Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

Позивачем заявлені вимоги про стягнення 12000 грн. заборгованості за договорами позики від 03 лютого 2015 року та 26 лютого 2015 року із врахуванням трьох процентів річних та індексу інфляції. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 03 лютого 2015 року та 26 лютого 2015 року позивачем надана відповідачу позика у розмірі 2000 грн. та під розписку 10000 грн. в строк до 03 лютого 2017 року та 26 лютого 2017 року відповідно, по закінченню даних строків грошові кошти відповідачем не повертаються. В судовому засіданні позивач підтримав позов за вищевикладених обставин, просив стягнути заборгованість за договором позики у розмірі 10000 грн. із врахуванням трьох процентів річних та індексу інфляції за час прострочення з 04 лютого 2017 року по 09 червня 2017 року, пояснивши, що сума позики станом на час розгляду справи відповідачем не повернута. Відповідач в судове засіданні не з"явилась, про час і місце розгляду справи сповіщена, про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки рекомендованим поштовим відправленням від 15 квітня 2017 року, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, причини неявки не повідомлені, заяви про розгляд справи за відсутності не подані. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, що узгоджується з положеннями ст.224 ЦПК України, позивач в судовому засіданні не заперечує проти такого порядку вирішення справи. Клопотання позивача на пропозицію суду в порядку ч.4 ст.10 ЦПК України щодо залучення спеціаліста чи призначення експертизи,-відсутні. Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків. Статтею 10 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві. Відповідно до ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57?60 ЦПК України, доказування не може грунтуватись на припущеннях. Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. За ст.611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до оригіналу розписки від 03 лютого 2015 року відповідачем отримана від позивача позика у розмірі 10000 грн. на строк до 03 лютого 2017 року. Докази на підтвердження повернення даної позики станом на час розгляду справи відсутні. Оскільки зобов"язання відповідача щодо даного договору позики не виконані, що останньою не спростовано, то відповідно до вимог зазначених норм матеріального права позивач має право на стягнення процентів за користування коштами та індексу інфляції в порядку ст.625 ЦК України, при цьому нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов"язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Три проценти річних за період з 04 лютого 2017 року по день ухвалення рішення 09 червня 2017 року: 10000 грн.*3%/365 днів*126 днів=103 грн. 56 коп. Індекс інфляції за період з 04 лютого 2017 року по день ухвалення рішення 09 червня 2017 року: 101,0*101,8*100,9*101,3=1,050*10000 грн.=10500-10000=500 грн. Із врахуванням викладеного на користь позивача підлягають стягненню 10000 грн. заборгованості за договором позики від 03 лютого 2015 року, 103 грн. 56коп трьох процентів річних та 500 грн. індексу інфляції за час прострочення виконання грошового зобов"язання, 640 грн. судового збору в порядку ст.88 ЦПК України. Належні та допустимі докази на підтвердження договору позики на суму 2000 грн. відсутні. Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні.

Outcome: partial