Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

Позивача звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 2\~917, 08 грн., а також сплачений позивачем судовий збір. Позов обґрунтовуючи тим, що відповідач працював на посаді техніка-лаборанта випробувальної лабораторії Харківської обласної філії Державного підприємства «Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції» у період з 01.03.2017 року до 07.05.2019 року. З 04.03.2019 року до 21.03.2019 року відповідач перебував у відпустці за період роботи з 01.03. 2019 року до 28.02.2020 року тривалістю 17 календарних днів, у зв`язку з чим йому було нараховано відпускні у розмірі 5\~744, 47 грн. Наказом від 06.05.2019 року № 179-ос відповідача було звільнено з роботи за угодою сторін та визначено утримати із зарплати відповідача кошти за 11 календарних днів щорічної відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року, враховуючи те, що зарплата за квітень була нарахована відповідачу в кінці квітня, а звільнення його з посади відбулося 07.05.2019 року, нарахованої суми зарплати за травень не вистачило для утримання за використану авансом відпустку у розмірі 3\~717, 01 грн. Таким чином, за рахунок відпрацьованих днів з 01.05.2019 року до 07.05.2019 року було утримано лише частину коштів у розмірі 799, 93 грн. і у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 2917,08 грн. У добровільному порядку відповідач заборгованість не погашена. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач\~ у судове засідання не з"явився. Згідно поштового повідомлення вважається належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи. Відзив до суду не надав. \~Згідно ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~ \~ \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне задовольнити позов, виходячи з наступного. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Згідно зі\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Стаття 11 ЦПК України\~передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 15 ЦПК України\~визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин. Судом встановлено, що відповідно до наказу від 17 жовтня 2019 28.02.2017 року № 16-ос [PERSON] було прийнято на посаду техніка-лаборанта філії (лабораторії) державного підприємства «Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції» у Харківській області з 01.03.2017 року з посадовим окладом згідно штатного розпису (а.с.5). Згідно до наказу від 25.02.2019 року № 41-в/тм [PERSON] надано щорічну основну відпустку за період роботи з 01.03.2019 року по 28.02.2020 року у кількості 17 календарних днів з 04.03.2019 року по 21.03.2019 року, з яких 11 календарних днів надано у рахунок невідпрацьованої частини робочого року (а.с.8). Відповідно до табелю нарахування відпустки № Д0000000086 від 01.03.2019 року [PERSON] було нараховано оплату відпустки у розмірі 5\~744, 47 грн. (а.с. 9). Відповідно до розрахункового листа за квітень 2019 року [PERSON] було нараховано заробітну плату у розмірі 4289,48 грн. (а.с. 10). Наказом від 06.05.2019 року № 179-ос від 06.05.2019 року [PERSON] було звільнено з посади техніка-лаборанта випробувальної лабораторії Харківської обласної філії державного підприємства «Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції» 07.05.2019 року за угодою сторін, згідно п.1 ст. 36 КЗпП України. Зобов`язано відділ бухгалтерського обліку та звітності провести остаточний розрахунок з [PERSON] та утримати за 11 календарних днів щорічної відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого часу за період з 01 березня 2019 року по 07 травня 2019 року. (а.с 7). Із розрахункового листа за травень 2019 року вбачається, що [PERSON] має борг пере підприємство на кінець місяця у розмірі 2917, 08 грн. (а.с. 11). Листом Державного підприємства «Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції» [PERSON] було повідомлено про необхідність погашення заборгованості перед підприємством у розмірі 2917, 08 грн. (а.с. 12). Таким чином, на момент звернення до суду, сума заборгованості [PERSON] перед позивачем становить 2917, 08 грн. Відповідно до частини першої\~статті 127 КЗпП України, частини першої\~статті 26 Закону України «Про оплату праці»\~відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Одним із видів відрахувань із заробітної плати є відрахування із заробітної плати працівників для покриття заборгованості підприємству, де вони працюють. Згідно із пунктом 2 частини другої\~статті 127 КЗпП України\~відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відповідно до\~статті 22 Закону України «Про відпустки»\~у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже одержав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості власник або уповноважений ним орган провадить відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року. З огляду на вищевикладене, оскільки [PERSON] , звільнилася з роботи до закінчення робочого року, за який вона одержала відпустку, а під час звільнення відрахування із суми заробітної плати, нарахованої під час остаточного розрахунку, за наказом (розпорядженням) підприємства не проведено у зв`язку з недостатністю коштів, позивач має право стягнути відповідну суму у судовому порядку. Відповідно до\~статті 233 КЗпП України\~звернутись до суду із вимогами про стягнення коштів за невідпрацьовані дні використаної працівником відпустки позивач має право протягом одного року з дня виникнення права на відрахування відповідних сум. Отже, позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Понесені позивачем судові витрати у справі відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України, як документально підтверджені, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved