Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, з вимогами: «Визнати за собою право власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] » Обґрунтовуючи підстави звернення до суду, позивач посилається на наступне, що [PERSON] є сином [PERSON] , яка померла [INFO] , після смерті відкрилася спадщина, яка складається з двокімнатної квартири [ADDRESS] . Право власності на зазначену квартиру було набуто [PERSON] , оскільки нею було повністю внесено свій пайовий внесок. За життя [PERSON] не склала заповіту, а тому позивач вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері. 02 листопада 2018 року позивач звернувся до державного нотаріуса Десятої київської нотаріальної контори Сабадаш О.В., з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої 08 листопада 2019 року була відкрита спадкова справа №1125/2019. В подальшому позивач звернувся до державного нотаріуса з заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте 01 червня 2020 року позивачу було видано постанову про відмову у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки не було надано правовстановлюючих документів на квартиру, яка є спадковим майном. 18 червня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та проводити розгляд справи в загальному позовному провадженні. 25 серпня 2020 року Київська міська рада подала пояснення по справі з викладенням своїх міркувань по суті предмету позову з посиланням на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини. 15 вересня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про заміну відповідача Житлово-будівельний кооператив «Комунар» на належного відповідача Київську міську раду. 15 вересня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою зобов`язано Десяту Київську державну нотаріальну контору (місцезнаходження за адресою: 02100, м. Київ, вул. Бажана, 13/9) надати суду належним чином завірену копію спадкової справи №1125/2019 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . 03 листопада 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про закінчення підготовчого провадження у цивільній справі та призначено до судового розгляду по суті. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 05 листопада 2020 року від представник відповідача Київської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, мотивуючи свій відзив тим, що позивачі належать до першої черги спадкоємців за законом, при розгляді зазначеної справи інтереси Київської міської ради не порушуються та не зачіпаються, тому просять суд на підставі поданих позивачем доказів прийняти рішення згідно чинного законодавства та слухати справу за відсутністю представника відповідача. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача - Київської міської ради, в судове засідання не з`явився, разом з відзивом на позовну заяву просили прийняти рішення згідно чинного законодавства та слухати справу за відсутністю представника. Третя особа - ЖБК «КОМУНАР», в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Третя особа - Десята Київська державна нотаріальна контора, в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у їх відсутність, рішення прийняти згідно чинного законодавства України. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку загального позовного провадження. Оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Відповідно до положень ст.7 Закону СРСР „Про власність в СРСР", що набрав чинності з 1 липня 1990 року, ст. 15, 16 Закону України „Про власність", що набрав чинності з 15 квітня 1991 року та втратив чинність з 20 червня 2007 року, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане Відділом реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві 28 жовтня 2019 року (актовий запис № 17887) Відповідно до довідки виданої Житлово-будівельним кооперативом «КОМУНАР» від 13 листопада 2019 року, [PERSON] була членом ЖБК «КОМУНАР» та повністю внесла пайовий внесок у розмірі 1390,00 руб. За квартиру [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої, входить об`єкт нерухомого майна - квартира [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. За нормою частини першої статті 1258 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Зазначені дії, що свідчать про намір спадкоємця прийняти спадщину, повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. (ст.1270 Цивільного кодексу України) Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. 08 листопада 2019 року [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, звернувся до Десятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про намір прийняти спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . На підставі заяви спадкоємця [PERSON] , державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори Сабадаш О.В. заведена спадкова справа №1125/2019 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , яка в копії долучена до матеріалів цивільної справи. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право. Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Як передбачено у п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. 01 червня 2020 року державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори Сабадаш О.В. винесено постанову про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру, після померлої [INFO] [PERSON] , оскільки не було надано правовстановлюючого документа на підтвердження права власності спадкодавця на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до ст.19-1 Закону України «Про кооперацію» член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - розпорядження квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. В разі викупу квартири, дачі, гаража споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Аналогічні положення містяться в п.5-1 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 18 вересня 1987 року, де зазначено, що член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Згідно ст. 384 ЦК України, п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі викупу квартири член житлового кооперативу стає її власником, у разі смерті члена житлово-будівельного кооперативу, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається квартира. Як роз`яснює в своїй постанові від 07 лютого 2014 року, за № 5 Пленум ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, в осіб, які мають право на частку в пайових внесках, виникає право спільної часткової власності на квартиру, дачу, гараж чи інші будівлі пропорційно розміру частки паю -стаття 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Закон України "Про кооперацію" стаття 384 ЦК України. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», який розповсюджувався на правовідносини, що виникли між [PERSON] та Житлово-будівельним кооперативом «КОМУНАР», знайшли законодавче закріплення з прийняттям Закону УРСР «Про власність» у 07 лютого 1991 року, яким передбачено, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно, і підлягає застосуванню до правовідносин, які виникли на час відкриття спадщини. Таким чином, у разі смерті члена кооперативу, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, але свідоцтво про право власності не отримав, квартира в житловому-будівельному кооперативі входить до складу спадщини. За наведених обставин, суд вважає доведеним той факт, що за життя [PERSON] набула права власності на квартиру [ADDRESS] , факт набуття права власності підтверджується Довідкою від 13 листопада 2019 року за №23, видана Житлово-будівельним кооперативом «КОМУНАР», про сплату [PERSON] суми пайового внеску за квартиру в розмірі 1390 руб. 00 коп. в 1974 році. Відповідно до положень частини першої статті 1278 Цивільного кодексу України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкоємець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Після смерті спадкодавця право власності на вищезазначене нерухоме майно перейшло в порядку спадкування за законом спадкоємцю першої черги за законом - сину - [PERSON] , який фактично вступив у володіння спадковим майном, у встановленому порядку заявив про намір прийняти спадкове майно, однак не отримав свідоцтво про право власності на спадкове майно, у зв`язку з тим, що за життя спадкодавець не зареєструвала у відповідних державних органах право власності на об`єкт нерухомого майна. В той же час обставин, які б вказували, що спадкодавець [PERSON] за життя набула або володіла нерухомим майном, що входить до спадкової маси, неправомірно, або на вказане майно, окрім позивача, який є спадкоємцем першої черги за законом, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, судом не встановлено. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За змістом цієї норми цивільне право підлягає захисту в разі, коли сторони не перебувають між собою в зобов`язальних відносинах, і при цьому має місце його реальне оспорювання учасником цивільних відносин, унаслідок чого власник майна (у цьому випадку позивач) не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з існуванням сумнівів або претензій щодо спірного майна з боку третіх осіб. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Як вбачається з обставин справи, в цьому випадку, воля особи (позивача у даній справі) щодо вільного використання свого права, тобто володіння, користування та розпорядження майном, - зв`язана волею сторонніх осіб (відповідача у справі), що суперечить вищевказаній презумпції. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що відповідно до вимог закону позивач належним чином прийняв спадщину після смерті [PERSON] , у зв`язку з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючих документів на спадкове майно не може оформити на це майно право власності, що унеможливлює в повній мірі володіти та користуватись ним, а також виходячи з положень ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», за яким рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно є правовстановлюючим документом, що підтверджує право власності на вказане майно, тому у сукупності встановлених обставин є підстави для задоволення позову про визнання за позивачем [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] . Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України) Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Київської міської ради, треті особи: Житлово-будівельний кооператив «КОМУНАР», Десята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на майно в порядку спадкування є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, ухвалюючи рішення суд визнає за [PERSON] , як спадкоємцем першої черги за законом щодо майна спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на квартиру [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved