Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

позивач звернувся в Голосіївський районний суд м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення суми боргу за кредитним договором та судових витрат у справі. Свої позовні вимоги позивач обгрунтував тим, що 29.10.2008 р. між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра») та [PERSON] був укладений договір № 246/П/04/2008-980, відповідно до умов якого Банк на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності надав останньому на купівлю автомобіля та сплату страхових платежів кредит в розмірі 46 230,31 гривень зі сплатою 23% річних та строком користування до 18.10.2013 р. Надання кредиту здійснювалося окремими частинами - траншами. Відповідач [PERSON] зобов'язався повертати кредит та сплачувати нараховані відсотки щомісячно, до 18 числа поточного місяця, при цьому щомісячний платіж повинен складати суму не менше, ніж зазначену в п.2.2.2 Договору. Відповідно до 3.2 Кредитного договору, [PERSON] зобов'язалася безвідривно та безспірно відповідати у повному обсязі за виконання зобов'язань [PERSON] Виконання зобов»язань за кредитним договором забезпечується також заставою транспортного засобу, на придбання якого було надано кредит. 05.11.2010 р. між Банком та відповідачами було укладено Додаткову угоду №1, відповідно до умов якої кредитний договір викладено в новій редакції. 17.06.2011 р. між Банком та відповідачами було укладено Додаткову угоду №2, відповідно до умов якої кредитний договір викладено в новій редакції; сторони погодили кінцевий термін повернення кредиту - 18.04.2014 року. Однак, відповідачі [PERSON] та [PERSON] не виконали належним чином своїх зобов»язань за кредитним договором, в зв»язку з чим станом на 06.04.2015 р. наявна заборгованість в сумі 77 383,80 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явивився, подавши до суду заяву про слухання справи за його відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги Банку визнав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, хоча належним чином була повідомлена судом про місце і час розгляду справи, заяви про відкладення розгляду справи не надала, причини неявки не повідомила. Вислухавши пояснення відповідача [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що 29.10.2008 р. між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра») та [PERSON] був укладений договір № 246/П/04/2008-980, відповідно до умов якого Банк на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності надав останньому на купівлю автомобіля та сплату страхових платежів кредит в розмірі 46 230,31 гривень зі сплатою 23% річних та строком користування до 18.10.2013 р. Відповідно до п.1.2.1 Кредитного договору, Банк відкрив Позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 3 245,70 гривень в порядку і на умовах, визначених Договором. Відповідно до пп.1.2.1.2, 1.2.1.3 Кредитного договору, видача коштів в рамках ліміту кредитної лінії здійснюється окремими траншами. Сума кожного траншу обумовляється цільовим використанням коштів в рамках ліміту кредитної лінії і повиннна відповідати п.1.2.1 цього Договору. Відповідно до п.1.1.3.2 Договору відсотки за користування кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 23% річних. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31\\360) на залишок заборгованості. Відповідно до п.1.2.3.1 кредитного договору, відсотки за користування коштами в рамках кредитної лінії розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 2,53% на місяць. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31\\360) на залишок заборгованості. Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов»язання, надавши відповідачу вищезазначені кошти, що підтверджується меморіальним ордером №405 від 29.10.2008 р. Відповідно до п.2.2.1 Кредитного договору, [PERSON] зобов»язався повертати кредит та сплачувати Банку передбачені п.1.1.3.1 Договору відсотки безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок банку шляхом сплати мінімально необхідного платежу, розмір якого складає 1 310 гривень. Згідно з п.2.2.2 Договору, Позичальник зобов»язався повертати отримані в рамках кредитної лінії кошти та сплатити Банку передбачені п.1.2.3.1 відсотки безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок Банку шляхом сплати мінімально необхідного платежу, розмір якого складає: 29.10.2008-28.10.2009 р. - 316 гривень, 29.10.2009 р.-28.10.2010 р. - 284 гривні, 29.10.2010 р.-28.10.2011 р. - 256 гривень, 29.10.2011 р.-28.10.2012 р. - 231 гривня, 29.10.2012 р.-28.10.2013 р. - 207 гривень. Відповідач [PERSON] зобов'язався вносити чергові мінімальні платежі по кредиту\\кредитній лінії щомісячно, до 18 числа поточного місяця. Відповідно до 3.2.1, 3.2.2 Кредитного договору [PERSON] зобов'язалася безвідривно та безспірно відповідати у повному обсязі за виконання зобов'язань [PERSON] Відповідальність Поручителя і Боржника є солідарною. В силу положень п.3.2.4 Договору Поручитель відповідає перед Банком за виконання зобов'язань у повному об'ємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами. 05.11.2010 р. між Банком та відповідачами було укладено Додаткову угоду №1, відповідно до умов якої кредитний договір викладено в новій редакції. 17.06.2011 р. між Банком та відповідачами було укладено Додаткову угоду №2, відповідно до умов якої кредитний договір викладено в новій редакції; сторони погодили кінцевий термін повернення кредиту - 18.04.2014 року. Згідно з ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п.5.1 Додаткової угоди №2 у випадку невиконання Позичальником зобов»язань щодо строків та повноти сплати кредиту та процентів відповідно до умов цього Договору, Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення. Пунктом 5.2 додаткової угоди №2 передбачено, що у разі порушення Позичальником п.п. 4.3.2-4.3.5, 4,3,8-4.3.17 цього Договору (крім п.п.4.3.6, 4.3.7), Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 5% від суми залишку по кредиту, розрахованої на день порушення умов цього договору, за кожен випадок. Судом встановлено, що Позичальник не виконав в повному обсязі свої зобов'язань перед Банком в частині виконання кредитних зобов»язань, внаслідок чого виникла заборгованість, сума якої станом на 06.04.2015 р. становить 77 383,80 гривень, з яких: -непогашений кредит - 39 609,24 гривень, -несплачені відсотки - 15 787,08 гривень, -несплачена пеня 14 558,498 гривень, -несплачений штраф за порушення п.5.2 додаткової угоди №2 - 1980,46 гривень, -несплачений штраф за порушення п.5.3 додаткової угоди №2 - 5 448,53 гривень. Згідно з ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Оскільки, на день розгляду справи, з боку Позичальника не надано доказів про виконання свого обов'язку в частині сплати заборгованості за тілом кредиту, нарахованими відсотками, пенею та комісії за користування кредитом відповідно до положень договору, суд вважає, що позов в цій частині є обґрунтованим, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню. Однак, на думку суду, не підлягають задоволенню вимоги про сплату штрафу в розмірі 1 980,46 гривень та в розмірі 5 448,53 гривень, виходячи з наступного. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у справі № 6-2003цс15. Зважаючи на викладене, беручи до уваги те, що позивачем застосована до відповідачів цивільно-правова відповідальність у виді стягнення як пені, так і штрафу за одне і те саме порушення, а саме несвоєчасне виконання зобов»язання по сплаті платежів в рахунок погашення заборгованості, суд вважає, що дані обставини є порушенням ст..61 Конституції, а тому вимоги Банку про стягнення штрафу не підлягають задоволенню. Не підлягають задоволенню також, на думку суду, вимоги в частині пред'явлення позову до [PERSON] з наступних підстав. Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпечення порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків тощо. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов»язання не встановлений або встановлений моментом пред»явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред»явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до п.п.3.2.3, 3.2.5 Договору поруки, відповідальність Поручителя виникає як у випадку невиконання Позичальником будь-якої частини зобов»язань, так і при невиконанні Позичальником зобов»язань в цілому. Банк набуває права вимагати від Поручителя виконання зобов»язання , що витікає із цього Договору, при умові якщо в установлений Договором строк виконання Позичальником зобов»язання в цілому чи в будь-якій його частині, вони не будуть виконані, а також при умові обов»язкового направлення Поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов»язання Позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині). Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Як зазначалось судом вище, відповідно до умов Додаткової угоди № 2 до Договору «Автопакет» № 246\\П\\04\\2008-980 від 29.10.2008 р. сторони погодили кінцевий термін повернення кредиту, визначивши його 18.04.2014 р. З матеріалів цивільної справи вбачається, що, починаючи з серпня 2014 р. Позичальник не вносить платежів в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором. Сторони Договору поруки погодили, що даний Договір діє до повного погашення Позичальником та\\або поручителем заборгованості за Кредитним договором. Такі ж умови щодо терміну його дії містять і в п.8.3 Додаткової угоди №2. Зважаючи на те, що Позичальник повинен був виконати свої зобов»язання до 18.04.2014 р., то відповідно при неналежному виконанні [PERSON] своїх зобов»язань за Кредитним договором Банк з цього моменту набув право вимоги щодо виконання зобов»язань в цілому. Банк звернувся до суду з позовом лише 27.04.2015 р., тобто після закінчення строку, визначеного ст..559 ЦК України для пред»явлення вимог до Поручителя. З огляду на викладене, зобов»язання [PERSON], як поручителя, є припиненими, в зв»язку з чим вимоги Банку щодо солідарного стягнення з нього заборгованості за Кредитним договором не можуть бути задоволені. Враховуючи викладені обставини, позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра» підлягають частковому задоволенню. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015 № 83 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.02.2015 № 26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Надра», згідно з яким з 06.02.2015 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Комерційний банк «Надра провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] При зверненні до суду позивач звільнений від сплати судового збору. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне на підставі ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача на в дохід держависудові витрати в справі. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 525,526, 611, 625, 1050 Цивільного кодексу України, ст.ст.10, 88, 213, 215 ЦПК України, суд

Outcome: partial