Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 06 листопада 2018 року звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Посилалася на те, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 18 травня 2017 року з відповідача на її кошти на утримання доньки [PERSON], [INFO], стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача. Вказувала, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання доньки значно зріс. В своїй позовній заяві просила суд збільшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на її користь, визначивши розміри аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. щомісяця до досягнення повноліття. Також просила суд стягнути з відповідача 1/2 частину додаткових витрат в розмірі 2433,50 грн. Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 06 листопада 2018 року відкрито провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про дату, час та місце судового засідання з розгляду справи по суті. В судовому засіданні позивач повністю підтримала позовні вимоги, посилаючись на викладені в заяві обставини. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений судом про час та місце розгляду, відзив на позовну заяву не подавав, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань до суду не подавав. Суд, заслухавши позивача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено судом, згідно з рішенням Київського районного суду м. Полтави від 18 травня 2017 року в справі № 552/1642/17, відповідач [PERSON] зобов'язаний до сплати на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], щомісячно по 1/4 частині всіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття. За вказаним судовим рішенням 19 травня 2017 року видано виконавчий лист, який перебуває на примусовому виконанні у Київському відділі державної виконавчої служби м. Полтава, відповідачем здійснюється сплата аліментів на виконання судового рішення. Відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Звертаючись до суду з позовними вимогами про збільшення аліментів, позивач [PERSON] посилається на ту обставину, що витрати на утримання доньки зросли, зокрема, донька проходить лікування, відвідує басейн та танцювальний гурток. При цьому позивач не зазначила жодних обставин, які визначені законом як підстава для збільшення розміру аліментів, - ні щодо зміни матеріального або сімейного стану сторін, ні щодо погіршення або поліпшення здоров'я дитини чи платника аліментів, тощо. Будь-які підстави вважати, що має місце погіршення стану здоров'я дитини, на що посилається позивач в своїй позовній заяві, відсутні. Зокрема, згідно з довідкою від 17 вересня 2018 року (а.с. 11) [PERSON], [INFO], здорова. Фактично позивач [PERSON] в поданій до суду позовній заяві посилається на ті ж обставини, на які посилалась при розгляді справи про стягнення аліментів, зокрема, на відвідування дитиною гуртків з танців. Таким чином підстави для збільшення розміру аліментів, передбачені ст.192 СК України, судом не встановлені. Тому в задоволенні даної позовної вимоги необхідно відмовити. Щодо мінімального розміру аліментів суд виходить з наступного. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-19 від 17 травня 2017 року, що набув чинності з 08 липня 2017 року, до ч.2 ст. 182 СК України внесено зміни, відповідно до яких мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто, законодавець змінив мінімальну межу розміру аліментів для дитини відповідного віку з 30 % до 50 % прожиткового мінімуму. Згідно абзацу 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Зміна мінімального розміру аліментів не змінює рішення суду, оскільки такий розмір встановлюється не судовим рішенням, а законодавчими положеннями Сімейного кодексу України. Тому підстави для зміни розміру стягуваних з відповідача аліментів з підстав зміни мінімального розміру також відсутні. Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Звертаючись до суду з вимогами про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, позивач обґрунтовує такі вимоги витратами на придбання канцелярських виробів, необхідних для навчання у школі, одягу та взуття дитині. Разом з тим, в розумінні ст. 185 СК України такі втрати не є витратами, що викликані особливими обставинами, а є звичайними витратами на утримання дитини, які охоплюються поняттям аліменти. На підставі викладеного позов [PERSON] задоволенню не підлягає в повному обсязі. Судові витрати у справі необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed