Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

Позивач в особі ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовною заявою, мотивуючи тим, що 07.03.2007року між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № 385/21/07-Пі, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, грошові кошти в сумі 35 000,00 доларів США зі сплатою 13,00 % річних з кінцевим терміном повернення останньої його частини не пізніше 06 березня 2012 року. Відповідач допустив порушення своїх зобов'язань, а тому позивач просить суд стягнути в судовому порядку з відповідача на користь позивача заборгованість за договором кредиту 385/21/07-Пі від 07.03.2007 року в сумі 40 944,80 доларів США та судовий збір в сумі 16 270 грн.77коп. Представник позивача в судове засідання не з"явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, направив до суду клопотання в якому просив справу розглядати без участі представника ПАТ «Укрсоцбанк», вказавши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день час та місце проведення розгляду справи повідомлений належним чином, направив до суду письмові пояснення про застосування строків позовної давності, просив відмовити в позові. Представник відповідача позов не визнав, просив застосувати строки позовної давності. Заслухавши пояснення представника відповідача, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. / Загальними Зборами Акціонерів 09.03.2007 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування(назви) Банку на Публічне Акціонерне Товариство «Укрсоцбанк»./ Так, судом встановлено, що 07.11.2007р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір кредиту за 385/21/07-Пі, відповідно до якого Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» надав відповідачу кредит в сумі 35 000,00 доларів США зі сплатою 13,00 відсотків річних, строком до 06.03.2012року. Наведене підтверджується копією договору кредиту (а.с.5-10). Встановлено, що 20.11.2017 року на адресу відповідача була надіслана вимога про досудове врегулювання спору, але на дату поданння позову вимога не виконана. Згідно п.1.1 кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 35 000,00 доларів США зі сплатою 13,00 відсотків річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості щомісяця до 10 числа - починаючи з квітня 2007 року по лютий 2012 року включно по 583,00 дол.США. - з кінцевим терміном повернення основної його частини в сумі 603,00дол.США не пізніше 06 березня 2012 року (включно), на умовах визначених договором. Відповідно до п.2.5 кредитного договору сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно до 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти. Згідно п.4.1 кредитного договору у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених в п.2.5, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених, зокрема, п.1.1 цього договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, що діє у цей період, від несвоєчасно сплаченої сумиза кожен день прострочення. Як зазначає в позовній заяві позивач, - неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором кредиту призвели до виникнення заборгованості, яка станом на 04.07.2017 року згідно з розрахунками заборгованості (додаються) складає: сума заборгованості за кредитом - 19 890,65 доларів США; сума заборгованості за відсотками 21 054,15 доларів США. Таким чином загальна сума заборгованості складає - 40 944,80 доларів США. Представник відповідача в заперечення позовних вимог, суду пояснив, що з аналізу укладеного кредитного договору між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] № 358/21/07-Пі від 07.03.2007 року, вбачається, що кредитор надає позичальнику грошові кошти в сумі 35 000,00 дол. США зі сплатою 13 % річних. Даним пунктом визначено наступний порядок погашення суми заборгованості: щомісяця до 10-го числа, починаючи з квітня 2007 року по лютий 2012 року, включно, по 583,00 дол. США; з кінцевим терміном повернення останньої його частини в сумі 603,00 дол. США не пізніше 06.03.2012 року, включно. Оскільки остання оплата за кредитним договором була здійснена [PERSON] 22.03.2010 року в розмірі 3 875,00 дол. США, то починаючи з 11.04.2010 року було порушено право позивача і почався перебіг позовної давності щодо кожного окремого зобов'язання, але позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів, лише, в листопаді 2017року і з подав суду даний позов 30.11.2017 року, тобто, з пропуском строків позовної давності. При вирішенні даного позову суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа\\ кредитодавець\\ зобов»язується надати грошові кошти \\ кредит\\ позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити процерти\\ ч.1 ст.1048 ЦК України\\. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися. Статтею 526 ЦК передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідач [PERSON] подав суду заяву про застосування положення про строки позовної давності. Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Так, в листопаді 2017року банк звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості. Судом було встановлено, що позичальник своєчасно не виконував зобов'язання по кредитному договору та неодноразово допускав прострочення платежів. У листопаді 2017 року, банк скористався своїм правом щодо стягнення заборгованості по кредиту та відсоткам, надіславши [PERSON] вимогу про погашення основного зобов'язання (а.с.11). Таке право банку передбачено пунктами 3.2.3., 3.2.4 кредитного договору, які передбачають, «що банк має право вимагати повернення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій, якщо позичальник протягом трьох робочих днів від дати отримання вимоги кредитора про надання додаткових засобів забезпечення виконання зобов»язання не надасть таких засобів(шляхом укладення відповідного договору) або запропоновані засоби не влаштують кредитора. Банк має право направити відповідну інформацію до єдиної інформаційної системи «Реєстр позичальників» Національного Банку України, у разі неповернення позичальником кредиту в строк, обумовлений п.1.1 цього договору, або неналежного виконання інших умов цього договору. У разі порушення зобов 'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526,530,610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому, в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. З матеріалів справи вбачається, що позичальник мав повертати борг за встановленим графіком погашеня заборговансоті, рівними частинами , до 10 числа кожного місяця (а.с.9). В постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року по справі №6-116цс13, яку прийнято за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом /судами/ касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у кредитних правовідносинах, викладено правову позицію стосовно того, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3ст.267 ЦК України). Таким чином, встановленим є те, що останній платіж відповідачем було здійснено 22.03.2010р, що стверджується наданим позивачем розрахунком, приєднаним до матеріалів справи (а.с.13-15), отже з 11.04.2010 року у позивача виникло право на звернення до суду, оскільки були порушені позичальником умови договору. В строк до 11.04.2010року відповідач не сплатив черговий платіж та в подальшому, зовсім припинив виконання умов договору щодо повернення кредитних коштів. Саме, з квітня 2010 року у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом, лише, 30.11.2017року, тобто зі спливом строку позовної давності. Клопотань щодо поновлення пропущеного строку банк до суду не заявляв. Таким чином, банк не використав своє право на позов за для припинення порушення свого суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу (3-х років), тому є таким, що пропустив строк позовної давності. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе в позові відмовити, стороною позивача не надано суду доказів в спростування таких висновків суду. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed