Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що [PERSON] на праві приватної власності, належить 1/2 частина квартири [ADDRESS]. Інша 1/2 частина квартири [ADDRESS] належить рідній сестрі позивача - [PERSON] Після смерті матері, [PERSON] 15.08.2013 року, у сторін за взаємною згодою і домовленістю, склався певний порядок користування квартирою, а саме: в користуванні позивача була менша кімната, а в користуванні відповідача більша кімната, інші приміщення квартири знаходилися у загальному користуванні. Однак, після оформлення, спадщини після смерті матері, відповідач без згоди позивача залишила в квартирі свого сина - [PERSON] з дружиною. Відповідач [PERSON] на будь-які перемовини з позивачем не йде, що порушує його права як співвласника квартири. Позивач просить усунути перешкоди в здійсненні права користування квартирою [ADDRESS], шляхом зобов"язання позивача надати йому ключі від вхідних дверей квартири [ADDRESS], вселити позивача та стягнути судовий збір . В судове засідання представник позивача не з'явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності без проведення фіксації судового процесу, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити їх в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечує. В судове засідання відповідач не з'явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності без проведення фіксації судового процесу, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення . Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про спадщину за законом від 20.02.2014 року № 207 [PERSON] та [PERSON] належить по 1/2 частині кожному квартира [ADDRESS] . Згідно з ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Згідно з положеннями ст.ст. 319, 321 ЦК Українивласник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК Українивласник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім"ї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Згідно ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, хоч це і не було пов"язано з позбавленням права на володіння майном. Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 р. „Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з"ясування і дослідження інших обставин справи. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки він визнаний відповідачем, це визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В даному випадку в наявності є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову відповідно до вимог ст.174 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved