.)х 551,20 грн./100%= 336,23 грн.) та за вимоги немайнового характеру в розмірі 60,63 грн. (позовні вимоги немайнового характеру підлягають задоволенню на 11 % (11000 грн. *100% / 100000 грн.)х 551,20 грн./100%= 60,63 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial