Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернулась [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини [PERSON], з позовною заявою до ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що вона є вдовою загиблого [PERSON], шлюб зареєстровано 21.06.2014 року. Її чоловік [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» в період з 2015 року до [INFO]. Працював помічником начальника дільниці №3. [INFO] у результаті нещасного випадку на ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» чоловік [PERSON] загинув під час виконання трудових обов'язків, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Причиною смерті зазначено: відкриті та закриті переломи, які охоплюють декілька ділянок тіла. Чоловік позивачки мав невеликий стаж роботи у вугільної промисловості, всього 2 роки. За рік до смерті він став працювати на ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», через 9 місяців був переведений помічником начальника дільниці, а через 3 місяці він загинув. Життя чоловіка було пов'язано з підприємством-відповідачем ще під час його навчання. Його дипломний проект був написаний саме про це підприємство щодо розвитку гірничих робіт в умовах ПАТ «ШУ «Покровське». У 2015 році він був нагороджений дипломом як кращій учасник програми «Молодий спеціаліст». Він мав великі перспективи як спеціаліст, мав багато планів на майбутнє. У зв'язку з загибеллю чоловіка Фондом позивачці були нараховані та сплачені передбачені Законом виплати. Моральна шкода не виплачувалася. Вважає, що загибеллю чоловіка їй та малолітній дитині спричинена моральна шкода. На час загибелі чоловіка позивачка була на п'ятому місяці вагітності. Перебуваючи на половині строку вагітності, вона вже розуміла, що її дитина, народившись, ніколи не побачить свого біологічного батька. Під час вагітності та пологів позивачка була позбавлена підтримки чоловіка, як коханої, близької людини, як батька дитини. Відсутність цієї уваги, піклування позначались на її душевному стані. [INFO] позивачка народила доньку [PERSON]. З лікарні її з донькою забирали батьки та рідні люди, проте серед них не було батька дитини, що затьмарювало радість від народження доньки. Разом з чоловіком вони прожили біля трьох з половиною років, два з них у фактичних шлюбних відносинах, та рік з половиною у юридичному шлюбі. У позивачки найкращі спогади про цей період. Він був дуже уважним, люблячим, тривалий час добивався її кохання. Вони з [PERSON] навчалися у одному інституті. Спочатку він мешкав у гуртожитку, вони підтримували з ним дружні стосунки. Він подружився з батьками позивачки, став часто бувати у них в гостях, усіляко допомагав її батькам, вони в свою чергу відносилися до нього як до сина. З червня 2010 року [PERSON] став проживати в родині позивачки. Він навіть був зареєстрований за місцем проживання її бабусі [PERSON] у [ADDRESS]. З середини 2012 року вони стали жити як чоловік та дружина. У 2014 році уклали шлюб. Після реєстрації шлюбу, на знак відданості батькам позивачки, [PERSON] змінив своє прізвище на прізвище [PERSON]. Позивачка вважала себе жінкою, яка відшукала своє щастя, а втративши чоловіка так швидко, відчуває розпач та душевні муки від безвиході. Донька ще дуже мала, в неї ще попереду усвідомлення невідновної втрати рідного батька. Позивачка не може прогнозувати як складеться її особисте життя, але вона з впевненістю може сказати, що втрата чоловіка та батька її дитини є невідновною. Смертю чоловіка позивачці заподіяно значну моральну шкоду, яка полягає у моральних та фізичних стражданнях, що, в свою чергу призвело до порушення особистих життєвих та соціальних зв'язків, і змушує до здійснення додаткових зусиль по організації свого особистого життя. Вона вважає, що моральну шкоду, яка спричинена їй та дитині повинне відшкодувати підприємство - відповідач, згідно діючого законодавства. Моральну шкоду позивачка оцінює у 300 000 грн. та 300 000 грн. на дитину. При цьому виходить з того, що завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних, психічних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку із втратою близької людини, чоловіка і батька своєї дитини, їх неможливо відновити, і враховуючи, що як у неї, так і у неповнолітньої дитини вони залишаться довічно. Період виношування дитини співпав зі смертю чоловіка з періодом трауру, та незважаючи на всю трагічність ситуації, вона вимушена була не впадати у відчай, триматися зі всіх сил, оскільки від неї залежав стан здоров'я її майбутньої дитини. Донька позивачки позбавлена можливості хоча б один раз у житті бути пригорнутою своїм люблячим батьком. Позивачка просить суд стягнути з ПАТ«Шахтоуправління «Покровське» на її користь 300000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди, яка заподіяна їй, т 300000 гривень у відшкодування моральної шкоди, заподіяної малолітній [PERSON], всього 600000 гривень. Позивачка та представник позивачки в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та просили ї задовольнити. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, надали суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника відповідача. Позов визнали частково на суму 50000 гривень на користь [PERSON], на користь [PERSON] позов не визнають у повному обсязі. В запереченнях на позовну заяву зазначили, що позивач по справі значно збільшив свої позовні вимоги, тобто розмір моральної шкоди з наступного: Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 встановлено, що «розмір відшкодування моральної шкоди може бути зменшений судом з урахуванням ступеня вини заподіювана і потерпілого та майнового стану відповідача (громадянина)». Статтею 1193 ЦК України встановлено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. В акті про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом № 18 від 05.04.2016 року в пункті 10 встановлені особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, в тому числі [PERSON] Звертають увагу суду на той факт, що [PERSON] працював на підприємстві на посаді помічника начальника дільниці, тобто він був тією особою на яку покладено нагляд та контроль за станом охорони праці та техніки безпеки на виробництві (дільниці). Безпосередньо дії [PERSON] (знаходження його на полотні конвеєру, що заборонено правилами ТБ) призвели до нещасного випадку який з ним трапився. Дії або бездіяльність з боку робітників підприємства, вплив природних (стихійних) чинників, яки б призвели до нещасного випадку, не були встановлені під час спеціального розслідування. Вважають, що відсутність вини з боку відповідача є суттєвою обставиною, яка впливає на відповідальність та розмір відшкодування моральної шкоди та повинна бути врахована судом при прийнятті рішення. Розмір відшкодування моральної шкоди є індивідуальним за своєю правовою природою, але відокремлення (шляхом стягнення значно більшої суми відшкодування поміж інших) вказаного випадку з інших аналогічних позовів повинно бути аргументованим та доведеним суттєвими обставинами, позивач суму моральної шкоди у своєму позові не аргументував. Крім того, дочки загиблого [PERSON] на день звернення моральної шкоди виповнилось лише 2 місяця від народження, на нашу думку в цьому віці людина ще не може відчувати моральні страждання. На підставі наведеного прошу суд відповідачу по справі [PERSON] у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, а розмір моральної шкоди позивачу [PERSON] зменшити до 50 000 грн., саме на цю суму визнають позовні вимоги. Суд, вислухавши пояснень позивачки, представника, свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно акту спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком, який стався [INFO] о 6 годині 10 хвилин на ПТА «Шахтоуправління «Покровське», за формою Н-5, стався нещасний випадок. Причинами настання нещасного випадку зазначені: незадовільне функціонування, недосконалість або відсутність систем управління охороною праці: не достатнє функціонування СУПОП в частині відсутності дієвого контролю за невиконанням вимог нормативних актів з охорони праці робітниками дільниці; невиконання посадових обов'язків: порушення правил пересування гірничим виробкам [PERSON], що виразилось у пересуванні його на конвеєрі лави SZK-260/85, який не призначений для транспортування людей у 12 південній лаві блоку № 10. Невиконання вимог інструкцій з охорони праці:неприйняття заходів робітниками дільниці № 3 щодо попередження порушення нормативних актів з охорони праці з боку потерпілого. Комісія із спеціального розслідування нещасного випадку провела огляд місця нещасного випадку; ознайомилася з пояснювальними записками осіб причетних до даного нещасного випадку, провела опит свідків; вивчила нормативно-технічну і організаційно-розпорядчу документацію, медичне заключення про характер та причини смерті і прийшла до висновку, що відповідно до п. 15 пп.1 «Порядку проведення розслідування та ведення облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1232 від 3011.2011р. даний нещасний випадок пов'язаний з виробництвом, підлягає обліку на ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» та по ньому необхідно скласти акт про нещасний випадок на виробництві, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1. Винними особами, які припустили порушення нормативних актів з питань охорони праці, невиконання яких привело до даного нещасного випадку визначені як чоловік позивачки так і інші працівники. Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 80 від [INFO] смерть [PERSON] настала у шахті ПАТ «ШУ «Покровське». Хвороба, що призвели до смерті: гостра масивна крововтрата, розриви внутрішніх органів, відкриті та закриті переломи, які охоплюють декілька ділянок тіла, зачеплення, роздавлення, стискування або защемлення в об'єкті або між об'єктами. Згідно довідки про смерть причиною смерті [PERSON] є відкриті та закриті переломи, які охоплюють декілька ділянок тіла. [PERSON] помер [INFO], актовий запис про смерть № 33. [PERSON] зареєстрував 21.06.2014 року шлюб з [PERSON], прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу - [PERSON]. [PERSON] народилась [INFO], у свідоцтві про народження батьками зазначені: мати - [PERSON], батько - [PERSON]. Відповідно до довідки від 1 березня 2016 року Красноармійської центральної районної лікарні [PERSON] перебувала на лікуванні у гінекологічному відділенні з приводу вагітність 26-27 тижнів, погроза переривання з 26.02.2016 року. Згідно довідки КУ Красноармійський координаційний комітет самоорганізації населення від 07.07.2016 року [PERSON] не працює, доглядає за дитиною [PERSON], мешкають спільно. Згідно довідки від 05.09.2016 року КМУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги» дитина [PERSON] перебуває на диспансерному обліку з приводу атопічного дерматиту, функціональних запорів в амбулаторії № 2. Дитина отримує штучне годування у зв'язку з відсутністю грудного молока у матері. Перебування дитини на штучному вигодовуванні опосередковано позначається на стан здоров'я дитини: відсутність грудного вигодовування знижує імунітет дитини, штучні суміші можуть сприяти виникненню закрепів. [PERSON] проведено психодіагностичне дослідження кандидатом психологічних наук, практичним психологом вислої категорії, психолог-методистом [PERSON], про що 5.09.2016 року складено висновок про психологічний стан. В даному висновку зазначено, що реакція втрати на смерть чоловіка у позивачки проявилась емоційним шоком з періодами заціпеніння, дистанцінування від оточуючих, емоційною та рухомою «скам'янілістю», які змінюються занепокоєнням, плачем, агресивним запереченням реальності того, що відбулось. На даний час має місце постійний внутрішній діалог з померлим, сновидіння, що повторюються та хворобливі спогади ситуації, в якій [PERSON] дізналась про смерть чоловіка. На особовому рівні наслідки втрати виявляються у високому рівні тривожності, схильності перебільшувати труднощі, оцінювати навіть нейтральні ситуації як загрозливі. Переживання втрати [PERSON] ускладнене раптовістю і непередбачуваністю факту смерті її чоловіка, відсутністю в усвідомленій біографії молодої дівчини досвіду переживання смерті близької людини і глибокою емоційною прихильністю до чоловіка. Народження доньки викликало нову хвилю травмуючих переживань. Спогади про моменти спільного з чоловіком чекання народження дитяти, планування його виховання спровокували інтенсивну емоційну реакцію. На рівні фізичного самопочуття у [PERSON] спостерігається стійке порушення сну, періодами підвищується температура тіла, з'являється озноб, розстроюється дихання, травлення, відсутня можливість грудного вигодовування. Новонароджене дитя знаходиться в тісній емоційній залежності від маминого психологічного стану, його розвиток в значній мірі визначається зовнішнім стимулюванням в першу чергу з боку матері, та наявність позначених характеристик мами, може зробити негативний вплив на розвиток дитини, викликати у неї емоційні і поведінкові проблеми, труднощі зі сном, травленням, а в перспективі особового розвитку закріпитися як тривожність, пасивність, нетовариськість тощо. Свідок [PERSON], який є батьком позивачки, суду пояснив, що його зять дуже важко працював. У п'ятій ранку він йшов на роботу, а повертався о 23 годині. Коли захворів та пішов на лікарняний, вже на наступний день йому подзвонив начальник та зажадав щоб зять вийшов на роботу. Зять з повагою відносився до батьків дружини, був дуже гарною людиною, важко працював щоб заробити на своє житло. Весь час вони мешкали разом, після смерті чоловіка донька з дитиною продовжує мешкати з батьками. У доньки пригнічений стан, вона до цього часу не може прийняти те що сталось, дуже сумує за покійним чоловіком. Відповідно до ст.ст.1, 3 ст.43, ч. 1 та 2 ст. 46 Конституції України Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість діяльності якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосила право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обов'язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, що передбачено ч. З ст. 153 КЗпП України. Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною третьою ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Таким чином, смертю чоловіка та батька позивачці та її доньці моральна шкода завдана з вини відповідача, який не створив безпечних умов праці, унаслідок чого [PERSON] був смертельно травмований. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. За правилами, передбаченими ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Частина 2 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; Частина 4 статті 23 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Особи, які зазнали порушення своїх, гарантованих Конституцією прав, нерідко високо оцінюють свої страждання. Тому розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 24.10.2012 року у справі №6-123цс12 та постанові від 13.11.2013 року у справі №6-120цс13 у спорах про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю члена сім'ї працівника в результаті отриманого ним на виробництві професійного захворювання, а також про відшкодування моральної шкоди членам сім'ї працівника, який загинув унаслідок нещасного випадку на виробництві, відшкодування моральної шкоди членам сім'ї працівника в таких випадках здійснюється відповідно до положень ст. 1167, ч.2 ст. 1168 ЦК України, а не за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Позивачка достатньо аргументувала у позовній заяві та в судовому засіданні свої моральні страждання та моральні страждання її доньки, які їм спричинила смерть чоловіка та батька. Встановити ціну людського життя, повернути людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Твердження представника відповідача у запереченнях про те, що нещасний випадок стався через недотримання потерпілим [PERSON] інструкцій з охорони праці, спростовуються тими обставинами нещасного випадку, які викладені у акті Н-5. Суд не може взяти до уваги доводи представника відповідача про те, що дитина якій виповнилось 2 місяця від народження не може відчувати моральні страждання. Загально відомим є той факт, що дитина навіть в утробі матері вже відчуває увагу та любов близьких людей, а також ті емоції які відчуває вагітна жінка. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачці та її малолітній дитині, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у їх життєвих стосунках, обсягу страждань, враховуючи при цьому і переживання за свою дитину, яких позивачка зазнала у зв'язку зі смертю чоловіка, а також характеру немайнових втрат, які тривають до теперішнього часу й триватимуть надалі, можливість відновлення яких виключена. Відповідно до ч.2 статті 6 Сімейного кодексу малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Відповідно до ч.1 статті 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Повноваження [PERSON], як представника малолітньої дитини, відповідно до п. 3 ч. 1 статті 42 ЦПК України підтверджуються свідоцтвом про народження дитини. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивачка, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 200000,00 гривень на користь позивачки та 200000,00 гривень на користь дитини. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частина 3 ст.88 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою встановлена ставка судового збору - 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. На підставі ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» №928- VIІІ від 25 грудня 2015 року з 01 січня 2016 року мінімальна заробітна плата складає 1378 грн. Отже, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, становить 551,20 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial