Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач звернувся в суд із зазначеним позовом до відповідачів. В обґрунтування позову посилається на те, що він, з 28.12.2012 і дотепер, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 23.12.2011 між ним та [PERSON] , є власником земельної ділянки площею 1,9999 га з кадастровим номером 3222081400:01:005:0089 з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», яка розташована за адресою Київська область Іванківський район Страхоліська сільська рада. Право власності на цю земельну ділянку підтверджується відміткою нотаріуса на державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 276677 про перехід права власності та державну реєстрацію Управлінням Держкомзему у Іванківському районі Київської області в поземельній книзі 28.12.2012 за № 3222081400010050089:3:02. 12.01.2021 з інформації, яка міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно він дізнався про наявність обтяження у вигляді арешту, накладеного на належну йому земельну ділянку. Підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника № 56851936 від 06.11.2018, винесена Обухівським МРВДВС ГТУЮ у Київській області відносно боржника [PERSON] . Запис про арешт внесений до відповідного реєстру 13.11.2018 державним реєстратором Поліщук В.С., індексний номер 44009031. Обтяження встановлено в інтересах [PERSON] , а особою, майно якої обтяжується, є [PERSON] . Позивач звертався до Обухівським МРВДВС ГТУЮ у Київській області із заявою про порушення порядку накладення арешту, додавши документи, які підтверджують його право власності на обтяжену земельну ділянку. Однак, отримав 08.04.2021 відповідь, у якій зазначено, що зняти накладений арешт неможливо, так як згідно відповіді ГУ Держгеокадастру у Київській області від 14.08.2018 ця земельна ділянка зареєстрована за [PERSON] . Позивач стверджує, що наданими ним документами достовірно підтверджується його право власності на зазначену земельну ділянку. Тому, її обтяження шляхом накладення арешту має бути зняте судом у відповідності до ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», так як накладений арешт порушує його право приватної власності. Позивач, з урахуванням, зміни предмету позову, просив: зняти арешт із земельної ділянки, що був накладений ВДВС відносно боржника [PERSON] та скасувати відповідній запис у реєстрі. Рух справи 19.05.2021 надійшла позовна заява. 24.05.2021 у справі відкрите провадження, витребувано у ВДВС копії матеріалів виконавчого провадження. Підготовче судове засідання призначене на 24.06.2021. 18.06.2021 надійшла заява позивача про зміну предмета позову. 24.06.2021 судове засідання закрите підготовче судове засідання. Розгляд справи призначений на 23.07.2021. 23.07.2021, у зв`язку з неявкою відповідачки, розгляд справи відкладений на 18.08.2021. Позиції сторін Позивач у судове засідання не з`явився. Його представник, адвокат Сидорченко М.О., надіслав заяву, що позов підтримує, просить справу розглядати без участі позивача та його представника. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з*явився. Про день і час слухання справи повідомлений вчасно, належним чином. Написав заяву, що позовні вимоги визнає. Просить справу розглядати без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з*явилась, надіславши до суду заяву, у якій просила суд проводити розгляд справи без її участі, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною і не має змоги прибути до суду. Вимоги, викладені у позовній заяві не визнає повністю і просить відмовити у їх задоволенні. При цьому мотивів своєї позиції не виклала. Відзиву на позов не подала. Представник третьої особи у судове засідання не з*явився. Про день і час слухання справи повідомлено вчасно, належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. На виконання ухвали суду надіслали копію матеріалів виконавчого провадження, які були витребувані ухвалою суду від 24.05.2021. Встановлені судом обставини та відповідні їм правовідносини. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено наступне. [PERSON] на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку серії ЯК № 276677 від 21.11.2011 належала земельна ділянка розміром 1,9999 га, розташована за адресою Київська область, Іванківський район Страхоліська сільська рада. 23.12.2011 року [PERSON] та [PERSON] уклали між собою договір купівлі-продажу зазначеної вище земельної ділянки з кадастровим номером 3222081400:01:005:0089, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. (зареєстровано в реєстрі за № 3434). При цьому у договорі зазначено, що , відповідно до ст. 182 ЦК України право власності на земельну ділянку підлягає державній реєстрації в Управлінні Держкомзему в Іванківському районі Київської області. Як вбачається з відмітки на державному акті про право власності на земельну ділянку серії ЯК № 276677 від 21.11.2011, реєстрація договору купівлі-продажу Управлінням Держкомзему в Іванківському районі Київської області проведена в поземельній книзі 28.12.2012 за № 3222081400010050089:3:02. Проте, 13.11.2018 державним реєстратором Обухівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області Поліщук В.С. була проведена реєстрація обтяження земельної ділянки площею 1,9999 га з кадастровим номером 3222081400:01:005:0089 з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», як майна боржника, [PERSON] , в інтересах [PERSON] . Як зазначено у інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухому майно… № 240088955 від 12.01.2021 відповідне обтяження здійснене на підставі відповіді ГУ Держгеокадастру у Київській області, яка надійшла на запит державного виконавця про те, що за боржником, [PERSON] , зареєстрована земельна ділянка. 15.01.2021 позивач звертався до начальника Обіхівського міськрайонного ВДВС Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) з проханням зняти накладений на належну йому земельну ділянку. З відповіді, яка надійшла позивачу на це звернення вбачається, що йому відмовлено у знятті накладеного арешту, оскільки за інформацією, яка була отримана на день його накладення з ГУ Держгеокадастру від 14.08.2018 земельна ділянка з кадастровим номером 3222081400:01:005:0089 зареєстрована за [PERSON] . Копія цієї відповіді додана до листа. Задля усунення приріч, на запит суду було отримано відповідь з ГУ Держагеокадастру від 14.06.2021, з якої слідує, що власником земельної ділянки з кадастровим номером 3222081400:01:005:0089 є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23.12.2011. Реєстрація права власності [PERSON] здійснена в поземельній книзі Державного земельного кадастру 28.12.2012, про що свідчить відмітка у державного акті від 21.11.2011. Відповідні документи у копіях додані. На виконання ухвали суду від 24.05.2021, з Обухівського МВДВС до суду надійшла копія виконавчого провадження щодо стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] коштів на утримання їх малолітнього сина на підставі виконавчого листа № 372/2691/17, виданого на підстав рішення Обухівського районного суду Київської області від 06.11.2017. Тобто, зазначене рішення, як і виконавчий лист, видані значно пізніше, ніж право власності на земельну ділянку перейшло від [PERSON] до [PERSON] за договором купівлі-продажу від 23.12.2011. Виконавче провадження № 56851936 відкрите 26.07.2018. У зв`язку з отриманням некоректної інформації з ГУ Держгеокадастру від 14.08.2018 за № 8-10-0.222-12804/2-18 про належність земельної ділянки з кадастровим номером 3222081400:01:005:0089 [PERSON] , постановою головного державного виконавця Дубіка В.С. на зазначену земельну ділянку було накладено арешт, а рішенням державного реєстратора Обухівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області Дубік В.С. була проведена реєстрація зазначеного обтяження, що підтверджено і в інформаційній довідці з Державного реєстру № 145093464 від 13.11.2018. Згідно з п. 1, 2 Постанови Кабінету Міністрів від 09 жовтня 2019 року №870 «Деякі питання територіальних органів міністерства юстиції», ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 1, включаючи Головне територіальне управління юстиції у Київській області. Пунктом 2 вказаної Постанови Кабінету Міністрів, утворено як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 2, включаючи Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ). Тобто, Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) фактично є правонаступником Головного територіального управління юстиції у Київській області. Відповідно до положень ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки їх порушення. Перелік способів захисту прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Статтею 41\~Конституції України\~регламентовано,\~що кожен\~має право\~володіти,\~користуватися і\~розпоряджатися своєю\~власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з приписами ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст.125,126 ЗК України, в редакції від 22.12.2011 року, які були чинними на момент укладання зазначеного вище договору купівлі-продажу земельної ділянки, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗКУ). Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 126 ЗКУ). Ч.2 ст. 126 ЗК України було визначено, що «Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: а) \~ \~ \~ \~цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою-угодою; б) \~ \~ \~ \~свідоцтвом про право на спадщину». Як зазначено у частині 6 ст.126 ЗКУ, при набутті права власності на земельну ділянку на підставі документів, визначених частиною другою цієї статті, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки (абз. 1 ч.6 ст.1263КУ). На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід (абз. 2 ч.6 ст. 126 ЗКУ). Орган, який здійснює реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, робить відмітку про реєстрацію прав на земельну ділянку на підставі документа про відчуження, складеного та посвідченого в порядку, встановленому законом, протягом 14 днів з дня подання до цього органу зазначеного документа ( абз. 4 ст. 126 ЗПК України). Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004р. № 1952-ІУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майнова їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1)реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2)на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Згідно з п. 4 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 7 липня 2011 року № 3613-УІ, який набрав чинності з 01.02.2013: «4. У разі якщо земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використанні зареєстровані до набрання чинності цим Законом у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення. - Відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, що містяться в документації із землеустрою та оцінки земель, затвердженої та переданої до Державного фонду документації із землеустрою до 1 січня 2013 року, підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру на безоплатній основі центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, та його територіальними органами відповідно їх до повноважень». Як встановлено судом, позивач та відповідні органи дотримались зазначених вище норм. Відтак, позивач з 28.12.2012 є власником земельної ділянки з кадастровим номером 3222081400:01:005:0089, яка розташована за адресою Київська область, Іванківський район Страхоліська сільська рада. Проте, наявність накладеного державним виконавцем арешту на це нерухоме майно, порушує його право власності. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини визначено ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Згідно ч.1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на момент внесення державним реєстратором запису про арешт земельної ділянки, «арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення». Тобто, арешт майна може застосовуватися виключно щодо майна, належного особі, яка набула статусу боржника. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не божникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника, арешт з такого мана знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Таким чином, позивач є заінтересованою особою, в інтересах якої може бути припинено обтяження. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстр прав складається з розділів, спеціального розділу, бази даних заяв та реєстраційних справ в електронній формі. Невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав є Реєстр прав власності на нерухоме майно, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державний реєстр іпотек. Статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод регламентовано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За приписами ст. ст. 13, 76, 80, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд ще раз звертає увагу на те, що відповідачка [PERSON] заперечуючи проти позовних вимог, жодних доказів в обґрунтування таких заперечень не надала. В той же час, позивач надав суду правовстановлюючі документи, які підтверджують той факт, що саме він з 28.12.2012 (після державної реєстрації договору купівлі-продажу) є власником земельної ділянки площею 1,9999 га, кадастровий номер 3222081400:01:005:0089, цільове призначення «для ведення особистого селянського господарства», що розташована за адресою Київська область Іванківський район Страхоліська сільська рада. А тому, обтяження цього майна, у зв`язку з наявністю боргів попереднього власника, який на час відчуження ще навіть не був боржником, порушує права позивача, який до цих боргів немає жодного відношення. Враховуючи наведене, встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, а право власності позивача на земельну ділянку, підлягає судовому захисту шляхом зняття з нього арешту та скасування державної реєстрації обтяження у вигляді арешту на земельну ділянку.

Outcome: approved