Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Радехівсько міської ради Львівської області в якому просить визнати за ним, право власності на капітальну будівлю, загальною площею 27,9 кв.м. по [ADDRESS] У судове засідання позивач не з'явився, подавши письмову заяву, в якій просить суд розгляд справи здійснювати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на задоволенні позову настоює. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі. Відносно задоволення позову не заперечує. За викладених умов, відповідно до ст. 169, ч.4 ст.174,ч.2 ст. 197 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі сторін та без фіксування судового засідання технічним засобом на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 05 березня 2010 року, позивачу на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0230 га, розташована по [ADDRESS], цільовим призначенням якої є обслуговування нежитлового приміщення з метою реконструкції під об'єкт комерції (а.с.8). В 2011 році, на зазначеній земельній ділянці позивачем було побудовано капітальну будівлю (торговий кіоск). З початку будівництва жодних заяв, претензій та скарг від сусідів не надходило, що свідчить про відсутність факту порушення прав інших осіб цим будівництвом. Згідно технічного паспорта, виданого комунальним підприємством Львівської обласної ради "Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» вбачається, що капітальна будівля (торговий кіоск) по вул. Львівська, 1С, в м.Радехів, Радехіського району Львівської області, становить загальну площу 27,9 м.кв. (а.с.5-7). Будь-яких претензій або суперечок зі сторони сусідів і Радехівської міської ради не було, оскільки будівля побудована в межах виділеної земельної ділянки. На підставі ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 05 березня 2010 року, позивачу на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0230 га, яка розташована по [ADDRESS], цільовим призначенням якої є обслуговування нежитлового приміщення з метою реконструкції під об'єкт комерції (а.с.8). На даній ділянці позивач самочинно збудував капітальну будівлю (торговий кіоск загальною площею 27,9 кв.м., що підтверджується технічним паспортом виготовленим комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» станом на 04.04.2017 року. (а.с. 5-7). Згідно ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до Постанови №6 від 30.03.2012 року Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Згідно п.8 Постанови №6 право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (статті 90 ЗК), землекористувачі (стаття 95 ЗК), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіції) за договором із власником земельної ділянки (стаття 102-1 ЗК) або з інших передбачених законом підстав. Як вже встановлено вище, позивач є власником земельної ділянки, на якій проведено спірне будівництво, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 05 березня 2010 року, розташованої по [ADDRESS], цільовим призначенням якої є обслуговування нежитлового приміщення з метою реконструкції під об'єкт комерції (а.с.8) Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Ст. 376 ЦК України також визначені певні правила, за якими можливе визнання за особою права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Зокрема, згідно із нормою частини 5 ст.376 ЦК України, яка регламентує порядок визнання права власності на майно, що виникло внаслідок самочинного будівництва, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки, суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Існуючі будівлі не порушують прав сусідніх будинковолодінь, а також не суперечать вимогам Державних будівельних норм України, та збудовані в межах земельної ділянки, яка належить позивачу на праві приватної власності. Будівництво таких не порушує також цільового призначення земельної ділянки. У відповідності до ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, ч.2 цієї статті передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається за підставами, що незаборонені законом, зокрема із правочинів, ч. 2 цієї статті, передбачає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.2 ст.331 ЦПК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Беручи до уваги вищенаведене, зокрема те, що відповідач позов визнав, самочинне будівництво спірних нежитлових приміщень здійснено без порушення будівельних і технічних норм, а також те, що судом не здобуто доказів того, що таке будівництво суперечить суспільним інтересам чи порушує права інших осіб та що таким будівництвом порушені санітарно-технічні вимоги чи правила експлуатації приміщення, суд не вбачає перешкод для задоволення позову, а вважає, що є достатньо підстав для задоволення такого і визнання за позивачем права власності на дане приміщення.

Outcome: approved