Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON], таким, що втратив право користування жилим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що є власником будинку 2/24 по провулку Трудовий в місті Маріуполі. У спірному будинку зареєстрований її син, відповідач по справі, але не мешкає в ньому понад десять років. Посилаючись на норми ст..405 ЦК України, просив визнати [PERSON], таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку 2/24 по провулку Трудовий у місті Маріуполі. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги, додатково пояснила, що відповідач по справі її син, який починаючи з 17-ти років не проживає в спірному будинку. Спочатку відповідач виїхав на навчання за межи міста, потім одружився та виїхав в Російську Федерацію, а коли повернувся у місто Маріуполь, то проживав окремо. Пояснювала, що відповідач за даний проміжок часу не виявляв бажання проживати у спірному будинку, не приймав участі в його утриманні та сплати комунальних платежів. Просила суд задовольнити її позовні вимоги та визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку 2/24 по провулку Трудовий у місті Маріуполі. Відповідач [PERSON], будучі повідомленим належним чином про час і місце розгляду справи, двічі не з"явився в судове засідання з невідомих суду причин, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судовому засіданні позивач [PERSON] не заперечувала проти вирішення справи у заочному порядку, на підставі наявних в справі доказів, що вказують на права і обовязків сторін. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідка, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено судом, жилий будинок № 2/24 з усіма господарчими та побутовими будівлями і спорудами, розташований у місті Маріуполі по провулку Трудовий на земельній ділянці Маріупольської міської ради на підставі свідоцтва про право спадщини за законом від 31.08.2001 року належить позивачу по справі [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] ( № реєстру 2-459), зареєстрованого в БТІ міста Маріуполя 06.09.2001 року за реєстровим № 19501 (а.с.3). Як вбачається із довідки від 12.10.2015 року, яка складена головою комітету самоорганізації населення «Азовць», за адресою м. Маріуполь, провулок Трудовий, будинок 2/24 зареєстровані [PERSON], [PERSON] чоловік, [PERSON] син, але останній не проживає за даною адресою більш як 10 років. Факт реєстрації [PERSON] у спірному будинку підтверджується копією домової книжки (а.с.6-8). Відповідно до вимог частини 1 ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Втім, згідно із ч.2 ст.405 ЦК України член сімї (в тому числі колишній член сімї) власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними в власником житла або законом. Як вбачається із довідки про склад сімї № 85 від 28.09.2015 року та акту від 16.06.2015 року, складеного головою комітету самоорганізації населення, на підставі опитування сусідів [PERSON] (проживає [INFO]), [PERSON] (проживає [INFO]), [PERSON] (проживає [INFO]), відповідач [PERSON] не проживає в [INFO] більш, як десять років (а.с.5). Обєктивно вказані обставини підтвердила допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], яка пояснила, що відповідач більш як 10 років не проживає в спірному будинку, з цього часу він навіть не зявлявся за даної адресою, вона не бачила, щоб відповідач приймав участь в утриманні будинку, обробляв город. Зважаючи на вимоги ст..72 ЖК України особа може бути визнана у судовому порядку такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок її відсутності понад встановлені строки. Як розяснено у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» з наступними змінами, судам рекомендовано при вирішенні спорів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Уразі їх поважності (перебування у відряджені, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідач, не прибувши до судового засідання, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування наявності звязку зі спірним жилим приміщенням або наявності поважних причин відсутності в спірному помешканні понад встановлені строки. За таких обставин, враховуючи, що відповідач понад встановлені законодавством строки відсутній за місцем реєстрації без поважних причин, суд вважає за можливе постановити рішення про визнання його таким, що втратив право користування будинком 2/24 по провулку Трудовий в місті Маріуполі, тим самим по суті задовольнити позовні вимоги. Згідно зі ст..88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, до яких згідно ст..79 ЦПК України відноситься судовий збір. Однак, позивач відмовився у судовому засіданні про стягнення з відповідача на його користь судового збору.

Outcome: approved