Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача фізичної особи - підприємця [PERSON] про розірвання трудового договору №599, укладеного 30.06.2004 р. між сторонами, зобов'язання внести запис про звільнення, стягнення середнього заробітку, компенсації за неоплачені дня щорічної основної відпустки та неоплачені листки непрацездатності, відшкодування моральної шкоди. Позов мотивувала тим, що з 2004 р. по 2012 р. працювала у відповідача реалізатором. У вересні 2011 р. захворіла та з того часу на роботу не з'являлася у зв'язку з перебуванням на лікарняному по 08.02.2012 р. Незважаючи на звернення у січні 2014 р. до неї підприємця [PERSON] з пропозицією розірвати трудовий договір, такий розірваний не був, оскільки у зв'язку з хворобою не могла з'явитися до центру зайнятості. В лютому отримала інвалідність ІІ групи безстроково. Після цього відповідачу неодноразово направляла письмові заяви про розірвання трудового договору, видачу трудової книжки, здійснення усіх належних виплат, проте такі заяви залишилися без відповіді. Трудова книжка відповідачем повернута після відповідного реагування органів прокуратури 05.05.2014 р., запис про розірвання договору в таку не внесено, розрахунок при звільненні не проведено. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та додатково пояснив, що [PERSON], працюючи у відповідача, щороку перебувала у відпустках, проте компенсації за невикористані дні відпустки не отримувала. Крім цього, відповідачем не оплачено листки непрацездатності. вказав, що у зв'язку з інвалідністю з 09.02.2012 р. [PERSON] виконувати свої трудові обов'язки не могла. Діями відповідача позивачеві завдано моральну шкоду, яку оцінено в 10000 грн. Просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково та пояснила, що позивач [PERSON] дійсно працювала у неї реалізатором на ринку „Шувар" з 2004 р. по 2012 р. У зв'язку з припиненням з 01.01.2012 р. діяльності, що було пов'язане з розірванням договору оренди, мала намір розірвати трудовий договір з [PERSON], проте через зволікання з обох сторін цього не було зроблено. Підтвердила, що повернула [PERSON] трудову книжку у прокуратурі 05.05.2012 р., проте запису про звільнення не внесла. Вказала, що з заявами про надання відпустки [PERSON] ніколи не зверталася та відповідні накази не видавалися, оплата листків непрацездатності відбувалася через Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Заподіяння позивачу [PERSON] моральної шкоди заперечила. Представник третьої особи Львівського міського центру зайнятості [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що трудовий договір, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON], був зареєстрований у центрі зайнятості та на даний час з реєстрації не знятий. Вказала, що договір вважається розірваним з моменту його розірвання сторонами, а будь-які наслідки незняття договору з реєстрації у центрі зайнятості відсутні, при цьому запис в трудовій книжці також засвідчується в центрі зайнятості. Зазначила, що ст. 24-1 КЗпП України, яка передбачала реєстрацію трудового договору між працівником і фізичною особою у державній службі зайнятості, з 01.01.2015 р. втратила чинність. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та представника третьої особи, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково з таких підстав. Встановлено, що 30.06.2004 р. між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], як фізичною особою - підприємцем, укладено безстроковий трудовий договір, зареєстрований у Сихівському РЦЗ м. Львова за №599, згідно з яким [PERSON] прийнята на роботу реалізатором. Крім цього, встановлено, що з листопада 2011 р. [PERSON] у зв'язку з хворобою втратила працездатність та перебувала на лікарняному до 08.02.2012 р. включно, а також в лютому 2012 р. їй присвоєно ІІ групу інвалідності. Таким чином, з 09.02.2012 р. [PERSON] не могла виконувати свої трудові обов'язки реалізатора та виявила бажання розірвати трудовий договір. Також судом встановлено, що намір розірвати трудовий договір ще в січні 2012 р. виявила ФОП [PERSON], яка зверталася до позивача з відповідними листами. Проте, у зв'язку з перебуванням позивача на лікуванні, а в подальшому у зв'язку зі зволіканнями зі сторони роботодавця, розірвання трудового договору не було належним чином оформлене та зареєстроване у службі зайнятості. Сторони в судовому засіданні підтвердили, що трудова книжка повернута [PERSON] 05.05.2012 р. після реагування органів прокуратури. Згідно з ч.4 ст. 235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Враховуючи наведене, позовні вимоги у частині стягнення середнього заробітку необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки з 09.02.2012 р. по 05.05.2012 р., що становить 2705,45 грн. При цьому судом встановлено, що середньоденний заробіток за останні два календарні місяці роботи позивача становив 43,60 грн., а кількість днів затримки видачі трудової книжки - 62. Сторони підтвердили, що місячний заробіток позивача становив 960 грн. Відповідно до статей 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Стороною позивача не доведено та судом не здобуто належних доказів перебування позивача за час роботи у відповідача у щорічних відпустках, у зв'язку з чим позовна вимога про стягнення компенсації за невикористані відпустки не може бути судом задоволена. Крім цього, відповідно до вимог чинного законодавства обов'язок оплатити листки непрацездатності, враховуючи тривалість тимчасової втрати працездатності позивачем, несе Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а інші позовні вимоги, зокрема щодо зобов'язання відповідача прийняти листки непрацездатності, позивачем не заявлялися. Також суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення відшкодування моральної шкоди, у зв'язку з недоведеністю стороною позивача заподіяння такої діями відповідача. Таким чином, позовні вимоги щодо розірвання трудового договору необхідно задовольнити, враховуючи встановлений судом факт щодо існування станом на 09.02.2012 р. волевиявлення обох сторін розірвати такий договір. Крім цього, необхідно зобов'язати відповідача внести до трудової книжки позивача запис про звільнення на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України, що на час видачі трудової книжки здійснено не було. Також необхідно стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток з 09.02.2012 р. по 05.05.2012 р. за час затримки видачі трудової книжки у розмірі 2705,45 грн. У задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: partial