Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування завданої моральної шкоди, в якому з урахуванням зменшення позовних вимог просив: визнати недостовірними та такими, що не відповідають дійсності, порушують права, свободи, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію [PERSON] рія Володимировича, фактичні твердження, викладені [PERSON] у зверненні до прокуратури Херсонської області від 16.09.2014р., визнати недостовірними та такими, що не відповідають дійсності, порушують права, свободи, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію [PERSON], фактичні твердження, викладені [PERSON] у зверненні до Генеральної прокуратури України від 29.09.2014р., визнати недостовірними та такими, що не відповідають дійсності, порушують права, свободи, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію [PERSON], фактичні твердження, викладені [PERSON] у зверненні до управління Служби безпеки України в Херсонській області від 29.09.2014р., визнати дії [PERSON] зі збирання, використання та поширення конфіденційної інформації про [PERSON] без згоди останнього такими, що порушують особисті немайнові права та принижуюють його честь та гідність, поширені [PERSON] у зверненнях до прокуратури Херсонської області від 16.09.2014р., Генеральної прокуратури України від 29.09.2014р., управління Служби безпеки України в Херсонській області від 29.09.2014р., зобов'язати [PERSON] спростувати недостовірні фактичні твердження, поширені нею у зверненнях до прокуратури Херсонської області від 16.09.2014р., Генеральної прокуратури України від 29.09.2014р., управління Служби безпеки України в Херсонській області від 29.09.2014р. у спосіб, найбільш близький до способу їх поширення, шляхом скерування до вказаних державних органів відповідної інформації про те, що [PERSON] поширена недостовірна, така, що не відповідає дійсності, порушує права свободи, ганьбидь честь, гідність, ділову репутацію [PERSON] не пізніше п'ятнадцяти днів з дня набрання рішення суду законної сили із доказами направлення відповідних відомостей адресатам; заборонити [PERSON] у подальшому розповсюджувати конфіденційну інформацію відносно [PERSON]; вилучити у [PERSON] фотознімки, які надавались останньою у вигляді додатка до звернень, адресованих до прокуратури Херсонської області від 16.09.2014р., Генеральної прокуратури України від 29.09.2014р., управління Служби безпеки України в Херсонській області від 29.09.2014р з метою їх подальшого знищення; стягнути з [PERSON] на його користь 15000,00 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди, та судові витрати. В обгрунтування позову зазначив, що 16.09.2014 року [PERSON] звернулась зі скаргою до прокуратури Херсонської області з приводу його дій, зокрема поширення недостовірної інформації, яка ганьбидь його честь, гідність та ділову репутацію, внаслідок чого він змушений був звільнитись із посади начальника відділу представництва інтересів держави і громадян у суді прокуратури м. Херсона. Метою поданих відповідачем скарг було відсторонення його від дитини, адже відповідачем неодноразово висловлювалось бажання викреслити рідного батька з її життя, шляхом позбавлення батьківських прав, скарг, та наклепів з метою звільнення його із займаної посади. Вважає, що поширена відповідачем інформація є неправдивою, він знаходиться у стані постійного нервового напруження та стресу. Протиправні дії відповідача призвели до того, що він на теперішній час позбавлений можливості захищати інтереси громадян у судах у структурі органів прокуратури України. Представником відповідача подані письмові заперечення на позов, відповідно до яких просила відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що звертаючись до суду з вказаними позовними вимогами, позивач вважав, що інформація, поширена відповідачем є недостовірною та має негативні наслідки для нього, оскільки він обіймав посаду прокурора відділу захисту конституційних прав і свобод громадян та інтересів держави прокуратури Херсонської області. Позивач, посилаючись на положення ч. 3 ст. 277 ЦК України, стверджує про недостовірність негативної інформації викладеної відповідачем у її зверненнях до прокуратури Херсонської області від 16.09.2014р., Генеральної прокуратури України від 29.09.2014р., управління Служби безпеки України в Херсонській області від 29.09.2014р., однак з листа першого заступника прокурора Херсонської області Корж А. від 10.10.2014 року вбачається, що за результатами розгляду звернення відповідача щодо неетичної поведінки працівника прокуратури Херсонської області [PERSON] та використання ним службового становища в особистих інтересах, останньому вказано на неприпустимість непристойної та некоректної поведінки поза службою та оголошено застереження. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували з підстав, зокрема, викладених у письмових запереченнях. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, їх представників, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Наказом № 678к від 21.10.2014 року Прокуратури Херсонської області, начальника відділу представництва інтересів громадян і держави в судах прокуратури м. Херсон Херсонської області юриста 1 класу [PERSON] звільнено з займаної посади та з органів прокуратури Херсонської області за власним бажанням з 21 жовтня 2014 року. Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 15.07.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, останній відновлено прізвище [PERSON]. Рішення набуло чинності 26.07.2014 року. На звернення [PERSON] до Прокуратури Херсонської області, надано відповідь №11/4667-14 від 10.10.2014 року, що прокуратурою області розглянуто звернення щодо неетичної поведінки працівника прокуратури Херсонської області [PERSON] та використання ним службового становища, за результатами розгляду звернення [PERSON] вказано на неприпустимість непристойної та некоректної поведінки поза службою та оголошено застереження. 29.09.2014 року [PERSON] звернулась з листом до Генеральної Прокуратури України, в якому зазначала відомості про [PERSON], долучаючи до нього фотокартки, як підтвердження своїх слів. Такі самі листи направлені нею до прокуратури Херсонської області, управління Служби безпеки України в Херсонській області. Відповідно до талону-повідомлення, про прийняття заяви [PERSON], звернення останньої зареєстровано в журналі за №9440 Комсомольським РО 18.07.2014 р. Згідно витягу з кримінального провадження №12014230020002721, зареєстрованого за зверненням [PERSON] 18.07.2014 р., фабула: [PERSON] за адресою: м. Херсон, вул. Ломоносова систематично висловлює погрози фізичною розправою та вбивством відносно [PERSON] Постановою СВ Комсомольського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області закрито кримінальне провадження, внесено до Єдиного реєстру досудових розсілдувань за №12014230020002721 від 18.07.2014 року у зв'язку з встановленням відсутності складу злочину. Відповідно до талону-повідомлення, про прийняття заяви [PERSON], звернення останньої зареєстровано в журналі за №9679 Комсомольським РО 22.07.2014 р. Згідно висновку за результатами розгляду матеріалів зареєстрованих 22.07.2014 р. у журналі ЄО за №9679 за заявою про конфлікт з колишнім чоловіком, перевірку фактів, встановлено, що 22.07.2014 р. в чергову частину Комсомольського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області надійшла заява [PERSON] в якій вона просить прийняти міри до колишнього чоловіка [PERSON], який в період часу з 18-00 год. до 19-30 год. ображав її та її маму [PERSON], викладені у заяві [PERSON] про конфлікт з колишнім чоловіком закінчено. Відповідно до талону-повідомлення, про прийняття заяви [PERSON], звернення останньої зареєстровано в журналі за №16320 Комсомольським РО 29.11.2014 р. Згідно висновку за результатами розгляду матеріалів зареєстрованих 05.12.2014 р. у журналі ЄО за №16458 за заявою про конфлікт з колишнім чоловіком, перевірку фактів, встановлено, що 02.12.2014 р. в чергову частину Комсомольського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області надійшла заява [PERSON] в якій вона просить прийняти міри до колишнього зятя [PERSON], який30.11.2014 р. близько 18-40 год. прийшов з друзями до її доньки [PERSON] щоб побачитись зі своєю донькою, однак вона його не впустила, так як її донька знаходилась на прогулянці з дитиною. Викладені у заяві [PERSON] факти закінчено. Відповідно до талону-повідомлення, про прийняття заяви [PERSON], звернення останньої зареєстровано в журналі за №16458 Комсомольським РО 02.12.2014 р. Відповідно до талону-повідомлення, про прийняття заяви [PERSON], звернення останньої зареєстровано в журналі за №16806 Комсомольським РО 10.12.2014 р. Згідно висновку за результатами розгляду матеріалів зареєстрованих 10.12.2014 р. у журналі ЄО за №16806 за заявою [PERSON], встановлено, що 10.12.2014 р. в чергову частину Комсомольського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області надійшла заява [PERSON] в якій вона просить вжити заходи до свого колишнього чоловіка [PERSON] який порушує час відвідування дитини, встановлений органом опіки та піклування, намагався без дозволу забрати доньку. Викладені у заяві [PERSON] факти закінчено. Відповідно до талону-повідомлення, про прийняття заяви [PERSON], звернення останньої зареєстровано в журналі за №1802 Комсомольським РО 09.02.2015 р. Згідно висновку за результатами розгляду матеріалів зареєстрованих 16.02.2015 р. у журналі ЄО за №1802 за заявою [PERSON], встановлено, що 09.02.2015 р. в чергову частину Комсомольського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області надійшла заява [PERSON] в якій вона просить вжити заходів до [PERSON] який її ображав. Викладені у заяві [PERSON] факти закінчено. Згідно витягу з кримінального провадження №12015230020001478, зареєстрованого за зверненням [PERSON] 19.04.2015 р., фабула: [PERSON] знаходячись за адресою: м. Херсон, вул. Ломоносова спричинив тілесні ушкодження [PERSON] Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що вони є друзями [PERSON] та [PERSON], тобто позивача та відповідача у справі, надали пояснення стосовно фотознімків, які були долучені відповідачем до своїх звернень до прокуратури Херсонської області від 16.09.2014р., Генеральної прокуратури України від 29.09.2014р., управління Служби безпеки України в Херсонській області від 29.09.2014р., пояснили, що ці фотознімки були зроблені ще під час перебування позивача та відповідача у шлюбі, на спільних заходах у кругу друзів. Також свідки пояснили, що спірні фотознімки ніколи не бачили на сторінці позивача у соціальних мережах. Згідно положень\~ст. 32 Конституції України\~кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. В свою чергу,\~ст. 34 Конституції України\~передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим відповідно до вимог\~ст. 68 Конституції України\~кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року за №1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. … Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Водночас, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30\~Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Таким чином, відповідно до\~ст. 277 ЦК України\~не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що також відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень\~ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка будучи ратифікованою Законом України від 07.07.1997 року, відповідно до\~ст. 9 Конституції\~є складовою частиною національного законодавства. Також слід зазначити, що згідно роз'яснень, які містяться в п. 19\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009р. за № 1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача. Так, стосовно поширеної відповідачем інформації «Семейство [PERSON], пользуясь своими служебными положениями, по словам [PERSON] «будет использовать все свои рычаги влияния», оказывают давление на решение вопросов, что касается моей дочери и моей семьи, на те вопросы, которые на сегодняшний день рассматриваются по изменению фамилии для ребенка в Комсомольском исполкоме», суд вважає, що позивачем доведено, що така інформація є недостовірною, тому що в ході розгляду справи не було встановлено належними та допустимими доказами, зокрема, що позивач [PERSON] якимось чином впливав на вирішення питань стосовно зміни прізвища дитини. Посилання відповідача на те, що вона таке чула від голови районної ради не знайшли свого підтвердження, клопотання про допит свідків з цього приводу відповідачем не заявлялося. Проте, у письмових зверненнях до прокуратури та служби безпеки ця інформація викладена як фактичні твердження. Стосовно поширеної відповідачем інформації «[PERSON] ребенка не хотел, заставляя меня сделать аборт», суд вважає, що позивачем доведено, що така інформація є недостовірною, тому що в ході розгляду справи не було встановлено, що позивач примушував відповідача зробити аборт. Посилання відповідача на протокол обстеження ультразвукового дослідження від 22.01.2013р. суд не приймає до уваги, оскільки із вказаного документа не вбачається, що внаслідок дій саме позивача на 20-21 тижні вагітності у відповідача була загроза викидня. Проте, така інформація відповідачем подана як фактичне твердження. Стосовно поширеної відповідачем інформації «[PERSON] постоянно угрожает мне и моей семье расправой», суд вважає, що позивачем доведено, що така інформація є недостовірною, тому що в ході розгляду справи не було встановлено факту таких погроз. Дослідженні з цього приводу звернення відповідача до правоохоронних органів на дії позивача, які містяться в матеріалах справи, містять висновки про те, що перевірка фактів за такими заявами закінчена, матеріали перевірок списані до Комсомольського РВ ХМУ. Отже, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі склалися неприязні стосунки, виникають конфлікти, проте відповідними правоохоронними органами у встановленому законом порядку не виявлено ознак кримінальних правопорушень в діях позивача [PERSON] Відповідачем, в свою чергу, зворотнього перед судом не доведено. Стосовно поширеної відповідачем інформації у зверненнях до Генеральної прокуратури України від 29.09.2014р. та управління Служби безпеки України в Херсонській області від 29.09.2014р. «моє звернення та прохання, нажаль, було знехтуване та передано особисто [PERSON], який казав мені особисто, що він надав неправдиві пояснення. Після чого почались «пресинги» на мене та мою родину. [PERSON] мене постійно переслідує, погрожує мені та моїй родині розправою та погрожує викрасти мою дитину, використовуючи своє службове положення в усіх органах місцевої влади», суд вважає, що належними та допустимими доказами доведено, що така інформація є недостовірною, тому що в ході розгляду справи не було встановлено факту таких погроз, позивач заперечував, що говорив таке відповідачу. Посилання відповідача на те, що позивач використовує своє службове положення в усіх органах місцевої влади не знайшли свого підтвердження, клопотання про допит свідків з цього приводу відповідачем не заявлялося. Посилання відповідача на підтвердження «пресингу» на її родину шляхом проведення прокуратурою Комсомольського району м. Херсона перевірки у КЗ «НВК «Теремок» Херсонської обласної ради, завідувачем якого є мати відповідача, судом до уваги не приймаються, оскільки не встановлено, що така перевірка проводилася за вказівкою позивача, позивач не був працівником цієї прокуратури, наслідки та сам факт проведення перевірки ніким не оскаржував ся в установленому законом порядку, скарги на дії посадових осіб прокуратури не подавалися. Стосовно поширеної відповідачем інформації у зверненнях до Генеральної прокуратури України від 29.09.2014р. та управління Служби безпеки України в Херсонській області від 29.09.2014р. «вся родина «сімейних прокурорів» тисне на мене та мою родину», «родина прокурорів використовує своє службове положення, заявляє, що «будут использованы все рычаги влияния». Вони підкреслюють, що все місто їхнє, і ми будемо робити що завгодно, та знищемо всю твою родину і тебе», суд вважає, що належними та допустимими доказами доведено, що така інформація є недостовірною, тому що в ході розгляду справи відповідач не довів фактів тиску з боку родини позивача та самого позивача, факту використання ним свого службового положення. Стосовно поширеної відповідачем інформації у зверненнях до Генеральної прокуратури України від 29.09.2014р. та управління Служби безпеки України в Херсонській області від 29.09.2014р. \~«[PERSON] після отримання мого листа з фотокартками, взятими з соціальних мереж [PERSON] та його друзів, почав погрожувати та «пресингувати» мене ще більше.», суд вважає, що належними та допустимими доказами доведено, що така інформація є недостовірною, тому що в ході розгляду справи відповідач не довів фактів погроз з боку позивача. Отже, усі фактичні твердження, викладені відповідачем у зверненнях до прокуратури Херсонської області від 16.09.2014р., Генеральної прокуратури України від 29.09.2014р., управління Служби безпеки України в Херсонській області від 29.09.2014р., без згоди [PERSON], які судом визнано такими, що не відповідають дійсності, порушують права, свободи, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію [PERSON], підлягають спростуванню шляхом направлення до прокуратури Херсонської області, Генеральної прокуратури України, управління Служби безпеки України в Херсонській області письмових листів, що зазначена інформація є недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушують права, свободи, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію [PERSON]. Також суд вважає за необхідне надати оцінку доводам відповідача з приводу того, що її звернення до прокуратури Херсонської області від 16.09.2014р., Генеральної прокуратури України від 29.09.2014р., управління Служби безпеки України в Херсонській області від 29.09.2014р. були викликані протиправними діями позивача, правоохоронні органи не могли її захистити, а тому вона, використовуючи своє конституційне право на звернення до відповідних органів, таким чином захищала себе та свою сімю. Так, у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснено, що згідно положень статті 40 Конституції України та з урахуванням висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову про спростування недостовірної інформації, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, а не поширення недостовірної інформації. Разом із тим звернення має бути адресоване органу державної влади, органу місцевого самоврядування та посадовій і службовій особам цих органів, що компетентні розглянути таке звернення. Наявність у зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і це звернення було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. У своїх зверненнях відповідач не зазначила, що відповідними правоохоронними органами не належним чином розглянуті її заяви та повідомлення про протиправну поведінку [PERSON], не надала до таких звернень висновків правоохоронних органів за результатами розгляду її повідомлень, натомість долучила фотографії, на яких зображений позивач та прокоментувала їх, що [PERSON] «ведет аморальный образ жизни, надругивается над нашей доблестной армией». Отже, відповідач, використовуючи своє конституційне право на звернення до органів державної влади, намагалася вирішити свої особисті конфлікти із позивачем. Стосовно інших відомостей та тверджень, які містяться у зверненнях відповідача до прокуратури Херсонської області від 16.09.2014р., Генеральної прокуратури України від 29.09.2014р., управління Служби безпеки України в Херсонській області від 29.09.2014р., суд зазначає, що вони є оціночними, відповідача надає свою оцінку діям відповідача, зокрема, на фотознімках. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Щодо вимог позивача в частині визнання дій [PERSON] з поширення конфіденційної інформації в частині направлення фотографій, які були додані до звернень до прокуратури Херсонської області від 16.09.2014р., Генеральної прокуратури України від 29.09.2014р., управління Служби безпеки України в Херсонській області від 29.09.2014р., без згоди [PERSON] такими, що порушують особисті немайнові права та принижують його честь та гідність, такі вимоги також підлягають задоволенню, оскільки позивач не надавав згоди на розповсюдження таких фотографій, на яких він зображений при проведенні особистих заходів із друзями, на яких, зокрема, була присутня відповідач. Посилання відповідача на те, що ці фотографії знаходилися на персональній сторінці позивача у соціальній мережі «Вконтакте» та були ним же розповсюджені, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки в судовому засіданні не можливо було встановити ким створена сторінка у соціальній мережі, хто розмістив на ній фотографії, клопотань про призначення відповідних експертиз або витребування інформації у власників соціальних мереж від сторін у справі до суду не надходило. Щодо вимоги про заборону відповідачу у подальшому розповсюджувати конфіденційну інформацію відносно позивача, то така вимога задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Відповідно до положень ст. 11 ЗУ «Про інформацію» не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження. А тому, суд не вбачає підстав для задоволення такої вимоги наперед, оскільки поширення такої інформації без згоди особи, якої вона стосується, не допускається Законом. Щодо вимоги про вилучення у відповідача фотознімків, які вона направляла у якості додатка до своїх звернень, до позивачем не зазначено у який спосіб повинно відбуватися таке вилучення, тому що як було встановлено в ході розгляду справи, такі фотознімки були у відповідача в електронному вигляді та залишилися, зокрема, після подружнього життя з позивачем. У своєму позові [PERSON] крім вимоги про спростування недостовірної інформації ставить питання про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті ( ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Аналізуючи доводи позивача щодо спричинення йому неправомірними діями відповідача моральної шкоди, суд прийшов до висновку, щодо наявності такої шкоди та до того, що заявлена позовна вимога підлягає частковому задоволенню. Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватися вимоги розумності та справедливості. Отже розмір відшкодування, що присуджується, не може бути надмірним та має кореспондувати глибині та силі страждань, які мав потерпілий у зв'язку із порушенням його прав, а також відповідати поведінці завдавача шкоди. Заслухавши у судовому засіданні всі доводи позивача та заперечення відповідача суд дійшов висновку, що вимога позивача щодо розміру відшкодування є значно завищеною. Сума відшкодування у розмірі 15000 грн., на думку суду, не відповідає тому рівню страждань, які мав позивач у зв'язку із порушенням його прав. Наявність таких страждань ґрунтується лише на поясненнях представника позивача і не підтверджується будь якими іншими належними та допустимими доказами. Зокрема, суд не приймає доводи позивача про те, що йому прийшлося звільнитися з органів прокуратури у звязку із такими письмовими зверненнями відповідача, оскільки наявний в матеріалах справи наказ про звільнення підтверджує звільнення позивача за власним бажанням, суду не надано доказів примушування позивача до звільнення. За таких умов суд дійшов висновку, що глибині та силі страждань позивача буде відповідати сума у 500 грн., яка і підлягає стягненню на його користь із відповідача. З огляду на те, що судом частково задоволено позовні вимоги, то відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягнення судові витрати, а саме судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог, на користь позивача у сумі 125 грн. На підставі викладеного, ст.ст.5-11, 60, 88, 208, 209, 213-215, 294 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial