Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

В лютому 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] сільської ради Роздільнянського району Одеської області, в якій просив встановити факт, що заповіт [PERSON] від 27.09.2013 року, посвідчений секретарем Марківської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за №7, на користь [PERSON], дійсно належить йому - [PERSON] та визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок №6 по вул. Миру в с. Новокостянтинівка Роздільнянського району Одеської області, який належав [PERSON], померлій 31.01.2015 року. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] визнав повністю, не заперечував проти їх задоволення. (а.с.92) Ухвалою суду від 22.03.2016 року до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача залучено [PERSON] (а.с.86) Третя особа - [PERSON] була належним чином повідомленою про час та місце слухання справи, в судове засідання не зявилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] визнала повністю, не заперечувала проти їх задоволення, просила справу розглянути у її відсутність. (а.с.89) В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] підтримала заявлені ним позовні вимоги та пояснила, що 31.01.2015 року померла [PERSON]. За життя померла [PERSON] склала заповіт, яким заповіла позивачу по справі, житловий будинок та господарчі споруди по вул. Миру, 6 с. Новокостянтинівка Роздільнянського району Одеської області. Позивач своєчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак в видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок йому було відмовлено, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів та в зв"язку з тим, що будинок не зареєстрований власником в реєстрі прав власності на нерухоме майно, а також в звязку з тим, що заповіт померлою [PERSON] складено на [PERSON], а згідно паспорту його прізвище [PERSON]. Однак належність будинку померлій [PERSON] підтверджується наданими суду письмовими доказами, невідповідність прізвища спадкоємця та позивача у заповіті виникла внаслідок помилки, тому просила встановити факт належності заповіту позивачу та визнати за ним право власності по праву спадкування за заповітом на житловий будинок та господарчі споруди по вул. Миру, 6 с. Новокостянтинівка Роздільнянського району Одеської області, які належали [PERSON], померлій 31.01.2015 року. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, оглянувши спадкову справу, дослідивши представлені докази, суд прийшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.01.2015 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №403066, видане 03.02.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Роздільнянському району Роздільнянського МРУЮ в Одеській області, актовий запис № 75 (а.с.26). При житті [PERSON] належав на праві власності житловий будинок, розташований по вул. Миру, 6 с. Новокостянтинівка Роздільнянського району Одеської області. Наявність будинку підтверджується технічним паспортом, згідно якого за адресою по вул. Миру, 6 с. Новокостянтинівка Роздільнянського району Одеської області розташовані: «А» - житловий будинок, загальною площею 56,40 кв.м, в тому числі житловою 35,80 кв.м, господарчі споруди «Б» - сарай. (а.с.22-24). Факт володіння [PERSON] вищевказаним спірним будинком підтверджується випискою з погосподарської книги [PERSON] сільської ради Роздільнянського району Одеської області за 2011-2015 роки №2, щодо реєстрації будинку за вказаною адресою на імя [PERSON], а також довідкою, виданою [PERSON] сільської радою Роздільнянського району Одеської області від 01.09.2015 року за №249/02-07 про належність будинку померлій [PERSON] (а.с.15,16-21) Згідно довідки [PERSON] сільської ради Роздільнянського району Одеської області [PERSON] проживала та була зареєстрована [INFO] по день своєї смерті, тобто 31.01.2015 року, інші члени сімї, малолітні, неповнолітні, утриманці за даною адресою зареєстровані не були. (а.с.15) Відповідно до п.3.1. Інформаційного листа ВССУ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватись законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01.07.2004 року № 1952-IV, нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яке є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Житловий будинок побудований у 1965 році, тобто коли чинне законодавство не повязувало момент виникнення права власності на нерухоме майно з його реєстрацією, правовстановлюючим документом на будинки були дозвільні документи виконкомів сільських Рад, крім цього, відповідно до діючого на той час законодавства щодо оформлення прав власності на нерухоме майно, до компетенції виконкомів місцевих рад відносились також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад, які з 1979 року були особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні. Так, будинки збудовані до прийняття Указу Президіуму ВР УРСР від 22.01.1979 року "Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель" не є самовільними і не підлягали здачі в експлуатацію (лист-розяснення Центрального БТІ від 29.12.1982 року за №23-5/1-394.) Тому оцінивши всі докази в сукупності, суд вважає, що дійсно даний будинок належав на праві власності померлій [PERSON], не є самочинним будівництвом і входить до складу спадщини, яка відкрилась після її смерті. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок з господарчими спорудами, які розташовані по вул. Миру, 6 с. Новокостянтинівка Роздільнянського району Одеської області. Спадкуванням згідно ст.1216 ЦК України є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Ст.1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за законом або за заповітом. За життя [PERSON] склала заповіт від 27.09.2013 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Роздільнянського району Одеської області та зареєстрований в реєстрі за №7, згідно якого заповіла [PERSON], [INFO], житловий будинок, що знаходиться по вул. Миру, 6 с. Новокостянтинівка Роздільнянського району Одеської області. Згідно матеріалів спадкової справи раніше 23.07.2012 року [PERSON] склала заповіт на користь [PERSON], посвідчений секретарем Марківської сільської ради та зареєстрований за №2, яким все своє майно заповіла їй. Ст.1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно вимог ч.1,2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємцями за обома заповітами є [PERSON]І та [PERSON] Позивач [PERSON] прийняв спадщину, своєчасно звернувся із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса [PERSON], на підставі якої була заведена спадкова справа №101/2015, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначений житловий будинок позивачу було відмовлено, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, а також в звязку з тим, що заповіт складено на [PERSON], а згідно паспорту його прізвище зазначено, як [PERSON] і рекомендовано звернутися до суду. (а.с.10) Згідно ч.2 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що заповіт [PERSON] складено на користь [PERSON], [INFO]. (а.с.9) З матеріалів справи встановлено, що громадянський паспорт серії КМ 371974, виданий 07.02.2006 року Роздільнянським РВ ГУМВС України в Одеській області прізвище позивача зазначено, як «Дорубец Олег Іванович». (а.с.12) Однак згідно заяви про видачу паспорта від 23.09.2014 року, в звязку з зіпсуванням вище зазначеного, позивач отримав громадянський паспорт серії КМ 920075 виданий 23.09.2014 року Роздільнянським РС ГУДМС України в Одеській області на прізвище «Дорубець Олега Івановича» (а.с.7,8). У зв'язку з тим, що в усіх представлених суду документах прізвище позивача на даний час зазначено, як Дорубець, а в заповіті складеному [PERSON] на користь позивача його прізвище зазначено, як - Дорубец, суд приходить до висновку, що розбіжності в написанні його прізвища виникли при неправильному перекладі його прізвища в різні часи при видачі документів, з якими повязані певні юридичні факти. На підставі викладеного, суд вважає, що [PERSON] довів факт належності йому заповіту складеного [PERSON] 27.09.2013 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Роздільнянського району Одеської області та зареєстрований в реєстрі за №7, згідно якого [PERSON] заповіла [PERSON], [INFO], житловий будинок, що знаходиться по вул. Миру, 6 с. Новокостянтинівка Роздільнянського району Одеської області та за ним належить визнати право власності в порядку спадкування за заповітом на вказаний житловий будинок. Судові витрати позивачем сплачено при зверненні з позовом до суду у повному обсязі. На підставі ст.1217, 1223, 1233,1268-1270, 1296 ЦК України,

Outcome: approved