Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

Позивач звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовними вимогами, в яких просив суд: - скасувати державну реєстрацію від 18.05.2012 р. договору суперфіцію про право користування земельною ділянкою (кадастровий номер: 2310100000:03:021:0095; адреса: [ADDRESS] ) для забудови, сторонами в якому є [PERSON] (власник земельної ділянки) та [PERSON] . - скасувати свідоцтво про право власності (серія та номер: [NUMBER], видане 31.03.2015, видавник: Реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції Запорізької області) на житловий будинок, літ.А-2, (загальна площа (кв.м): 221.9, житлова площа (кв.м): 118.7), розташований на земельній ділянці (кадастровий номер: 2310100000:03:021:0095) за адресою: [ADDRESS] . - скасувати запис про право власності (Номер запису про право власності: 9238547 Дата, час державної реєстрації: 27.02.2015) на житловий будинок, літ.А-2, (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 610072623101; Загальна площа (кв.м): 221.9, житлова площа (кв.м): 118.7), розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя (с. Ярошенко А.Г . ) від 25.08.2009 року по справі № 2-3514/2009 за заявою позивача було накладено арешт на земельну ділянку, кадастровий номер: 2310100000:03:021:0095 (далі по тексту - земельна ділянка), власником якої є [PERSON] та відомості про цей арешт були внесені державним виконавцем до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна. Цей арешт залишається чинним і на теперішній час. В подальшому рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2009 року у зазначеній справі № 2-3514/2009 було задоволено позов, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 452 820 гривень. Для виконання цього рішення двічі відкривалося виконавче провадження і двічі державний виконавець виносив постанову про повернення виконавчого документу. У 2017 році виконавче провадження було відкрито знову і здійснюється на теперішній час. Під час здійснення виконавчого провадження постановою державного виконавця від 13.08.2010 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження було накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON] , відомості про цей арешт були внесені державним виконавцем до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, цей арешт залишається чинним і на теперішній час. Складові елементи арешту майна, визначені в Законі України «Про виконавче провадження» є опис, оголошення заборони розпоряджатися майном, обмеження в праві користування ним або його вилучення у боржника та передача на зберігання іншим особам. [PERSON] , будучи обізнаною про наявність з 2009 року арешту вищезазначеної земельної ділянки, здійснила незаконні дії, щоб зробити неможливим звернення стягнення на земельну ділянку державною виконавчою службою для погашення заборгованості перед позивачем врамках примусового виконавчого провадження. Недобудований на момент арешту будинок порушував право [PERSON] (стягувача) на погашення боргу за рахунок арештованого нерухомого майна [PERSON] (боржника). Так, [PERSON] набула право власності на земельну ділянку у 2007 році та без оформлення відповідних дозволів почала будувати на цій земельній ділянці будинок. При цьому, [PERSON] , розуміючи, що має невиконані боргові зобов`язання перед [PERSON] та знаючи про накладені арешти на вищезазначену земельну ділянку, свідомо не вчиняла дій для реєстрації її права власності на земельну ділянку в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, а потім з 01.01.2013 р. в Реєстрі речових прав на нерухоме майно. Натомість, [PERSON] та інший відповідач [PERSON] (за домовленістю із [PERSON] ) вчинили низку дій, які призвели до реєстрації у 2015 році за [PERSON] права власності на «новозбудований» ним житловий будинок, який розташований на арештованій з 2009 року земельній ділянці (власник [PERSON] ), а це в свою чергу унеможливлює звернення стягнення на арештовану земельну ділянку. Відбулася така первинна реєстрація на житловий будинок за [PERSON] із порушенням закону (при дотриманні вимог закону це було б неможливо за наявності арешту). Так, з`являється договір суперфіцію у простій письмовій формідатований 2007 роком (арешт з 2009 р.), згідно з яким [PERSON] передає земельну ділянку (арештовану) під забудову [PERSON] Право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцію) визначене ст. 102-1 Земельного кодексу України та ст. 413 Цивільного кодексу України, може виникати на підставі договору, але лише з моменту державної реєстрації права. Зазначений договір суперфіцію на право забудови [PERSON] арештованої земельної ділянки реєструється у 2012 році в Поземельній книзі в управлінні Держкомзему у Запорізькій області. При цьому, в Держкомземі реєструвався лише договір (за наявності арешту це незаконно) і це не можна плутати із державною реєстрацією в «Реєстрі прав власності нерухоме майно» права забудови земельної ділянки (суперфіцій), що стосується оформлення права суперфіціарія на забудову, то відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на 2012 р, а також і на теперішній час), таке право підлягало (є) обов`язковій державній реєстрації та виникало (є) з моменту його (права) реєстрації в «Реєстрі прав власності на нерухоме майно» (з 01.01.2013 р. в реєстрі речових прав). При цьому, речові права (у тому числі суперфіцій), похідні від права власності, можуть бути зареєстровані лише після державної реєстрації права власності або одночасно з ним. Не було зареєстроване і до теперішнього часу вцьому реєстрі за [PERSON] право забудови арештованої земельної ділянки (суперфіцій). [PERSON] не маючи права забудовника(таке право не виникло, про що зазначено вище) на арештованій земельній ділянці, отримав документи на збудований ним (точніше начебто ним, а насправді [PERSON] ) житловий будинок та отримав реєстрацію права власності на цей будинок у державному реєстрі. За відсутності права забудовника, відсутності підстав для затвердження декларації про закінчення будівельних робіт з будівництва будинку по [ADDRESS] , відсутні підстави і для видачі свідоцтва про право власності (документ, який є «похідним» від затвердженої декларації про закінчення будівельних робіт) на цей будинок, а відповідно відсутні підстави для наявності державної реєстрації права власності за [PERSON] на зазначений житловий будинок. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.03.2018 р. відкрито провадження по справі та призначений її розгляд в порядку загального позовного провадження, встановлений строк для надання відповідачами відзиву на позов. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.05.2018 р. прийнята до розгляду уточнена позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про скасування державної реєстрації від 18.05.2012 р. договору суперфіцію, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, визнання самочинним будівництва житлового будинку, в якій останній змінив предмет позову та просить суд: - скасувати державну реєстрацію від 18.05.2012 р. договору суперфіцію про право користування земельною ділянкою (кадастровий номер: 2310100000:03:021:0095; адреса: [ADDRESS] ) для забудови, сторонами в якому є [PERSON] (власник земельної ділянки) та [PERSON] ; - скасувати повністю Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 20405872 від 31.03.2015 14.42.08, державного реєстратора Запорізького міського управління юстиції Нікітенко Людмили Олександрівни, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис (номер запису про право власності: 9238547 Дата, час державної реєстрації: 27.02.2015) про право власності [PERSON] на житловий будинок, літ.А-2, Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 610072623101; Загальна площа (кв.м): 221.9, житлова площа (кв.м): 118.7), розташований за адресою: [ADDRESS] . - визнати самочинним будівництвом житловий будинок, літ.А-2, розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.09.2018 р. справу призначено до розгляду справи по суті, залучено в якості третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги - Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, а також задоволенні клопотання сторін про витребування доказів по справі, а саме: - від [PERSON] , [PERSON] оригіналів екземплярів договору суперфіцію датованого 01.08.2007 роком; - від Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області наступні відомості та документи: - відомості чи відбувалася 18.05.2012 року (або у іншу дату травня 2012 року) державна реєстрація Договору суперфіцію датованого 2007 роком, (можливо дата Договору 01.08.2007 р.) про право користування земельною ділянкою (кадастровий номер: 2310100000:03:021:0095) для забудови (далі - Договір), сторонами в якому є [PERSON] (власник вказаної земельної ділянки) та [PERSON] (забудовник)? Тобто, чи був зареєстрований зазначений Договір? - інформацію, яким чином, де, на якому носії (у книзі реєстрації, у електронному реєстрі, тощо) та ким (яким органом, посадовою особою) був зареєстрований зазначений Договір, а також, у залежності від способу реєстрації, надати або копії сторінки, на який міститься запис про реєстрацію Договору, або роздрукування з реєстру із інформацією про реєстрацію Договору; - копії документів, на підставі яких була проведена реєстрація цього Договору (у тому числі заяви про реєстрацію, копію Договору, тощо); - інформацію: - чи перевірялася під час реєстрації цього Договору наявність обтяжень, арештів та заборон щодо земельної ділянки (кадастровий номер: 2310100000:03:021:0095); - чи відбувалася, окрім реєстрації Договору, державна реєстрація права забудовника (речового права, суперфіцій) земельної ділянки (кадастровий номер: 2310100000:03:021:0095) за [PERSON] ; Якщо так, то коли, ким (яким органом, посадовою особою), на якому носії (у книзі реєстрації, у електронному реєстрі, тощо) було зареєстровано це право забудовника? - від Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (69002, м.Запоріжжя, вул. Олександрівська, 84, належним чином завірені копії: - свідоцтва про право власності (серія та номер: [NUMBER], видане 31.03.2015. видавник: Реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції Запорізької області) на житловий будинок, літ.А-2, (загальна площа (кв.м): 221.9, житлова площа (кв.м): 118.7), розташований на земельній ділянці (кадастровий номер: 2310100000:03:021:0095) за адресою: [ADDRESS] . а також документів, які подавалися [PERSON] для видачі цього свідоцтва, та рішення державного реєстратора, на підставі якого було видане це свідоцтво; - документів, які подавалися [PERSON] для реєстрації права власності на житловий будинок, літ.А-2, (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 610072623101; Загальна площа (кв.м): 221.9, житлова площа (кв.м): 118.7), розташований за адресою: [ADDRESS] , рішення державного реєстратора, на підставі якого було внесено запис про реєстрацію права власності (Номер запису про право власності: 9238547 Дата, час державної реєстрації: 27.02.2015). - з Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області належним чином завірені копії виконавчих проваджень №20920401, № 55144086. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підставі зазначених в позові. Додатково позивачем надались письмові пояснення до заявлених позовних вимог, в яких зазначено наступне. За [PERSON] не було зареєстровано не лише право забудови (суперфіцій) Земельної ділянки, а навіть сам Договір суперфіцію не був зареєстрований. Позивач ставить під сумнів існування оригіналу Договору суперфіцію, який би був зареєстрований у встановленому законом порядку. Відповідь Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області підтверджує, що у [PERSON] не виникло права забудовника на земельній ділянці. У Договорі суперфіцію не вказане цільове призначення земельної ділянки станом на 2007 рік - «землі під багаторічними засадженнями - сади», а відповідно відсутня істотна умова договору (договір є неукладеним). У 2007 році земельна ділянка із таким цільовим призначенням не могла бути передана під забудову. В матеріалах реєстраційної справи містяться інформаційні довідки зроблені державним реєстратором, в яких державний реєстратор побачив арешт земельної ділянки (запис 2009 року), а далі (у хронологічному порядку) рішення державного реєстратора про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію права власності на житловий будинок із посиланням на те, що необхідно надати постанову про відкриття виконавчого провадження. Надалі, з незрозумілих підстав, державна реєстрація таки була проведена державним реєстратором. Зареєстрований за [PERSON] житловий будинок, розташований на земельній ділянці із кадастровим номером 2310100000:03:021: 0095 , є фактично одним цілісним об`єктом із цією земельною ділянкою (нерозривно пов`язаний з нею). Таким чином, на теперішній час правовий режим земельної ділянки із кадастровим номером 2310100000 : 03:021 : 0095 перебуває у прямій залежності від права власності [PERSON] на житловий будинок, який розташований на цій земельній ділянці, що унеможливлює примусову реалізацію цієї земельної ділянки в рахунок погашення боргу [PERSON] . В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що позивачем невірно обраний спосіб захисту своїх прав, позовні вимоги не обґрунтовані, при ухваленні рішення по справі просив суд врахувати його заяву про застосування строків позовної даності відносно позовних вимог про скасування реєстрації спірного договору суперфіцію та заперечення, зазначені у його відзиві на позовну заяву. У відзиві представником відповідача зазначено, що між сторонами правочину виникли правовідносини, які не стосуються жодного права або інтересу позивача. Накладений судом та державним виконавцем арешт на спірну земельну ділянку, стосується лише заборони та обмеження права розпоряджатись даним майном. Отже, розпорядження по суті є забороною відчуження. Право користування та володіння особи в даному випадку законодавством не передбачене. Станом на час розгляду справи право власності на спірну земельну ділянку, належить [PERSON] , тобто відчуження не сталося, отже жодних порушень законодавства або вимог судового рішення про встановлення обмеження розпорядження, накладених Комунарським районним судом м. Запоріжжя від 25.08.2009 року передання [PERSON] право користування земельної ділянки не відбулося. Органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів у Запорізькій області, станом на 2007-2012 роки, було Головне управління Держкомзему у Запорізькій області та його територіальні управління, зокрема і Управління Держкомзему у місті Запоріжжі Запорізької області. Відповідно до довідки Управління Держкомзему у місті Запоріжжі Запорізької області за 1003/02-01 від 21.05.2012 року, договір суперфіцію, укладений 01.08.2007 року, між [PERSON] та [PERSON] , за № 2310100000:03:021:0095:5:01, був зареєстрований 18.05.2012 року. Також обставина реєстрації вищезазначеного договору підтверджується реєстраційним написом скріпленим печаткою на самому договорі суперфіцію від 01.08.2007 року за 2310100000:03:021:0095:5:01. Тобто державна реєстрація Договору була проведена та на час реєстрації нерухомості вона була чинна.Жодного права або інтересу позивача відповідач [PERSON] не порушував своїми діями, отже заявлений до останнього позов є безпідставним, а обраний спосіб захисту своїх прав обраний позивачем помилково.Сторона [PERSON] жодного відношення до боргових правовідносин між позивачем та відповідачкою [PERSON] не має, не є стороною вищевказаних виконавчих проваджень, при цьому позовні вимоги стосуються особистого майна [PERSON] та можуть порушити його право власності на це майно. Відповідач [PERSON] в судове засідання 05.09.2019 р. не з`явилась, про час, дату та місце слухання повідомлялась. В попередніх судових засіданнях відносно позовних вимог заперечувала, просила відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку їх необґрунтованістю. Представник третьої особи - Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлявся. Суд, вислухав пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини. Відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки 2310100000:03:021:0095 на підставі Актів на право власності на земельну ділянку від 19.03.2007 р., 16.04.2009 р. (Т. 2 а.с.13, 55). Право власності на дану земельну ділянку було зареєстровано в порядку, передбаченому на час здійснення реєстрації, шляхом реєстрації даних Актів в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю Управлінням Держкомзему у м. Запоріжжі Запорізької області. Між відповідачами по справі [PERSON] (суперфіціар) та [PERSON] (суперфіціарій) 01.08.2007 р. укладений договір суперфіцію, який зареєстрований Управлінням Держкомзему у м. Запоріжжі Запорізької області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 18.05.2012 р. за номером 2310100000:03:021:0095:5:01, що підтверджується копією даного договору (оригінал якого був оглянутий судом в судовому засіданні) ( т. 2 а.с. 16-19) та довідки про правовий статус земельної ділянки від 21.05.2012 р. №1003/02-01, виданої Управлінням Держкомзему у місті Запоріжжі Запорізької області Головного управління держкомзему у Запорізькій області (т. 1 а.с.13). Відповідно до даного договору (п.1.1, 1.2., 1.3., 2.1., 3.1.) Суперфіціар надає, а Суперфіціарій приймає в строкове платне користування Земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (надалі - Земельна ділянка) для будівництва та обслуговування житлово - господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) необхідних Суперфіціарію. Метою надання в користування Земельної ділянки є здійснення Суперфіціарієм подальшої експлуатації об`єктів нерухомості, інших господарських споруд, необхідних для їх обслуговування (надалі - Об`єкти нерухомості), з дотриманням цільового призначення наданої в користування Земельної ділянки. Цільове призначення Земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Об`єктом даного Договору є земельна ділянка загальною площею 0,0655 га, кадастровий номер якої 2310100000:03:021:0095. Договір укладено на 15 років. Згідно п. 9.1. Право власності на зведені Суперфіціарієм об`єкти нерухомості на Земельній ділянці відповідно до цього договору належать Суперфіціарію. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25.08.2009 р., постановленої по цивільній справі №2-3514/09, з метою забезпечення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, накладено арешт на вищевказану земельну ділянку (а.с. 8). З витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів (т.1 а.с. 16-19) вбачається, що 01.09.2009 р. на підставі постанови державного виконавця Комунарського ВДВС Запорізького міського управління юстиції Кірєєва про відкриття виконавчого провадження №14512845, накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером 2310100000:03:021:0095, яка належить [PERSON] 06.08.2010 р. Комунарським ВДВС Запорізького міського управління юстиції відкрито виконавче провадження №20920401 на підставі виконавчого листа №2-3514, виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя 15.01.2010 р. про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 451000,00 грн. (т.1 а.с. 9). 20.08.2010 р. в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровані відомості про накладення арешту на все майно [PERSON] на підставі постанови про арешт майна боржника №1299/8/10 винесеної 13.08.2010 р. державним виконавцем Комунарського ВДВС Запорізького міського управління юстиції Абрамовою Н.В. (Т.1 а.с. 16-19). З витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованого станом на 02.02.2018 р. (Т.1 а.с. 11-12) вбачається, що відповідач [PERSON] є власником житлового будинку літ. А-2, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності номер №35713286 виданого 31.03.2015 р. реєстраційною службою Запорізького міського управління юстиції Запорізької області, право власності на даний житловий будинок зареєстроване на підставі рішення про державну реєстрацію права від 31.03.2015 р. №20405872. З наданої, на підставі ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.09.2018 р., копії матеріалів реєстраційної справи про реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS] (т. 2 а.с. 6-43), вбачається, що 27.02.2015 р. відповідач [PERSON] звернувся доРеєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області із заявою про здійснення реєстрації права власності на даний житловий будинок. До даної заяви надані копії: Державного Акту серія ЯЗ №316625 від 07.07.2009 р. на право власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер якої 2310100000:03:021:0095, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); рішення Запорізької міської ради від 16.04.2009 р. №61/219 про зміну цільового призначення вищезазначеної земельної ділянки з «ведення садівництва» на «будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд»; вищевказаного договору суперфіцію; довідок Садівничого товариства «Вторчермет» від 25.02.2015 р. про відсутність заборгованості перед даним товариством у власника вищезазначеної земельної ділянки [PERSON] та забудовника [PERSON] ; Декларації про готовність до експлуатації об`єкта - садибного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого на земельній ділянці [ADDRESS], яка зареєстрована 27.12.2012 р. за №180 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області, Розпорядження голови Районного адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 14.01.2015 р. №10 р про присвоєння поштової адреси житловому будинку по [ADDRESS] , площею 0,0655 га в Садівничому товаристві « Вторчермет », згідно якого даному будинку присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] ; копію технічного паспорту на даний житловий будинок, в якому [PERSON] зазначений користувачем даного будинку. 19.03.2015 р. державним реєстратором Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції в Запорізькій області Нікітенко Л.О. винесено рішення про зупинення розгляду заяви [PERSON] про державну реєстрацію прав власності на вищезазначений житловий будинок, в зв`язку з неподанням заявником необхідних документів, а саме: постанови про відкриття виконавчого провадження 14512845 від 01.09.2009 р. Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ. У зв`язку з наданням [PERSON] листа Комунарського ВДВС ЗМУЮ від 27.03.2015 р. даному державному реєстратору, останньою винесені рішення 31.03.2015 р. №20405474 та 20405872 про відновлення розгляду заяви [PERSON] про реєстрацію права власності на вищевказаний будинок, а також про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . На підставі даного рішення [PERSON] видано свідоцтво про право власності на даний житловий будинок та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності. З копії матеріалів виконавчого провадження №55144086, наданих Комунарським відділом державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції (Т. 2 а.с. 49-191), вбачається, що з 15.11.2017 р. Комунарським ВДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області знову відкрито виконавче провадження №55144086 на підставі вищезазначеного виконавчого листа №2-3514 виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 451000,00 грн. та здійснюється примусове його виконання. 17.11.2017 р.в Єдиному реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (т.1 а.с. 16-19) зареєстровані відомості про накладення арешту на вищезазначену земельну ділянку на підставі постанови про арешт майна від 15.11.2017 р. №55144086, винесеної державним виконавцем Комунарського ВДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Недєльською О.Г. Згідно з листом Комунарського ВДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 11.04.2018 р. №33863 відносно надання копії матеріалів виконавчого провадження №20920401, витребуваних ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.09.2018 р., надати дані матеріали виконавчого провадження за № 20920401 не виявляється можливим, оскільки дане виконавче провадження у відповідності до даних системи виконавчих проваджень завершено 01.02.2013 року на підставі Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на момент процесуального документа, відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого Наказом юстиції України N 2274/5 від 25.12.2008 яким передбачено, що строк зберігання виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки. Відповідно до відповіді Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 08.10.2018 р., наданої на підставі ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.09.2018 р. (т. 2 а.с. 46-47), у Державному земельному кадастрі відсутні відомості про державну реєстрацію договору суперфіцію щодо земельної ділянки за кадастровим номером 2310100000:03:021:0095. Суд критично відноситься до наданої Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області інформації враховуючи те, що відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення реалізації прав на нерухоме майно та їх обтяжень при їх державній реєстрації» N 4152-VI від 9 грудня 2011 року вбачається, що був змінений строк набрання чинності Закону України «Про державний земельний кадастр» з 01.01.2012 р. на 01.01.2013 р. Таким чином, положення Закону України «Про державний земельний кадастр», на час державної реєстрації Управлінням Держкомзему у місті Запоріжжі Запорізької області Головного управління Держкомзему у Запорізькій області оспорюваного договору суперфіцію у травні 2012 р., ще не були чинними. Враховуючи положення Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр», відомості про вищезазначену реєстрацію даного речового права мала бути перенесена до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення. Згідно з положеннями ст. 102-1 Земельного кодексу (в редакціях чинних на день укладення спірного договору суперфіцію та його реєстрації), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникає на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України. Укладення договорів про надання права користування земельною ділянкою для забудови здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 213 ЦК України (в редакціях чинних на день укладення спірного договору суперфіцію та його реєстрації), власник земельної ділянки має право надати її в користування іншій особі для будівництва промислових, побутових, соціально-культурних, житлових та інших споруд і будівель (суперфіцій). Таке право виникає на підставі договору або заповіту. Згідно з положеннями ст. 182 ЦК України (в редакціях чинних на день укладення спірного договору суперфіцію та його реєстрації), право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 210 ЦК України (в редакціях чинних на день укладення спірного договору суперфіцію та його реєстрації), правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом. Згідно з положеннями ст.ст. 4, 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 2004 р. (в редакціях чинних на укладення спірного договору суперфіцію та його реєстрації),обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних осіб, в тому числі і право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Державна реєстрація прав проводиться на підставі, в тому числі і договорів, укладених у порядку, встановленому законом. З положень Указу Президента України від 17 лютого 2003 року «Про заходи щодо створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру», (в редакції, яка діяла на момент укладення та реєстрації спірного договору суперфіцію) та Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» від 11.02.2010 р. з урахуванням подальших змін (п. 3 «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ») вбачається, що до 01.01.2013 р., в тому числі станом на 18.05.2012 р. (дата реєстрації спірного договору суперфіцію) державна реєстрація права забудови земельної ділянки (суперфіцій) проводилась територіальними органами земельних ресурсів. Як вбачається із оспорюваного договору суперфіцію, який враховуючи вимоги щодо обов`язкової державної реєстрації речового права за даним договором, вважається вчиненим з 18.05.2012 р., в ньому сторонами договору зазначено всі передбачені законом його істотні умови: об`єкт - земельна ділянка, її цільове призначення, строк дії договору, плата за користування ділянкою тощо. Реєстрація права відповідача [PERSON] на забудову даної земельної ділянки на підставі вищезазначеного договору проведена уповноваженими на це державними органами у відповідності до вимог законодавства, яке діяло на час державної реєстрації, що підтверджується копією довідки про правовий статус земельної ділянки від 21.05.2012 р. №1003/02-01, виданої Управлінням Держкомзему у місті Запоріжжі Запорізької області Головного управління Держкомзему у Запорізькій області на запит Комунарського ВДВС ЗМУЮ та відміткою про реєстрацію на самому договорі. Позивач зазначає, що відповідачка [PERSON] не мала право укладати вищезазначений договір суперфіцію у зв`язку з наявністю арешту земельної ділянки, накладеного постановами державних виконавців. Відповідно до ст. 4 ч.1, ст. 24 ч. 6 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент винесення державними виконавцями постанов про арешт спірної земельної ділянки), заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на майно боржника. З метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення, державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження. Одночасно з винесенням такої постанови державний виконавець може провести опис і арешт майна боржника в порядку, визначеному цим Законом. Під час проведення опису й арешту майна боржника державний виконавець вправі оголосити заборону розпоряджатися ним, а у разі потреби - обмежити права користування майном або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису й арешту. Види, обсяги і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. В матеріалах справи відсутні відомості, що державними виконавцями при накладенні арештів на земельну ділянку, які полягали в забороні боржнику [PERSON] розпоряджатись даною земельною ділянкою (яка є об`єктом спірного договору суперфіцію), було додатково оголошено про обмеження права останньої у користуванні даної земельної ділянки. Таким чином, права [PERSON] на користування та тимчасову передачу іншій особі права користування вищезазначеною земельною ділянкою, на час державної реєстрації спірного договору суперфіцію, не були обмежені. Положення статті 204 ЦК встановлюють презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Посилання позивача, що даний договір суперфіцію був укладений відповідачем [PERSON] з метою унеможливлення звернення стягнення на арештовану земельну ділянку є припущенням позивача, яке не підтверджене належними, допустимими, достовірними доказами. Вищезазначений договір суперфіцію наразі є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним. Позивачем позовні вимоги про визнання даного договору суперфіцію недійсним не заявлялись. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про скасування державної реєстрації даного договору суперфіцію не підлягають задоволенню у зв`язку з їх необґрунтованістю та обранням позивачем невірного способу захисту своїх інтересів. Відповідачем [PERSON] було заявлено про застосування судом строків позовної давності до позовних вимог про скасування реєстрації даного договору суперфіцію. Судом відмовлено в задоволенні позовних вимоги про скасування реєстрації даного договору суперфіцію у зв`язку з їх необґрунтованістю, що виключає відмову у задоволенні даних позовних вимог у зв`язку із застосуванням позовної давності. Відповідно до п. 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 р. №868 (далі Порядок №868) (в редакції, яка діяла на момент оспорюваної позивачем реєстрації права власності за [PERSON] на вищевказаний житловий будинок), у разі проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудовані чи реконструйовані об`єкти нерухомого майна заінтересованою особою є замовник будівництва, крім випадків, передбачених цим Порядком. Для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об`єкт нерухомого майна заявник подає: документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку; документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта ; технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності на такий об`єкт нерухомого майна, заявник не подає. Відповідно до п. 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461, (в редакції, яка діяла станом на 27.12.2012 р.), прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до I-III категорії складності, та об`єктів, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. З досліджених судом матеріалів реєстраційної справи, заведеної державним реєстратором Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції в Запорізькій області Нікітенко Л.О. на підставі заяви [PERSON] про державну реєстрації за ним права власності на новозбудований будинок за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що останнім надані державному реєстратору всі передбачені п. 49 вищевказаного Порядку №868 необхідні документи для здійснення реєстрації права власності на вищевказаний будинок. Будь-які обтяження на даний новозбудований будинок на час здійснення реєстрації були відсутні. Посилання позивача, що відповідачем [PERSON] не зареєстровано право забудовника по вищезазначеній земельній ділянці спростовуються матеріалами справи, оскільки дане право на забудови виникло у [PERSON] на підставі договору суперфіцію, укладеного між відповідачами та зареєстрованого у встановленому законодавством порядку. Відповідно до п. 28 даного Порядку №868, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені». Відповідно до ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", в редакції чинній станом на 31.03.2015 р., у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об`єкт нерухомого майна, розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев`ятою статті 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених статтею 4-2 та частиною дев`ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п`ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав. Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена. Дослідивши матеріали вищезазначеної реєстраційної справи, заведеної державним реєстратором Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції в Запорізькій області Нікітенко Л.О., суд приходить до висновку, що підстави для відмови в здійсненні даної реєстрації права власності на вищевказаний житловий будинок на підставі заяви [PERSON] , у державного реєстратора були відсутні. Позивач посилається, що до відповідача [PERSON] перейшло право власності на вищевказану земельну ділянку на підставі ст. 120 Земельного кодексу України. За положеннями Цивільного кодексу України, право власності на нерухоме майна виникає з моменту його державної реєстрації в установленому законодавством порядку, при цьому в матеріалах справи відсутні відомості, що за відповідачем [PERSON] наразі зареєстроване право власності на вищевказану земельну ділянку. Позивач посилається, що внаслідок реєстрації права власності за відповідачем [PERSON] , порушуються права позивача на отримання коштів від реалізації земельної ділянки в порядку виконання рішення суду, ухваленого на його користь. В матеріалах даної справи відсутні відомості, що державними виконавцями вчинялись дії в період з 2009 р. по 2012 р., а також на теперішній час щодо звернення стягнення на вищезазначену земельну ділянку з метою примусового виконання вищевказаного виконавчого листа. З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що відповідач [PERSON] , яка є боржницею по даному виконавчому листі 2-3514/2009, має інше нерухоме майно, яке може бути реалізоване державним виконавцем, також останньою здійснені платежі в значних сумах для погашення заборгованості за виконавчим провадженням, яке наразі не завершене. Відповідач [PERSON] не є стороною ні боргових зобов`язань, які виникли між позивачем та відповідачем [PERSON] , ні стороною виконавчого провадження, на яке посилається позивач. Враховуючи положення ст. 41 Конституції України, ст.321 ЦК України, відносно непорушності права власності, суд приходить до висновку, що наведені позивачем обставини не обґрунтовані належним чином і не є підставами для скасування рішення про державну реєстрацію правомірно набутого відповідачем [PERSON] права власності на вищевказаний житловий будинок. Таким чином, дана позовна вимога також не підлягає задоволенню. Позивачем заявлена позовна вимога про визнання самочинним будівництво житлового будинку [ADDRESS] , яка є похідною від позовних вимог про скасування державної реєстрації договору суперфіцію, скасування рішення про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на даний будинок. Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації договору суперфіцію, скасування рішення про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на даний будинок, позовні вимоги про визнання самочинним будівництво даного житлового будинку не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed