Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа Гарант», третя особа: [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 22 1373,15 грн. та 768,40 грн. судового збору. В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилалась на те, що 14.09.2018 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Renault Sandero» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобілем «Daihatsu Applause» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] , в результаті автомобілі отримали механічні пошкодження. Складений протокол про адміністративне правопорушення направлено до Приморського районного суду м. Одеси для розгляду та прийняття рішення, щодо наявності вини особи. Зазначає, що відповідно до постанови Приморського районного суду м. Одеси №522/17047/18 від 07.11.2018 року судом було встановлено відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, натомість судом встановлено наявність вини [PERSON] у порушенні правил дорожнього руху, що призвело до спричинення ДТП, у зв`язку з невідповідністю протоколу винній особі, суд повернув протокол та матеріали справи для належного оформлення. Відповідно до постанови Приморського районного суду м. Одеси №522/17047/18 від 31.01.2019 року провадження у справі закрите у зв`язку з закінченням строку передбаченого ст. 38 КУпАП. Відповідно до договору/полісу обов`язкового страхування ЦВВНТЗ №АМ/0001630393, укладеного [PERSON] та Товариством з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа Гарант» цивільно страхова відповідальність водія автомобіля «Daihatsu Applause» д/н [NUMBER] забезпечена зазначеним договором / полісом у випадку завдання шкоди третім особам. Позивач вказує, що 19.09.2018 року звернувся до Відповідача та надав останньому повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та надав автомобіль для огляду представнику Відповідача, що підтверджується протоколом огляду №2524 від 19.09.2018 року, в порядку ст. 33 Закону. 14.03.2019 року Позивач звернувся до Відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування та надав копію постанови Приморського районного суду №522/17047/18 від 07.11.2018 року. Відповідно до відповіді Відповідача, лист №02/1865 від 06.06.2016 року, останній відмовляє у виплаті страхового відшкодування посилаючись на не встановлення вини [PERSON] належним чином. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь матеріальний збиток у розмірі 22\~173 гривні 15 копійок та 768,40 грн. судового збору. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на обмежувальні заходи у зв`язку із карантином. Представник відповідача та третя особа [PERSON] наполягали на розгляді справи, заперечували щодо позовних вимог. Представник відповідача підтримала доводи викладені у відзиві на позов від 10.12.2019 року. Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів. Враховуючи вищевикладене, у задоволенні заяви представника позивача слід відмовити, адже згідно постанови Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 року №343 із змінами та доповненнями внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 року № 392 дозволена діяльність адвокатів за умови обмеження кількості осіб в одному місці не більше 50 осіб. Тобто, представник позивача як адвокат мав можливість брати участь при розгляді справи. Крім того, Європейський суд у своїх рішеннях наголошує, що сторони, які задіяні в ході судового розгляду, зобов`язані з розумним інтервалом часу самі цікавитись провадженням у справі, добросовісно користуватись належними процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. У той же час, Європейський суду своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Крім того, враховуючи нормативне регулювання даного питання національним та європейським законодавством, суд вважає, що відповідач (представник відповідача) не з`являючись у судові засідання, не даючи суду можливості своїми діями у встановлений законом строк вирішити справу, зловживає своїми процесуальними правами. Відповідно до принципу диспозитивності кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами. Крім того, таке положення закону пов`язане із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 р.). Представник позивач сповіщений про дату, час і місце судового засідання належним чином. Заслухавши думку позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.09.2018 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Renault Sandero» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобілем «Daihatsu Applause» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] , в результаті автомобілі отримали механічні пошкодження. Складений протокол про адміністративне правопорушення направлено до Приморського районного суду м. Одеси для розгляду та прийняття рішення, щодо наявності вини особи. Відповідно до змісту постанови Приморського районного суду м. Одеси №522/17047/18 від 07.11.2018 року судом фактично поставлена під сумнів наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та направлено матеріали справи для належного оформлення, та перевірки наявності вини [PERSON] у порушенні правил дорожнього руху. З матеріалів справи слідує, що справа після дооформлення була повернута до суду. З довідки старшого інспектора відділу розшуку та ОМ ПТП від 17.12.18 р. вбачається, що з матеріалів ДТП саме у діях водія [PERSON] вбачаються порушення ПДР. Відповідно до постанови Приморського районного суду м. Одеси №522/17047/18 від 31.01.2019 року провадження у справі закрите у зв`язку з закінченням строку передбаченого ст. 38 КУпАП, тобто відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення не встановлюється. Виходячі з наведеного, суд вбачає, що провадження по справі відносно позивача було закрите по нереабілітуючим обставинам. Відповідно до договору/полісу обов`язкового страхування ЦВВНТЗ №АМ/0001630393, укладеного [PERSON] та Товариством з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа Гарант» цивільно страхова відповідальність водія автомобіля «Daihatsu Applause» д/н [NUMBER] забезпечена зазначеним договором / полісом у випадку завдання шкоди третім особам. 19.09.2018 року звернувся до Відповідача та надав останньому повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та надав автомобіль для огляду представнику Відповідача, що підтверджується протоколом огляду №2524 від 19.09.2018 року, в порядку ст. 33 Закону. 14.03.2019 року Позивач звернувся до Відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування та надав копію постанови Приморського районного суду №522/17047/18 від 07.11.2018 року. Відповідно до відповіді Відповідача, лист №02/1865 від 06.06.2016 року, останній відмовляє у виплаті страхового відшкодування посилаючись на не встановлення вини [PERSON] належним чином. Порядок та умови виплати страхового відшкодування за Полісом регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Як визначено п.п. 1.7. ст. 1 Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Відповідно до ст. 6. Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до пункту 32.1 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик або МТСБУ не відшкодовує: шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. З матеріалів справи вбачається, що адміністративний протокол про порушення правил дорожнього руху складався тільки відносно [PERSON] . Також суд встановлює, що належних та допустимих доказів вини [PERSON] у ДТП позивачем не надано. Враховуючи вищевикладене, можливо зробити висновок, що цивільно правова відповідальність [PERSON] не настала. Таким чином, СК «Альфа- Гарант», страхова компанія в якій застраховано цивільно-правову [PERSON] за полісом № АМ/1630393 не відшкодовує шкоди заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином позовні вимоги [PERSON] є необгрунтовані, непідтвепджені жодним засобами доказування, а отже не підлягають задоволенню. Такі саме висновки зроблені Верховним Судом та викладені в постанові по справі № 126/1439/1" від 01.02.2018 року. Відповідно до пункту 32.1 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик або МТСБУ не відшкодовує: шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якою не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. В зв`язку з зазначеним суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необгрунтованими не відповідають вимогам чинного законодавства України, зокрема Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Судом встановлено, що відповідач Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа Гарант» діяв відповідно до Закону та жодних прав позивача не порушив, тому у задоволенні [PERSON] до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа Гарант», третя особа: [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed