Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], позовні вимоги уточнював (а.с.105-108) та просив визнати відомості, викладені останнім в мережі Інтернет про захоплення приватною структурою приміщення «Ремпобуттехніка», про прикриття цієї структури соціальним захистом інвалідів, про спекуляції та маніпуляції при спробі впорядкування вказаного приміщення та інше, викладені в зверненні до жителів м.Житомира та Житомирської області, до активістів та громадських організацій, такими, що не відповідають дійсності, ганьблять честь, гідність та ділову репутацію позивача, а також просив зобов»язати [PERSON] спростувати вказані відомості та відшкодувати завдану Фонду моральну шкоду, яку оцінює в 50 000 грн. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали з тих же підстав та просили його задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, вважає його необгрунтованим та заперечив проти його задоволення. Суд заслухав пояснення сторін, дослідив матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та встановив наступне. Відповідно до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» для визначення підстав притягнення до відповідальності, поширена інформація має відповідати таким основним критеріям: вона має бути недостовірною (тобто не відповідає дійсності, або викладена неповно чи викривляє зміст відомостей про особу), а також повинна бути негативною про особу. Згідно зі ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Стаття 302 ЦК України визначає право фізичної особи вільно збирати, зберігати, використовувати та поширювати інформацію, при цьому фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, не зобов»язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування, але зобов»язана робити посилання на офіційні джерела, з яких отримана поширювана інформація. Як вбачається з матеріалів справи, в мережі Інтернет 09.04.2015 з»явилися публікації про те, що у вказаний день відбулося засідання бюджетної комісії Житомирської обласної ради, на якій розглядалося питання про захоплення приватною структурою приміщення заводу «Ремпобуттехніка» у м.Житомирі по вул. Домбровського, 38. На засіданні комісії депутат обласної ради [PERSON] повідомив, що Фонд (позивач) незаконно здає вказане приміщення в оренду та область при цьому втрачає більше мільйона гривень щорічно. Таким чином [PERSON] висловив свою суб»єктивну думку з приводу діяльності Житомирського обласного Фонду соціального захисту інвалідів, директором якого є [PERSON], та на балансі якого перебуває завод «Ремпобуттехніка». З досліджених в судовому засіданні доказів в їх сукупності суд приходить до висновку, що позивач не надав будь яких доказів, що вказана інформація є недостовірною та ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивача, оскільки [PERSON] висловив суб»єктивну думку стосовно діяльності юридичної особи Фонду. Клопотань про витребування таких доказів позивачем не заявлялося. Як зазначено у п.п.15, 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 року Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Оскільки з матеріалів справи не вбачається винних дій відповідача в поширенні недостовірної інформації, яка ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивача, спричинення цим негативних наслідків, а також причинного зв"язку між діями відповідача і наслідками, суд вважає позов в цій частині необгрунтованим. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 50 000, 00 грн., то відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Згідно статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, у тому числі й у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Однак, враховуючи, те що позивачем не надано доказів, які б вказували на винні дії відповідача, що спричинили моральну шкоду, та не надано доказів спричинення такої шкоди, суд приходить до висновку, що підстави для відшкодування моральної шкоди також відсутні. Враховуючи викладене вище, суд відмовляє в задоволенні позову за необгрунтованістю.

Outcome: dismissed