overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 01 вересня 2007 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було зареєстровано в відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №1288, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON] [INFO], сімейне життя не склалося, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, втратили почуття любові та поваги, а тому вона вважає подальше збереження шлюбу неможливим і просить суд шлюб між ними розірвати. В судове засідання позивач не з"явився до суду подав заяву, згідно якої позов підтримав повністю і просив задоволити. Відповідач в судове засідання не зявилася, до суду подала заяву, згідно якої позов визнала повністю і просила строк для примирення не надавати. Як встановлено в судовому засіданні шлюб між сторонами був зареєстрований 01 вересня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №1288, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 01.09.2007 року, що видане відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, від 29 січня 2008 року, що видане відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №204. Дані обставини повністю підтверджуються заявою позивача, відповідача, наданими копією свідоцтва про шлюб, копією свідоцтва про народження дитини. Також, судом встановлено, що сторони повністю припинили шлюбні відносини, між ними існують неприязні відносини. Так, позивач посилається на те, що вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Тобто, судом встановлено, що шлюб між сторонами існує формально, а тому збереження сімї є не можливим. Так, згідно вимог ст. 110 Сімейного кодексу України право на предявлення позову про розірвання шлюбу належить одному з подружжя. Відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, суд вважає, що оскільки сторони повністю припинили подружні відносини, втратили повагу один до одного і продовження шлюбу буде суперечити їх інтересам, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу повністю обґрунтовані і підлягають до задоволення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу залишити відповідачу прізвище «Маслова». Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 23 квітня 2010 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, що був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №287, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], сімейне життя не склалося, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, втратили почуття любові та поваги, а тому вона вважає подальше збереження шлюбу неможливим і просить суд шлюб між ними розірвати. В судове засідання позивач не з"явився до суду подав заяву, згідно якої позов підтримав повністю і просив задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, а тому суд вважає за можливе згідно ст. ст. 224 - 226 ЦПК України провести заочний розгляд даної справи. Як встановлено в судовому засіданні шлюб між сторонами був зареєстрований 23 квітня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №287, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 23.04.2010 року, що видане відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, від 15 листопада 2011 року, що видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №1898. Дані обставини повністю підтверджуються заявою позивача, наданими копією свідоцтва про шлюб, копією свідоцтва про народження дитини. Також, судом встановлено, що сторони повністю припинили шлюбні відносини, між ними існують неприязні відносини. Так, позивачка посилається на те, що вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Тобто, судом встановлено, що шлюб між сторонами існує формально, а тому збереження сім'ї є не можливим. Так, згідно вимог ст. 110 Сімейного кодексу України право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу належить одному з подружжя. Відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, суд вважає, що оскільки сторони повністю припинили подружні відносини, втратили повагу один до одного і продовження шлюбу буде суперечити їх інтересам, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу повністю обґрунтовані і підлягають до задоволення. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 25.11.1989 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від спільного проживання неповнолітніх дітей не мають, сімейне життя не склалося, оскільки вони мають різні погляди, вподобання, внаслідок чого між ними виникали сварки, непорозуміння, вони проживають разом, однак припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства, за таких обставин позивач вважає збереження шлюбу неможливим і просить суд шлюб між ними розірвати. Позивач до суду не з"явився, про день і час розгляду справи був належним чином повідомлений, надав до суду письмову заяву щодо розгляду справи без його участі, а також в своїй заяві позивач вказав на те, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без її участі до суду не надходило, а тому на підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи за письмовою згодою позивача. Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони з 25.11.1989 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що стверджується копією свідоцтва про шлюб. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сімейно-шлюбні відносини між сторонами припинені, спільного господарства вони не ведуть, наміру зберігати сім'ю позивач не має. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за даних обставин подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, який не бажає поновлювати шлюбні стосунки. Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу між сторонами по справі. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає, що відповідачці після розірвання шлюбу слід залишити прізвище - [PERSON]. Понесені судові витрати позивач залишає за собою. Враховуючи наведене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 29 липня 2006 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають двоє неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO], сімейне життя не склалося, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, втратили почуття любові та поваги відповідачка проживає в цивільному шлюбі з іншим чоловіком, а тому він вважає подальше збереження шлюбу неможливим і просить суд шлюб між ними розірвати. В судове засідання позивач не з"явився до суду подав заяву, згідно якої позов підтримав повністю і просив задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, до суду подала заяву згідно якої позов визнала повністю і просила строк для примирення не надавати. Так, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову Як встановлено в судовому засіданні шлюб між сторонами був зареєстрований 29 липня 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №972 (а.с.3) Згідно свідоцтв про народження дітей, сторони по справі мають двоє неповнолітніх дітей, а саме дочку [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 13 березня 2007 року, що видане відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №358 та сина [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 30 травня 2012 року, що видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №949. Дані обставини повністю підтверджуються заявою позивача, відповідача наданими копією свідоцтва про шлюб, копіями свідоцтв про народження дітей. Також, судом встановлено, що сторони повністю припинили шлюбні відносини, між ними існують неприязні відносини. Так, позивач посилається на те, що вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Тобто, судом встановлено, що шлюб між сторонами існує формально, а тому збереження сім'ї є не можливим. Так, згідно вимог ст. 110 Сімейного кодексу України право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу належить одному з подружжя. Відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, суд вважає, що оскільки сторони повністю припинили подружні відносини, втратили повагу один до одного і продовження шлюбу буде суперечити їх інтересам, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу повністю обґрунтовані і підлягають до задоволення. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обгрунтовуючи його тим, що 12 травня 2011 року він отримав ордер на жиле приміщення - квартиру [ADDRESS], в якому на вселення, окрім нього /позивача/ та його синів [PERSON] та [PERSON], було внесено також і його /[PERSON]./ бувшу дружину - відповідачку [PERSON], з якою на момент видачі зазначеного ордеру він вже був розлучений. Відповідачка у зазначену квартиру не заселялась і ніколи в ній не проживала. Оскільки [PERSON] не проживає у зазначеній квартирі більше шести місяців, то просив визнати її такою, що втратила право на користування даною квартирою. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та викладене підтвердив. Відповідачка в судове засідання не з»явилась, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЦПК України. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 12 травня 2011 року, на підставі розпорядження ОДА від 22 квітня 2011 року № 394, [PERSON] було видано ордер на жиле приміщення, яке складається з трьох кімнат, а саме квартиру [ADDRESS], за яким, окрім нього /позивача/, дозвіл на вселення до вказаної квартири отримали сини останнього - [PERSON] та [PERSON], та бувша дружина - відповідачка - [PERSON] /а.с.5,6, 10-15/. Як вбачається з копії акту обстеження житлових умов від 14 листопада 2014 року, складеного за участю депутата Бишівської сільської ради Макарівського району, відповідачка у вищевказаній квартирі не проживала (а.с.16). Коли позивач звернувся до Бишівської сільської ради Макарівського району із заявою про видачу нового ордера на право проживання у вищезазначеній квартирі, в якому, як пояснив в судовому засіданні, він хотів щоб була виключена відповідачка, то Бишівська сільська рада своїм рішенням від 27 лютого 2014 року № 17 відмовила йому /[PERSON]./ у видачі такого ордера, через те, що даний ордер видається лише один раз при заселенні в житлове приміщення /а.с.9/. Відповідно до ч.1 ст.163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки, як вбачається з позовної заяви, підтверджується актом депутата від 14 листопада 2014 року і жодних заперечень щодо цього відповідачка суду не надала, остання у вищевказаній квартирі взагалі не проживала, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позов, визнати [PERSON] такою, що втратила право користування даною квартирою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обгрунтовуючи його тим, що він є власником квартири [ADDRESS], де, окрім нього, позивача, зареєстрований відповідач - [PERSON], який з червня 2011 року у вказаній квартирі не проживає. Оскільки відповідач не приймає участі в утриманні вказаного житлового приміщення, не сплачує комунальні послуги та вже більше шести місяців у цій квартирі не проживає, у добровільному порядку з реєстрації не знімається, то просив визнати його /[PERSON]./ таким, що втратив право на користування зазначеною квартирою. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та викладене підтвердив. Відповідач в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений відповідно до вимог ч.5 ст.74,ч.8 ст.76 ЦПК України. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст.224 ЦПК України. Третя особа - Бородянський районний сектор УДМС України у Київській області свого представника в судове засідання не направив, просив справу розглядати без його участі. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № 2465 від 29 січня 1999 року [PERSON] належить квартира [ADDRESS] /а.с.26/. Як вбачається з адресної довідки, довідки з місця проживання сім»ї та реєстрації № 499 від 23 липня 2014 року, виданої ЖКП «Пісківське», у вказаній квартирі з 06 лютого 2008 року зареєстрований також відповідач [PERSON] /а.с.8,12/. Згідно копій актів обстеження житлових умов від 27 червня 2013 року, від 16 грудня 2013 року, від 18 червня 2014 року, складених за участю депутата Пісківської селищної ради Бородянського району, відповідач з 2011 року у вищевказаній квартирі позивача не проживає /а.с.5-7/. Відповідно до ч.1 ст.163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки, як вбачається з позовної заяви, підтверджується актами депутата від 27 червня 2013 року, від 16 грудня 2013 року, від 18 червня 2014 року, жодних заперечень щодо цього [PERSON] суду не надав, останній не проживає в квартирі позивача з 2011 року, тобто, більше шести місяців, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позов, визнати відповідача таким, що втратив право користування даною квартирою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обгрунтовуючи його тим, що йому на підставі договору купівлі-продажу від 26 грудня 2006 року належить на праві власності квартира [ADDRESS], в якій, окрім нього /позивача/, зареєстрована його бувша дружина - відповідачка [PERSON], шлюб з якою за рішенням Бородянського районного суду від 24 червня 2015 року було розірвано. З моменту розірвання шлюбу відповідачка у вказаній квартирі не проживає. Оскільки відповідачка у вказаній квартирі не проживає, у добровільному порядку знятися з реєстрації відмовляється, то просив визнати її /відповідачку/ такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали та викладене підтвердили. Відповідачка в судове засідання не з»явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Третя особа - Бородянський РС УДМС України в Київській області свого представника в судове засідання не направив, просив справу розглядати без його участі. Вислухавши пояснення позивача та його представника [PERSON], покази свідка [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26 грудня 2006 року на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] /а.с.5-7/. Як вбачається з матеріалів справи /а.с.8-9,13,16/ та що підтверджується показами свідка [PERSON], у вказаній квартирі з 18 жовтня 2012 року зареєстрована бувша дружина позивача - [PERSON], яка з моменту розірвання шлюбу з позивачем, тобто з червня 2015 року у цій квартирі не проживає, про що також свідчать акти від 27 липня 2015 року та від 01 вересня 2015, складені за участю депутата Пісківської селищної ради Бородянського району. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки, як вбачається з позовної заяви та що підтверджується актами депутата від 27 липня 2015 року, від 01 вересня 2015 року, жодних заперечень щодо цього відповідачка суду не надала, остання не проживає у квартирі позивача більше шести місяців, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позов, визнати [PERSON] такою, що втратила право користування даною квартирою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обгрунтовуючи його тим, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 березня 2009 року належить будинок, що знаходиться в [ADDRESS], в якому зареєстрована, але з лютого 2008 року не проживає відповідачка [PERSON] Оскільки відповідачка у його /позивача/ будинку не проживає, у добровільному порядку не знімається з реєстрації, то просив визнати її /відповідачку/ такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та викладене підтвердив. Відповідачка в судове засідання не з»явились, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЦПК України. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, покази свідка [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що позивач, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 березня 2009 року, є власником житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS], в якому з 10 січня 2008 року зареєстрована, але з 07 лютого 2008 року не проживає відповідачка [PERSON], що підтверджується матеріалами справи /а.с. 7-15,19/ та показами свідка [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки, як вбачається з позовної заяви, та що підтверджується актом депутата Загальцівської сільської ради Бородянського району від 05 листопада 2016 року, жодних заперечень щодо цього відповідачка суду не надала, остання у вищевказаному будинку зареєстрована, але з 2008 року не проживає, тобто більше шести місяців, у добровільному порядку з реєстрації не знімається, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позов, визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS]

Outcome: approved