Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому зазначив, що 31.01.2008 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступник ПАТ КБ «Приватбанк») було укладено Договір про іпотечний кредит № CVBHG40000000664, за яким кредитор зобовязався надати позичальнику кредит у сумі 272 700,00 грн. строком до 31.01.2028р., а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки за користування цим кредитом. На забезпечення виконання цього зобов'язання між ним та ЗАТ КБ «Приватбанк» було укладено Іпотечний договір № CVBHG40000000664 від 31.01.2008 року, за яким він передав в іпотеку банку належну йому на праві приватної власності 3-кімнатну квартиру, загальною площею 54,70 кв.м., житловою площею 39,70 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Зазначив, що 25.01.2017 року до нього зателефонував представник ПАТ КБ «Приватбанк» та повідомив, що квартира вже належить банку, оскільки [PERSON] допустила заборгованість за кредитним договором від 31.01.2008 року. З інформаційної довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно він довідався, що це справді так, що належна йому квартира на підставі рішення державного реєстратора Чернівецької міської ради (з відкриттям розділу), індексний номер: 32090759 від 28.10.2016 року вже належить ПАТ КБ «Приватбанк». Як вбачається з інформаційної довідки, підставою виникнення права власності на належну йому квартиру у ПАТ КБ «Приватбанк» є іпотечний договір, виданий 31.01.2008 року. Вважає, що рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Чернівецької міської ради [PERSON] є незаконним та підлягає скасуванню. Згідно з п. 61 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» іпотекодержатель мав направити боржнику вимогу про усунення порушень зобовязання, що випливає з договору про іпотечний кредит. Однак дану вимогу не направив та за відсутності документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником зазначеного повідомлення, вирішив звернути стягнення на предмет іпотеки у порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Вказав, що ні він, ні його дружина [PERSON] письмову вимогу про усунення порушення від банку не отримували. Крім того, згідно з ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності. Однак йому відомо, що жодної оцінки предмету іпотеки у 2016 році не проводилось, оскільки лише з його згоди субєкт оціночної діяльності міг потрапити до приміщення та мати можливість провести таку оцінку. Проте жодних погоджень стосовно проведення оцінки майна йому не пропонувалось. Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки відбулось всупереч ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», оскільки відбулось за відсутності відповідної оцінки субєкта оціночної діяльності. Просить визнати незаконним (протиправним) та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 32090759 від 28.10.2016 року, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Чернівецької міської ради [PERSON], відносно об'єкта нерухомого майна: 3-кімнатної квартири загальною площею 54,70 кв.м., житловою площею 39,70 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, підтвердивши обставини, які зазначені в позові, просили позов задовольнити. Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» позов не визнав та пояснив, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Чернівецької міської ради [PERSON], відносно об'єкта нерухомого майна: 3-кімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] є правомірним. Представник банку звернувся до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно із заявою про реєстрацію нерухомого майна відповідно до іпотечного договору через невиконання боржником вимог договору. У разі порушення основного зобов*язання іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, то іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Дане повідомлення [PERSON] отримали, а тому проведення державної реєстрації права власності було законним та проведено відповідно до норм чинного законодавства. Просить в задоволенні позову відмовити. Відповідач - державний реєстратор прав на нерухоме майно Чернівецької міської ради [PERSON] в судове засідання не з*явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності та письмові заперечення, в яких зазначила, що до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно із заявою про реєстрацію нерухомого майна відповідно до договору про іпотечний кредит, через невиконання боржником вимог, зазначених у даному договорі звернувся представник банку. Перевіривши наявність всіх підстав вона прийняла дану заяву та надіслала письмове повідомлення іпотекодавцю. Іпотекодавець повідомлення отримав, а тому вона відповідно до вимог чинного законодавства провела реєстрацію права власності. Просить в задоволенні позову відмовити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що жодного повідомлення від банку про усунення порушень за договором про іпотечний кредит ні вона, ні її чоловік не отримували. Про що квартира вже належить банку, вони дізналися з телефонного дзвінка представника банку. Вважає дії відповідачів незаконними, а тому просить позов задовольнити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 31 січня 2008 року. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~та Конституцією України закріплено право на житло. Згідно ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону від 17 липня 1997 року №475/97-ВР\~,,Про ратифікацію\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції", ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріпляє право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності»говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважатися. Як вбачається з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною другою ст.590 ЦК України зазначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Судом встановлено, що відповідно до договору про іпотечний кредит № CVBHG40000000664 від 31.01.2008 року, укладеного між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступник ПАТ КБ «Приватбанк») кредитор зобовязався надати позичальнику кредит у сумі 272 700,00 грн. строком до 31.01.2028р., а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки за користування цим кредитом. На забезпечення виконання цього зобов'язання між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк» було укладено Іпотечний договір № CVBHG40000000664 від 31.01.2008 року, за яким було передано в іпотеку банку належну [PERSON] на праві приватної власності 3-кімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS]. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25 січня 2017 року квартира за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення державного реєстратора Чернівецької міської ради (з відкриттям розділу), індексний номер: 32090759 від 28.10.2016 року належить ПАТ КБ «Приватбанк». Підставою виникнення права власності на квартиру у ПАТ КБ «Приватбанк» є іпотечний договір, виданий 31.01.2008 року. Порядок державної реєстрації права власності на нерухоме майно врегульований Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до ст. 11 ч. 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв\~у сфері державної реєстрації прав. Відповідно до іпотечного договору від 31 січня 2008 року, а саме розділу 4 «застереження про задоволення вимог іпотекодержателя» - пункт 4.3 цього договору є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, яке надає право іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки, на підставі цього договору, в тому числі шляхом прийняття предмета іпотеки у власність, в порядку визначеному ст. 37 Закону України «Про іпотеку». При цьому це застереження визначається сторонами як договір про задоволення вимог іпотекодержателя та визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст.. 37 Закону України «Про іпотеку» вiд 05.06.2003 року № 898-IV іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Відповідно до абз. 11 п. 56 Постанови КМУ від 10 вересня 2003 №1440 - загальні вимоги до складання звіту про оцінку та підготовку висновку про вартість майна мають включати … особистий огляд об'єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки). Таким чином лише зі згоди позивача субєкт оціночної діяльності міг потрапити до приміщення та мати можливість провести таку оцінку. Проте жодних погоджень стосовно проведення оцінки майна позивачу не пропонувалось. В матеріалах реєстраційної справи відсутній висновок про оцінку майна. Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки відбулось всупереч ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», оскільки відбулось за відсутності відповідної оцінки субєкта оціночної діяльності. Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до п. 61 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні копії реєстраційної справи 26 жовтня 2016 року до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно із заявою про реєстрацію нерухомого майна відповідно до іпотечного договору, через невиконання боржником вимог, зазначених у даному договорі звернувся представник банку [PERSON] До заяви було надано повідомлення представника банку, направлене 26 липня 2016 року на адресу [PERSON] (Вижницький район, село Іспас, вул. Головна, 1) та на адресу [PERSON] ( м. Чернівці, проспект Незалежності, 60/34). Згідно повідомлення банк повідомляє, що [PERSON] та [PERSON] є боржниками за кредитним договором від 31 жовтня 2008 року в забезпечення зобов*язань за яким був укладений договір іпотеки, посвідчений 31.01.2008 року. Зобов*язання за договором не виконується. У зв*язку з порушенням зобов*язань за кредитним договором станом на 25.07.2016 року заборгованість [PERSON] становить 261216,30 грн. Зазначив, що банк вимагає від [PERSON] повернення суми кредити в повному обсязі в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги. Цією вимогою банк також попереджає, що у випадку невиконання вимоги про повернення заборгованості буде задоволена іпотекою вимога шляхом набуття банком права власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до рішення державного реєстратора [PERSON] від 28 жовтня 2016 року була проведена державна реєстрація права власності квартири за адресою: [ADDRESS] за суб*єктом ПАТ КБ «Приватбанк». Згідно рекомендованих повідомлень ні [PERSON], ні [PERSON] повідомлення від банку не отримували, тобто не були належним чином повідомлені щодо повернення суми кредиту в повному обсязі в тридцятиденний строк з дня отримання вимоги банку та попередження, що у випадку невиконання вимоги про повернення заборгованості буде задоволена іпотекою вимога шляхом набуття банком права власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS]. Отже були позбавлені належним чином в тридцятиденний строк повернути суму кредиту, а також проценти, комісію та штрафні санкції, які були нараховані на день повернення кредиту, чи скористатися іншою можливістю вирішити питання щодо погашення заборгованості, щоб уникнути виконання іпотечного договору та проведення державної реєстрації права власності за суб*єктом ПАТ КБ «Приватбанк». Тобто, державний реєстратор прав на нерухоме майно [PERSON] незаконно, в порушення норм чинного законодавства здійснила реєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] за суб*єктом ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідно до ч. 1\~ст. 21 ЦК України\~суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28 жовтня 2016 року, прийняте державним реєстратором [PERSON] слід визнати незаконним та скасувати. Статтею 88 ЦПК України\~закріплено положення, згідно з яким стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів; солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. При таких обставинах, з відповідачів ПАТ КБ «Приватбанк», Державного реєстратора прав на нерухоме майно Чернівецької міської ради [PERSON] на користь позивача слід стягнути по 320,00 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved