Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 18.07.2012 року між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 1500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] умов договору станом на 31.10.2019 року утворилася загальна заборгованість за кредитним договором у сумі 126775,67 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту сумі 812,47 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 135906,01 грн. та заборгованості за пенею у розмірі 300,00 грн. Оскільки кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в розмірі 126775,67 грн., з яких: 812,47 грн. - заборгованість за кредитом, 125963,20 грн. - заборгованість по відсоткам за період з 18.07.2012 року по 28.06.2019 року. Ухвалою суду від 24.12.2019 розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву. В установлений строк відповідач заперечення та відзиву на позовну заяву не подав. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Позивач просив розглянути справу у відсутність його представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Обставини справи, встановлені судом. Як вбачається з матеріалів справи, 18.07.2012 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до «Умов і правил надання банківських послуг» у АТ КБ «Приватбанк», в якій зазначено, що вказана заява разом із пам`яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також тарифами становить між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг. На картку було встановлено кредитний ліміт в розмірі 1500,00 грн. Факт видачі картки та встановлення кредитного ліміту зафіксовано в анкеті-заяві. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором, станом на 31.10.2019 року становить 126775,67 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту сумі 812,47 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 135906,01 грн. та заборгованості за перею у розмірі 300,00 грн. При цьому, посилаючись на те, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в розмірі 126775,67 грн., з яких: 812,47 грн. - заборгованість за кредитом, 125963,20 грн. - заборгованість по відсоткам за період з 18.02.2012 року по 28.06.2019 року. Згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Крім того, згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Із виписки чітко прослідковується, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомата, а отже й отримав кредитну картку, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору. При цьому, на підтвердження погодження умов договору АТ КБ «Приватбанк» надано до матеріалів позовної заяви копію анкети-заяви відповідача, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг» в АТ КБ «ПриватБанк» та розрахунок заборгованості. Проте матеріали справи також не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначених у цих документах розмірах і порядку нарахування. Разом з тим, ані витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ані витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» в АТ КБ «ПриватБанк» не містять підпису відповідача. Враховуючи, що банком не було надано належних та достовірних доказів на підтвердження погодження між сторонами умов нарахування розміру відсотків, при цьому Правила надання банківських послуг «ПриватБанку» з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору, відтак такі вимоги є недоведеними. При вирішені даної справи суд, в порядку ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховує правовий висновок Великої палати Верховного Суду, зроблений у постанові по справі № 342/180/17 від 03.07.2019, згідно якого витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, яка не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Тобто, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Також, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що АТ КБ «Приватбанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. За такого, наявні підстави для задоволення вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з [PERSON] фактично отриманих, використаних та в добровільному порядку не повернутих грошових коштів, а саме: тіла кредиту у розмірі 812,47 грн. Разом з тим, оскільки позивачем не доведено погодження з відповідачем розміру процентів за користування кредитними коштами, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за договором кредиту у розмірі 125963,20 грн. за період з 18.07.2012 року по 28.06.2019 року. За такого, позов підлягає частковому задоволенню. Європейський суд вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визнано тільки у світлі конкретних обставин. ("Проніна проти України, "Сєрявін та інші проти України"). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України). Враховуючи, що відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" мінімальний розмір судового збору для фізичних осіб становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за такого з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial