Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] 05.11.2020р звернувся до суду із дійсним позовом, вказуючи, що 10 червня 2020 року, видаючи себе за представника відокремленого підрозділу, юридичної особи „Департамент патрульної поліції" [PERSON], відповідач у справі, сфальшував проти нього ( [PERSON] ) адміністративну справу, а саме, звинуватив його в нібито вчиненому адміністративному правопорушенні та виніс у відношенні нього ( [PERSON] ) постанову серії ДПО18 №776803 про притягнення до адміністративної відповідальності. Згідно державного реєстру, юридична особа Департамент патрульної поліції не має відокремлених підрозділів, що також підтверджується листом Управління реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади в місті Краматорську. Однак, від Управління патрульної поліції він отримав неправдиву відповідь, якою йому повідомлено, що Департамент патрульної поліції має відокремлений підрозділ - Управління патрульної поліції, яке є територіальним (відокремленим) підрозділом Департаменту патрульної поліції, а батальйон патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції є структурним підрозділом Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції. Посилаючись на ст.56 Конституції України, в якій зазначається, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, а також на Постанову Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», просить суд про відшкодування моральної шкоди з відповідача [PERSON] , завданої йому внаслідок фальшування адміністративної справи, звинувачення його у правопорушенні, якого він не скоював. Розмір заподіяної моральної шкоди оцінює в 5000,00 грн. Вказує, що внаслідок неправомірних дій та відстоювання своєї репутації був вимушений шукати докази, вивчати Закони, витрачати свій час не на пошуки праці, а на запити до органів влади в пошуках добитись справедливості від звинувачень його у правопорушеннях, які він не вичняв. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 10.11.2020р вказана позовна заява була залишена без руху для усунення недоліків. 08.12.2020р від [PERSON] до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 09.12.2020р позовна заява була прийнята до розгляду, відкрите провадження та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 12 лютого 2021 року від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просить відмовити у задоволенні позову та зазначає, що під час патрулювання 10.06.2020р ним ( [PERSON] ) було виявлено порушення правил дорожнього руху, а саме, водій автомобіля Нonda СR-V, н.з. [NUMBER] , у м.Краматорськ на вул.О.Тихого, біля б.126, керуючи ТЗ, рухався зі швидкістю 93км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в межах населеного пункту на 43км/год, чим порушив п.12.4 ПДР України. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, 10.06.2020р він ( [PERSON] ) розглянув справу у відповідності до норм чинного законодавства та прийняв рішення винести постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДП018 №776803 від 10.06.2020р, у відношенні гр. [PERSON] за ч.1 ст.122 КУпАП, якою накладено стягнення на правопорушника в розмірі 255грн, відповідно до санкції статті, та яка станом на теперішній час не оскаржувалася, є чинною та направлена для примусового виконання до Краматорського МВ ДВС Східного МРУ МЮ (м.Харків). Вважає дану постанову законною, адже протиправність діяння (рішення) органу (посадової особи) не встановлена та не доведена належними доказами. Отже підстав для задоволення позову відповідач не вбачає. Крім того, вважає, що відповідно до ч.3 ст.19 Закону України «Про національну поліцію» шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень відшкодовується державою, при цьому відповідачем у цій справі повинен бути саме орган влади в особі відповідної юридичної особи. Просить позов [PERSON] залишити без задоволення. 12 лютого 2021 року від позивача [PERSON] на адресу суду надійшло заперечення на відзив, відповідно до якого останній зазначив, що надаючи суду відзив на позовну заяву [PERSON] не надав жодного доказу в суд, як він взагалі встановив, що його ( [PERSON] ) авто рухалося з перевищенням швидкості. Крім того вказав, що [PERSON] не є особою, уповноваженою вчиняти дії від імені юридичної особи «Департаменту патрульної поліції», постанова про притягнення до адміністративної відповідальності винесена представником не існуючого відокремленого підрозділу ДПП. Також зазначив, що моральна шкода завдана йому незаконними діями представника не існуючого відокремленого підрозділу юридичної особи без повноважень, який порушив його Конституційні права і свободи внаслідок фальшування адміністративної справи, та звинувачення його в порушенні, якого він не вчиняв. Він ( [PERSON] ) звертався до суду на оскарження незаконної постанови, але суддя Кравченко О.Ю. відмовила йому у судовому захисті, здійснила щодо нього дискримінацію, яка заборонена міжнародними законами. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог [PERSON] та просив відмовити у їх задоволенні. Вислухав пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позов [PERSON] не обѓрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з копії постанови серії ДПО18 №776803 від №776803 від 10.06.2020р, що винесена поліцейським взводу №1 роти №4 батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області Гаранжа О.О., 10.06.2020 року у м.Краматорськ на вул.О.Тихого, біля б.126, водій [PERSON] , керуючи автомобілем Нonda СR-V, н.з. [NUMBER] , рухався зі швидкістю 93км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в межах населеного пункту на 43км/год, чим порушив п.12.4 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП. На [PERSON] було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255грн. Позивач [PERSON] оскаржив вказану постанову до суду, проте, ухвалою суду від 07.07.2020 року позовна заява була повернута [PERSON] через не усуненні ним недоліки. Відповідно до досліджених копій рапорту начальника відділення адміністративної практики БПП в м.Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП від 08.02.2021р, заяви про примусове виконання №0014848, вищевказана постанова направлена для примусового виконання до Краматорського МВ ДВС Східного МРУ МЮ (м.Харків). Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені нормами ст.1167 ЦК України. Так, згідно частини першої даної статті, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019р в справі №920/715/17 (провадження №12-199гс18) зазначено, що «шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України)». Відповідно до положень ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Пунктами 3, 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про стягнення моральної шкоди позивач послався на те, що незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності відповідачем [PERSON] завдана моральна шкода, внаслідок фальшування, звинувачення його у правопорушенні, якого він не скоював. Внаслідок неправомірних дій він вимушений був шукати докази та вивчати закони, витрачати свій час не в пошуках праці (він не працює та не отримує доходи), а витрачати свій час на запити до органів влади в пошуках добитись справедливості від звинувачень його у правопорушенні, якого він не вчиняв. Статтями 12, 80 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони, суд не може збирати докази за власною ініціативою. Під час розгляду справи позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачем моральної шкоди. Суду не надано доказів на підтвердження перенесених позивачем душевних страждань, порушення нормальних життєвих зв`язків та стосунків з оточуючими, а також не зазначено з яких саме міркувань він виходив при визначенні розміру моральної шкоди. Суд вважає необґрунтованим посилання позивача на те, що постанова про накладення на нього адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення є незаконною, оскільки на момент розгляду судом справи вона не скасована у встановленому законом порядку, набула чинності та направлена на примусове виконання до відділу державної виконавчої служби. Відповідно до положень ст.222 КУпАП до компетенції органів Національної поліції відноситься розгляд справ про адміністративні правопорушення, які передбачені ч.1 ст.122 КУпАП. Сам по собі факт незгоди позивача з процесуальним рішенням службової особи не свідчить про незаконність такого рішення та про спричинення позивачу моральної шкоди. Суд зауважує, що чинним законодавством передбачено механізм захисту ймовірно порушеного права особи шляхом оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення відповідно до глави 24 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Законність процесуальних актів і дій посадових осіб, вчинених в ході розгляду конкретної справи про адміністративне правопорушення, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю, у тому числі з застосуванням заходів цивільно-правового характеру. Посилання позивача на письмові відповіді, у тому числі БПП в містах Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП та Управління реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради, не доводять факт спричинення моральної шкоди позивачеві, оскільки не свідчать про завдання останньому відповідачем моральних страждань або втрат немайнового характеру. Стосовно доводів позивача про відсутність у Департаменту патрульної поліції відокремлених підрозділів, суд вважає за необхідне зазначити таке. Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції, в тому числі й Головне управління Національної поліції в Донецькій області. Відповідно до пункту 3 розділу І Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції України від 06 листопада 2015 року № 73, Департамент патрульної поліції складається із структурних підрозділів апарату Департаменту патрульної поліції і територіальних (відокремлених) підрозділів Департаменту патрульної поліції. Згідно з пунктом 1 розділу І Положення про Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції, затвердженого наказом Департаменту патрульної поліції від 30 травня 2017 року, Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції - є територіальним (відокремленим) підрозділом Департаменту патрульної поліції. Батальйон патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції є структурним підрозділом управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції та згідно із законодавством України реалізовує свої повноваження на території міст Краматорськ та Слов`янськ. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди відповідачем, встановлення факту протиправності дій відповідача, факту наявності причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправними діями (бездіяльністю) останнього та його вини в заподіянні цієї шкоди, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed