Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], в якому просить усунути їй перешкоди у користуванні квартирою №185 по вул.. Польовій, 4 в м. Харкові шляхом забезпечення безперешкодного доступу до приміщення. В обґрунтування заявлених вимог посилалися на те, що з 12.03.2010 року позивач перебувала в шлюбі з відповідачем. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.07.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO] До лютого 2015 року сторони мешкали разом за адресою: [ADDRESS]. Права власності на 1/2 частину даної квартири зареєстровано за позивачем [PERSON] В січні 2015 року відповідач відібрав у позивача ключі від квартири та протягом тижня відмовляв в доступі додому та спілкуванні з дитиною. Внаслідок постійних сварок позивач була вимушена виїхати до іншого помешкання. До цього часу відповідач не пускає позивача до власного житла, не дає змоги забрати речі та цінні папери, чинить перешкоди у користуванні власним житлом. Позивач неодноразово зверталася до міліції з проханням вплинути на відповідача. Однак станом на серпень 2015 року ситуація не змінилась, відповідач своїми діями порушує право позивача на вільне користування квартирою. Тому вимушена звернутись до суду. 23.09.2015 року до суду з зустрічним позовом звернувся [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору найму 1/2 частини квартири недійсним та стягнення моральної шкоди, в якому, з урахуванням уточнень, просить визнати договір найму (оренди) 1/2 частини квартири від 04.04.2015 року недійсним, стягнути з [PERSON] та [PERSON] моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн. на свою користь та судові витрати. Ухвалою суду від 29.09.2016 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору\~ найму (оренди) 1/2 частини квартири недійсним та стягнення моральної шкоди прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом забезпечення безперешкодного доступу до приміщення, обєднавши їх в одне провадження. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Проти зустрічного позову заперечували, просили відмовити в його задоволенні. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували, відповідач посилався на те, що не перешкоджав позивачу користуватися квартирою. Вислухавши думки учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається та підтверджується наявними в ній доказами, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 липня 2015 року між сторонами розірвано шлюб (а.с.4). Згідно відповіді на запит КП «ХМ БТІ» права власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за: 1/2 частина за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 08.11.2010 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], реєстраційний номер 4099 та 1/2 частина за [PERSON] на підставі договору купівлі продажу, посвідченого 08.11.2010 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], реєстраційний номер 4099 (а.с.7). Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 08.11.2010 року, сторонами була придбана квартира [ADDRESS] (а.с.10-11) та зареєстрована на праві спільної часткової власності по 1/2 частині за кожним (а.с.13). Згідно листа начальника Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області від 25.02.2015 року, з якої вбачається, що заява [PERSON] від 12.02.2015 року розглянута та з [PERSON] проведена профілактична бесіда про недопущення в майбутньому правопорушень. [PERSON] запропоновано з питання того, що [PERSON] не пускає її у житло, звернутись до суду з цивільним позовом (а.с. 15). Тобто вищевказані висновки підтверджують, що між сторонами склалися неприязні стосунки. Відповідно до ч. 3\~ст. 368 Цивільного Кодексу України\~та\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно\~ст. 41 Конституції України\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1\~ст. 16 Цивільного Кодексу України\~\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. [PERSON] порушує права [PERSON] не дозволяючи їй потрапити в квартиру. Крім того, як пояснила у судовому засіданні позивач, у неї відсутні ключі від спірної квартири, оскільки відповідач змінив замки. Цього факту не оспорює відповідач. Крім того, сам факт звернення до суду із відповідним позовом та правоохоронних органів з заявами є підтвердженням доводів, на які посилається позивач. Згідно до ч.ч. 1, 2, 3, 7\~ст. 319 Цивільного Кодексу України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною 1\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України\~передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ч. 1, 2\~ст. 321 Цивільного Кодексу України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України). Згідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обов'язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Предмет доказування це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті. Доведенню підлягають тільки ті обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, по якій виник спір. Зміст обов'язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб'єктом доказування і неможливості отримання доказів, суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано переконливих доказів та\~\~не доведено факту, що він не чинить перешкодив користуванні власністю позивачу, доводи на які посилається відповідач висновків суду не спростовують. Сукупність викладених обставин дають підстави для задоволення позову [PERSON] Стосовно зустрічного позову [PERSON] суд приходить до наступного. 04.04.2015 року [PERSON] уклала договір найму 1/2 частини квартири [ADDRESS] з [PERSON] Відповідно до п. 1 Договору найму (оренди) житла орендодавець зобов»язується передати орендарю в тимчасове користування житлове приміщення 1/2 частину 3-кімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказане житлове приміщення повинно бути передано орендарю у користування з 04 липня 2015 року. Як вбачається з договору оренди, договір вступає в силу з 04.07.2015 року та припиняє свою дію 04.07.2016 року (а.с.32). З наданої до суду угоди від 08.07.2015 року про розірвання договору оренди №б/н від 04.04.2015 року, вбачається, що орендодавець [PERSON] та орендатор [PERSON] домовились достроково розірвати договір оренди у зв»язку з виселенням орендодавця з квартири [ADDRESS]. Вказана угода є невід»ємною частиною договору оренди (а.с.61). Таким чином, договір оренди від 04.04.2015 року ніяким чином не може порушувати права [PERSON] у зв»язку з укладенням угоди про його розірвання. Виходячи з викладеного вище, вимоги [PERSON] про визнання договору найму 1/2 частини квартири недійсним з підстав, передбачених ст.ст. 203, 215,216 ЦК України, не засновані на Законі, тому задоволенню не підлягають. Стосовно стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або\~юридичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до розяснень, даних в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обовязковому застосуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такою шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Відповідно\~ст. 23 ЦК України\~та роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної\~\~(немайнової) шкоди від" 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Із матеріалів справи вбачається, що належних та допустимих доказів спричинення [PERSON] моральної шкоди, відповідно до вимог\~ст. 60 ЦПК України, позивач не надав. Тому підстави для стягнення моральної шкоди відсутні. \~

Outcome: approved