Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідачки на його користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачка добровільно матеріальної допомоги на його утримання не надає. Дитина проживає з позивачем та повністю знаходиться на його утриманні. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Зазначив, що дитина проживає з ним та знаходиться повністю на його утриманні. Відповідач зловживає спиртними напоями, життям дитини не цікавиться, з нею не спілкується, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Відповідачка [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечувала. Зазначила, що позивач побив її та вигнав з дому, забороняє спілкуватись із дитино. З цього приводу вона нікуди не зверталась. Не заперечувала, що дійсно особисто з дитиною не спілкується, матеріальної допомоги на дитину не надає, ніде не працює, коштів не має. Судом встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, в період спільного проживання у них народився син [PERSON], [INFO] (а.с.10). Дитина проживає разом з позивачем, що підтверджується довідкою Смолинської сільської ради № 317 від 27 вересня 2016 року ( а.с.11). Відповідно до ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» саме батьки несуть відповідальність за створення умов необхідних для всебічного розвитку дитини, забезпечення її права на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дитини не досягнуто, твердженя відповідача, що позивач забороняє спілкуватись з дитиною не підтверджені жодним доказом, за два місяці відповідач з цього приводу не зверталась до жодного органу чи до суду для вирішення питання про встановлення місця проживання дитини чи побачень з дитиною, погодилась, що матеріальної допомоги на дитину не надає. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя і матеріальне становище дитини, позивача та відповідачки, яка не працює, проживає з батьком пенсіонером, обставини даної справи і вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, врахувати положення ст. 184 Сімейного кодексу України, вбачаючи, що відповідач ніде не працює, не має сталого доходу, аліменти на дитину слід стягнути у твердій грошовій сумі. Судовий збір відповідно ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial