Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, за яким зазначила, що вона постійно проживає у [INFO]. 08.01.1996р. померла її мати [PERSON] Згідно заповіту складеного [PERSON] позивачка стала власником 1/2 частини житлового будинку №41 по вул..Шевченка, с.Шпильчино. Після смерті матері ,впродовж 249 місяців позивачка сама здійснює оплату за всіма комунальними платежами, здійснює ремонт будинку, оплачує земельний податок.Позивач стверджує, що орієнтовно витратила 249000грн. на утримання будинку. Відповідач [PERSON], рідний брат позивачки жодним чином до утримання будинку не долучається, тому просить стягнути з нього 124500грн. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] заявлений позов підтримали та просять його задоволити. Дали пояснення аналогічні заявленому позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що стверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення, тому суд ухвалює заочне рішення не підставі ст.224 ЦПК України. Всебічно з"ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Згідно ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). За положеннями ст. 366 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Як зазначає ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (чч.1-3). Згідно довідки виконавчого комітету Бібрської міської ради від 06.09.2016р. слідує, що згідно свідчень сусідів [PERSON] протягом останніх років проживає та здійснює догляд за будинком №41 по вул..Шевченка, с.Шпильчино. За положеннями ч.1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Як передбачає ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Наполягаючи на позові та посилаючись на вказані положення Закону, [PERSON], просила стягнути з відповідача [PERSON] половину витрат на утримання спірного будинку. Стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. При цьому також зазначено, що споживач це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Пунктом 5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено обов"язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Натомість, як встановлено судом у спірному будинку позивачка проживає сама. Крім того, нарахування за надані житлово-комунальні послуги здійснювалось саме на імя позивача. Положеннями ст. ст. 10, 60 ЦПК України передбачено обовя"зок сторін щодо доказування - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Натомість, наполягаючи на заявлених позовних вимогах, [PERSON] не надала суду належних, допустих та переконливих доказів того, що між нею та відповідачем [PERSON] виникли зобов"язальні правовідносини з приводу витрат на оплату житлово-комунальних послуг, повязаних із будинком сторін. Розрахунок позивачою провдений приблизний без врахування наданих суду квитанцій. Відповідач фактично в будинку не проживає, і послугами відповідно не користується. Ряд наданих квитанцій взагалі виписаний на третіх осіб і не можуть судом братись до уваги. В частині заявлених [PERSON] позовних вимог щодо стягнення половини витрат на ремонтні роботи у будинку сторін суд вважає зазначити про наступне. Частина 5 ст. 357 ЦК України визначає, що поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників. При цьому судом не встановлено жодних домовленостей між позивачем та відповідачем. Частина 3 вказаної вище норми права вимагає наявності згоди іншого співвласника на поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, та які зроблені коштом, в цьому випадку, як зазначає позивач, нею самою. Наявність такої згоди з боку відповідача [PERSON] судом також не встановлена. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed