Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про визнання договору позики від 28.09.2011 року удаваним Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28.09.2011 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено усний договір, згідно якого [PERSON] передав йому окремими частинами грошові кошти в сумі 677000 гривень та 44500 доларів США, з метою придбання відповідного обладнання по обробці каменю, монтаж такого обладнання у приміщенні цеху, що належить [PERSON] розташоване в с.Радичі, Володарсько - Волинського району Житомирської області, створення приватного підприємства, яке б здійснювало таку діяльність, передача вказаного обладнання цьому підприємству з метою подальшого здійснення господарської діяльності. Зважаючи на те, що відповідач не був близьким знайомим позивача, то на підтвердження отримання ним коштів, для особистої гарантії, відповідач попросив позивача скласти розписки, які б підтвердили передання позивачу грошових коштів в сумі 677000 гривень та 44500 доларів США. На виконання їх домовленості, позивачем в спільних із [PERSON] інтересах було придбано обладнання для обробки каменю на підставі Договору купівлі - продажу №19/09/11 від 25.10.2011 року та оплачено продавцю ПП «Контракт» грошові кошти в сумі 660000 гривень, що підтверджується квитанцією прихідно касового ордеру №77 від 26.10.2012 року. Крім того, позивачем за рахунок коштів [PERSON] було встановлено обладнання в приміщенні цеху в с.Радичі Володарсько - Волинського району Житомирської області, що належить [PERSON] З метою подальшої реалізації домовленості між сторонами, 20.06.2012 року ними створено ПП «Радичі». Обладнання яке було придбано та змонтовано в приміщенні цеху в с.Радичі, що належить [PERSON] на ПП «Радичі» передано не було з вини [PERSON] У лютому 2015 року відповідач почав вимагати від позивача повернення отриманих останнім грошових коштів на купівлю, монтаж обладнання для обробки граніту, яке встановлено в приміщенні цеху в с.Радичі, що належить [PERSON] Позивач вважає, що укладений між ним та відповідачем договір не є договором позики, а є удаваним правочином, вчиненим з метою приховання іншого правочину, а саме - договору про спільну діяльність, тобто вкладання коштів у придбання та монтаж обладнання у приміщенні цеху, що належить [PERSON], яке розташоване в с.Радичі, Володарсько - Волинського району Житомирської області, створення приватного підприємства, яке б здійснювало таку діяльність, передача вказаного обладнання цьому підприємству з метою подальшого здійснення господарської діяльності. Представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів викладених у позовній заяві та просить позов задовольнити. Відповідач позову не визнав, подав заперечення на позовну заяву в обґрунтування якого зазначив, що позивачем не було виконано умов укладеного договору позики, оскільки він не виконав взяті на себе на себе зобов»язання по вказаному договорі позики та не повернув борг в сумі 677000 гривень та 44500 доларів США. Неодноразово звертаючись до позивача з вимогою повернути вказані кошти, однак останній, обіцяючи повернути всі кошти, не виконував вз»ятого на себе зобов»язання. Із доданих до позовної заяви матеріалів, будь - яких письмових доказів, засобів аудіо-, відеозапису та інших доказів на підтвердження укладення договору про спільну діяльність стороною позивача суду не надано. Дослідивши та оцінивши докази, суд встановив суд встановив наступні обставини справи. Згідно розписки від 28.09.2011 року [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 120000 гривень для купівлі обладнання для обробки граніту в строк до 01.03.2011 року. Згідно розписки від 04.10.2011 року [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 80000 гривень для купівлі обладнання для обробки граніту в строк до 01.03.2011 року. Згідно розписки від 25.10.2011 року [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 120000 гривень та 20500 доларів США, які відповідно до курсу НБУ становили 163590 гривень, для купівлі обладнання для обробки граніту в строк до 01.03.2011 року. Згідно розписки віл 03.11.2011 року [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 60000 гривень для купівлі обладнання для обробки граніту в строк до 01.03.2012 року. Згідно розписки віл 29.11.2011 року [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 24000 доларів США, які відповідно до курсу НБУ становили 191760 гривень для купівлі обладнання для обробки граніту в строк до 01.03.2012 року. Згідно розписки віл 19.05.2012 року [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 100000 гривень, для купівлі обладнання для обробки граніту в строк до трьох місяців. Згідно розписки віл 19.05.2012 року [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 80000 гривень, для купівлі обладнання для обробки граніту в строк до двох місяців. Згідно розписки віл 26.06.2012 року [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 60000 гривень, для купівлі обладнання для обробки граніту в строк до двох місяців. Згідно розписки віл 05.07.2012 року [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 40000 гривень, для купівлі обладнання для обробки граніту в строк до двох місяців. Згідно розписки віл 17.07.2012 року [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 90000 гривень, для купівлі обладнання для обробки граніту в строк до двох місяців. 25.10.2011 року між ПП «Контракт» та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу обладнання №19/09/11 для обробки каменю та оплачено продавцю ПП «Контракт» грошові кошти в сумі 660000 гривень, що підтверджується квитанцією прихідного касового ордеру №77 від 26.10.2012 року. Власником цеху по переробці природного каменю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є [PERSON], що стверджується рішенням Радицької сільської ради Володарсько - Волинського району Житомирської області від 23.11.2011 року, витягом КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації Житомирської обласної ради №32828926 від 11.01.2012 року, свідоцтвом про право власності від 04.01.2012 р. Із акту від 30.11.2011 р. приймання - передачі виконаної роботи до Договору про виконання монтажних робіт від 02.11.2011 р. вбачається, що роботи передбаченні Договором про виконання монтажних робіт від 02.11.2011 року, а саме монтаж каменеобробного обладнання виконано якісно, в повному обсязі та в строк, згідно з умовами зазначеного вище Договору. Монтаж вищевказаного обладнання здійснено у приміщенні цеху, що належить [PERSON] розташоване в с.Радичі Володарсько - Волинського району Житомирської області. Вартість робіт оплачено замовником в сумі 352000 гривень. Відповідно до ст.203 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.( ч.1 ст.215 ЦКУкраїни). Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст.235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. В силу положень норм ст. 60 ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладання правочину, що за його думкою є удаваним, 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин, 4) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином. Крім того, Пленум Верховного Суду України в п. 25 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року роз'яснив, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. Відповідно до вимог ст.1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позичкодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини, тобто між сторонами виникають права та обов`язки, але не ті, що випливають із змісту правочину. Позивачкою та її представником не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що сторонами була укладена удавана угода, якою вони приховали інший правочин. Отже, посилання позивача на те, що укладений між ним та відповідачем договір не є договором позики, а є удаваним правочином, вчиненим з метою приховання іншого правочину, а саме - договору про спільну діяльність, є голослівним та не підтверджене жодними доказами. Тому, зважаючи на викладенні обставини, з огляду на відсутність доказів, які б підтверджували факт укладення відповідачем удаваного правочину - договору позики від 28.09.2011 року на суму 677000 гривень та 44500 доларів США, суд вважає що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики від 28.09.2011 року удаваним слід відмовити.

Outcome: dismissed