Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеною заявою , в якій вказав , що 16.07.2013 року згідно наказу № 44 від 16.07.2013 року він був прийнятий на роботу на посаду слюсаря 4 розряду Дочірнього підприємства «Межиріцький вітамінний завод» ДАК «Укрмедпром», а з 01.08.2013 року працюв слюсарем -ремонтником 5 розряду . 22.09.2014 року згідно наказу № 85 від 22.09.2014 року він був звільнений з займаної посади за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України, припинив трудові відносини з ДП ««Межиріцький вітамінний завод» ДАК «Укрмедпром» . При звільненні станом на 22.09.2014 року відповідач мав перед ним борг по заробітній платі в сумі 7950 грн 83 коп . Борг не сплачено до даного часу,довідок про заробітну плату підприємство не видавало . Згідно вимог ст. ст..116 , 117 КЗпП України відповідач в зв»язку з невиплатою йому заробітної плати при звільненні зобов»язаний виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку . На день пред»явлення позову до суду сума середнього заробітку , який відповідач зобов»язаний сплатити на його користь за час затримки розрахунку, складає 15 063 грн 29 коп , середньомісячна заробітна плата ( в розрахунку за 3 місяці 66 днів ) складає 3313,92 грн , розмір середньоденної заробітної плати становить 150 грн 63 коп . Час затримки розрахунку - 100 днів . Позовні вимоги він збільшить в судовому засіданні . Просить стягнути з ДП «Межиріцький вітамінний завод» ДАК «Укрмедпром» на його користь заробітну плату з 01.07.2014 року по 23.09.2014 року в сумі 7950 грн 83 коп , середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 15 063 ,29 грн , всього 23014,12 грн . В судове засідання позивач [PERSON] не з»явився за сімейними обставинами , надав заяву про розгляд справи в його відсутність , позовні вимоги підтримує , не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку . Представник відповідача - ДП «Межиріцький вітамінний завод» ДАК «Укрмедпром» в судове засідання не з»явився , будь-яких заперечень на позов не надав , довідку про заборгованість по заробітній платі надав на вимогу суду , про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, рекомендовані листи тричі одержав під підпис Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України . Суд , дослідивши матеріали справи дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 16.07.2013 року згідно наказу № 44 від 16.07.2014 року [PERSON] був прийнятий на посаду слюсаря 4 розряду Дочірнього підприємства «Межиріцький вітамінний завод» ДАК «Укрмедпром», а з 01.08.2013 року працював слюсарем -ремонтником 5 розряду . 22.09.2014 року згідно наказу № 85 від 22.09.2014 року позивач звільнений з займаної посади за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. При звільненні станом на 22.09.2014 року відповідач мав перед позивачем заборгованість по заробітній платі в сумі 7950 грн 81 коп . В ст. 94 КЗпП України зазначено, що заробітна плата це винагорода , обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно зі ст. 1 ЗУ „Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу. Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього ж Кодексу, якою передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Меньшакова проти України» від 08 квітня 2010 року зазначено , що відповідно до статті 117 КЗпПУ при відсутності спору щодо суми заборгованості із заробітної плати, звільнені працівники мають право на компенсацію за несвоєчасну виплату такої заборгованості за період "фактичного розрахунку" (частина перша статті 117), а при наявності спору про розміри сум заборгованості із заробітної плати компенсація повинна бути виплачена, якщо спір вирішено на користь працівника (частина друга статті 117). Сума заборгованості [PERSON] . заробітної плати відповідачем не оспорюється. Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідач своєю довідкою від 21.04.2015 року підтвердив факт роботи позивача на посаді слюсаря 4 розряду та слюсаря -ремонтника 5 розряду ,звільнення його з посади 22.09.2014 року , наявність заборгованості перед позивачем по заробітній платі на момент звільнення та затримки розрахунку з 22.09.2014 року по даний час, але , відповідно до вимог ст. 10, 60 ЦПК України , не надав суду будь - яких доказів відсутності своєї вини в несвоєчасному розрахунку з позивачем , а також доказів наявності об»єктивних перешкод в належній організації роботи підприємства. Відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України "у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком". Конституційний Суд України 15 жовтня 2013 року у справі №1-13/2013 №8-рп/2013 в аспекті конституційного звернення дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач порушив право на отримання позивачем законної винагороди за виконану роботу у вигляді заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку , що в сенсі ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції з прав людини є також порушенням права на мирне володіння майном, тому позов [PERSON] . підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд враховує роз'яснення, викладені у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно яких суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням суми, на яку той мав право,частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно з середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Відповідно до абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно довідки № MVZ00000023 від 21.04.2015 року , наданої відповідачем, сукупний дохід позивача за липень-серпень -вересень 2014 року складає 9941,77 грн , сума до виплати 7950 , 81 грн , утримано до різних фондів соціального спрямування 1990 ,94 грн . Суд при визначенні середнього заробітку позивача враховує заробітну плату за липень та серпень 2014 року , оскільки в вересні 2014 року позивач працював не повний місяць , крім того в вересні йому нараховувались розрахункові , тому обраховувати його середній заробіток за вказаний місяць неможливо. . Таким чином , середня заробітна плата позивача на момент звільнення складала 2403,19 грн , середньоденна- ( 4806,37: 43 дні) = 111 грн 78 коп. Фактична затримка розрахунку з 22.09.2014 року по 24.04.2015 року складає 7 місяців та 2 дні , середній заробіток за час затримки розрахунку становить ( 2403,19Х 7 =16822,33)+(2 дні Х111,78=223,56)= 17045,89 грн. Крім того , судом встановлено , що позивач з 01.10.2014 року перебуває на обліку як безробітний в Державному центрі зайнятості Голованівського РЦЗ Кіровоградської області і станом на 01.04.2015 року отримав допомогу по безробіттю в сумі 7468,13 грн. Суд вважає , що розмір відшкодування позивачу за затримку розрахунку необхідно зменшити на вказану суму . Оскільки за квітень 2015 року [PERSON] допомогу по безробіттю ще не отримував , суд обраховував кошти за затримку розрахунку по 01.04.2015 року . Таким чином , середній заробіток позивача за час затримки розрахунку складає 17045,89 грн - 7468,13 грн = 9577,76 грн , з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 7 950,81 грн , середній заробіток за час за затримки розрахунку при звільненні в сумі 9577,76 грн , всього в загальній сумі 17528,67 грн . Вказана сума визначена за відрахуванням податків та необхідних платежів до всіх форм соціального спрямування . Відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України стороні ,на користь якої ухвалено рішення , суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати . Оскільки згідно вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-У1 з відповідними змінами - позивач звільнений від сплати судового збору, тому витрат не поніс, витрати по оплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача . Викладене підтверджується довідками № 107 від 07.04.2015 року , № 138 від 24.04.2015 року а/с- 41 ,43 , довідкою № MVZ00000023 від 21.04.2015 року ,а/с- 42, копією трудової книжки , а/с- 5-9, копією паспорта позивача , а/с- 3-4, не викликає сумніву, є достовірним, докази є вичерпними . На підставі ст. ст. 116, 117, 233 КЗпП України, ст. 3 ЦК України, Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» із змінами, «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078,

Outcome: approved