Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

В мотивування позовних вимог позивачка вказала, позивачка є матір'ю [PERSON], [INFO]. Батьком дитини є відповідач, з яким позивачка перебувала у шлюбі до 24.11.2014 року. Після розлучення, син проживав з Позивачкою до травня 2016 року, ходив до школи № 158, відвідував басейн. Відповідач, у свою чергу, мав вільний час для спілкування з сином. Але в травні 2016 року, Відповідач забрав сина зі школи без попередження Позивачки та більше не дав їй можливості бачитися з сином. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10.05.2017 року, були задоволені позовні вимоги Позивачки, було визначене місце проживання дитини - [PERSON], [INFO] року з матір'ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Але Відповідач ігнорує виконання рішення, на мій лист, направлений йому поштою з проханням передати мені дитину, не реагує. Відповідно до ст. 162 Сімейного Кодексу України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу, в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Тому позивачка вимагає: - негайно відібрати малолітнього [PERSON], [INFO] у особи, яка незаконно його утримує - відповідача [PERSON] та який проживає за адресою: [ADDRESS] Відповідачка заперечень суду не надала. Представник позивача на позові наполягав, що вказав в заяві. Дослідивши та оцінивши в сукупності докази матеріалів справи, судом встановлено наступні факти та обставини: Вимогами статті 12 ч.3 ЦПК України визначено: Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вимогами статті 13 ЦПК України: Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд вважає доведеним факт, зо позивачка є матір'ю [PERSON], [INFO]. Батьком дитини є відповідач. Про означений факт свідчить свідоцтво про народження [PERSON], [INFO], від 28 жовтня 2015 року. 24.11.2014 року, шлюб між сторонами булот розірвано та після розлучення, [PERSON] проживав з Позивачкою до травня 2016 року. Але в травні 2016 року, Відповідач забрав сина який на теперешній час проживає разом з батьком. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10.05.2017 року ( справа № 640/12271/16-ц; 2/640/296/17, було визначене місце проживання дитини - [PERSON], [INFO] року з матір"ю - Позивачкою за адресою: [ADDRESS] Відповідач ігнорує виконання рішення cуду. Відповідно до ст. 162 Сімейного Кодексу України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу, в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини (ратифікована постановою ВР України за № 789 -XII від 27.02.91Р0, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох з батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного спілкування. Відповідно до принципів 2 та 6 Декларації прав людини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку, в атмосфері любові й моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір*ю. З наведених обставини, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved