Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

Позивач в вересні 2018 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради про спонукання до укладення договору про пайову участь замовників будівництва у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Івано-Франківська. На обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 11 квітня 2016 року замовник реконструкції житлового будинку на [ADDRESS] [PERSON] через ЦНАП звернувся із заявою про укладення договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Івано-Франківська, долучивши до заяви необхідний пакет документів. 13 травня 2016 року фінансовим управлінням було направлено замовникам реконструкції [PERSON] та [PERSON] через ЦНАП проект договору про пайову участь для підписання. Однак даний договір з боку замовників будівництва підписаний не був та не повернутий. Враховуючи те, що замовники будівництва ухилялися від укладення договору фінансове управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради звернулося з листом до відповідачів укласти договір про пайову участь замовників будівництва у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Івано-Франківська, надавши проект такого договору з додатками розрахунку розміру пайової участі, складеного відповідно до типового договору, передбаченого Положенням «Про пайову участь замовників будівництва у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста». Даний проект договору містить всі істоті умови, передбачені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Однак на пропозицію відповіді отримано не було. Позивач вважає, що відповідачі зобов'язані укласти даний договір. Запропонований проект договору містить всі істотні умови договору та його зміст відповідає типовому договору, затвердженого рішенням Івано-Франківської міської ради № 1231-38 від 18.10.2013 року. Просить постановити рішення,яким визнати укладеним договір про пайову участь замовників будівництва у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Івано-Франківська у редакції фінансового управління. Згідно розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області № 84 від 01.10.2018 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв"язку із звільненням судді [PERSON]. у відставку, вказана справа передана у провадження судді Польської М.В. Відповідна ухвала про прийняття цивільної справи № 344/11620/18 до свого провадження постановлена 16 жовтня 2018 року. В судове засідання представник позивач не з'явився, однак подав суду заяву про слухання справи без його участі, просив позов задоволити, щодо винесення заочного рішення суду не заперечив. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час, день та місце судового розгляду повідомлялися належним чином. Заяв про розгляд справи у їх відсутності не надходило, відзиву на позов в установлений судом строк не надали, тому суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву про слухання справи без його участі, просив позов задоволити. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд проводить розгляд справи в заочному порядку, з врахуванням одночасного існування чотирьох умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечеє проти такого вирішення справи. Тому 31.01.2019 року суд постановив ухвалу про заочний розгляд даної цивільної справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зважаючи на заяви сторін та з огляду на подання позивачем достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 11 квітня 2016 року замовник реконструкції житлового будинку на [ADDRESS] [PERSON] через ЦНАП звернувся із заявою про укладення договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Івано-Франківська, долучивши до заяви необхідний пакет документів (а.с.7). 13 травня 2016 року фінансовим управлінням було направлено замовникам реконструкції [PERSON] та [PERSON] через ЦНАП проект договору про пайову участь для підписання. 14 лютого 2015 року в Управлінні ДАБ інспекції в Івано-Франківській області зареєстровано Декларацію про початок виконання будівельних робіт (а.с.12-13). Згідно довідки-розрахунку розміру пайового внеску по об'єкту «реконструкція житлового будинку на [ADDRESS]», розмір пайового внеску,який підлягає до сплати становить 28 663,80 грн. (а.с.15). Захист цивільних прав та інтересів, що встановлений договором або законом передбачений ст. 16 ЦК України. А саме, п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає спосіб захисту цивільних прав та інтересів як визнання права. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Крім того, згідно з статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст. 627, 630 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про архітектурну діяльність» під будівництвом слід розуміти нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт. За змістом ст. 1 Закон № 3038-УІ замовником є фізична або юридична особа, що має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала у встановленому законодавством порядку відповідну заяву. Відповідно до частин 2, 3 статті 40 Закону № 3038-УІ замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною 4 цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. За змістом статей 2, 10 Закону № 3038-УІ, статей 4, 9 Закону № 687-ХІУ під забудовою території слід розуміти діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, реконструкцію існуючої забудови. Отже, реконструкція, здійснена відповідачем, охоплюється законодавчим визначення забудови, а виходячи із наведених положень законодавства, відповідачі є замовником. Відповідно до вимог стаття 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності від 17.02.2011р. №3938-VI визначено: 1. Забудова територій здійснюється шляхом розміщення об'єктів будівництва. 2. Суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва обєктів. 3. Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону. 4. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. 5. Проектування та будівництво обєктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів; 6) реєстрація права власності на обєкт містобудування. За змістом положень частини 1 статті 40 Закону № 3038-УІ порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Статтею 40 ч.2, 3 закону від 17.02.2011р. №3938-VI визначено: 2. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. 3. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Відповідно до статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон № 3038-УІ) замовник об'єкта будівництва зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту (окрім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті) та укласти договір про пайову участь з органом місцевого самоврядування до прийняття об'єкта містобудування в експлуатацію. Ухилення відповідача від укладення договору про пайову участь є порушенням зобовязання, прямо передбаченого чинним законодавством. Невиконання такого зобовязання не звільняє відповідачів від обовязку укласти договір про пайову участь, у тому числі при проведені реконструкції нерухомого майна. Такою відмовою відповідачів порушує права та інтереси територіальної громади міста Івано-Франківська на отримання коштів пайової участі на розвиток створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Івано-Франківська. Вирішуючи умови договору, відповідно до вимог ст.ст.526, 627, 628, 630 ЦК України суд вважає: Згідно з ч. 9 ст. 40 Закону № 3038-УІ договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Істотними умовами договору є: 1) розмір пайової участі; 2) строк (графік) сплати пайової участі; 3) відповідальність сторін. Невід'ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором. Відповідно до ч. 5 ст. 40 цього Закону величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій. У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об'єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Станом на цей час звернення щодо змін в істотні умови договору про пайову участь від відповідачів до позивача або третьої особи не надходило. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 22.03.2017 у справі № 3-1553гс16 (908/312/16) за змістом ст. 2, 10 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-УІ, ст. 4, 9 Закону України «Про архітектурну діяльності» № 687-ХІУ під забудовою території слід розуміти діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, реконструкцію існуючої забудови. Отже, реконструкція, здійснена відповідачем, охоплюється законодавчим визначення забудови, а виходячи із наведених положень законодавства, відповідач є замовником. Саме на замовника покладено обовязок укладення договору про пайову участь та сплати відповідних коштів. Висновок судів про те, що реконструкція наявної будівлі без забудови нової земельної ділянки звільняє замовника від укладення договору про пайову участь, а також від перерахування коштів пайової участі, є помилковим. Аналогічна позиція щодо обовязковості укладення договору про пайову участь при проведенні реконструкції вже існуючого обєкта викладена Верховним Судом України у постановах від 25.05.2017 справа № 922/387/16 (3-187гс17) та від 12.07.2017 справа № 908/6328/15 (3-729гс17). У відповідності до ст.141 ЦПК України, судові витрати покласти на відповідачів. Таким чином, вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved