Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПП «Кит-3» про стягнення невиплаченої заробітної плати, виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, стягнення середньої заробітної плати за весь час затримки при звільнені з роботи по день фактичного розрахунку та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог вказував, що згідно наказу № 2 від 31.03.2016 року він був прийнятий на роботу з 01.04.2016 року на Приватне підприємство «КИТ-3» на посаду майстра аварійної служби з ремонту електроустаткування по переводу з КП «СУБ Митниця ЧМР». Протягом періоду роботи в ПП «КИТ-3» власник-керівник систематично, цілеспрямовано порушував трудове законодавство України, умови трудового договору, строки виплати заробітної плати, внаслідок чого 06 вересня 2016 року позивач змушений був написати заяву про звільнення з роботи. Наказом № 16 від 20.09.2016 року [PERSON] був звільнений з роботи за власним бажанням. При цьому заробітна плата за липень, серпень, вересень 2016 року та компенсація за невикористану відпустку йому не виплачені і на його неодноразові звернення до керівництва ПП «Кит-3» результатів не дали. Позивач є пенсіонером, який отримує мізерну пенсію. В складі сімї є дружина, яка також пенсіонерка та отримує пенсію. З доходів сімї не вистачає коштів на оплату комунальних платежів, що спричиняє нам великих моральних страждань. З приводу невиплати заробітної плати він втратив нормальні життєві звязки з родичами та знайомими, змушений жебракувати, щоб забезпечити собі і сімї хоча б мінімальний життєвий рівень. Просив стягнути з відповідача заборгованість по невиплаченій заробітній платі в сумі 3050,48 грн., середній заробіток за весь час затримки при звільнені з роботи по день фактичного розрахунку в сумі 13218,80 грн. , заподіяну моральну шкоду в сумі 10000 грн. та витрати на юридичну допомогу в сумі 500 грн. У судовому засідання позивач позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити та стягнути на його користь з відповідача заборгованість по невиплаченій заробітній платі в сумі 3050,48 грн., середній заробіток за весь час затримки при звільнені з роботи по день фактичного розрахунку в сумі 13218,80 грн. , заподіяну моральну шкоду в сумі 10000 грн. та витрати на юридичну допомогу в сумі 500 грн. Надав згоду на ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. [PERSON] працював в ПП «КИТ - 3» з 01.04.2016 по 19.09.2016 на посаді майстра аварійної служби з ремонту електроустаткування, заробітна плата за вересень 2016 року становила 3789,41 грн., що підтверджується довідкою №00000000070 від 09.11.2016 З трудової книжки [PERSON] вбачається, що він працював в ПП «КИТ - 3» з 01.04.2016 по 19.09.2016, а 20.09.2016 був звільнений з роботи за власним бажанням за 38 КЗпП України. При звільненні з позивачем не було проведено розрахунку. Ухвала суду щодо надання доказів про заборгованість по заробітній платі, нарахованій компенсації за невикористану відпустку та надання копії наказів про його роботу на підприєстві, залишена відповідачем без виконання. [PERSON] з 16.11.2016 по 01.12.2016 знаходився на амбулаторному лікуванні в КНП «Пятій Черкаській міській поліклініці» ЧМР з приводу [PERSON] Згідно із ст.ст. 21,43 Конституції України, ст.ст.94, 115 КЗпП України, ст.ст.21, 24 Закону України «Про оплату праці» кожна людина має право на заробітну плату за виконану роботу та її своєчасне одержання в повному обсязі. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та інш. нормативно- правовими актами (ст, 94 КЗпП України). Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавцем, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ст. 115 ч, 1 КЗпП України). Як передбачено ст. 116 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно з ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні складається із сум середньоденної заробітної плати за кожен день затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, тобто фактично середній заробіток за весь час затримки це сума середньої заробітної плати звільненому працівникові, яку має сплатити роботодавець. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 21.01.2015 року у справі №6-195цс14, механізм здійснення розрахунку середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Враховуючи викладене, аналізуючи докази в їх сукупності, суд вважає, що позов в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягає до задоволення, оскільки відповідач при звільненні [PERSON] не виплатив йому заробітну плату, доказів на протилежне суду не надав. Крім того до стягнення підлягає заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.09.2016 по день винесення рішення. В зв"язку з непроведенням розрахунку з позивачем в день звільнення, йому завдана моральна шкода, яка полягає у втраті нормальних життєвих звязків з родичами та знайомими, останній змушений був жебракувати, щоб забезпечити собі і сімї мінімальний життєвий рівень, тому до стягнення з відповідача підлягає моральна шкода, розмір якої суд, виходячи з засад розумності та справделивості, визначає в сумі 5000 грн. Відповідно до ст. 84 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати на правову допомогу в розмірі 500 грн, які підтверджені квитанцією від 05.12.2016, виданою адвокатом [PERSON] Оскільки позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, тому він підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial