Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ТзОВ «Львівські автобусні заводи», в якому просить, з урахуванням заяви про зміну та доповнення до позовних вимог від 21.10.2016, стягнути з відповідача заборгованість із виплати заробітної плати в розмірі 25605,50 грн., з яких: заробітна плата, грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку та вимушений простій становить 12117,98 грн., компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати становить 13487,52 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 1994 року до 18.07.2013 працював в ТзОВ «Львівські автобусні заводи». 18.07.2013 був звільнений з посади слюсаря-ремонтника шостого розряду в арматурно-механообробному цеху за угодою сторін, однак, при звільненні відповідач, у порушення приписів ст. 116 КЗпП України, не повній мірі виплатив заробітну плату. 27.07.2009 видано судовий наказ про стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, однак, ухвалою суду від 27.05.2010 такий був скасований. У 2013 році звертався до Інспекції праці з приводу невиплати заробітної плати, однак, таке звернення дієвих результатів не дало. Заборгованість відповідача по заробітній платі становить 25605,50 грн., з яких, заборгованість із виплати заробітної плати за 2008 рік - 1870 грн., за 2012 рік - 3696 грн., компенсація за невикористану відпустку - 726 грн., оплата за вимушений простій за 2013 рік - 5825,98 грн., а також, компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, що становить 13487,52 грн., з яких, за 2008 рік - 2919,63 коп., 2012 рік - 5301,20 грн., компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати за вимушений простій у 2013 році - 5266,69 грн. У судовому засіданні позивач позов, з урахуванням заяви про зміну та доповнення до позовної заяви, підтримав, просив суд такий задовольнити, не заперечив проти заочного розгляду справи. Не наполягав на стягненні компенсації за невикористану відпустку за 2012 рік у розмірі 726 грн., оскільки розмір вказаної суми підтвердити належними доказами не може. Представник позивача позовні вимоги підтримала із підстав, що викладені у позовній заяві та заяві про зміну та доповнення до позовної заяви. Вказала, що у зв'язку з тим, що у позивача досить мало інформації з приводу того, який розмір заробітної плати та за який саме період така не виплачена, скеровувала голові комісії з припинення ТзОВ «Львівські автобусні заводи» адвокатський запит, однак, конверт повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Факт того, що відповідач систематично не виплачував позивачу заробітну плату та наявність заборгованості підтверджується серед іншого матеріалами кримінального провадження. Згідно з довідкою, виданою ТзОВ «Львівські автобусні заводи», відповідач не заперечував наявність заборгованості із виплати заробітної плати позивачу, однак, виплатити таку не міг через відсутність коштів. Зазначила, що під час досудового розслідування кримінального провадження за фактом невиплати заробітної плати відповідач наявність вказаної заборгованості не заперечував. Просила суд позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, причин неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за відсутності представника до суду не надходило. Згідно з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши та оцінивши інші докази у справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Положеннями ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 1994 року працював у ТзОВ «Львівські автобусні заводи». 18.07.2013 був звільнений з посади слюсаря-ремонтника шостого розряду в арматурно-механообробному цеху за угодою сторін, що підтверджується записами трудової книжки позивача (а.с. 4). Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 27.05.2010 скасовано судовий наказ від 27.07.2009 про стягнення з ТзОВ «Львівські автобусні заводи» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі у розмірі 1870,36 грн. (а.с. 6, 7). Встановлено, що 19.03.2013 позивач звернувся в Сихівський РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області з письмовою заявою про невиплату відповідачем заробітної плати у розмірі, що приблизно становить 5800 грн. (а.с. 84). 19.03.2013 до ЄРДР за заявою [PERSON] щодо невиплати ТзОВ „Львівські автобусні заводи" заробітної плати у розмірі 5800 грн. зареєстроване кримінальне провадження за №12013150070000707 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України (а.с. 86). Згідно з довідкою від 20.04.2013, ТзОВ «Львівські автобусні заводи» повідомило про наявність заборгованості по заробітній платі перед [PERSON], однак, через відсутність коштів погасити таку на даний момент не може (а.с. 87). 24.04.2013 відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України прийнято рішення про закриття вказаного кримінального провадження (а.с. 85). Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Згідно з ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Допитаний в судовому засіданні як свідок позивач [PERSON] дав показання про те, що неодноразово звертався до відповідача з метою отримання довідки про заробітну плату, однак, такої надано не було. Крім цього, у зв'язку з невиплатою заробітної плати звертався до Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області, однак, розгляд такого звернення результатів не дав. Зазначив, що розмір грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку за 2012 рік, що становить 726 грн., визначив сам. При розрахунку розміру оплати за вимушений простій за 2013 рік виходив з положень ст. 113 КЗпП України, якою встановлено оплату з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Згідно з розрахунком позивача, заборгованість відповідача по виплаті заробітної плати за 2008 рік становить 1870 грн., за 2012 рік - 3696 грн., компенсація за невикористану відпустку за 2012 рік - 726 грн., оплата за вимушений простій за 2013 рік становить 5825,98 грн. Відповідно до звіту про виплату заробітної плати за четвертий квартал 2008 року, наданого ТзОВ «Львівські автобусні заводи», позивачу не виплачено 1870,36 грн., з яких: 1304,98 грн. - за жовтень 2008 року, 23,89 грн. - за листопад 2008 року, 541,49 грн. - за грудень 2008 року (а.с. 37-38). Щодо розрахунку заборгованості за період липень-листопад 2012 року, сторона позивача виходила з даних, які містяться в матеріалах кримінального провадження №12013150070000707 від 19.03.2013. З огляду на те, що відповідачем не надано іншого розрахунку заборгованості із виплати заробітної плати чи відомості про відсутність такої, суд, ухвалюючи заочне рішення у справі, приймає розрахунки позивача як належні та допустимі докази. Відповідно до ч. 1 ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, розмір виплати, що підлягає стягненню за час простою складає 5825,98 грн., такий проведений з розрахунку 2/3 тарифної ставки (а.с. 40). Даний розрахунок суд приймає як належний та допустимий доказ, враховуючи відсутність обґрунтованих заперечень зі сторони відповідача. Положеннями ст. 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Оскільки жодних доказів того, що відпустка за 2012 рік позивачем не була використана, матеріали справи не містять та в судове засідання такі не надано, відтак, у задоволенні позовних вимог у цій частині необхідно відмовити. Враховуючи те, що відповідачем заробітна плата у встановлені строки не виплачена та остаточний розрахунок при звільненні не проведений, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та відсутністю заперечень щодо вказаних обставин з боку відповідача, відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у розмірі 11 392,34 грн., з яких, заборгованість по виплаті заробітної плати за 2008 рік становить 1870,36 грн., за 2012 рік - 3696 грн., оплата за вимушений простій за 2013 рік - 5825,98 грн. Згідно з ч. 7 ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України «Про оплату праці»). Відповідно до ч. 5 ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться підприємством згідно зі ст. 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці», Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, у разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податку й обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення компенсації. Як роз'яснено у рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно з розрахунком, поданим представником позивача, компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у 2008 році становить 2919,63 грн., з яких, за жовтень 2008 року - 2068,39 грн. (індекс інфляції за період жовтень 2008 року - жовтень 2016 року складає 258,5%), за листопад 2008 року - 36,84 грн. (індекс інфляції за період листопад 2008 року - жовтень 2016 року складає 254,2%), за грудень 2008 року - 814,40 грн. (індекс інфляції за період грудня 2008 року - жовтень 2016 року складає 250,4%). Щодо компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати за період липень-листопад 2012 року, така становить 5301,20 грн. (індекс інфляції за період 2013 року - жовтень 2016 року складає 191,4%). Компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати за вимушений простій у 2013 році становить 5266,69 грн. (індекс інфляції за період 2014 року - жовтень 2016 року складає 190,4%) (а.с. 82-83). Такий розрахунок суд приймає як належний та допустимий доказ, оскільки відповідачем доказів щодо неправильного нарахування вказаної суми компенсації не подано. Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, позов необхідно задовольнити частково. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 535 грн. 60 коп. (97,17%) в дохід держави. На підставі статей 47, 83, 95, 113, 116 КЗпП України, ст. 34 Закону України «Про оплату праці» та

Outcome: partial