Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

Орган опіки та піклування виконкому Миколаївської сільської ради в інтересах малолітнього [PERSON] звернувся до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Покровської райдержадміністрації про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що відповідач по справі [PERSON] має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який фактично залишився без батьківського піклування. У грудні 2016 року малолітнього [PERSON] було влаштовано до комунальної установи охорони здоров'я «Краматорський будинок дитини «Антошка» терміном на 6 місяців за заявою відповідачки. Строк перебування малолітнього у будинку закінчився 06.01.2018 року. За час перебування дитини у державному закладі мати його долею не цікавилась, матеріальної допомоги на утримання дитини не надавала, ніяких заходів для повернення дитини до родини не здійснювала. Просить позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] , у розмірі ? частини з усіх видів доходів, з моменту подання позовної заяви до повноліття дитини. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Підтвердила той факт, що позивач протягом 2017-по липень 2018 року відвідувала дитину п'ять разів, проте в дитячому будинку її до дитини не допускали у зв'язку з не проходженням лікарні. Відповідачка не має постійного житла, постійного місця роботи, тому за її думкою, є всі підстави для позбавлення останньої батьківських прав. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що протягом 2017- липень 2018 роки відвідувала дитину, в дитячому будинку їй показували сина, проте не допускали до нього у зв'язку з не проходженням лікарні. Не змогла пройти лікарню по причині відсутності коштів. Дійсно офіційно не працює, має спеціальність маляр-штукатур та підробляє неофіційно, знаходиться у скрутному матеріальному становищі. Проживає разом з двома неповнолітніми дітьми та чоловіком, з яким перебуває у фактичних шлюбних відносинах. Написати заяву про влаштування дитини до дитячого будинку їй сказали працівники органу опіки та піклування по причині того, що вона не зможе дитину матеріально утримувати та забезпечити належними умовами для проживання. Вона дуже любить свого сина та намагається прийняти всі заходи для його повернення до родини. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. В наданому суду поясненні зазначили, що син відповідачки [PERSON] перебуває у КУОЗ «Краматорський будинок дитини «Антошка». Згідно акту закладу відповідачка дитину не відвідувала та не прийняла заходи щодо повернення дитини у родину. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Покровської райдержадміністрації відбувся всебічний та повний розгляд зібраних матеріалів стосовно доцільності позбавлення її батьківських прав. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідачки, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що малолітній [PERSON], [INFO], є сином відповідачки по справі [PERSON]. Батько дитини записаний зі слів матері на підставі ч. 1 ст. 135 СК України ( а. с. 4, 62). Згідно заяви [PERSON] від 14.12.2016 року відповідачка просила влаштувати її сина [PERSON] до будинку дитини на тимчасове утримання у зв'язку з скрутним матеріальним становищем. ( а. с. 7). Згідно розпорядження голови районної держадміністрації від 20.12.2016 року № 475 малолітній [PERSON], [INFO] року, тимчасово влаштований до державного закладу на повне державне утримання. ( а. с. 8). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов сім'ї від 24.10.2017 року за адресою: с. Завітне, вул.. Зої Космодем»янської,1, належні умови для виховання та розвитку дітей не створені .( а.с. 9) Згідно листа КУ «Краматорський будинок дитини «Антошка» від 05.12.2017 року запропоновано Покровській райдержадміністрації розглянути питання про доцільність повернення малолітнього [PERSON] до сім'ї матері, оскільки строк перебування малолітнього [PERSON] у будинку сплинув ( а. с. 10). Згідно висновку служби у справах дітей Покровської райдержадміністрації від 21.12.2017 року комісія з питань захисту прав дитини Покровської райдержадміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітнього сина [PERSON], [INFO] ( а.с.12-13). Згідно побутової характеристики [PERSON] на теперішній час не працює, порушує громадський порядок, у родині постійні сварки зі співмешканцем, зарекомендувала себе як особа, яка вживає спиртні напої, дітей залишає без догляду, постійного місця проживання не має, сварок із сусідями не чинить ( а.с. 14). Згідно довідки Миколаївської сільської ради від 16.01.2018 року [PERSON] постійно мешкає у [ADDRESS] та має склад сім'ї: [PERSON], 2007 року народження; [PERSON],2008 року народження, [PERSON], 2016 року народження ( а. с. 15). Згідно розпорядження голови районної державної адміністрації від 31.01.2018 року № 29 малолітньому [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування ( а. с. 36). Згідно акту закладу охорони здоров»я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров'я граничний термін перебування дитини [PERSON] у державному закладі- 06.01.2018 року ( а. с. 37). Згідно акту КУОЗ «Краматорський будинок дитини «Антошка» від 11.01.2018 року за № 01/07-16 за час перебування [PERSON] згідно журналу обліку відвідувань будинок дитини, його мати, [PERSON], сина не відвідувала, не телефонувала, долею, життям та здоров'ям не цікавилась, не виявила батьківської уваги та турботи, матеріальної допомоги не надавала, заходів для повернення дитини до родини не здійснювала ( а. с. 38). Проте, в судовому засіданні факт відвідування дитини в дитячому будинку відповідачкою 5 разів в період 2017- липень 2018 року, без допуску до дитини, підтверджено як поясненнями представником позивача, так і самою відповідачкою. Тому суд критично відноситься до вказаного акту, оскільки заява про влаштування дитини до державного закладу була написана відповідачкою з поради працівників служби у справах дітей, відповідачка фактично відвідувала дитину, проте її не допускали до сина у зв»язку з відсутністю відповідної довідки медичного закладу про стан здоров»я матері дитини, що знайшло своє підтвердження поясненнями учасників справи, а мета звернення до суду - необхідність подальшого влаштування малолітнього. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. У відповідності з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. З роз»яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 15, в абзаці 2 п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" встановлено, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обовязками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Дійсно в грудні 2016 року відповідачка написала заяву до Покровської райдержадміністрації про влаштування її дитини [PERSON] до будинку дитини на тимчасове утримання терміном на 6 місяців у зв'язку з скрутним матеріальним становищем ( а. с. 7). Проте, таку заяву , як встановлено в судовому засіданні, їй порадили написати в службі у справах дітей Покровської райдержадміністрації та органу опіки та піклування, вказаний факт не спростований представниками служби у справах дітей, органу опіки та піклування в судовому засіданні. Не подання нею заяви про повернення їй сина не свідчить про її ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків, а є наслідком юридичної необізнаності. Окрім того, як встановлено судом, при відвідуванні дитини в дитячому будинку її не допускають до сина у зв'язку з відсутністю медичної довідки про її стан здоров'я. Матеріальний стан батьків дійсно має значення для забезпечення дітей належними умовами для їх проживання, розвитку. Але, враховуючи наявність у відповідачки двох неповнолітніх дітей, її неофіційні заробітки, сам факт відвідування відповідачкою сина у дитячому будинку, які підтверджені самим представником позивача, висловлювання позивачки стосовно її бажання приймати участь у вихованні , свідчить про її інтерес до сина , її небайдуже ставлення і намагання приймати участь у його вихованні. Доказів щодо порушення громадського порядку з боку відповідачки, перебування останньої на обліку у зв»язку з зловживанням спиртних напоїв, суду не надано. Відсутність постійної роботи у відповідачки, її скрутне матеріальне становище не є , в даному випадку, підставою для позбавлення її батьківських прав. Виходячи з наведеного суд дійшов до висновку, що позивачем, не надано належних доказів протиправної, винної поведінки [PERSON], не знайшли підтвердження факти систематичного ухилення відповідачки від виконання обов'язків з виховання дитини, а висновок відповідної служби у справах дітей Покровської райдержадміністрації носить лише формальний характер. Окрім того, як пояснила представник третьої особи в судовому засіданні мета звернення до суду з вказаним позовом - це влаштування дитини в сім'ю опікуна, який в подальшому може стати майбутнім усиновителем дитини. Таким чином, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав матері, батька дитини є надзвичайним заходом сімейно-правової відповідальності, яка настає при винній поведінці батьків або одного з них, враховуючи характер спору, інтереси малолітньої дитини, відсутність передбачуваних позитивних змін в житті дитини в разі позбавлення відповідачки батьківських прав та беручи до уваги, що матеріали справи не містять доказів винної поведінки матері, які могли б стати підставою для позбавлення її батьківських прав - не підтверджено доказами ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов'язків, тому суд вважає, що правові підстави, передбачені ст. 164 СК України для позбавлення батьківських прав в судовому засіданні не знайшли своє підтвердження. За таких обставин, суд приходить до висновку, що в даному випадку необхідно зберегти родинний зв'язок між матір'ю та диною, тому що це буде відповідати у першу чергу інтересам дитини, в зв'язку з чим в задоволенні позову слід відмовити. Ухвалою суду від 12 липня 2018 року позовні вимоги Органу опіки та піклування виконкому Миколаївської сільської ради в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Покровської райдержадміністрації про позбавлення батьківських прав в частині стягнення аліментів залишені без розгляду. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed