Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька. В якому прохала: прийняти позовну заяву до розгляду; надати дозвіл [PERSON] на оформлення проїзного документа для виїзду за кордон малолітнім :[PERSON], [PERSON], [PERSON]; без згоди їхнього батька [PERSON], строком дії до досягнення дітьми повноліття; надати дозвіл [PERSON] на тимчасовий виїзд за межі території України громадян України малолітніх : [PERSON], [PERSON], [PERSON], без згоди та супроводу батька [PERSON] до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення дітьми повноліття В обґрунтування позову зазначила, що шлюб між сторонами розірвано рішенням Октябрського районного суду м. Полтава від 03 лютого 2015 року. Від даного шлюбу сторони мають малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. За рішенням суду місце проживання дітей після розлучення визначено разом із позивачкою. В даний час всі діти проживають разом із позивачкою, котра матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. З часу розірвання шлюбу відповідач [PERSON] участі у вихованні та догляді за дітьми не бере, розвитком дітей не цікавиться, матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Відповідач категорично відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітніх дітей за кордон для їх відпочинку та оздоровлення. Крім того, виїзд дітей за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дітей та добре позначиться на їх духовному та інтелектуальному розвитку, як особистостей. Вважає, що така позиція відповідача шкодить інтересам їхніх спільних трьох дітей та не сприяє їхньому всебічному та гармонійному розвитку, порушує права дітей та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. [PERSON] неодноразово уточнювала позовні вимоги та 01.03.2017 надала суду уточнену позовну заяву. В якій остаточно прохала: надати дозвіл [PERSON] на оформлення проїзного документа для виїзду за кордон малолітньому [PERSON], [INFO], малолітній [PERSON], [INFO], малолітньому [PERSON], [INFO], без згоди їхнього батька [PERSON] строком дії до досягнення дітьми шістнадцятирічного віку; надати дозвіл [PERSON] на тимчасовий виїзд за межі території України громадян України малолітньому [PERSON], [INFO], малолітній [PERSON], [INFO], малолітньому [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON] до країн: Італія, Іспанія, Франція, Великобританія. Турція, Єгипет, Греція, Німеччина, Угорщина, Грузія, Ізраїль, Російська Федерація, Швейцарія, Вірменія, Білорусь, Бразилія, Болгарія, Черногорія, Кіпр, Латвія, Литва, Люксембург, Мальта, ОАЕ, Португалія, США, Таїланд, Фіджі, Хорватія, Чехія, Японія до досягнення дітьми шістнадцятирічного віку. 17 березня 2017 року ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ПН Полтавського МНО Дробітько В.В. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримала. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON]до суду 17 березня 2017 року та 13 квітня 2017 року не з'явився, будучи належним чином повідомлений (ст.76 ЦПК України), шляхом отримання судових повісток, про час та місце розгляду справи та не надав суду дані про причину неявки. (а.с.43, 48, 61) В судове засідання з'явився представник третьої особи - служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Полтаві ради за дорученням [PERSON], котрий при винесенні рішення поклався на розсуд суду та прохав врахувати інтереси дітей. Третя особа ПН Полтавського МНО Дробітько В.В. в судове засідання не з'явилася, надіславши суду лист про розгляд справи без її участі, зазначивши, що при винесенні рішення покладається на розсуд суду. (а.с.67) Відповідно до ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши представника позивача, представника третьої особи служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської (Октябрської) районної у м. Полтаві ради, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову повністю. Встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави у справі №554/15500/14-ц від 03.02.2015 позов задоволено повністю. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO] залишено проживати разом з матір'ю [PERSON] Після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] залишити [PERSON], прізвище [PERSON] залишити [PERSON]. Рішення набрало чинності (а.с.14) Відповідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як слідує із рішення, батьками малолітніх : [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], є [PERSON] - батько; [PERSON] - мати. [PERSON] має намір вивезти дітей за кордон для покращення їх здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, у зв'язку з чим звернулася до ПН Полтавського МНО Дробітько В.В. з метою оформлення заяви на тимчасовий виїзд до Узбекистану малолітніх дітей. (а.с.52) На виклик ПН Полтавського МНО Дробітько В.В. з метою оформлення заяви на тимчасовий виїзд до Узбекистану малолітніх дітей відповідач [PERSON] не з'явився. (а.с.51) Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20.11.1989, яка набрала чинності для України 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Згідно ст.141 СК України, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.2 ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. За змістом ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 за №57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 №724), виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до підпунктів 1, 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску. Таким чином, вищевказані вимоги закону дають підстави для висновку, що законодавцем надано право суду приймати рішення щодо виїзду дитини за кордон при умові строкової конкретно визначеної поїздки з зазначенням країни та часу перебування, та відмови одного з батьків у надані згоди на цей виїзд. Згідно ст.57 ЦПК України доказами в цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. У відповідності до вимог ст.10 ч.3 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна надати суду докази своїх вимог та заперечень. Виходячи із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язанна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При цьому, суду позивачем та представником позивача не надано доказів та судом не встановлено, щодо необхідності та терміну вивезення дітей за кордон, не надано відповідного медичного висновку про те, що діти потребують лікування та оздоровлення за кордоном, а якщо потребують, то в якій країні та з яким кліматом, не обґрунтовано на майбутнє необхідність виїзду до досягнення дітьми повноліття, не зазначені конкретні відомості щодо країн, адреси курортних закладів та родичів. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову за недоведеністю. Судовий збір сплачений позивачем при подачі позову складає 640 грн. (а.с.66). Відповідно до ст. 88 ЦПК України у зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed