Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] 10.11.2014 року звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що у 2008 році позичив відповідачу 92 тони пшениці, яку відповідач зобов»язався повернути двома частинами: 50 тон до 01.09.2010 року та 42 тони до 01.09.2011 року, про що надав боргову розписку. Посилаючись на те, що у зазначений термін відповідач свої зобов'язання не виконав, зерно пшениці чи грошові кошти за неї не повернув, станом на 04.11.2014 року вартість 1 тони пшениці складає 2150 грн, тобто загальна вартість позиченої пшениці становить 197800 грн., позивач просить стягнути з відповідача на свою користь борг з урахуванням інфляції у сумі 231426 грн., 3% річних в сумі 18874,00 грн., всього 250300 грн., а також сплачені судові витрати в сумі 243,60 грн. У судове засідання позивач не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі та підтримання позовних вимог. Відповідач у судове засідання двічі не з»явився та не повідомив про причини неявки, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчать довідки підприємства поштового зв"язку. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторонами 06 червня 2010 року відповідно ст.1047 ЦК України укладено договір позики 92 тон пшениці, які відповідач зобов»язувався повернути двома частинами після збору врожаю: 50 тон пшениці до 01.09.2010 року та 42 тони пшениці до 01.09.2011 року, про що відповідачем складено розписку від 05.06.2010 року (а.с.5), вказану кількість пшениці відповідачем позивачу не повернуто. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку є суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1049 ЦК України передбачає повернення позичальником позикодавцеві позики (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк його виконання. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Оскільки відповідачем не виконано зобов»язання за договором позики, він на підставі ст.623 ЦК України зобов»язаний відшкодувати позивачу завдані цим збитки, які, відповідно до ч.3 ст.623 ЦК України визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день пред»явлення позову. Згідно з довідкою КП «Центральний ринок», вартість зерна пшениці станом на 04 листопада 2014 року становить 2150 грн. за одну тону. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 197800 грн. (92 тони * 1250 грн.). Вимоги позивача щодо стягнення інфляційного збільшення заборгованості та 3% річних не можуть бути задоволені судом, оскільки вимоги ст. 625 ЦК України застосовуються судами лише за умови, що було порушено (прострочено) виконання грошових зобов»язань, тоді як між сторонами був укладений договір позики речей, визначених родовими ознаками, що не є грошовим зобов»язанням. У відповідності до ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial