Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

В січні 2017 року позивач звернулась до Дарницького районного суду м.Києва із позовом, у якому просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] у зв'язку з втратою правовстановлюючого документу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу від 09.09.1992 року. У відповідності до ст.15 Закону України від 10.12.1991 року «Про товарну біржу» договір зареєстрований на Товарній будівельно-паливній біржі «Українська біржа» на виконання біржового контракту №3/731 від 08.09.1992 року. 10.09.1992 року право власності на зазначену квартиру було зареєстровано в БТІ за №35487. В липні 2016 року позивач вирішила продати зазначену квартиру та видала довіреність на ім'я свого чоловіка [PERSON], який 15.08.2016 року виявив відсутність договору купівлі - продажу зазначеної квартири і 29.08.2016 року звернувся до Національної поліції з метою інформування та фіксування даної події. 27.09.2016 року [PERSON] було отримано висновок про результати розгляду його звернення від 10.09.2016 року. Для відновлення правовстановлюючого документу [PERSON] звернувся до Державного архіву м.Києва, але дублікат документу архів відмовився видавати, а видав лише копію договору купівлі-продажу. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Любенко Т.М. відмовилась зареєструвати право власності по копії документу. Наразі позивач не в змозі розпоряджатись своєю квартирою через втрату договору купівлі-продажу, оскільки не має можливості підтвердити своє право власності внаслідок відсутності на неї правовстановлюючого документу. Окрім цього, її представником [PERSON] було подано оголошення в газету «Урядовий кур'єр», де було надруковано повідомлення про те, що втрачений договір купівлі-продажу від 09.09.1992 року квартири [ADDRESS]. Представник позивача подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач свого представника до суду не направив, однак подав до суду заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позову. Треті особи до суду не з"явились, були належним чином повідомлені про час, день та місце розгляду справи. Від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Любенко Т.М. надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст. 169 ч.4, 224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09.09.1992 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Відповідно до технічного паспорту на квартиру, квартира [ADDRESS] розташована на другому поверсі десяти поверхового будинку та складається з трьох кімнат загальною площею 71,1 кв. м., житловою площею 41,9 кв. м. Із висновку Дарницького УП ГУ НП у м. Києві від 10.09.2016 року вбачається, що 29.08.2016 року до Дарницького УП ГУ НП у м.Києві надійшло звернення [PERSON] щодо втрати документів. В ході подальшої перевірки було встановлено, що 15.08.2016 року близько 18 год. 00 хв., за адресою [ADDRESS], [PERSON] виявив відсутність договору купівлі - продажу від 08.09.1992 року вищевказаної квартири. 08.09.2016 року представником позивача було подано оголошення в газету «Урядовий кур'єр», де було надруковано повідомлення про те, що втрачений договір купівлі-продажу від 09.09.1992 року квартири [ADDRESS]. Державним архівом м.Києва листом від 27.09.2016 року за № 1446/01-21 було повідомлено, що договір купівлі - продажу квартири посвідчений Товарною будівельно-паливною біржою «Українська біржа» на відповідальне державне зберігання до КДНА не передавався та було видано архівну копію договору купівлі-продажу. Листом від 10.01.2017 року № 062/14-185 (И-2017) Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» повідомлено, що згідно даних реєстрових книг Бюро, станом на 31.12.2012 року, реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] проведена за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 09.09.1992 року. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.7 Загальної декларації прав людини всі люди рівні перед законом і мають право, без будь-якої різниці, на рівний їх захист законом. Загальна декларація прав людини у статті 8 гарантує право кожної людини на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі осіб. У відповідності до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ч.1 ст.392 ЦК України). Згідно п. 37 Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014 року про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Враховуючи, що позивачем втрачено документи, якими підтверджується його право власності на квартиру [ADDRESS], останнім було вжито всіх можливих заходів отримання таких документів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved