Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

Позивач 29.07.2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що між ним та відповідачем відповідно до ст.1046 ЦК України, було укладено договори позики у вигляді розписок, а саме: відповідно до розписки від 31.03.2015 року Відповідач отримала від позивача 1000 доларів США та 200 Євро і зобов'язувалась їх повернути у строк до 01.06.2015 року. Відповідно розписки від 10.04.2015 року Відповідач отримала від Позивача 1000 доларів США і зобов'язувалась їх повернути у строк до 01.06.2015 року. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути гроші. Однак Відповідач скаржилась на скрутне матеріальне становище і обіцяла в найкоротші строки повернути борг. Станом на сьогоднійшній день, зобов'язання Відповідач не виконала, грошові кошти не повернула. Тому Позивач просить суд стягнути з Відповідача заборгованість за договором позики від 31.03.2015 року в сумі 1000 доларів США та 200 Євро в гривневому еквіваленті по курсу іноземної валюти за даними Національного Банку України станом на 26.07.2016 року: основний борг - 25335,00 грн., 3% річних - 877,00 грн., інфляційні- 2296,00 грн, відсотки за користування коштами - 9032,00 грн., всього 37540,00 грн. Стягнути з Відповідача на користь Позивача заборгованість за договором позики від 10.04.2015 року в сумі 1000,00 доларів США в гривневому еквіваленті по курсу іноземної валюти за даними Національного Банку України станом на 26.07.2016 року: основний борг - 24790,00 грн.,3% річних - 858,00 грн., інфляційні 2247,00 грн., відсотки за користування коштами - 7342,00 грн., всього 35237,00 грн. та покласти на відповідача судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] надала заяву в якій просила суд залишити без розгляду позовну вимогу в частині стягнення інфляційних нарахувань на суму боргу в розмірі 2296,00 грн. по договору позики від 31.03.2015 року та в розмірі 2247,00 грн. по договору позики від 10.04.2015 року, в іншій частині позовні вимоги підтримала та просила задоволити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом оголошення в пресі. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. Відповідно до договору позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості ( ст.1046 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Представником позивача [PERSON] для огляду в судовому засіданні надано оригінал письмової розписки позичальника від 31 березня 2015 року, у змісті якої зазначено наступне (далі - мовою оригіналу): «Я, [PERSON], беру в долг в [PERSON] деньги в суме 1000 ( одна тысяча долларов США) и 200 (двести) евро, которые обязуюсь вернуть до 1 июня 2015 года. Расписка написана собственноручно в чем и расписываюсь. Подпись и дата 31.03.2015г.». Також для огляду в судовому засіданні нею надано оригінал письмової розписки позичальника від 10 квітня 2015 року, у змісті якої зазначено наступне (далі - мовою оригіналу): «Я, [PERSON], беру в долг в [PERSON] деньги в суме 1000 ( одна тысяча долларов США), которые обязуюсь вернуть до 1 июня 2015 года. Расписка написана собственноручно в чем расписываюсь. Подпись и дата 10.04.2015г.». Зі змісту представлених письмових розписок убачається, що в них зазначені: сторони зобов'язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передана та отримана у власність саме за договором позики, мета отримання грошових коштів - саме у борг та зобов'язання їх повернути в конкретний строк і в установленому порядку. У наявності у текстах розписок є особисті підписи позичальника [PERSON] Надання представником позивача суду оригіналів боргових розписок свідчить про продовження існування між позикодавцем та позичальником боргових зобов'язань. Стаття 204 ЦК України передбачає презумпцію правомірності правочину, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно із положеннями частини 2 статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до норм чинного цивільного законодавства договір позики відноситься до реальних договорів, тому передача грошей або речей є не тільки виконання договору, але й його укладення. Зважаючи на наведене, проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд визнає, що між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договорів позики, й письмові розписки відповідача свідчать про їх укладення 31.03.2015 р. та 10.04.2015р. відповідно до вимог чинного цивільного законодавства. Оригінали зазначених розписок знаходяться у позивача [PERSON]. і є документами, які підтверджують передання грошей позикодавцем позичальнику з укладенням між ними договорів позики, тому суд визнає їх належними доказами по справі. За умовами даних угод [PERSON] одержала в борг від позивача грошові кошти у розмірі 2000 доларів США та 200 євро. На момент винесення рішення відповідачем не здійснено жодних платежів за вищевказаним договором позики. Відповідно до наданого Позивачем суду розрахунку боргу заборгованість відповідача без урахування інфляційних, від яких Позивач відмовилася у судовому засіданні складає: за договором позики від 31.03.2015 року в сумі 1000 доларів США та 200 Євро в гривневому еквіваленті по курсу іноземної валюти за даними Національного Банку України станом на 26.07.2016 року: основний борг - 25 335,00 грн., 3% річних - 877,00 грн., відсотки за користування коштами - 9032,00 грн. всього 35244,00 грн.. Заборгованість за договором позики від 10.04.2015 року в сумі 1000,00 доларів США в гривневому еквіваленті по курсу іноземної валюти за даними Національного Банку України станом на 26.07.2016 року: основний борг - 24790,00 грн.,3% річних - 858,00 грн., відсотки за користування коштами - 7342,00 грн., всього 32990,00 грн.. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України 18.09.2013 року у справі № 6-63 цс 13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст.638 ЦК України). На підтвердження укладення між сторонами договору позики та його умов суду надана розписка позичальника, що відповідає ч.2 ст.1047 ЦК України. Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до вимог статті 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Статтею 527 ЦК України передбачено зобов'язання боржника виконати свій обов'язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов'язанні вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Як передбачено ст. 625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідачем були надані розписки як борговий документ, що підтверджує укладення договору позики та прийняття позичальником відповідних зобов'язань. Написанням розписок про отримання позики, фактом отримання і використанням позики на свій розсуд позичальником підтверджено, що останній у повному обсязі сприймав умови договорів і прийняв на себе зобов'язання щодо їх виконання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст.629 ЦК України). Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки обгрунтовані на законі та відповідають умовам укладеного сторонами договору, до стягнення з відповідача підлягає сума неповернутої позики за договором позики від 31.03.2015 року основний борг - 25335,00 грн., відсотки за користування коштами - 9032,00 грн., за договором позики від 10.04.2015 року основний борг - 24790,00 грн., відсотки за користування коштами - 7342,00 грн. А також на підставі ст.625 ЦК України 3% річних за період прострочення грошового зобов'язання згідно розхрахунку позивача за період прострочення з 02.06.2015р. по 29.07.2016 р. за договором позики від 31.03.2015 року в сумі 877,00 грн. та за договором позики від 10.04.2015 року в сумі 858,00 грн., всього до стягнення з Відповідача підлягає за договором позики від 31.03.2015 року в сумі 35244,00 грн., за договором позики від 10.04.2016 року в сумі 32990,00 грн.. При цьому суд враховує, що Верховний Суд України при розгляді 1 жовтня 2014 року справи № 6-113 цс 14, зробив правовий висновок, відповідно до якого будь-яке зобов'язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов'язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Також до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають понесені ним судові витрати по оплаті судового збору 727,77 грн., відповідно до ст.88 ЦПК України, якою передбачено, що стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені судові витрати по справі. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення в справі, що передбачене ст.224 ЦПК України.

Outcome: approved