Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування збитків за лікування потерпілого від злочину. Позов обґрунтовано, тим, що вироком Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11.03.2019 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. Даним вироком було встановлено, що відповідачем [PERSON] було заподіяно потерпілому [PERSON] тілесні ушкодження, в результаті отримання яких, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні на той час КЗ „Канівська центральна районна лікарня" (наразі КНП „Канівська центральна районна лікарня"), з 23.12.2018 по 08.01.2019, а всього 17 днів, та на його лікування було затрачено 12499,26 грн. Вирок Канівського міськрайонного суду від 11.03.2019 набрав законної сили, проте на теперішній час Канівською районною радою, як власником та засновником КЗ „Канівська центральна районна лікарня" не вирішено питання щодо відшкодування шкоди, завданої діями [PERSON] . Матеріальні збитки Канівській ЦРЛ, завдані кримінальним правопорушенням, у добровільному порядку відповідачем не відшкодовано. Просить суд стягнути з відповідача на користь держави в особі Канівської районної ради Черкаської області 12499,26 грн. збитків. Прокурор Лисенко К.М у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.36). Представники Канівської районної ради Черкаської області у судове засідання не з`явився, до суду подано заяву про розгляд справи без участі представника (а.с.35). Представник третьої особи Комунального некомерційного підприємства «Канівська центральна районна лікарня» в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомлено. Відповідач [PERSON] у судове засіданні не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю та не заперечував щодо їх задоволення (а.с.37). Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд приходить до наступного. Вироком Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11.03.2019 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України (а.с.8,9). Даним вироком було встановлено, що внаслідок вчинення злочину відповідачем [PERSON] потерпілому [PERSON] було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді травми нижньої щелепи з переломом суглобового відростку зліва, що згідно з висновком судово-медичної експертизи №02-01/59 від 17.01.2019, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, та ножове поранення передньої поверхні живота в нижній третині, яке проникає в ділянку тазу з ушкодженням сечового міхура, що згідно з висновком судово-медичної експертизи №02-01/59 від 17.01.2019, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. З листа голови Канівської районної ради від 27.07.2020 №05.01.14/399 вбачається, що останні не зверталися із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування збитків завданих КЗ «Канівська ЦРЛ» за лікування потерпілого від злочину. Лише 22.07.2020 їм стало відомо про факт вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та до районної ради не надходило жодних документів від уповноважених органів, на підставі яких можливо було б звернутися до суду з відповідною позовною заявою (а.с.13). Частиною 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Статтею 1206 ЦК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо злочин вчинено малолітньою або неповнолітньою особою, витрати на лікування потерпілого відшкодовуються особами, визначеними статтями 1178 і 1179 цього Кодексу. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», зазначено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Відповідно до листа Канівської ЦРЛ №1516/01-03 від 03.06.2019 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні Канівської ЦРЛ з 23.12.2018 по 08.01.2019, вартість лікування хворого [PERSON] за кошти витрачені Канівською ЦРЛ становить 12499,26 грн. (а.с.11). Згідно ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення і вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави в особі Канівської районної ради кошти в сумі 12499,26 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п.6 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути судовий збір в дохід держави у розмірі 2102,00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved