Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем 06.04.2016 року було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач позичив у позивача 36 000 грн. 00 коп., які відповідач зобов»язався повернути в строк до 20.04.2016 року. За вказані грошові кошти відповідач зобов'язався відремонтувати належний позивачу транспортний засіб, який був пошкоджений в результаті дорожньо - транспортної пригоди. У визначений відповідачем строк узгоджені ремонтні роботи не були розпочаті, грошові кошти відповідач відмовився повертати. Посилаючись на особисті обставини, відповідач попросив відстрочити строк виконання зобов'язання до 27.04.2016 року за який пообіцяв повністю завершити ремонт автомобіля, або повернути грошові кошти. Оскільки в указаний в розписці термін відповідач борг в повному обсязі не повернув, тому позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом, просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики від 06.04.2016 року в розмірі 36 000 грн. 00 коп., 3% річних від простроченої суми, індекс інфляції за весь час прострочення та витрати на правову допомогу в розмірі 1 320 грн. 00 коп., а також судові витрати. В судовому засіданні позивач уточнив свої позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу за розпискою від 06.04.2016 року в розмірі 36 000 грн., 3% річних від простроченої суми що складає 454 грн. 43 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 1320 грн., а також судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову в повному обсязі з урахуванням уточнень. Відповідач в судове засідання не з»явився, належним чином повідомлявся судом про день та час розгляду справи за відомим суду місцем його реєстрації. Суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності за наявності зібраних по справі матеріалів. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечували також позивач та представник позивача в судовому засіданні. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем 06.04.2016 року було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач позичив відповідачу 36 000 грн. 00 коп., які відповідач зобов»язався повернути в строк до 20.04.2016 року. За вказані грошові кошти відповідач зобов'язався відремонтувати належний позивачу транспортний засіб, який був пошкоджений результаті дорожньо - транспортної пригоди. Посилаючись на особисті обставини, відповідач попросив відстрочити строк виконання зобов'язання до 27.04.2016 року за який пообіцяв повністю завершити ремонт автомобіля, або повернути грошові кошти. У зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за договором позики від 06.04.2016 року на його адресу 20.05.2016 року була надіслана претензія щодо необхідності повернення боргу. Однак вимога виконаною не була. Зважаючи на те, що відповідач не повернув позивачу в повному обсязі суму боргу, останній був вимушений звернутися до суду, просив суд про стягнення з відповідача на його користь, з урахуванням уточнень, суму боргу за договорами позики від 06.04.2016 року в розмірі 36 000 грн. 00 коп., 3% річних від простроченої суми в розмірі 454 грн. 43 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 1 320 грн. 00 коп., а також судові витрати. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов"язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає другій стороні ( позичальникові) у власність грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Вищевказаний договір позики від 06.04.2016 року був укладений сторонами відповідно до вимог діючого законодавства, підписаний відповідачем, не визнаний недійсним і є чинним на момент розгляду справи. Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В частині позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу, то судом було встановлено наступне. На підтвердження витрат на правову допомогу представником позивача було надано копію договору № 1 про надання юридичних послуг від 01.06.2016 року (а.с. 10-11), копію квитанції № 0.0.561692448.1 від 02.06.2016 року про оплату юридичних послуг (а.с. 12). Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Право на правову допомогу також закріплено і статтею 27 ЦПК України. Згідно вимог ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких належать і витрати на правову допомогу. Виходячи зі змісту ст.ст. 56, 84 ЦПК України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи. Представником позивача [PERSON] у суді був [PERSON], який здійснював представництво інтересів на підставі довіреності (а.с. 13). В матеріалах справи в наявності є договір №1 про надання юридичних послуг від 01.06.2016 року, передбачений ст.ст. 27, 31ЦПК України та положень ч.2 ст.56 ЦПК України. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 1 320 грн., що підтверджується відповідно копією квитанції про витрати позивача на правову допомогу. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved