Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, яким просить винести обмежувальний припис щодо [PERSON] , заборонивши йому наближатися ближче ніж на 100 метрів до її місця проживання, заборонити вести листування, телефонні переговори з нею, або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, заборонити особисто і через третіх осоіб розшукувати її та їхніх спільних дітей, якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому для [PERSON] , переслідувати їх та в будь - який спосіб спілкуватися з ними. В обґрунтування заяви [PERSON] посилається на те, що між ними Теребовлянським районним судом розірвано шлюб. Після цього, [PERSON] систематично вчиняв скандали, які не були зафіксовані. Разом з тим Теребовлянським районним судом [PERSON] неодноразово було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173 -2 КУпАП- вчинення домашнього насильства. Крім того, зазначила, що він і надалі чинить психологічний тиск не неї та на їхніх дітей. Таким чином, вважає що вона та діти, є особами, які зазнають домашнього насильства. В судовому засіданні заявник та її представник заяву підтримали із мотивів, викладених у ній, просять її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з"явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду. Перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до переконання про підставність заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017№2229-VIII домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоровю особи. Згідно з положеннями п. 4 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема, мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя). Положеннями ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону №2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обовязків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби звязку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Судом встановлено, що Теребовлянським районним судом розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Від спільного подружнього життя сторін народилися діти [PERSON] , [PERSON] , які є неповнолітніми. 27 березня 2020 року, 17 червня 2020 року Теребовлянським районним судом [PERSON] , [INFO] , був підданий адміністративному стягненню у виді штрафу за ч.1,2 ст.173 - 2 КУпАП, а саме за те, що вчиняв домашнє насильство відносно колишньої дружини [PERSON] . Зі змісту заяви про видачу обмежувального припису вбачається, що [PERSON] і надалі чинить психологічний тиск на заявника, в тому числі і на їхніх дітей. Таким чином, суд вважає доведеним факт, що [PERSON] вчиняє домашнє насильство щодо [PERSON] , є високим вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис. В той же час судом не здобуто доказів, що [PERSON] вчиняє домашнє насильство щодо своїх неповнолітніх дітей. З врахуванням практики Європейського Суду з прав людини, суд вважає, що вжиті заявником розумні заходи для її захисту та покарання винного не надали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявника. Тому заяву слід задовольнити. Суд погоджується із доводами заявника, що саме наведені нею у заяві види обмежувальних приписів будуть забезпечувати дієвий та ефективний захист від кривдника.

Outcome: approved