Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом. В заяві послався на те, що йому на праві спільної часткової власності належить 1/4 частина квартири [ADDRESS]. На виконанні у ВДВС Червоноградського МУЮ Львівської області перебувало виконавче провадження ВП №47609080 про стягнення з нього в користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] у розмірі 900 грн. щомісячно до повноліття дитини. В ході виконавчого провадження державним виконавцем ВДВС Червоноградського МУЮ Львівської області була винесена постанова про накладення арешту на майно боржника, а саме на належну йому частину вище вказаної квартири. За заявою стягувачки від 24.05.2016 року виконавчий лист №459/5506/15-ц виданий Червоноградським міським судом Львівської області був повернутий, про що була винесена відповідна постанова від 25.05.2016 року. На даний час вони з дружиною примирились, заборгованість по сплаті аліментів погашена. Однак при винесенні постанови про повернення виконавчого документу державним виконавцем не було знято накладений арешт на його майно. Позивач разом із дружиною [PERSON] звертались до відповідача про зняття арешту із майна, однак їм було відмолено. Тому просять зняти даний арешт за рішенням суду. Сторони в судове засідання не з'явились, подали до суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позивач та третя особа вказали, що позовні вимоги підтримують, позивач відмовився від вимог в частині стягнення з відповідача судових витрат. Представник відповідача подала суду письмові заперечення щодо стягнення з виконавчої служби судового збору, у решті вимог позов не заперечила. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази суд встановив слідуюче: На виконанні у ВДВС Червоноградського МУЮ перебувало виконавче провадження ВП №47609080 про стягнення з нього в користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] у розмірі 900 грн. щомісячно до повноліття дитини. У зв'язку з несплатою [PERSON] аліментів по виконавчому листу в останнього утворилася заборгованість, в результаті чого державним виконавцем ВДВС Червоноградського МУЮ було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику лише в межах суми боргу. За заявою стягувачки від 24.05.2016 року виконавчий лист №459/5506/15-ц виданий Червоноградським міським судом Львівської області був повернутий, про що була винесена відповідна постанова від 25.05.2016 року. Із заперечення представника відповідача слідує, що станом на день винесення постанови про повернення виконавчого документу 25.05.2016 року, у державного виконавця згідно із п.1 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» не було підстав для зняття арешту із квартири позивача, оскільки на той час заборгованість по аліментах становила 14458,06 грн. На даний час позивач примирився з дружиною, заборгованість по аліментах погашена, остання претензій до [PERSON] та до виконавчої служби не має, про що зазначила у своїй заяві, що міститься у матеріалах справи. Позивач та його дружина [PERSON] звернулись до начальника Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області із письмовими заявами про зняття арешту з майна, однак їм було відмовлено, що підтверджується копією повідомлення №В5/11428 від 13.06.2016 року. Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (ч.1, п.1 ч.2, п.6 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження»). Згідно з положенням частини 1 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. Відповідно до положення частини 1 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Згідно з ч.ч.1-4 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті, та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до положення ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній у постанові від 15 травня 2013 року, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Разом з тим стаття 16 ЦК України визначає способи захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, серед яких відсутній такий спосіб захисту, як скасування постановлених державним виконавцем в рамках виконавчого провадження постанов. Відповідно до ч.2 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження"», у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанови про накладення арешту на майно боржника. Таким чином, безпосереднє зняття арешту з майна здійснюється за постановою державного виконавця, яка приймається на підставі відповідного рішення суду. Право зняття арешту з майна належить лише державному виконавцю того органу державної виконавчої служби, який цей арешт накладав. Ураховуючи, що позивач на даний час немає заборгованості по сплаті аліментів, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову, а отже, про його задоволення.

Outcome: approved