Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] в січні 2015 року звернулась до Києво-Святошинськго районного суду Київської області з даним позовом мотивуючи його тим, що вона з відповідачем по справі перебували в шлюбі з 17 січня 2009 року. Шлюб було припинено рішенням Києво-Святошинського районного суду 29 жовтня 2014 р. У період шлюбу та ведення спільного господарства сторони подружжя за спільні кошти побудували будинок [ADDRESS] Вказаний будинок було зареєстровано КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» 25.07.2012 р., р/н 962069. Після розлученням між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема зазначеного будинку. Згідно проведеної експертизи, вартість будинку встановлено 1 481 550 гривень, тобто частка позивачки становить 740 775 гривень. Позивач не заперечує проти грошової компенсації за ? частини будинку, але відповідач не погоджується в добровільному порядку компенсувати вартість, яку пропонувала позивачка. Посилаючись на ст. 60, 65, 70, 71 Сімейного кодексу України позивач просила здійснити поділ спільного майна подружжя та стягнути на користь [PERSON] грошову компенсацію ? частину будинку [ADDRESS] що становить 740 775 гривень. Стянути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі. В подальшому позивачем були збільшені позовні вимоги у зв'язку із зміною офіційного курсу НБУ до долару США, згідно яких вона просила здійснити поділ спільного майна подружжя та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію ? частини житлового будинку: літера «М», по [ADDRESS] Київської області, що становить 1 066 795,91 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила позов задоволити. Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували та просили у вимогах позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, наявні письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні 17 січня 2009 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім'ї, актовий запис № 39, було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.10.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно договору купівлі-продажу від 19 січня 2003 року посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Апищковою З.І. [PERSON] було придбано житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] Рішенням виконавчого комітету Ходосівської сільської рад № 4/2 від 23 березня 2012 року було визнано право власності на індивідуальний житловий будинок [ADDRESS] за гр. [PERSON]. Зроблено замін правовстановлюючих документів, а саме: замість договору купівлі-продажу від 09.01.2003 року зареєстрованого в реєстрі за № 43 видано свідоцтво про право власності на 2 індивідуальні житлові будинки за адресою [ADDRESS] а саме: 1 будинок загальною площею 219,8 кв.м., житловою 48,1 кв.м. та 2 будинок загальною площею 40,2 кв.м., житловою - 23,5 кв.м. гр. [PERSON]. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.07.2012 року вбачається що на підставі рішення виконавчого комітету Ходосівської сільської ради від 23.03.2012 р. № 4/2 на праві власності за [PERSON] зареєстровано домоволодіння, за адресою Київська область, [ADDRESS], що складається з двох житлових будинків: літ «А» загальною площею 40,2 кв.м., житловою площею 23,5 кв.м., літ. «М» загальною площею 219,8 кв.м., житловою площею 48,1 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 59 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. В силу ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 23, 24, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року за № 11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК , за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно правової позиції викладеної у Постанові Верховного суду України від 15 травня 2013 року за № 6-37 цс 13, при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п'ята статті 71 СК України). За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Разом з тим, як роз'яснено у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», що при неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. На підставі викладеного суд приходить до висновку що сторонами за час шлюбу було набуто у власність житловий будинок піл літ. М, що знаходиться в [ADDRESS] Києво-Святошинський район Київська область, загальною площею 219,8 кв.м., житловою площею 48,1 кв.м., що підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. Даний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя, а отже за позивачем та відповідачем відповідно, суд виходячи з норм Сімейного кодексу та Цивільного кодексу України, вважає за необхідне визнати право власності по ? частині даного житлового будинку. Що стосується вимог позову щодо стягнення з відповідача грошової компенсації за ? частку даного будинку, то суд відмовляє у даних вимогах, оскільки грошова компенсація стягується у випадку якщо річ є неподільною. В даному випадку позивачем не було надано доказів того що спірний будинок є неподільним. Крім того відповідачем заперечувалось стягнення з нього грошової компенсації, та ним не вносилось відповідної суми на депозитний рахунок суду. Тому суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за ? частини будинку. У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. Судові витрати пов'язані із сплатою судового збору, суд, відповідно до ст. 88 ЦПК України покладає на відповідача відповідно до задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.ст. 3, 15, 16, 365 368, 369 ЦК України, ст.ст. 59, 60, 65 69, 70, 71, СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»

Outcome: partial