overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

Позивач 26.06.2014 року звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачів. Просить про встановлення факту проживання сторін однією сім*єю без реєстрації шлюбу в період з 01.02.2004 року, визнання квартир, автомобілів спільним із відповідачем [PERSON] майном та про його Позов мотивує тим, що житлові приміщення за адресами [ADDRESS]; [ADDRESS]; [ADDRESS]; [ADDRESS]; а також автомобілі марки "Шкода Октавіа Тур 2005 року випуску, двигун [NUMBER] , автомобіль Фольксваген, Туарек 2461 2007 року випуску , двигун [NUMBER], автомобіль Фольксваген, Туарек, 4921 2007 року випуску , двигун [NUMBER] автомобіль Фольксваген, Туарек 2967 2008 року випуску ,двигун № [NUMBER] автомобіль Сузукі Гранд Вітара 1995, 2006 року випуску, двигун [NUMBER] автомобіль КІА Соренто, 2011року випуску , двигун [NUMBER] автомобіль Тойота\~ Ленд Крузер Прадо 150, 2013 року випуску , двигун № [NUMBER] придбані в період дошлбних відносин сторін і в період шлюбу на родичів відповідача за кошти сторін. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали, посилаючись на викладені у ньому обставини. Представник відповідача позов заперечує, зазначивши, що жодних документів суду з приводу такого придбання не надано; окреме майно придбано іншими відповідачами і тому правових підстав для задоволення позову немає; окремого майна взагалі немає за станом на період розгляду справи (березень 2015). Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що знають про проживання відповідачів разом, проте , за які саме кошти придбавалось майно їм нічого невідомо; вони знають про це лише зі слів [PERSON] Суд, заслухавши учасників розгляду справи та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 60 ЦПК України сторони повинні надати належні докази своїх вимог чи запреречень. Суд встановив, що позивач проживала у зареєстрованому шлюбі з 15.03.2008 року по 01.07.2011 року. Суд погоджується із думкою представника відповідачів про відсутність доказів у позивача, а також запереченнями з приводу ніби то пояснень [PERSON] про те, що він говорив свідкам про те, що спірне майно придбавав в період шлюбу за власні кошти.. Позивач не надала жодних правових підстав для визнання факту проживання однією сім*єю з відповідачем до реєстрації шлюбу. Жодних документів про придбання спірного майна, належного не її колишньому чоловіку [PERSON] (в період шлюбу), а іншим особам (не членам її сімЇ) вона також не надала. Тому суд відмовляє у його задоволенні за недоведеністю (відсутністю правових підстав для його задоволення). Відповідно до ст. 218 ЦПК України суд проголошує вступну та резолютивну частину рішення суду. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

Позивач 26.06.2019 року звернулась до суду з зазначеним позовом, який мотивує тим, що рішенням Баришівського районного суду Київської області від 12.03.2010 року №2-283/2010 з відповідача стягуються на користь позивачки аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі 250 грн. щомісячно. В даний час Законом України від 17.05.2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» було внесені зміни до ст.182 СК України та встановлено, що «Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку". Просить суд змінити розмір аліментів, які стягуються із [PERSON] , [INFO] , останнє відоме місце реєстрації та проживання: [ADDRESS] , на підставі рішення Баришівського районного суду Київської області від 12.03.2010 року №2-283/2010 р. на її, [PERSON] , користь на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , з 250 грн. щомісячно на 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня звернення позивач до суду і до досягнення сином повноліття. В судовому засіданні позивач заявлений позов підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] заявлений позов визнав в повному обсязі . За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. За таких обставин, суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки воно не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Нормою ч.141 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

Позивач 26.07.2016 року звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на такі обставини. Вона з 13.09.2011 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Відповідач є батьком її малолітнього сина [PERSON], [INFO]. На даний час вони з відповідачем проживають окремо, дитина проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач працює, систематично отримує заробітну плату, у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, по іншим виконавчим листам стягнення з нього не проводяться. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Суду пояснила, що на даний час вона не працює, тому їй дуже важко самій утримувати сина.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідач у судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності та долучити до матеріалів справи Довідку про доходи № 78, довідку про доходи від 29.08.2016 року та копію квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо сплати на утримання дитини суми 310 грн. 75 коп. як додаткові витрати. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ст.ст. 180-183,191 СК України підлягає частковому задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 13.09.2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають дитину [PERSON], [INFO] (а.с.3-4). На даний час сторони проживають окремо, дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її повному утриманні (а.с. 6). Відповідач працює, систематично отримує заробітну плату, у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. По іншим виконавчим листам стягнення з нього не проводяться. Виходячи із зазначеного, суд приходить до висновку, що позивач дійсно потребує матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина, а відповідач спроможний надавати таку допомогу. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров"я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, та інші обставини, що мають істотне значення для справи. Суд, враховуючи матеріальне положення сторін, стан здоровя відповідача, який є працездатним,\~ рівності обовязку батьків щодо утримання дитини,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

Позивач 26.08.2014 року звернулася до суду з позовом, в якому просить винести рішення суду, яким визначити додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Пояснює, що після смерті брата вона не мала можливості у шестимісячний строк, який відведений законом для подачі заяви про прийняття спадщини, звернутися до нотаріальної контори по причині того, що в цей період вона перебувала на лікарняному. В судове засідання позивач та представник позивача не з"явилися, представник направила до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, свої вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився також. В заяві сільський голова не заперечує проти задоволення позову. Судове засідання просить провести без представника сільської ради. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З копії свідоцтва про смерть (а.с. 4) вбачається, що [PERSON], помер [INFO]. Позивач - [PERSON] є єдиною спадкоємицею за законом після смерті брата, ні дружини, ні дітей у нього не було, що стверджується довідкою Кленівської сільської ради (а.с. 12). У відповідності до ст.ст. 1269, 1270 ЦК України позивач повинна була до 2014 року подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, однак не зробила цього. З постанови державного нотаріуса Новоград-Волинської державної нотаріальної контори від 22.08.2014 року випливає, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у зв'язку з відсутністю факту прийняття спадщини (а.с. 16). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може призначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Поважність пропуску шестимісячного строку підтвержується довідкою № 21 від 08.02.2014 року Городницької міської лікарні, згідно якої в період з 20.01.2014 року по18.02.2014 року хворіла обструктивним бронхітом, гіпертонічної хвороби 3 ступеня (а.с. 13). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивач пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, інші спадкоємці після смерті [PERSON] відсутні, а тому є підстави для задоволення позову. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

Позивач 26.08.2015 року звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на такі обставини. Вона з 28.10.1998 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають сина - [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки з відповідачем не склались з причини несумісності характерів, різних поглядів і життєвих переконань. Шлюбні відносини та спільне проживання були припинені з 2014 року. Спільне господарство не ведеться. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дитини. Майнового спору немає. Просить шлюб розірвати. Дитина після розірвання шлюбу залишиться проживати з батьком. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає (а.с.17). Вказала, що шлюбні відносини припинені з жовтня 2014 року. Майнового спору немає. Дитина після розірвання шлюбу залишиться проживати з батьком. Просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище „[PERSON]". Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.12). Проти розірвання шлюбу не заперечує. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ст.ст. 110,112 СК України підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що сторони 28.10.1998 року зареєстрували шлюб, від якого мають одну малолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO] (а.с.5,6). Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені з жовтня 2014 року з причини несумісності характерів, різних поглядів і життєвих переконань. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Примирення між ними неможливе. Майнового спору немає. Дитина після розірвання шлюбу залишиться проживати з батьком. За таких обставин зберегти сім'ю неможливо, тому суд вважає, що шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

Позивач 27.01.2014 року звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що сторонами 15.08.2008 року укладено кредитний договір б/н про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв»язку з невиконанням відповідачем своїх зобов»язань за кредитним договором його заборгованість станом на 31.12.2014 року склала 10142,64 грн., у тому числі заборгованість за кредитом - 1978,05 грн., заборгованість по процентах - 7443,51 грн., штраф (фіксована частина) - 250 грн., штраф (процентна складова) - 471,08 грн., тому позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та сплачений судовий збір. У судове засідання представник позивача не з"явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог. Відповідач у судове засідання двічі не з'явився, причин неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином повістками. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з таких підстав. Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, регульовані нормами зобов'язального права. Як встановлено в судовому засіданні, сторонами відповідно до вимог ст.ст.1054, 1055 ЦК України 15.08.2008 року укладено кредитний договір у формі заяви (а.с.9) про надання кредиту у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. У випадку порушення зобов»язань за кредитним договором відповідач зобов»язався сплачувати позивачу відсотки за користування кредитом у розмірі 72% річних від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом , а також штрафи. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в строк, встановлений в договорі, одностороння відмова від зобов'язання, якщо інше не встановлено договором, не допускається. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Наслідки порушення договору позики врегульовані нормами ст.ст. 1050, 1048, 625 ЦК України. Відповідач свої зобов'язання за договором не виконав. Сума заборгованості відповідача за кредитним договором вбачається з доданого розрахунку (а.с.6-7) і становить 10142,64 грн., у тому числі заборгованість за кредитом - 1978,05 грн., заборгованість по процентах - 7443,51 грн., штраф (фіксована частина) - 250 грн., штраф (процентна складова) - 471,08 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сплачені ним судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Позивач 27.03.2015 року звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на такі обставини. Вона з 17.10.2012 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають дочку - [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Вона не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Доходів, які вона отримує, не вистачає для забезпечення дитини всім необхідним. Відповідач працює у ТОВ „ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ", отримує заробітну плату, має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, однак в добровільному порядку такої допомоги не надає. Враховуючи викладене, просить суд стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, на позовних вимогах наполягає (а.с.13). Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, проти задоволення позову не заперечує (а.с.12). Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ст.ст. 180-183,191 СК України підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 17.10.2012 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають одну малолітню дитину: дочку - [PERSON], [INFO] (а.с.3,7). Дитина проживає з позивачем (а.с.8), перебуває на її утриманні. Позивач не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Доходів позивача не вистачає для забезпечення дитини всім необхідним. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, проте згідно поданої до суду заяви відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на дитину в розмірі, визначеному позивачем (а.с.12). Доказів того, що з відповідача проводяться стягнення по іншими виконавчим листам в матеріалах справи немає. При таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. При визначенні розміру аліментів суд, враховуючи матеріальне положення сторін, обставини справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

Позивач 27.04.2015 року звернувся до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області з позовом, в якому просить визнати відповідача особою, яка втратила право на користування житловою площею в квартирі [ADDRESS]. Обґрунтовує позов тим, що він відповідно до договору купівлі-продажу від 28.07.2006 р. є одноособовим власником квартири [ADDRESS]. Відповідач - це попередній власник квартири, який зобов"язувався виписатися до 01.08.2006 р., однак свого зобов"язання не виконав. Оскільки в добровільному порядку відповідач не знявся з реєстраційного обліку, він звернувся за захистом своїх прав із позовом до суду. В судове засідання позивач не з"явився, направив до суду заяву в якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в порядку, передбаченому ст. 74 ЦПК України. Заяв про розгляд справи в своїй відсутності та заперечень проти позову до суду не подав. Суд, беручи до уваги заяву позивача, ухвалив розглянути справу у відсутності належним чином повідомленого відповідача на підставі наявних в справі доказів з постановленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Встановлено, що позивач на підставі договору купівлі-продажу від 28.07.2006 року (копія а.с. 5) є одноособовим власником квартири [ADDRESS]. Квартира складається з 3-х житлових кімнат, кухні, ванни, вбиральні та коридору, загальна площа - 58,8 кв.м., житлова площа - 36,10 кв.м. (а.с. 5-9). Відповідно до довідки ОСББ "Колорит" позивач є власником квартири [ADDRESS], але не зареєстрований за даною адресою, зареєстрований лише колишній власник - [PERSON], [INFO] (а.с. 10). Вказане підтверджується і повідомленням Новоград-Волинського РС УДМС України в Житомирській області від 06.05.2015 року, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Також суд вважає встановленою ту обставину, що відповідач фактично проживає в [ADDRESS], оскільки саме за вказаною адресою відповідач особисто отримав судову повістку. Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та згідно положень ст. 315 ЦК України особа здійснює право власності відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 383 ЦК України декларує право власника житлового будинку, квартири використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Відповідно до положень ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Приймаючи до уваги встановлені судом факти та названі правові норми суд вважає правомірними вимоги позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] в порядку усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своєю власністю. Відтак, позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Позивач 27.08.2014 р. звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за обслуговування будинку та прибудинкової території, в сумі 4013,96 грн. та понесені витрати по оплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], користується послугами позивача та допустив заборгованість за надані послуги. Вказаний будинок перебуває на балансі КП ВЖРЕП №11 м. Житомира. Представник позивача в судове засідання не з»явився, направив заяву про слухання справи у його відсутність та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення(судової повістки) (а.с.19), про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі суду не надав. Відповідно до вимог ч.2 ст.158 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін та на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що за відповідачем зареєстрована квартира [ADDRESS]. Відповідач користується послугами позивача по утриманню будинку та прибудинкової території, від отримання послуг не відмовився, однак, своєчасно не сплачує поточні платежі за отримані послуги. Таким чином, станом на 31.08.2014 року за [PERSON] рахується заборгованість перед КП ВЖРЕП № 11 в сумі 4013 грн. 96 коп. Оплата за надані послуги здійснюється відповідно до п.5 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 р. № 1875-IV. Згідно ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, тощо. Таким чином, відповідач користується послугами позивача, частково проводив за них оплату, від їх отримання не відмовився, що свідчить про наявність цивільних відносин та зобов'язань між сторонами. Вимоги позивача є обґрунтованими, тому суд стягує з [PERSON] на користь КП ВЖРЕП № 11 заборгованість за надані послуги в сумі 4013 грн. 96 коп. Окрім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved