Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] національний аграрний університет звернулися до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що [PERSON] і його сім'я дружина Азовцева [PERSON] та дочка [PERSON] проживають в кімнаті № 8 гуртожитку №7 по вул. Героїв Чорнобиля, 5 в м. Біла Церква. Відповідачі були вселені в дану кімнату гуртожитку, на підставі спільного рішення адміністрації і профспілкового комітету університету (протокол № 47 від 22.01.2009 р.) та ордеру на тимчасове жиле приміщення № 480 від 22.01.2009 р. на період роботи [PERSON] в університеті. Кімната була надана для тимчасового проживання виконуючому обовязки доцента кафедри бухгалтерського обліку і аудиту [PERSON] на період його роботи в університеті. 01.06.2014 року [PERSON] у звязку із закінченням строку договору був звільнений з посади доцента кафедри бухгалтерського обліку і аудиту, згідно п.2 ч.1 ст.36 Кодексу законів про працю України, і тому згідно розділу 7 «Примірного положення про гуртожитки», затвердженого [PERSON] Міністрів УРСР від 03.06.1986 року № 208, ч.1 ст. 132 ЖК України відповідач зі своєю сім'єю повинен був виселитися з гуртожитку в добровільному порядку, однак, відповідачі не виселилися з спірної кімнати гуртожитку, а тому позивач просить суд виселити з кімнати № 8 малосімейного гуртожитку [PERSON] національного аграрного університету № 7, який знаходиться за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Героїв Чорнобиля, 5, без надання іншого жилого приміщення: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та їх дочку [PERSON], [INFO], та стягнути з відповідачів судові витрати. В відкритому судовому засіданні представник позивача підтримала позов в повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідачі [PERSON], Азовцева [PERSON] в відкрите судове засідання не з»явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідач [PERSON] подав до суду заперечення на позов, в яких просив відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи в відкритому судовому засіданні заявив про ухвалення рішення, на розсуд суду. Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що відповідно до ордеру на тимчасове житлове приміщення № 480 від 22.01.2009 року, виданого [PERSON] із сімєю, яка складається з двох чоловік, надано право зайняття в сімейному гуртожитку ДАУ кімнати, жилою площею 17,44 кв.м., яка складається з однієї кімнати за адресою: м. Біла Церква вул. Героїв Чорнобиля 5, кімната № 8. Даний ордер видано на підставі спільного рішення адміністрації і профспілкового комітету ДАУ, протокол № 47 від 22.01.2009 року. Житлова площа в сімейному гуртожитку надається для тимчасового мешкання на період роботи в організації (установі, підприємстві), яка надає житло. В разі припинення трудового договору із організацією, зайнята житлова площа в сімейному гуртожитку повинна бути звільнена і здана протягом місяця. Вказане підтверджується копією ордеру на тимчасове житлове приміщення № 480 від 22.01.2009 року, виданого [PERSON]. Сторонами не заперечувався той факт, що кімната в даному гуртожитку надавалася для тимчасового проживання в ньому, і що відповідачі були повідомлені про заселення в гуртожиток для тимчасового проживання. Судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 23.07.1987 р. за № 300 було зареєстровано 233-квартирний житловий будинок по вул. Піщаній в м. Біла Церква, як сімейний гуртожиток [PERSON] сільськогосподарського інституту ім. П.Л. Погребняка. В подальшому відбулося перейменування вулиці, на якій знаходиться даний сімейний гуртожиток та змінилася назва навчального закладу, а саме: будинок № 5 [PERSON] (Піщаній) рішенням виконавчого комітету № 300 від 23.07.1987 року зареєстрований як сімейний гуртожиток [PERSON] національного аграрного університету . В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працював в університеті за строковими договорами. Дане підтверджується копіями витягів з наказів № 168/ос від 13.10.2000 р., № 101/ос від 05.07.2001 р., № 146/ос від 01.10.2001 р., № 182/ос від 12.10.2004 р., № 109/ос від 14.07.2005 р., № 131/ос від 15.06.2006 р., № 291/ос від 28.12.2006 р., № 101/ос від 20.06.2007 р., № 126/ос від 17.06.2009 р.. Наказом № 106/ос від 30.05.2014 року [PERSON] був звільнений з посади доцента кафедри бухгалтерського обліку і аудиту, згідно п.2 ч.1 ст.36 КЗпПУ, у звязку з закінченням строку договору. Дане підтверджується копією наказу № 106/ос від 30.05.2014 року. Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що адміністрація університету повідомляла відповідача [PERSON] і його сім'ю про необхідність звільнити житлове приміщення гуртожитку, але добровільно відповідачі не бажають виселятися, в звязку з чим позивачем було подано позов до суду про їх виселення. Після звільнення відповідача [PERSON] з роботи з університету у відповідачів відсутні підстави для проживання у гуртожитку, куди вони з сімєю були заселені для тимчасового проживання. Відповідач [PERSON] в своїх запереченнях позов не визнав, пославшись на те, що сімя не має іншого житла, і їм не має де проживати. Згідно наказів зарахування на роботу ним відпрацьовано більше десяти років, а тому відповідно до ст.ст. 1,19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» мешканці гуртожитків не можуть бути виселені, переселені та відселені без попереднього надання їм (їх сімям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей і сім'я не має іншого житла. При вирішенні даного позову суд виходив з наступного. На час розгляду справи в суді, відповідач [PERSON] не надав до суду доказів про те, що перебуває у трудових відносинах з позивачем. В кімнаті № 8 вказаного гуртожитку проживають та зареєстровані відповідачі та їх неповнолітня дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується матеріалами справи. Згідно ст. 127 ЖК УРСР, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу (ч.2 ст.128ЖК України). Відповідно до вимог ст.129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Виселення з гуртожитків здійснюється відповідно до вимог ст.132 ЖК України. Так, відповідно до ч.1 ст. 132 ЖК України сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчилися у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення в гуртожитку, який їм було надано у зв"язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в звязку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в ч. 2 цієї статті, а також осіб, перелічених у ст. 125 цього кодексу може бути виселено лише з наданням іншого жилого приміщення. Так, по справі встановленим є те, що відповідач [PERSON] перебував в трудових відносинах з [PERSON] НАУ, працював за строковими трудовими договорами, про що свідчать накази № 168/ос від 13.10.2000р., № 101/ос від 05.07.2001р., № 146/ос від 01.10.2001р., № 182/ос від 12.10.2004р., № 109/ос від 14.07.2005р., № 131/ос від 15.06.2006р., № 291/ос від 28.12.2006р., № 101/ос від 20.06.2007р., № 126/ос від 17.06.2009р.. Наказом № 106/ос від 30.05.2014 року [PERSON] був звільнений з посади доцента кафедри бухгалтерського обліку і аудиту, згідно п.2 ч.1 ст.36 КЗпПУ, у звязку з закінченням строку договору. Дане підтверджується копією наказу № 106/ос від 30.05.2014 року Укладення строкового трудового договору та контракту, як особливої форми строкового договору визначено ч. 3 ст. 21 та ст. 23 КЗпП України. Також, встановленим є і те, що після звільнення 01.06.2014 року відповідача [PERSON] не зараховували більше ні на яку посаду в БНАУ, і тому суд вважає безпідставними посилання в запереченнях відповідача [PERSON] на те, що відповідачів не може бути виселено з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення, так як відповідач працював в університеті за контрактами, які укладалися на певний період, і що він був звільнений з роботи з університету за згодою сторін, згідно п.2 ч.1 ст. 36 КЗпПУ. Також, необхідно зауважити, що Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку», поширюється на гуртожитки, які є обєктами права державної та комунальної власності, крім гуртожитків, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до закону, Міністерства внутрішніх справ України та державних навчальних закладів. Враховуючи вищезазначену норму Закону, вказаний сімейний гуртожиток навчального закладу не підпадає під дію норм цього Закону, як додаткову підставу про неможливість виселення відповідачів. Судом встановлено, що на утриманні відповідачів знаходиться малолітня дитина, однак, суд критично ставиться з приводу того, що сім»я, також, і з цих підстав не може бути виселена з гуртожитку. Законодавством України передбачено охорону житлових інтересів дітей у випадках відчуження жилих приміщень або купівлі нового житла. Зокрема ч. 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що «Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла». Крім того, відповідно до ст. 125 ЖК УРСР без надання іншого житлового приміщення не може бути виселено лише одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними. В даному випадку неповнолітня [PERSON], [INFO] проживає разом з обома батьками, які не є одинокими особами. Крім того, судом встановлено, що згідно з наданої представником позивача інформації Служби приватизації державного житлового фонду від 17.10.2014 р. за № 125 громадянин [PERSON] приймав участь в приватизації квартири [ADDRESS] та використав своє право на приватизацію в обсязі 21,80 кв.м.. Представник третьої особи - Служби у справах дітей [PERSON] міської ради в відкритому судовому засіданні зазначив, що відповідачі не зверталися в службу щодо порушення та захисту прав їх малолітньої дитини. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, оцінюючи наявні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають до задоволення з наведених вище підстав. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів розмір судових витрат по справі, що складаються з судового збору в розмірі 243,60 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: approved