Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 8 846, 53 дол. США. Посилається в позові на те, що 27.11.2014 року між ним та відповідачем був укладений Договір-заява № 300937/73928/1-14 про банківський строковий вклад /депозит/»Класік» на 1 місяць. За умовами договору він передав банку грошові кошти в розмірі 10 000,00 дол. США на строк з 27.11.2014 року до 27.12.2014 року рід 10% річних. Після закінчення строку дії договору відповідач його умови в повному обсязі не виконав і нараховані проценти не сплатив. В період часу з 29.12.2014 року до 15.01.2015 року відповідачем було повернуто йому 1 200,00 дол. США вкладу, а з 02.02.2015 року до 09.02.2015 року ще 500,00 дол. США. 02.04.2015 року він звернувся до відповідача з вимогою повернути йому грошові кошти в повному обсязі, однак його вимога залишилася без виконання і заборгованість відповідача перед ним складає 8 300,00 дол. США. Виходячи з цього, просить задовольнити позов, стягнути з відповідача залишок суми депозитного вкладу в розмірі 8 300,00 дол. США, 420, 41 дол. США процентів та 126,12 дол. США річних. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про час розгляду справи сповіщався належним чином. Про причину неявки суд до відома не поставив. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу/депозиту/ одна сторона/банк/, що прийняла від другої сторони /вкладника/ або для неї грошову суму/вклад/,що надійшла, зобов»язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Встановлено, що 27.11.2014 року між сторонами був укладений Договір № 300937/73928/1-14 про банківський строковий вклад /депозит/»Класік» на 1 місяць. За умовами договору позивач меморіальним ордером № 14737038 від 27.11.2014 року передав банку грошові кошти в розмірі 10 000,00 дол. США на строк з 27.11.2014 року до 27.12.2014 року. Згідно з п.2 договору за час користування коштами вкладу банк нараховує та виплачує вкладникові проценти за ставкою 10% річних. Після закінчення строку дії договору відповідач умови в повному обсязі не виконав, депозитний вклад та проценти за користування коштами позивачу не сплатив. В період часу з 29.12.2014 року до 15.01.2015 року відповідачем було повернуто позивач 1 200,00 дол. США вкладу, а з 02.02.2015 року до 09.02.2015 року ще 500,00 дол. США,а всього 1 700,00 дол. США. Вимогу позивача про повернення депозиту та відсотків за користування коштами відповідач не виконав. / а.с. 5 - 30 / Відповідно до ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Згідно з ч.ч.1,5 ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються всі нараховані до цього моменту проценти. Як встановлено вище, в порушення умов договору відповідач суму вкладу за укладеним договором банківського вкладу та проценти на вимогу позивача не повернув, не дивлячись на закінчення строку його дії та подальшого письмового звернення позивача з цього приводу. Відповідно до ст. ст. 526 та 629 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку, що відповідач неналежним чином виконав умови укладеного з позивачем Договору банківського вкладу, а тому його вимоги є обґрунтованими. Звертаючись до суду, позивач просить стягнути суму депозитного вкладу за договором в валюті депозиту - доларах США. Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. За таких обставин, встановлення умовами договору повернення депозитного вкладу в валюті вкладу, суд вважає вимоги позивача обгрунтованими. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. При зверненні до суду позивачем надано розрахунок річних, який перевірено судом. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту. Відповідач, належно повідомлений про час розгляду справи, своїм правом не скористався, проти вимог позивача заперечень не подав і наявність боргових зобов»язань перед позивачем не спростував. За таких обставин суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, а розрахунок належних до сплати сум, доведеним. / а.с. 4 / Виходячи з цього, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача і в частині стягнення з відповідача процентів та річних у розмірі, приведеному в розрахунку, поданому при зверненні до суду. Така позиція щодо застосування ст. 625 ЦК України у правовідносинах, що виникли з приводу порушення зобов»язання, викладена і в численних рішеннях Верховного Суду України, постановлених у порядку перегляду судових рішень у зв»язку з неоднаковим застосуванням норм матеріального права і згідно із ст. 360-7 ЦПК України є обов»язковим для всіх судів України. Відповідно до ч.ч.1 та 3 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно з п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду. Виходячи з цього та п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» суд приходить до висновку про стягнення з відповідача 1925, 89 гр. судового збору на користь держави./ 8846, 53 х 21.77 = 192588, 96 гр.; 192588, 96 : 100 = 1925, 89/.

Outcome: approved