Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 21 грудня 2007 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № б/н. На підставі цього договору відповідач надав йому кредит в розмірі 2000.00 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом у розмірі 20.40 % на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного, Договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою . Термін дії Карти, яка була надана йому, позивачу, 21 грудня 2007 року становив один рік - до 21 грудня 2008 року. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Такою подією є закінчення терміну дії картки, тобто, 20.12.2008 року. Таким чином, Відповідач мав право реалізувати своє право на захист свого цивільного права за Договором споживчого кредиту у термін до 20.12.2011 року, оскільки 21.12.2008 року закінчився термін дії Картки і така позивачу не поновлювалася Банком. Вважає, що строк позовної давності для звернення Банку із позовом до нього про стягнення суми боргу за Договором від 21.12.2007 року сплив 20.12.2011 року і станом на вказану дату відповідач із позовом до суду про стягнення суми боргу не звертався. Відповідач за даним позовом звернувся до суду 10.04.2012 року, тобто, із пропуском строку позовної давності. Просить позов задовольнити та визнати ПАТ КБ «Приватбанк» таким, що втратив право вимоги за кредитним договором від 21.12.2007 року. Відповідач на пред'явлений позов подав суду письмові заперечення, із яких убачається, що позов ним не визнається. Вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та не підлягають до задоволення. У обґрунтування заперечень наводить те, що відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, із якими позивач ознайомлений, договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на цей же термін. Також посилається на рішення апеляційного суду від 13.02.2014 року, яким позов банку про стягнення із позивача за даним позовом суми заборгованості було задоволено. Просить суд відмовити в задоволенні позову. Сторони в судове засідання не з'явилися, подали суду письмові клопотання про розгляд справи без їх участі. За таких обставин суд ухвалює про розгляд справи без участі сторін. Дослідивши матеріали справи та наведені сторонами докази, як у обґрунтування позову так і в його заперечення, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Письмовими доказами по справі встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір споживчого кредиту б/н від 21.12.2007 року. На підставі цього договору кредитор надав позичальнику кредит в розмірі 2000.00 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом у розмірі 20.40 % на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов та правил надання банківських послуг, по закінченню строку дії наявна Карта продовжується Банком на новий термін наданням Клієнту Карти з новим терміном дії, якщо раніше до початку місяця закінчення строку дії не поступила письмова заява Клієнта про закриття Карти. Карта є невід'ємною частиною Договору споживчого кредиту. Із матеріалів оглянутої в судовому засіданні цивільної справи № № 713/2272/12 за позовом ПАТ КБ «Приватбанку» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором убачається наступне. Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем у справі [PERSON] заявлялося про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин. Судом першої інстанції у відповідності із вимогами чинного законодавства за заявою [PERSON] у цій справі було застосовано строк позовної давності і рішенням Хустського районного суду від 12.11.2013 року було відмовлено у задоволенні позову банку про стягнення суми боргу за кредитним договором. На рішення Хустського районного суду банком було подано апеляційну скаргу, до якої у якості доказу долучено ухвалу Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних і кримінальних справ у справі № 6-26665св-13, згідно із якою суд при вирішенні справи виходив із того, що із пункту 9.12 Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк. У обґрунтування апеляційної скарги ПАТ КБ «Приватбанк» посилався на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.09.2013 року у справі № 6-26665св13. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 13.02.2014 року за результатами розгляду апеляційної скарги ПАТ КБ «Приватбанк» на рішення Хустського районного суду було ухвалено нове рішення про задоволення позову банку. На вказане рішення апеляційного суду у запереченнях проти позову посилається відповідач у даній справі. Оцінюючи докази, добуті безпосередньо в судовому засіданні суд констатує наступне. Позивач у обґрунтування позову посилається на Постанову Верховного Суду України у справі № 6-14 цс14. Із змісту зазначеної постанови Верховного Суду України убачається, що на момент розгляду справи як Хустським районним судом так і апеляційним судом Закарпатської області за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором існували різні позиції касаційного суду щодо правильного обчислення строків чинності договорів споживчого кредитування. Усуваючи такі розбіжності Верховний Суд України у постанові від 19.03.2014 року у справі № 6-14цс14 сформулював правовий висновок, згідно із якого убачається, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. З урахуванням норм ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Таким чином, з урахуванням правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-14цс14 убачається, що строк позовної давності за договором споживчого кредиту у якому невід'ємною частиною є платіжна картка, строк позовної давності необхідно обчислювати не із дня закінчення строку договору, а з дня закінчення терміну дії картки. Із матеріалів справи убачається, що термін дії картки, яка була видана позивачу 21 грудня 2007 року, становив один рік - до 21 грудня 2008 року. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Також із матеріалів справи убачається, що банк звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості10.04.2012 року, тобто, із порушенням строку позовної давності. Відповідно до пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.09.2011 року в справі «ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення; боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов`язані з позовною давністю; будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду. В силу статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадане судове рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду. Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Наявність рішення апеляційного суду Закарпатської області від 13.02.2014 року не є перешкодою для звернення позивача із позовом про захист прав споживача, оскільки раніше така вимога ним не ставилася, а докази, добуті ним після розгляду справи є новими доказами у даній справі і не позбавляють його права на звернення до суду із зазначеним позовом, а навпаки, дають йому таке право для захисту його порушеного та невизнаного права у законний спосіб уникнути переслідування з боку кредитора, у якого сплив строк для права на вимогу про повернення коштів за кредитним договором. Отже, виходячи із вище наведеного суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивачем доведені повністю і підлягають до задоволення.

Outcome: approved