Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

До апеляційного суду звернувся позивач з апеляційною скаргою на рішення суду, яким йому було відмовлено у задоволенні його позовних вимог. Суд першої інстанції виходив з того, що [INFO] помер батько позивача [PERSON]. За життя належне йому майно - ? частку квартири [ADDRESS] він заповів відповідачці [PERSON], яка після смерті спадкодавця у встановленому законом порядку прийняла цю спадщину. Відмовляючи позивачеві у задоволенні його позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що попереднім рішенням суду, яке було залишене без змін ухвалою апеляційного суду, [PERSON] було відмовлено у задоволенні його позову про визнання недійсним заповіту, що був складений його батьком. Оскільки позивач, звернувшись з даним позовом до суду, обрав спосіб захисту своїх прав, який не передбачений законом, крім того, не вказав, яке саме свідоцтво про право на спадщину - за законом чи за заповітом - він вважає недійсним, також не вказав, ким та коли це свідоцтво було видане, а також на яку саме частку у спадковому майні він претендує, суд першої інстанції відмовив позивачеві у задоволенні його вимог. В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати як незаконне та необґрунтоване. Зокрема, суд першої інстанції не прийняв до уваги, що його батько ніколи не був повністю сліпим, міг самостійно читати та писати, тому посвідчити свій заповіт він міг самостійно, присутність свідків при цьому не була обов»язковою. Крім того, у батьковому заповіті не вказані його паспортні дані, що на думку апелянта означає, що у нотаріуса він не був, свій паспорт не надавав. Оскільки заповіт його батька був посвідчений нотаріусом у присутності свідків [PERSON], яка є матір»ю спадкоємиці [PERSON], та [PERSON], який є рідним дядьком [PERSON], вважав, що такий заповіт є незаконним. Відповідачка [PERSON] до апеляційного суду не з"явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується її власноручним підписом у розписці (а.с.105). У відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Оскільки [PERSON] не надала доказів на підтвердження поважності причин своєї неявки до апеляційного суду, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за її відсутності. Заслухавши пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким частково задовольнити позовні вимоги [PERSON], з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є рідним сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження позивача (а.с.7). [INFO] батько позивача помер (а.с.6). Після його смерті позивач дізнався про те, що 03 листопада 2008 року його батько лишив заповіт на все майно, яке буде належать йому на день його смерті, на ім»я відповідачки [PERSON] (а.с.8). Цей заповіт був посвідчений нотаріально, зареєстрований у реєстрі за № 2658 та складений з виїздом нотаріуса додому до спадкодавця, оскільки, як установив суд першої інстанції, [PERSON] за станом здоров»я не міг самостійно прибути до нотаріальної контори. Крім того, оскільки заповідач мав поганий зір, заповіт від його імені підписала [PERSON], а свідками при цьому були [PERSON] та [PERSON] Спадкове майно складалось з ? частки квартири [ADDRESS], яке і перейшло у власність спадкоємиці [PERSON] після смерті спадкодавця [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.62). Звертаючись до суду зі своїм позовом, [PERSON] вказав, що заповіт, складений від імені його батька, є нікчемним, оскільки у якості свідків на порушення вимог закону його підписала матір спадкоємиці [PERSON] - [PERSON] та її рідний дядько [PERSON], а підписала за батька цей заповіт [PERSON], яка є дружиною [PERSON] Дійсно, у випадках, передбачених законом, посвідчення заповіту може відбуватись при свідках, при цьому, обов»язковою є присутність не менше як двох свідків (ч.2 ст.1253 ЦК України). Така ж вимога міститься і у п.158 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, яка була чинною на день посвідчення спірного заповіту. При цьому, закон містить певні застереження щодо свідків, зокрема, не можуть бути такими свідками члени сім»ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом (п.3 ч.4 ст.1253 ЦК України). Таке ж застереження міститься у п.158 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 03 березня 2004 року. Натомість судом першої інстанції було встановлено - і проти цього не заперечували відповідачка та треті особи, що свідок [PERSON], у присутності якої був посвідчений заповіт, є рідною матір»ю спадкоємиці [PERSON]. Отже, спірний заповіт був посвідчений у присутності неналежного свідка, а відтак - не може вважатись законним. Зі справи вбачається, що рішенням Гірницього районного суду м. Макіївки від 03 вересня 2010 року позивачеві [PERSON] було відмовлено у задоволенні його позову про визнання спірного заповіту недійсним з наведених підстав, а саме, що свідками при посвідченні цього заповіту були близькі родичі спадкоємиці [PERSON], та вказано, що за таких обставин заповіт є нікчемним правочином, тому захист своїх порушених прав [PERSON] може здійснити в іншому порядку (а.с.38-42). Ухвалою апеляційного суду від 14 грудня 2010 року апеляційна скарга [PERSON] була відхилена, рішення Гірницього районного суду м. Макіївки від 03 вересня 2010 року було залишене без змін (а.с.58-60). При цьому, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки у якості свідка при посвідченні заповіту була матір спадкоємиці [PERSON], цей заповіт слід вважати таким, що складений з порушенням вимог щодо його посвідчення. У відповідності до вимог ч.1 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За таких обставин [PERSON], звертаючись до суду з даним позовом, правильно вказав, що заповіт, складений від імені його батька та посвідчений нотаріально 03 листопада 2008 року, з наведених підстав є нікчемним, а відтак, позивач, який вважає себе спадкоємцем за законом після смерті свого батька та вважає свої права порушеними складанням нікчемного заповіту, має право на захист своїх порушених прав. У своїй позовній заяві [PERSON] просив застосувати наслідки нікчемного правочину, а саме: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, яке було видане відповідачці [PERSON] (а.с.2-4). Відмовляючи позивачеві у задоволенні його вимог, суд першої інстанції вказав, що [PERSON] не навів, яке саме свідоцтво про право на спадщину - за законом чи за заповітом, що було видане [PERSON], слід визнати недійсним; не вказав, коли саме та ким було видане це свідоцтво. Однак з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки в матеріалах справи міститься свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане на ім»я відповідачки [PERSON] 25 червня 2012 року щодо спадкового майна, яке лишилось після смерті [PERSON], а саме: на ? частину квартири [ADDRESS]. Вказане свідоцтво містить посилання саме на спірний заповіт від 03 листопада 2008 року, складений заповідачем [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 2658 (а.с.62-63). Вказане свідоцтво було досліджене судом першої інстанції, ніяких відомостей про наявність будь-якого іншого свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім»я відповідачки справа не містить, тому висновок суду першої інстанції в цій частині позову є безпідставним. Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду в частині відмови позивачеві у визнанні недійсним свідоцтва про право на спадщину як наслідок нікчемності заповіту слід скасувати та в цій частині позовні вимоги [PERSON] задовольнити, визнавши недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане на ім»я відповідачки [PERSON] 25 червня 2012 року у спадковій справі № 182/2009 та зареєстроване у реєстрі за № 3-321. При цьому, визнання недійсним вказаного свідоцтва є застосування наслідків нікчемного заповіту від 03 листопада 2008 року, складеного від імені [PERSON] з порушенням вимог щодо належного посвідчення цього заповіту. В іншій частині позову - про визнання за позивачем права власності на спадкове майно - [PERSON] слід відмовити, оскільки оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво він може у встановленому законом порядку через нотаріальні органи. До того ж, в апеляційному суді [PERSON] пояснив, що не тільки він, а й його рідна сестра, яка також є рідною донькою померлого [PERSON], у встановлений законом строк подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Крім того, зі справи вбачається, що відповідачка [PERSON] 04 грудня 2013 року продала належну їй ? частку спірної спадкової квартири [PERSON], про що між сторонами був укладений та нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу (а.с.64-63), однак вказаний новий власник спірного майна до участі у справі залучений не був. За таких обставин апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу [PERSON] слід задовольнити частково, рішення суду скасувати та частково задовольнити вимоги позивача, а саме: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25 червня 2012 року, видане на ім»я відповідачки [PERSON] після смерті [PERSON] на ? частку двокімнатної квартири [ADDRESS], у спадковій справі № 182/2009 та зареєстроване у реєстрі за № 3-321 - як застосування наслідків нікчемного заповіту від 03 листопада 2008 року, складеного від імені [PERSON] на ім»я [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрованим у реєстрі за № 2658. В іншій частині позовних вимог [PERSON] з наведених вище підстав слід відмовити.

Outcome: partial