Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

Позивач [PERSON] 04.08.2009 р. звернувся до Малиновського райсуду м. Одеси із позовом до [PERSON], за участю третіх осіб - [PERSON], [PERSON] про не перешкоджання в проживанні та користуванні квартирою [ADDRESS] та вселення. Посилаючись на те, що вказану квартиру він отримав у 1985 році, на нього відкрито особовий рахунок, в зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, несумісність характерів, різних поглядів на життя сімейні відносини з відповідачкою не склалися. Між ними часто виникали сварки, за протиправні дії відповідачку було притягнено до кримінальної відповідальності, в зв'язку з чим позивач змушений був знаходитися у службовому приміщенні, потім у родичів. Іншого житла для проживання у позивача не має, в зв'язку з чим він змушений звернутися до суду з даним позовом. Відповідачка [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON], Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про визнання втратившим право користування житловою площею в квартирі [ADDRESS] та зняття з реєстраційного обліку. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] після проходження лікування з приводу алкоголізму, забравши в добровільному порядку свої речі пішов з родини і фактично створив нову сім'ю, особистих речей його в квартирі немає, витрати по утриманню та ремонту житла здійснюються за рахунок позивачки. Вказані позовні вимоги ухвалою суду від 28.10.2009 р. об'єднані в одне провадження. В судовому засіданні [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] підтримали свої позовні вимоги, вимоги зустрічного позову не визнали. [PERSON] пояснив, що йому в теперішній час немає де проживати, та він хоче щоб відповідачка та треті особи забезпечили його житлом - або однокімнатною квартирою, або кімнатою в комуні, тоді він не буде претендувати на проживання та вселення у квартиру [ADDRESS], або виділили йому для проживання кімнату у спірній квартирі та не перешкоджали у її користуванні. [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнала, вказуючи що він майже вісім років не проживає в спірній квартирі, претензій ніяких не заявляв вселитися не намагався, та з 2002 року втратив право користування житловим приміщенням, в зв'язку із закінченням строку позовної давності його вимоги не підлягають задоволенню, підтримала вимоги зустрічного позову, та просила їх задовольнити. Представник Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в судове засіданні не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Третя особа [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнала посилаючись на те, що він добровільно залишив спірну квартиру, за останні 8 років вселятися не намагався, фактично створивши нову сім'ю, жив з іншою жінкою, інколи заходив до них у гості на свята. Третя особа [PERSON] в судове засіданні не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно довідки про склад сім'ї та реєстрацію від 27.07.2009 р., виданою дільницею №5 КП ЖКС «Черьомушки» встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON]- основний квартиронаймач, [PERSON] - колишня дружина наймача, [PERSON] - дочка, [PERSON] - син, [PERSON] - внучка, [PERSON] - внук. Вказана квартира, згідно посвідчення [NUMBER] від 10.08.1989 р. на право зняття службового житлового приміщення була виділена [PERSON], працівнику ЖЄУ-5 складом сім'ї 4-и чоловіки, згодом на вказану квартиру було видано ордер [NUMBER] від 20.02.1995 р. Вироком Малиновського райсуду м. Одеси від 21.03.2001 р. [PERSON] визнано винною у здійсненні злочину, передбаченого ст. 102 КК України, зв'язку з нанесенням 03.08.2000 р. [PERSON] середньої тяжкості тілесних пошкоджень, внаслідок термічних опіків. Суд критично оцінює подані [PERSON] в якості доказів: заяву [PERSON] від 20.11.2009 р., Акт від 02.02.2010 р. та Акт від 04.06.2010 р., завірені в. о. начальника дільниці №5 КП «ЖКС «Черьомушки», та не приймає їх до уваги, так як особи, що їх складали та засвідчували не були допитані у судовому засіданні, тому вищезазначені докази визнаються судом як неналежні, згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], пояснив, що йому відомо зі слів [PERSON], з яким він раз у два-три місяці спілкувався в основному по телефону, що між ним та [PERSON] виникають сварки, вони спільно не проживають, де проживав весь [PERSON] йому не відомо, також він бував у нього на роботі в підсобному приміщенні. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], пояснили, що знають позивачку, відповідача та їхніх дітей тривалий час, в зв'язку із зловживанням алкоголю [PERSON] проходив примусове лікування, приблизно з 1997 р. у них фактично розпалася сім'я, позивачка з метою збереження сім'ї здійснювала примирення, яке позитивних наслідків не дало. Відповідач часто спричиняв скандали, внаслідок чого став проживати в спірній квартирі в окремій кімнаті. А потім років 7-8 назад взагалі добровільно забрав свої речі з квартири позивачки та перестав там проживати, після цього до квартири для проживання не повертався, речей його в квартирі немає, інколи приходив на дні народження дітей. Свідки також показали суду, що при зустрічах з [PERSON], навіть у спірній квартирі куди він приходив на день народження дітей, він їм розповідав, що створив нову сім'ю, часто бачили його на вулиці в присутності жінки по імені «[PERSON]», яку він їм представляв як дружину. Претензій щодо перешкоджання йому [PERSON] у проживанні у кв. №10, ніколи не висловлював, про проживання в підсобному приміщенні ніколи не розповідав. В судовому засіданні 19.07.2010 р. [PERSON] не заперечував проти пояснень свідків та визнав, що не проживає у спірній квартирі близько 8 років, вселитися не намагався, до правоохоронних органів не звертався, але в теперішній час має бажання мати своє окреме житло, що зафіксовано технічним звукозаписом судового засідання. Будь-яких інших доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] суду не надав. Таким своїм пояснення відповідач по зустрічному позову фактично визнав обставини заявленого зустрічного позову. Частиною 1 ст.61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З аналізу доказів та встановлених у судовому засіданні обставин, вбачається що з 2002 року [PERSON] не проживає в спірній квартирі, саме з цього часу розпочався початок перебігу строку позовної давності. Поважних причин пропуску строку позовної давності [PERSON] суду не доведено. Враховуючи вище наведене суд вважає, що [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS], так як за весь період часу не проживання з 2002 р. до дати звернення до суду з позовом у серпні 2009 р., вселитися в примусовому порядку до квартири не намагався, витрат по утриманню житла не ніс, комунальні послуги не сплачував, тому позовні вимоги [PERSON] та заява про застосування строку позовної давності - підлягають задоволенню. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 4 Перехідних положень ЦК України ( в ред. 2004 р.) встановлено, що кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Суд відмовляє у задоволені позовних вимог [PERSON] до [PERSON], треті особи - [PERSON], [PERSON] про не перешкоджання в проживанні та вселення - у зв'язку із закінченням строку позовної давності.

Outcome: approved