Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради, про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. Позов уточнила, в обґрунтування позову зазначила, що з 28.01.2005 року по 01.03.2017 року перебувала в шлюбі з відповідачем, шлюб між ними розірвано рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 01.03.2017 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 03.12.2004 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини. Маючи змогу приймати участь у вихованні та житті доньки відповідач самоусунувся від її виховання та утримання. Дитина проживає разом з матір'ю, позивачем по справі, яка її утримує, навчає, та забезпечує всім необхідним. Так позивач має намір забезпечити навчання дитини в університеті Польщі, для підвищення її рівня світогляду, духовного та морального розвитку та для покращення майбутнього , що є в інтересах та на користь дитини. Позивач та донька неодноразово намагалися зв'язатися з відповідачем та отримати дозвіл без суду, але відповідач ігнорує ці звернення та прохання, позбавляючи дитину можливості навчатися за кордоном. Тому позивач просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Польщі, з метою навчання, неповнолітній [PERSON], [INFO], без дозволу ( без згоди) її батька [PERSON], [INFO], до досягнення нею 18 років, тобто до [INFO]. В судовому засіданні позивач наполягала на задоволенні позову, пояснила, що вона може забезпечити своїх дітей навчанням за кордоном і старшого сина і доньку. Вона зверталася до батька дитини, але її прохання проігноровано. Відповідач працює за кордоном. Відповідач в судове засідання не з'явився, його представник [PERSON] заперечувала проти задоволення позову так як відповідач має побоювання, що з нього будуть стягувати кошти на навчання доньки за кордоном, він має заборгованість по аліментах 19115,00 грн. та до кінця тижня має намір сплатити повністю вказану суму . Представник третьої особи - служби у справах дітей виконкому Довгинцівської районної у місті Кривому Розі ради в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з такого. Як встановлено судом, з 28.01.2005 року по 01.03.2017 року позивач [PERSON] перебувала в шлюбі з відповідачем [PERSON], шлюб між ними розірвано рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 01.03.2017 року. (а.с. 6). Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 07.08.2001 року (а.с. 7). Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 03.12.2004 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини (а.с. 12-13). Згідно довідки виданої станом на 2014 рік Довгинцівським відділом ДВС відповідач аліменти не сплачує, за період з 15.11.2004 року по 01.04.2014 року має заборгованість 32744,14 грн.. (а.с. 15), за період з 01.04.2017 року по 31.05.2018 рік складає 25203,80 грн. (а.с. 16). Позивач має намір забезпечити навчання дитини в університеті Польщі, для підвищення її рівня світогляду, духовного та морального розвитку та для покращення майбутнього, що є в інтересах та на користь дитини. Факт навчання [PERSON].в Польщі підтверджується заявкою на студентську візу, квитанцією про переказ коштів на оплату за навчання [PERSON] та довідкою про прийняття іноземця для навчання на ім"я [PERSON], [INFO], яка прийнята на навчання до Академії соціальних наук філія у Варшаві в період з 01.10.2018 року до 30.09.2021 року., форма навчання стаціонарна за напрямком адміністрування . Позивач та донька неодноразово намагалися зв'язатися з відповідачем та отримати дозвіл без суду, але відповідач ігнорує ці звернення та прохання, позбавляючи дитину можливості навчатися за кордоном. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до частини третьої статті 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із частиною другою статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктом 3 Правил передбачено виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (підпункт 1 пункту 4 Правил). Тимчасовий виїзд малолітньої, неповнолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Надання такого дозволу на постійне проживання малолітньої, неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька суперечить чинному законодавству, що визначає рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, що може призвести до фактичного позбавлення батька дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею. Вказане підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові № 6-15цс17 від 12 квітня 2017 року, яка згідно зі ст.. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, Суд враховує визначену статтею 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» можливість ухвалення судом рішення на разовий виїзд дитини без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, оскільки надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за межі України без згоди батька суперечить чинному законодавству, яке визначає рівність прав та обов'язків обох батьків відносно виховання дитини, унаслідок чого батько фактично позбавляється можливості брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею. В зв'язку з цим надати дозвіл позивачу на виїзд дитини без супроводу батька суд вважає необхідним на строк по 11 травня 2019 року в країну слідування - Польща, на навчання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати пропорційно до задоволених вимог в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного, ст.313 ЦК України, ст.ст.141,157 Сімейного кодексу України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»,ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231,

Outcome: approved