Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до районного суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], та просить виселити відповідача [PERSON] та її малолітню дочку [PERSON], 2004 р.н., зі вказаної квартири [ADDRESS] в Подільському районі м.Києва. Позов мотивований тим, що згідно ордеру № 288735 від 26.01.1977 р. сім'ї позивача була надана квартира [ADDRESS]. Після смерті чоловіка позивача - [PERSON] - на підставі рішення Шевченківської районної ради м.Києва переоформлено особовий рахунок на ім'я позивача. Квартира неприватизована, житлова площа її складає 38,8 кв.м та знаходиться на балансі КП "Дирекція по обслуговуванню та утриманню житлового фонду Подільського району». У вказаній квартирі зареєстровано 7 чоловік: донька [PERSON], онук [PERSON], правнучка [PERSON], син [PERSON], онука [PERSON] та онук [PERSON] З лютого 2014 р. її онук [PERSON] у вказаній квартирі не проживає. Він добровільно залишив квартиру. Їй відомо, що він проживає цивільним шлюбом з якоюсь жінкою у місті Києві. Ніяких зв'язків вони не підтримують. Майна та особистих речей відповідача [PERSON] в квартирі немає. Він не бере участі в утриманні квартири, оплаті за комунальні послуги. Перешкод для проживання відповідача в квартирі вона не чинила, двері та замки за час його відсутності не змінювалися. Оскільки відповідач зареєстрований в квартирі, вона не має змоги оформити житлову субсидію на опалювальний період. Позивач - пенсіонерка, пенсії не вистачає на оплату комунальних послуг, вартість яких значно підвищилася. Те, що відповідач [PERSON] не проживає в квартирі тривалий час, підтверджується актом від 14 вересня 2015 р., складеним та затвердженим начальником КП «Синьоозерне». Відповідач [PERSON] не проживає у вказаній квартирі близько двох років. Вважає, що за таких обставин він може бути визнаний таким, що втратив право на користування кватирою. Відповідач не бажає вирішити спір в добровільному порядку, тому вона змушена звернутися до суду з цим позовом.Крім цього, у вищевказаній квартирі не зареєстровані, але фактично проживають її дочка [PERSON] зі своєю малолітньою дочкою [PERSON], 2004 р.н. Весною 2013 р. відповідачка [PERSON] приїхала з дитиною погостити на нетривалий час та позивач не заперечувала, оскільки донька має житло та реєстрацію в смт.Рокитне Київської області. Проте відповідачка працевлаштувалася прибиральницею до дитячого садка у місті Києві, не хоче залишати квартиру, мотивуючи тим, що вона колись була вписана до ордеру на квартиру. Між нею та відповідачкою [PERSON] встановилися неприязні відносини, виникають сварки з приводу користування житлом та оплати за нього. Відповідачка ображає позивача, погрожує фізичною розправою. З цього приводу позивач зверталася до міліції та прокуратури. Відповідачка [PERSON] з дитиною вселилися в квартиру самоуправно, без згоди позивача та без згоди інших зареєстрованих в квартирі членів сім'ї. Вважає, що за таких обставин відповідачка [PERSON] з дочкою можуть бути виселені з квартири як особи, що самоуправно зайняли житлове приміщення. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, вказавши, що вона, як основний наймач житлового приміщення, та інші повнолітні члени письмовою згоди на вселення відповідачки та її малолітньої дочки не надавали, письмового договору на проживання відповідачки з дочкою вона також не укладала. Додала, що квартира складається з трьох кімнат, 1 з яких займає вона, відповідачка та її дочка, 2 - онук [PERSON] з малолітньою дочкою та не зареєстрованою у квартирі дружиною, 3 - син [PERSON] з малолітньою дочкою та не зареєстрованою у квартирі цивільною дружиною. Відповідач [PERSON], який є її онуком, в січні 2014 р. звільнився з місць позбавлення волі, але до квартири не повернувся та не вселився, живе десь з жінкою, іноді приходить, майно та речі в спірній квартирі . Пояснила, що відповідачі не передають їй гроші на оплату комунальних послуг. Представник позивача в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, стверджуючи, що є всі передбачені законом підстави для визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування спірною квартирою, оскільки не має поважних причин на підтвердження його відсутності з лютого 2014 р., та для виселення відповідача [PERSON] з малолітньою дочкою, оскільки вони самовільно вселилися в спірну квартиру на порушення встановленого порядку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення та пояснив, що з 2008 р. по січень 2014 р. він відбував покарання в місцях позбавлення волі, після звільнення з яких повернувся до спірної квартири, але йому там не має міста. В зв'язку з чим на прохання позивача, яка є його бабусею, поїхав жити в Житомирську область, але постійно приїжджав в спірну квартиру до матері [PERSON] Проживав в Житомирській області до 25.05.2014 р., після чого переїхав в орендовану квартиру в Києві. Крім того, надав письмові заперечення, згідно з якими посилається на те, що позивач та [PERSON] його ображають, вчиняють сварки та не дають можливості проживати разом. Він бажає мешкати в цій квартирі, тому постійно там з'являється (1 раз на тиждень), останній раз ночував 16.11.2015 р., там знаходиться його одяг, засоби гігієни, документи. Крім того, він передає гроші на утримання квартири кожний місяць безпосередньо позивачу або перераховує на її картку. Також передавав кошти в розмірі 2000 грн. на ремонт балкону та 630 грн. на холодильник. В жовтні 2014 р. був замінений замок на вхідній двері, але щотижня він приходить до квартири та спробує вселитися. Між ним та позивачем виник конфлікт на грунті неприязливих стосунків, тому він не має можливості проживати у спірній квартирі. Звертає увагу, що акт з житлового органу від 14.09.2015 р. не може бути належним доказом, оскільки не підписаний майстром не містить дати, з якої не проживає відповідач. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечував проти задоволення позову та пояснив, що відповідач [PERSON] періодично знаходиться у квартирі, кошти на її утримання передає безпосередньо позивачу, а тому не може бути визнаний таким, що втратив право користування цією квартирою. В подальшому в судове засідання не з'являвся, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила суду, що вказана квартира надавалася її батьку ще за радянських часів на склад сім'ї, до якої входила і вона. В січні 2004 р. вона виїхала зі вказаної квартири в зв'язку з отримання службової квартири в Київській області. В червні 2013 р. вона повернулася в Київ, вселилася до спірної квартири з дочкою, влаштувалася на роботу, а дитина ходить в школу. Додала, що на утримання квартири передає кошти позивачу, яка є її матір'ю. Представник третьої особи КП ККОЖФ Подільського району м.Києва [PERSON] в судовому засіданні, з урахуванням вимог позову та поданих заперечень просив прийнти рішення відповідно до вимог закону, додавши, що КП є житловим органом, на балансі якого перебуває будинок, де знаходиться спірна квартира, та займається його обслуговуванням та обслуговуванням прибудинкової території. Залучений до участі в справі як третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог [PERSON] підтримав позовні вимоги та надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, вказавши, що він доводиться позивачу онуком, живе в квартирі постійно, займає з дружиною та дитиною одну з кімнат. Відповідач не живе в спірній квартирі, пішов з неї сам, а відповідачка самовільно з дочкою туди вселилася. Гроші на квартиру відповідачі не передають. Залучений до участі в справі як третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог [PERSON] позовні вимоги підтримав доводиться позивачу сином, живе в квартирі постійно, займає з дружиною та дитиною одну з кімнат. Відповідач не живе в спірній квартирі, пішов з неї сам, а відповідачка самовільно з дочкою туди вселилася. Гроші на квартиру відповідачі не передають. Залучена до участі в справі як третя особа на стороні відповідача без самостійних [PERSON], будучи повідомленою про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказми, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що згідно ордеру № 288735 від 26.01.1977 р. квартира [ADDRESS] була надана [PERSON] та склад сієї з 5 чоловік: він, дружина [PERSON], дочку [PERSON]., дочку [PERSON]., сина [PERSON] В зв'язку зі смертю основаного наймача житлового приміщення [PERSON] рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної ради м.Києві від 25.02.1991 р. № 116 особовий рахунок на вказна квартиру був відкритий на ім'я позивача у справі [PERSON], що підтверджено довідкою з Державного архіву м.Києва від 29.05.2015 р. На час розгляду справи вищевказане житлове приміщення є неприватизованою, відноситься до державного житлового фонду, будинок перебуває на обслуговуванні житлового органу (третьої особи у справі) - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м.Києва», складається з трьох житлових кімнат житловою площею 38,8 кв.м. Як вбачається з наданих документів (копія форми № 3 від 11.04.2015 р., видана КП «ККОЖФ Подільського району м.Києваза вих.№ 2085), на час розгляду справи в квартирі зареєстровані: позивач [PERSON], [INFO], основний наймач житлового приміщення - з 02.06.1977 р.; відповідач [PERSON], [INFO], як член сім'ї - з 18.08.1992 р.; третя особа у справі [PERSON], [INFO], як член сім'ї - з 04.11.1986 р; третя особа у справі [PERSON], [INFO], як член сім'ї - з 27.02.1996 р.; третя особа у справі [PERSON], [INFO], як член сім'ї - з 08.10.1990 р.; малолітні [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. За змістом ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача житлового приміщення користуються рівними правами по користуванню житлом. Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача чи членів його сім'ї за ним зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців. Як вбачається з довідки про звільнення, відповідач [PERSON] звільнився щ місць позбавлення волі 27.01.2014 р. та прямує до місця проживання за зазначеною вище адресою: [ADDRESS]. Відповідно ст.ст.11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з актом, складеними житловим органом 14.09.2015. та підписаним сусідами [PERSON] (кв.№30), [PERSON] (кв.31), [PERSON] (кв.29), відповідач [PERSON] не проживає за місцем своєї реєстрації: [ADDRESS]. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами сторін у справі та якими підписано акт житлового органу від 14.09.2016 р., підтвердили суду той факт, що давно відповідач не мешкає в спірній квартирі, житло покинув добровільно, перешкод в користуванні відповідачу житлом позивач з сином не чинили, його речі і майно в квартирі відсутні. У суду не має підстав стави під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим представленим доказам. Суд не приймає до уваги про зазначену у вказаному акті наявність в ЖЕД письмової заяви [PERSON] про те, що він не проживає за місцем реєстрації з причин поганих відносин з бабусею [PERSON], оскільки погані відносини це є суб'єктивна оцінка та ця обставина не є поважною причиною відсутності у житловому приміщенні. Також відповідачем взагалі не підтверджена суду ця обставина. Відповідачем також не надані докази на підтвердження наявності у спірній квартирі його майна та речей. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача про те, що він неодноразово спробував вселитися в спірну квартиру, оскільки належних доказів цієї обставини відповідачем не надано та в установленому законом порядку відповідач не звертався до суду за усуненням перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселенням. Крім того, суд не приймає до уваги надані відповідачем квитанції про перерахування через термінали КБ «Приватбанк» коштів 18.11.2015 р. в розмірі 200 грн., 03.02.2016 р. в розмірі 110,0 грн., 17.02.2016 р. в розмірі 190 грн., 08.03.2016 р. в розмірі 200 грн., на які відповідач посилається як на передання позивачу коштів на оплату житлово-комунальних послуг, оскільки перерахування вказаних коштів було вже після звернення позивача з позовом до відповідача. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що відповідач [PERSON], не мешкаючи в спірній квартирі після звільнення з місць позбавлення волі з лютого 2014 р. без поважних причин, втратив право користування житловим приміщенням, в зв'язку з чим підлягає визнанню таким в судовому порядку. На спростування доводів позивача відповідач всупереч вимогам ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України не надав суду доказів, котрі б підтверджували факт його проживання у спірній квартирі або поважність причин непроживання у цій квартирі. Згідно із ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстраційного обліку за місцем проживання може здійснюватися на підставі рішення суду. Вирішуючи вимоги позивача в частині виселення відповідача [PERSON] разом з малолітньою дочкою, суд виходить з такого. Судом встановлено, що у вищевказаній квартирі не зареєстровані, але фактично з червня 2013 р. проживають відповідач [PERSON], [INFO], з малолітньою дочкою [PERSON], 2006 року народження. Частиною 1 ст.65 Житлового кодексу України визначено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. В судовому засіданні достовірно встановлено, що при вселенні відповідачки з дитиною в червні 2013 р. в спірну квартиру такий порядок порушений, оскільки письмової згоди позивач, як основний наймач, відповідач та треті особи, як члени її сім'ї, не надавали. Крім того, як вбачається з наданого відповідачем паспорту з 04.04.2007 р. відповідач має постійну реєстрацію за адресою: [ADDRESS]. В зв'язку з чим суд приходить до висновку, що право користування спірною квартирою відповідач не набула. Посилання відповідача на те, що вона працює в Києві, а дитина ходить в школу у м.Києві, не засновані на законі, оскільки не впливають на виникнення права користування житлом. Згідно з ч.3 ст.116 Житлового кодексу України особи, які самоуправно зайняли житлове приміщення, виселяються без надання їм іншого житла. Відповідно до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від 10 до 14 років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що відповідач [PERSON] разом з малолітньою дочкою [PERSON], 2006 року народження, підлягає виселенню зі спірної квартири, оскільки вселилася до неї самоуправно, без надання іншого житлового приміщення. Таким чином, суд, з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги засновані на законі, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ч.1 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору в розмірі 487,2 грн., тобто по 243,6 грн. з кожного з відповідачів. На підставі викладеного, ст.ст.64, 65, 71, 72, 116 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved