Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в Бердянський міськрайонний суд Запорізької області із позовом до [PERSON] за участю третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В підтвердження заявлених вимог посилається на те, що вона та відповідач в період часу з березня 2013 року по травень 2016 року знаходилися в незареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя у них народився син [PERSON], [INFO]. Фактичні сімейні стосунки між ними припинені з листопада 2016 року, з того часу спільно не проживають. З огляду на те, що відповідач жодним чином не приймає участі у вихованні дитини, не турбується про його стан здоров'я, фізичний та духовний розвиток, не цікавиться ним, не займається його вихованням, не відвідує та матеріально не допомагає, просить позбавити його батьківських прав відносно сина. Позивач [PERSON] в судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, позбавивши [PERSON] батьківських прав та стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 300 грн. на місяць до досягнення дитиною поняття. Стосовно розміру аліментів, вказала, що зважаючи на те, що відповідач має інших утриманців: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], то визначений нею розмір аліментів буде достатній для утримання її дитини і справедливий відносно інших дітей відповідача. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні визнав позовні вимоги у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради Шевченко І.М. в судовому засіданні надала пояснення, додавши висновок органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради про позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] та стягнення аліментів. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані в силу ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі з наступних підстав. [INFO] народився [PERSON], про що Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області складено відповідний актовий запис №803. Батьком вказаний [PERSON], матір'ю [PERSON].(а.с.8). Відповідно до інформаційної довідки Комунального закладу дошкільної освіти Загального розвитку ( ясла - садок) № 1 «Сонечко» за № 192 від 10 жовтня 2018 року, батько дитини [PERSON], з часу перебування останнього у закладі з 08 вересня 2016 року по теперішній час не відвідує заклад дошкільної освіти. (а.с. 9). З довідки ТОВ «Керуюча компанія «Коменерго - Бердянськ», вбачається, що до складу родини [PERSON], входить син - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради про позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON] від 11 березня 2019року за 01-0588/47-1, батько свідомо усунувся від виконання батьківських обов'язків по відношенню до дитини, не піклується про його виховання, матеріально не утримує, не турбується про всебічний розвиток, здоров'я, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, тому в інтересах малолітнього вважають доцільним позбавити батьківських прав відповідача по відношенню до сина. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у тому разі, коли вони ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У пп. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, і судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Виходячи з вищенаведеного достовірно з'ясовано, що в порушення вимог ст. 150, 180 СК України, [PERSON] усунувся від виконання Конституційного обов'язку, передбаченого ст.51 Конституції України щодо належного виховання свого малолітнього сина. Аналізуючи всі докази по справі, вбачається, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, останній не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, належного утримання, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, тощо. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як самоусунення [PERSON] від своїх батьківських обов'язків по відношенню до [PERSON], а відтак заявлені позовні вимоги про позбавлення батьківських прав слід задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Судом встановлено, що дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, відповідач допомогу на дитину не надає, хоча працездатний. Суд приймає до уваги, домовленість сторін про суму аліментів, враховуючи те, що [PERSON] має на утриманні дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], вважає можливим задовольнити позовні вимоги, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 300 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved