Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про стягнення грошової компенсації належної частки у спільному майні подружжя, в якій просить стягнути з відповідача - [PERSON] на його користь 172 500 грн. 00 коп. грошової компенсації належної частки у спільному майні подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає те, що з 05 травня 2007 року він перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 17.02.2015р. шлюб було розірвано, при цьому, прізвище [PERSON] змінено на дошлюбне прізвище - [PERSON]. За період шлюбу подружжям було придбано два автомобілі -Audi А6, 2007 року випуску та Hyundai Elantra, 2013 року випуску, державний номерний знак: [NUMBER] які відповідно до ст. 60 СК України, ст. 368 ЦК України є об'єктом їхньої спільної сумісної власності. У зв'язку із спором щодо поділу майна до Дніпровського районного суду м. Києва було подано позовну заяву про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності. Як було встановлено в ході розгляду зазначеної справи, після розірвання шлюбу між сторонами, [PERSON] без згоди позивача здійснила продаж (відчуження) автомобіля Hyundai Elantra, 2013 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] за довідкою - рахунком вартістю 345 000, 00 грн. на свою матір - [PERSON], а інший автомобіль Audi А6, 2007 року випуску , вартістю - 353 000, 00 грн. на [PERSON] Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15.09.2015 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23.12.2015р., [PERSON] було відмовлено у задоволенні позову. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що автомобіль марки Audi А6, 2007 року випуску, державний номерний знак: [NUMBER] був придбаний 13.07.2014р., а відповідно до рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 17.02.2015 встановлено, що з березня 2014 року сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюбно-сімейні відносини не підтримують; а автомобіль Hyundai Elantra, 2013 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] відчужений та перереєстрований на нового власника - [PERSON], тобто на час розгляду справи автомобіль фактично вибув зі спільної сумісної власності колишнього подружжя. Посилаючись на ч. 1,4 ст. 71 СК України, ст. 364 ЦК України, ч. 3 ст. 358 ЦК України, і зазначаючи, що оскільки автомобіль, який є спільним майном подружжя, марки Hyundai Elantra, 2013 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] є неподільною річчю, був відчужений 26.02.2015р. за довідкою - рахунком відповідачем без згоди позивача за 345 000, 00 грн., позивачмає законне право на отримання з відповідача грошової компенсації половини вартості такого автомобіля. Підтримавши позовні вимоги з наведених підстав, [PERSON] направив до суду письмову заяву, повідомивши, що перебуває на військовій службі і не має змоги особисто приймати участь в судових засіданнях, які просив проводити за участю його уповноваженого представника, в заяві підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача, підтримавши в судовому засіданні позовні вимоги, просив позов задовольнити, через неявку відповідача та представника відповідача в судові засідання не запресував проти ухвалення заочного рішення у даній справі, - за відсутності відповідача та на підставі наявних у справі доказів. З огляду на вимоги ст. ст. 74, 77, 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та її представника на підставі наявних у справі доказів та за згодою представника позивача ухвалити у справі заочне рішення. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із спором щодо поділу майна до Дніпровського районного суду м. Києва було подано позовну заяву про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності. Як було встановлено судом, після розірвання шлюбу між сторонами, [PERSON] без згоди [PERSON] здійснила продаж (відчуження) автомобіля Hyundai Elantra, 2013 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] за довідкою - рахунком вартістю 345 000, 00 грн. на свою матір - [PERSON], а іншого автомобіля Audi А6, 2007 року випуску, вартістю 353 000, 00 грн. на [PERSON] Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15.09.2015 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23.12.2015р., [PERSON] було відмовлено у задоволенні позову. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що автомобіль марки Audi А6, 2007 року випуску, державний номерний знак: [NUMBER] був придбаний 13.07.2014р., а відповідно до рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 17.02.2015 встановлено, що з березня 2014 року сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюбно-сімейні відносини не підтримують; а автомобіль Hyundai Elantra, 2013 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] відчужений та перереєстрований на нового власника - [PERSON], тобто на час розгляду справи автомобіль фактично вибув зі спільної сумісної власності колишнього подружжя. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (ч. 4 ст. 71 СК України). Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Таке ж право співвласників передбачено і ч. 3 ст. 358 ЦК України. Згідно з п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації. При цьому, у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (п. 30 постанови). Оскільки автомобіль, який є спільним майном подружжя, марки Hyundai Elantra, 2013 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] є неподільною річчю, був відчужений 26.02.2015р. за довідкою - рахунком відповідачем без згоди позивача за 345 000, 00 грн., що підтверджується наявними у справі доказами і не спростовано відповідачем, позивач має право на отримання з відповідача грошової компенсації половини вартості такого автомобіля, тобто, 172 500 грн. 00 коп. Отже, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати у справі в сумі 1725, 00 грн. (судовий збір). На підставі викладеного,

Outcome: approved