Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

В серпні 2020 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та у зв`язку з професійним захворюванням. Мотивуючи свою заяву тим, перебуває в трудових відносинах з відповідачем по справі. 17.11.1990 року з ним трапився нещасний випадок, внаслідок якого отримав тілесні ушкодження. У зв`язку з травмою ока йому було проведено операцію. Висновком ЛТЕК від 28.03.1991 року йому визначили 25 % втрати професійної працездатності без встановлення групи інвалідності. При неодноразових переоглядах Висновком МСЕК від 05.06.2000 року позивачу було визначено 40 % втрати професійної працездатності та встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку з трудовим каліцтвом. Через шкідливі і тяжкі умови праці позивач отримав професійне захворювання. При переогляді 24.02.2011 року Висновком МСЕК йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності 25% по хронічному професійному захворюванню, 40% у зв`язку з трудовим каліцтвом та підтверджено ІІІ групу інвалідності - БЕЗСТРОКОВО. Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я і йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що через постійний біль порушено звичайний уклад його життя, постійно відчуває біль у грудях та недостатність зору, що призводить до зниження якості життя та зменшення благ. Тривалий час лікування позбавляє позивача вести повноцінний спосіб життя, що призводить до психологічного дискомфорту, тривоги, дратівливості, порушення душевної рівноваги. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 165 305 грн., яку просив стягнути з відповідача. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.08.2020 року позовну заяву прийнято до свого провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі доказами. Представниця відповідача ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» - адвокат Кукуруза Д.С. скористалася правом надання відзиву в якому просила в позовних вимогах [PERSON] відмовити в повному обсязі. В якому зазначила, що первинно висновком ЛТЕК від 28 березня 1991 року позивачу встановлено 25 % втрати професійної працездатності (по трудовому каліцтву), однак в період дії Цивільного Кодексу в редакції 1963 року, яка станом н березень 1991 року, не передбачала права потерпілих на відшкодування моральної шкоди. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з отриманням професійного захворювання зазначила, що з медичних документів які долучені до матеріалів справи чітко вбачається, що первинно позивачу встановлена стійка втрата працездатності у відсотків в 2001 році. З 2001 року по 2006 рік обов`язком відшкодування потерпілим шкоди, завданої ушкодженням здоров`я в наслідок професійного захворювання покладалося на Криворізьке відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області. Вказала, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» не є правонаступником шахти «Гігант» ВО «КРИВБАСРУДА», а тому на нього не може бути покладено обов`язку щодо відшкодування позивачу моральної шкоди за період роботи на шахті «Гігант». Акцентувала увагу суду щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум моральної шкоди, яка виплачується за рішенням суду. Після ознайомлення з витребуваними доказами, вказали, що належним відповідачем по справі є Фонд соціального страхування і з нього вже стягнуто моральну шкоду у судовому порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається\~законом\~на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Практика Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25). Судом встановлено, що [PERSON] з 1980 року працював на підприємстві ПАТ «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» на різних посадах, що підтверджується копією трудової книги позивача (а.с. 12-16). 17 листопада 1990 року на підприємстві відповідача стався нещасний випадок при виконанні трудових обов`язків [PERSON] , про що 20.11.1990 року складено акт про нещасний випадок, згідно висновку комісії причинами нещасного випадку стала відсутність засобів індивідуального захисту (а.с.17-18). Відповідно до Акту розслідування професійного захворювання від 25.05.2001 року причинами професійного захворювання стало тяжка праця на протязі 10 років 8 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, а саме підвищеної запиленості повітря, несприятливий мікроклімат в підземних умовах (а.с. 19). При первинному огляді 16 травня 1991 року [PERSON] Висновком ЛТЕК первинно визначено 60 % втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом (а.с. 60) Довідкою ЛТЕК від 05.06.2000 року позивачу встановлено 40% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності БЕЗСТРОКОВО по зору, регрес (а.с. 21-22). Згідно висновку МСЕК від 23.07.2001 року йому первинно встановлено 15 %\~втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, з наступним переоглядом та\~40 %\~втрати професійної працездатності безстроково (у зв`язку із трудовим каліцтвом акт від\~20.11.1990\~року) (а.с. 91) При переогляді 24.02.2011 року Висновком МСЕК позивачу визначено 65% втрати професійної працездатності з яких - 25 % по хронічному професійному захворюванню та 40% у зв`язку з трудовим каліцтвом та встановлено ІІІ групу інвалідності, з 24 лютого 2011 року - БЕЗСТРОКОВО (а.с. 23) Статтею 153 КЗпП України, передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Згідно\~ст.173 КЗпП України\~шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. У п.13\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз`яснено, що відповідно до\~статті 2371 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 2371 КЗпП України). Разом з\~тим,\~моральна шкода,\~завдана каліцтвом\~або іншим\~ушкодженням здоров`я,\~може бути\~відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина перша\~статті 1168 ЦК України). За змістом частин 1, 5 статті 23 ЦК України: кожна\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 р. №392/584/16ц. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 вересня 2006 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2007 року (справа № 22 ц-10 249/2007) позовні вимоги [PERSON] до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кривому Розі про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків, задоволені частково. Зокрема, вказано, що "... Згідно висновку МСЕК від 23.07.2001\~року йому первинно встановлено\~15 %\~втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, з наступним переоглядом та\~40 %\~втрати професійної працездатності безстроково (у зв`язку із трудовим каліцтвом акт від\~20.11.1990\~року)....Факт спричинення\~моральної шкоди\~позивачу у\~зв`язку\~з травмуванням\~та професійним\~захворюванням,\~встановлений в\~судовому засіданні. ( а.с. 113-114). Отже, позивачем заявлялись вимоги про стягнення моральної шкоди спричиненої як з травмування, так і з професійного захворювання. Стягнуто з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кривому Розі на користь позивача одноразово 10000 грн. в рахунок відшкодування за спричинену моральну шкоду (а.с.115). З відповіді Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області вбачається, що рішення щодо стягнення моральної шкоди виконано у повному обсязі, що також підтверджено копією постанови Фонду про призначення виплат від 06 березня 2007 року (а.с.116-117). Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно\~ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1\~ст. 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідачем надано належні і допустимі докази того, що позивачу вже була відшкодована моральна шкода, завдана ушкодженням його здоров`я, як в наслідок отриманого професійного захворювання, так і в наслідок нещасного випадку, який стався із позивачем, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки вони суперечать нормам ч.1\~ст.1168 ЦК України. Згідно ч. 6\~ст.141 ЦПК України\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed