Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору від 21.12.2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав, грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками банку не надавав та станом на 30.01.2014 року має заборгованість у розмірі 21916,24 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 5000 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 12016,38 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 4899,86 грн., штрафу (фіксованої) частини у сумі 250 грн. та штрафу (процентної складової) в сумі 784,35 грн. Судовим наказом Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 24.11.2008 року з відповідача на користь позивача було стягнуто 6229,31 грн., тобто на даний час заборгованість становить 16721,28 грн. Оскільки вирішити спір в добровільному порядку неможливо позивач вимушений звертатись до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з'явився, заявив клопотання, просить справу розглянути у його відсутності, позов задовольнити, не заперечує проти винесення по справі заочного рішення. В судове засідання відповідач не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку вважається, що судовий виклик вручений їм належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів в порядку ст. 169 ЦПК України. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу відповідно до вимог ст. 197 ЦПК України не здійснюється. Суд, дослідивши заяву та матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. У судовому засіданні встановлено, що предметом спору в даній справі є кредитні правовідносини. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, що 21.12.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.9). Судом встановлено, що кредитний договір укладено у письмовій формі, підписано сторонами по справі, зміст правочинів не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства і на підставі статті 629 ЦК України цей договір є обов'язковим для виконання. Статтею 204 ЦК України проголошена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідач порушив умови кредитного договору і станом на 30.01.2014 року має заборгованість у розмірі 21916,24 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 5000 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 12016,38 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 4899,86 грн., штрафу (фіксованої) частини у сумі 250 грн. та штрафу (процентної складової) в сумі 784,35 грн. Судовим наказом Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 24.11.2008 року з відповідача на користь позивача було стягнуто 6229,31 грн. (а.с.4). Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та у строк, визначений в договорі. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (позивач) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові (відповідачеві) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що позивач в повному обсязі виконав умови договору, а відповідач в односторонньому порядку ухиляється від виконання умов кредитного договору, а саме не сплачує заборгованість у строки та в розмірах, передбачених вказаним договором, що підтверджується вищезазначеними доказами по справі, наданими позивачем. Статтею 625 ч.1 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. У відповідності до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України „Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом". У матеріалах справи відсутні будь-які об'єктивні дані, що відповідач вживав заходів для належного виконання зобов'язання по даним правочинам, у зв'язку з чим порушення зобов'язання визнається судом таким, що сталося з її вини. Згідно ст.ст. 1,10 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.129 Конституції України одним із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Частиною 1 ст. 58 ЦПК передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч.2 ст.59 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved