Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя та стягнення коштів, в позовній заяві вказала, що перебувала в зареєстрованому шлюбі із відповідачем з 11.03.1994р., який між ними на підставі рішення Сокальського районного суду від 14.06.2013р. розірвано. Після розлучення позивачка разом з дочкою [PERSON], [INFO], перейшли проживати в інше місце, залишивши всі речі придбані під час шлюбу за місцем проживання відповідача. Під час спільного подружнього проживання протягом дев'ятнадцяти років позивачка та відповідач працювали та набували майно, яке у відповідності до вимог ст.ст. 60-61 СК України є спільним майном подружжя. Розділити майно за взаємною згодою у відповідності до ст. 69 СК України відповідач відмовляється, а тому позивачка змушена вирішувати дане питання в судовому порядку. За час спільного подружнього проживання позивачка з відповідачем набули спільне майно, а саме: пральну машинку «Ардо» вартістю 4000грн., газову плиту «Ардо» - 4000грн., мікрохвильову піч - 2000гри., телевізор «Самсунг» - 2500гри., дитячу меблеву стінку - 6000грн., дитячий диван -1500грн., холодильник - 6000грн., штори та тюлі - 2460грн., п'ять наборів постільної білизни - 1900грн., набір тарілок - 800грн., набір каструль - 1500грн., м'яку частину - 8800 грн., меблеву стінку у вітальню - 6000грн., кухонну меблеву стінку - 3000гри., газовий котел «Арістон» -10000грн., три теплі ковдри - 1000гри., п'ять подушок - 1000грн., канцелярські товари - 10000грн., прихожа - 2600грн. Загальна вартість вказаного майна складає - 75060грн. На даний час квитанції на придбання вказаних речей у позивачки не збереглися, оскільки на час придбання цих речей не було необхідності їх зберігати. Вказані речі знаходяться по місцю проживання відповідача та перебувають у його користуванні. Крім вищевказаного майна сторонами під час шлюбу був придбаний автомобіль марки Меrsedes-Benz Sprinter 313, реєстраційний номер [NUMBER], 2005 року випуску, який був зареєстрований на ім'я відповідача, однак як стало відомо, вказаний автомобіль 08.10.2013р. перереєстрований на матір відповідача [PERSON], хоча перебуває у його користуванні. Згоди на перереєстрацію транспортного засобу з відповідача на його матір позивачка не надавала, хоча вказаний автомобіль є спільним майном подружжя і така згода є необхідною. Вказані обставини свідчать про те, що відповідач перереєстровуючи автомобіль на ім'я своєї матері мав на меті виключити даний автомобіль з числа майна що підлягає поділу між подружжям. Вартість автомобіля на даний час становить орієнтовно 136000грн. Крім вказаного автомобіля, сторонами у справі придбано також автомобіль марки Ford Transit, 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та причіп марки ПР Дністер - 1.4, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який зареєстрований на ім'я відповідача. Вартість даного автомобіля позивачка оцінює орієнтовно 80000грн. Відтак загальна вартість спільного майна, що підлягає поділу становить 291060грн., кожній із сторін належить майно виходячи із 1\\2 частини на суму 145530грн. Згідно з вимогами ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо чоловік, дружина не домовилися про порядок поділу майна спір може бути вирішений судом. Із ч. 2 ст. 71 СК України, слідує, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. В зв'язку із цим позивачка претендує па наступне майно: пральну машину «Ардо» - 4000грн., газову плиту «Ардо» - 4000грн., мікрохвильову піч - 2000гри., телевізор «Самсунг» - 2500грн., дитячу меблеву стінку - 6000грн., дитячий диван - 1500грн., холодильник - 6000грн., штори та тюлі - 2460грн., п'ять наборів постільної білизни - 1900грн., набір каструль - 1500грн., м'яку частину - 8800грн., меблеву стінку в вітальню - 6000грн., кухонну меблеву стінку - 3000грн., канцелярські товари - 10000грн., прихожу - 2600грн. Загальна вартість вказаного майна становить - 62260грн. В свою чергу пропонує залишити відповідачу: набір тарілок - 800грн., газовий котел «Арістон» - 10000грн., три теплі ковдри - 1000грн., п'ять подушок - 1000грн. та автомобіль марки Ford Transit, 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] з причепом марки ПР Дністер -1.4, 2006р.в., номерний знак [NUMBER], вартістю 80000грн. Загальна вартість вказаного майна становить - 92800грн. З врахуванням неподільності речей вважає, за доцільне стягнути з відповідача половину вартості автомобіля Меrsedes-Benz Sprinter 313, реєстраційний номер [NUMBER], який 08.10.2013р. перереєстрований на його матір, хоча фактично користується сам відповідач здійснюючи нерегулярні перевезення за кордон. Орієнтовна вартість даного автомобіля становить 136000грн. В зв'язку із тим, що у відповідача залишається спільне майно подружжя, яке своєю вартістю перевищує вартість майна, на яке претендує позивачка, (228800грн.) - різниця між фактично залишеним відповідачу майном та його часткою у спільному майні складає: 83270грн. - (228800,00 грн. - 145530,00 грн. = 83270,00 грн.) на користь позивачки. Просить суд розподілити спільне майно подружжя [PERSON] та [PERSON] передавши позивачці [PERSON] наступне майно: пральну машинку «Ардо», газову плиту «Ардо», мікрохвильову піч, телевізор «Самсунг», дитячу меблеву стінку, дитячий диван, холодильник, штори та тюлі, п'ять наборів постільної білизни, набір каструль, м'яку частину, меблеву стінку в вітальню, кухонну меблеву стінку, канцелярські товари, прихожу. Залишити [PERSON] наступне майно, яке перебуває у його користуванні, а саме: набір тарілок, газовий котел «Арістон», три теплі ковдри, п'ять подушок та автомобіль марки Ford Transit, 1995 року випуску з причепом марки ПР Дністер - 1.4. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 83270грн., що становить різницю вартості 1\\2 частини спільного майна та вартості майна виділеного позивачці. В запереченні на позовну заяву відповідач [PERSON] вказав, що автомобіль марки Ford Тгаnsit, реєстраційний номер [NUMBER] був фактично проданий за погодженням із позивачкою. Продаж оформлена по довіреності 23.08.2010р., яка була посвідчена нотаріусом Сокальського районного округу [PERSON]. Вказує, що автомобіль був проданий [PERSON], що проживає с. Теляж, Сокальського району, який сплатив їм з позивачкою 50 000грн. свідком чого був [PERSON], який проживає в [ADDRESS]. Отримані кошти в сумі 50000 грн., він передав колишній дружині для розвитку її підприємницької діяльності та за ці кошти вона придбала металевий контейнер, що знаходиться та території Сокальського ринку та закупила товар для реалізації. Підприємницьку діяльність позивачка здійснює на території Сокальського ринку по даний час. Щодо позовних вимог про стягнення з нього половини вартості автомобіля Мегcеdеs - Веns Sргіntег 313, реєстраційний номер [NUMBER], який 08.10.2013р. перереєстрований на його матір. Вартість даного автомобіля позивачка визначила у розмірі 136000грн., ця вартість нічим не обґрунтована. Даний автомобіль був придбаний за кошти його матері [PERSON], яка працює на роботі за кордоном в республіці Італія. [PERSON] відкрила валютний рахунок в АТ «Ощадбанк» 12.01.2009р. та 04.03.2010р. зняла з рахунку кошти в сумі 7700 Євро, які з рахунку знімав він по довіреності для купівлі автомобіля Мегcеdеs - Веns Sргіntег та оскільки авто було придбано за кошти матері то він його перереєстрував на неї. Крім цього, речі про які вказує позивачка та бажає поділити знаходяться за адресою [ADDRESS], де вони проживали з позивачкою та вказана квартира належить його матері. Меблі які хоче розділити позивачка були придбані його матір'ю особисто. Вказує, що при відчужені автомобіля Ford Тгаnsit позивачка отримала 50000грн. для розвитку підприємницької діяльності, а саме придбала контейнер та товар для реалізації та на даний час здійснює підприємницьку діяльність і отримує прибутки. У цьому майні, як спільно набутому є також його частка, яка становить 1/2. Способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені ст. 71 Сімейного кодексу України. Просить суд в позовних вимогах щодо розподілу спільного майна подружжя [PERSON] відмовити. Залишити у користуванні позивачці [PERSON] наступне майно: металевий контейнер, який розташований на території Сокальського ринку та товар в обороті (побутову хімію) орієнтовна вартість 50000грн. Залишити [PERSON] наступне майно: ПР Дністер - 1.4, 2006р.в., номерний знак [NUMBER] - 8000грн., три теплі ковдри - 1000грн., газовий котел «Арістон» - 6000грн., кухонну меблеву стінку - 2500грн., меблеву стінку в вітальню - 2500грн., м'яку частину - 4000грн., набір каструль -1000грн., набір тарілок - 800грн., п'ять наборів постільної білизни - 1000грн., штори та тюлі - 2000грн., холодильник - 4000грн., дитячий диван - 1200грн., дитячу меблеву стінку - 1500грн., телевізор «Самсунг» - 1000грн., мікрохвильову піч - 800грн., газову плиту «Ардо» - 1600грн., пральну машину «Ардо» - 2000грн., п'ять подушок - 500грн., прихожу - 1200грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, в обґрунтування навела доводи аналогічні викладеним у позовній заяві, додатково пояснила, що коштів за продаж автомобіля марки Ford Тгаnsit в сумі 50000грн. відповідач їй не передавав. Спільно набуте нею із відповідачем майно знаходиться в квартирі де вони проживали та відповідач продовжує ним користуватися. Настоює на придбанні за особисті кошти більшої частини їх з відповідачем спільного майна. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, набули майно наявність якого в ході розгляду справи запевнив сам відповідач. Перереєстрація автомобіля Мегcеdеs на матір відповідача була здійснення з метою уникнення ним відповідальності за несплату аліментів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав обґрунтування письмового заперечення, вказав, що автомобіль марки Ford Тгаnsit був відчужений 23.08.2010р. [PERSON] за кошти в сумі 50000грн., які він передав позивачці для розвитку її бізнесу, що стосується автомобіля Мегcеdеs - Веns Sргіntег такий 08.04.2010р. придбала його матір, пересилаючи йому кошти з-за кордону, а тому він в подальшому і перереєстрував автомобіль на неї. Автомобіль придбано за кошти в сумі 19200 дол. США. Зазначає, що позивач ніколи не проживала у квартирі [ADDRESS], оскільки це квартира, яка належала його матері та була подарована йому. Також його матір»ю купувалися меблі та побутова техніка у квартиру. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив, вважає вимоги позивачки безпідставними та такими, що не ґрунтуються на фактах. Вказав, що доказом придбання значної частини майна сторін матір»ю відповідача є чеки із торгових мереж, де зазначено прізвище покупця. У задоволенні позову просить відмовити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що працює приватним підприємцем, продає та встановлює системи опалення житла. Пригадує, що в квартирі де проживали сторони встановлював опалення, зокрема котел «Вайлант», проте хто проводив оплату не пригадує. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що була сусідкою сторін, стверджує, що сторони спільно проживали в квартирі [ADDRESS] так як часто приходили один до одного в гості, святкували дні народження. Що саме сторони купували і за які кошти сказати не може. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що дочка сторін і її син навчалися в одному класі, в зв'язку з чим вона бувала в дома у сторін. Їй відомо, що квартира належала матері відповідача. Відомо також, що між сторонами виникали сварки, в результаті яких відповідач виганяв позивачку з дочкою із квартири та вони ночували у неї. Стверджує, що побутову техніку купувала позивачка, зокрема холодильник та газову плиту приблизно п'ять років назад. Свідок [PERSON] показала, що є дочкою сторін, запевнила, що спільно з батьками проживала в квартирі [ADDRESS], доказом чого є чисельні фото зроблені у квартирі. Свідок [PERSON] показала, що є подругою дочки сторін. Запевнила, що після навчання у школі приходила у їх квартиру, де разом вчили уроки. З приводу придбання сторонами майна їй нічого невідомо. Свідок [PERSON] показав, що відповідач є його племінником. В серпні 2010 року їздив з племінником в с. Теляж Сокальського району, де продали автомобіль Ford Тгаnsit за 50000грн. по довіреності. Знає, що відповідач передав дані кошти дружині, однак при передачі присутнім не був. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідків та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з наступних підстав. Як встановлено в ході розгляду справи, сторони у 1997році звертались у районний суд з приводу розірвання їх шлюбу, однак із рішенням суду в органи РАЦСу не звернулись, розлучення не реєстрували. Перебуваючи надалі у шлюбі,в червні 2013р., відповідач повторно звернувся в суд з приводу розірвання їх з позивачкою шлюбу, проте не зазначивши, що попередньо вже судом вирішувався вказаний спір. Дослідженою довідкою №951/02.1-04-11 від 29.04.2014р., виданою відділом ДРАЦС Сокальського РУЮ, встановлено, що 25.04.2014р. відділом зареєстровано розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON], актовий запис №13. Підставою слугувало рішення Сокальського районного суду від 26.09.1997р. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Разом з тим, згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як встановлено сторони з 11.03.1994 року по 25.04.2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Із наданих в судовому засіданні пояснень сторін з'ясовано, що за час перебування в шлюбі ними набуто ряд майна, зокрема: пральну машинку «Ардо» - 2214грн., газову плиту «Ардо» - 2014грн., мікрохвильову піч - 698,25гри., телевізор «Самсунг» - 1327,90гри., дитячу меблеву стінку - 6000грн., дитячий диван -1500грн., холодильник - 4899грн., штори та тюлі - 2000грн., п'ять наборів постільної білизни - 1900грн., набір тарілок - 800грн., набір каструль - 1000грн., м'яку частину - 4000 грн., меблеву стінку в вітальню - 6000грн., кухонну меблеву стінку - 3000гри., газовий котел «Вайлент» - 880 дол. США (що згідно даних архіву курсу валют НБУ станом на 07.07.2006р. - 4840грн. (5,50 х 880)), три теплі ковдри - 1000грн., п'ять подушок - 1000грн., прихожа - 2600грн. Вартість частини вказаного майна підтверджується наданими суду письмовими доказами - платіжними документами, а саме: товарним чеком №88 від 07.07.2006р. ПП [PERSON], встановлено придбання котла «Вайлант» вартістю 880 дол. США.; чеком торгового центру «Світ електроніки» м. Червоноград придбання холодильника вартістю 4899грн.; гарантійним талоном та чеком ТзОВ «Вілма плюс» м. Червоноград від 05.02.2008р. придбання телевізора «Самсунг» вартістю 1327,90грн., чеком ПП [PERSON] від 08.01.2010р. придбання мікрохвильової печі вартістю 698,25грн., товарним чеком ЗАТ «Атлант Україна» від 07.02.2006р. придбання пральної машини «Ардо» - 2214грн. та газової плити «Ардо» - 2014грн. Що стосується тверджень позивачки про придбання в шлюбі із відповідачем канцелярських товарів на суму 10000грн., такі свого підтвердження не здобули, оскільки жодним чином не доведені ні письмовими доказами, ні наданими сторонами поясненнями. Також, твердження відповідача про придбання в шлюбі торгового павільйону на ринку в м. Сокаль за 50000грн. свого підтвердження не здобули, на противагу суду надано договір №133 від 01.01.2012р. про найм (оренду) торгового місця на ринку та акт прийняття-передачі торгового місця, які не підтверджують факту купівлі-продажу павільйону. Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до роз»ясень, викладених у п. 24 постанови Пленому Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з»ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає розподілу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з обороту), незалежно від того, на ім»я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч.1 ст. 70 СК України та ч. 2 ст. 370 ЦК України, частки майна дружини та чоловіка у спільній сумісній власності є рівними. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що вищевказане спірне майно набуте сторонами в шлюбі, твердження відповідача про придбання спірних меблів та побутової техніки особисто його матір»ю спростовано іншими доказами, тому суд приходить до висновку, що вищевказане майно в силу приписів ст. 60 СК України є спільним сумісним сторін, а тому їх частки у ньому є рівними. Вирішуючи питання щодо поділу спільного майна сторін суд приходить до висновку про доцільність проведення наступного розподілу. Передати позивачці [PERSON]: пральну машину «Ардо» вартістю - 2214грн.; мікрохвильову піч - 698,25гри.; холодильник - 4899грн.; телевізор «Самсунг» - 1327,90грн.; м'яку частину - 4000 грн.; дитячу меблеву стінку - 6000грн.; дитячий диван - 1500грн.; штори та тюлі - 2000грн.; п'ять наборів постільної білизни - 1900грн.; набір каструль - 1000грн.; три теплі ковдри - 1000грн.; п'ять подушок - 1000грн.. Всього на загальну суму 27539,15 грн. Передати відповідачу [PERSON]: газову плиту «Ардо» - 2014грн.; набір тарілок - 800грн.; газовий котел «Вайлент» - 4840грн.; прихожа - 2600грн.; кухонну меблеву стінку - 3000грн.; меблеву стінку в вітальню - 6000грн.; причепа марки ПР Дністер-1.4, 2006 року випуску, номерний знак [NUMBER], вартістю 8000грн. Всього на загальну суму 27254 грн. Разом з тим, сторонами не заперечується факт придбання 18.09.2003р. автомобіля марки Ford Transit, 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] за 8200 дол. США. Згідно відповіді на запит наданої Центром надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Червоноград, Сокальського та Радехівського районів ГУ МВСУ у Львівській області №188 від 23.01.2014р., станом на 23.01.2014р. за [PERSON] зареєстрований автомобіль марки Ford Transit, 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та причеп марки ПР Дністер-1.4, 2006 року випуску, номерний знак [NUMBER]. Автомобіль марки Меrsedes-Benz Sprinter 313, реєстраційний номер [NUMBER], що був зареєстрований за [PERSON], 08.10.2013р. перереєстрований на [PERSON]. Дослідженою довіреністю від 23.08.2010р. посвідченою приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу [PERSON], встановлено, що [PERSON] уповноважив [PERSON] продати, обміняти, здати в оренду, позичку, заставити за ціною та на умовах на його розсуд належний йому автомобіль Ford Transit, 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Із наданих відповідачем пояснень та дослідженої розписки від 23.08.2010р., вказаний автомобіль 23.08.2010р. ним фактично відчужено [PERSON] за кошти в сумі 50000грн. шляхом надання останньому довіреності і дана обставина також відома позивачу [PERSON] Разом з тим, сторонами не заперечується факт відчуження відповідачем автомобіля Ford Transit, 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] за кошти в сумі 50000грн., а пояснення відповідача про передачу даних коштів позивачці підтвердження не здобули. Відповідно, оскільки відчуження автомобіля здійснено в шлюбі, вказані кошти є спільними сторін та підлягають поділу. Також встановлено, що перебуваючи у шлюбі із позивачем, 08.04.2010р. відповідачем [PERSON] придбано та зареєстровано на себе автомобіль марки Меrsedes-Benz Sprinter 313, реєстраційний номер [NUMBER] за кошти в сумі 19200 дол. США та 08.10.2013р. даний автомобіль перереєстровано на матір позивача [PERSON]. Із наданих в судовому засіданні пояснень відповідача [PERSON] спірний автомобіль був придбаний 08.04.2010р. за особисті кошти його матері [PERSON], яка тривалий час знаходиться на заробітках в республіці Італія та пересилала кошти для придбання автомобіля, який реєструвався на нього так як матір була за кордоном. В підтвердження наведеного, відповідачем надано виписку із рахунку в іноземній валюті №29 відкритого на ім»я [PERSON] в АТ «Ощадбанк» 10013/0257, з якого вбачається, що починаючи з 12.01.2009р. нею на даний рахунок залучались кошти, загалом більше 7000 Євро. В свою чергу суду не надано жодного підтвердження спрямування даних коштів на придбання спірного автомобіля. Судом з'ясовано, що спірний автомобіль 08.10.2013р. відповідачем без згоди позивачки перереєстровано на його матір [PERSON]. Таким чином, оскільки автомобіль придбаний сторонами в шлюбі, відповідач розпорядився ним на свій розсуд та в супереч інтересів сім»ї, суд приходить до висновку про доцільне стягнути із відповідача в користь позивачки половину його вартості. Разом з тим, позивачем ставилась вимога про стягнення із відповідача в її користь половини вартості автомобіль марки Меrsedes-Benz Sprinter 313, реєстраційний номер [NUMBER], який вона оцінила в 136000грн., однак в судовому засіданні відповідач [PERSON] повідомив, що вартість вказаного автомобіля є більшою та становить 19200дол. США, проте позивачем не подавалось заяви про збільшення позовних вимог, а суд в силу приписів ст. 11 ЦПК України не вправі вийти за межі позовних вимог. Відповідно, суд приходить до висновку, що із відповідача в користь позивачки слід стягнути 68000грн., що становить половину заявленої позивачем вартості автомобіля марки Меrsedes-Benz Sprinter 313, реєстраційний номер [NUMBER].

Outcome: partial