Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом, який згодом уточнив, до відповідачів, в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 29 грудня 2014 року як укладений внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною. В обґрунтування позову позивач вказує, що був власником житлового будинку № 54а по вул. Леніна в с. Данило-Іванівка Мелітопольського району. 25 лютого 2014 року між ним та його дружиною- Свістєльнік [PERSON] було досягнуто згоди, що вона придбає у нього житловий будинок за 20000,00 доларів США, в підтвердження чого в якості часткової оплати йому передано було 30000,00 грн, про що складено відповідну розписку. В порушення вищевказаних домовленостей 29 грудня 2014 року, без відома позивача було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку. При цьому знижено ціну будинку і замість 20000,00 доларів США будинок було продано за 87600,00 грн, що на той момент еквівалентно 5555,00 доларів США. Вказані гроші позивач не отримав до сьогоднішнього дня. Вважає, що в наявності зловмисна домовленість його представника-Лютікової [PERSON], яка є матір"ю [PERSON] з другою стороною-Свістєльник Г.А. з метою значно знизити вартість будинку, відступити від досягнутих домовленостей і взагалі не віддавати йому гроші за його власність. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовну заяву за обставинами, вказаними в позові, просить її задовольнити. Також зазначив, що зловмисність домовленості полягає в тому, що довіреність на продаж будинку позивач надав [PERSON] та [PERSON] і останні між собою уклали договір купівлі-продажу будинку по ціні, набагато нижче обумовленої. До того ж сумісна дитина позивача та [PERSON] -[PERSON] завжди проживава в цьому будинку, що виключало можливість укладення спірного договору. В судовому засіданні відповідачка [PERSON], її представник [PERSON] проти позову заперечували в повному обсязі. Ними назначено наступне. [PERSON] та позивач- Свістєльнік О.А. розірвали шлюб у 2013 році, після чого на протязі ще одного року проживали разом. При розподілі спільного майна, в тому числі вищевказаного будинку, який було придбано за сумісні кошти у шлюбі, між ними досягнуто домовленість, згідно якої за [PERSON] залишається будинок, за що остання сплачує позивачу 30000,00 грн., що й було зроблено. В свою чергу, вона відмовляється від вимог про стягнення аліментів з позивача на утримання сина-Свістєльнік [PERSON]. Ще позивач при розподілі майна продав автомобіль, гроші за який залишив собі. Після чого [PERSON], з метою оформити будинок на своє ім"я, уклала договір купівлі-продажу, при цьому у зв"язку з тим, що її на цей час не було в місті, вона видала довіреність на укладення договору від свого імені своїй знайомій- Філатовій [PERSON] іншого боку виступала її мати- Лютікова З. І., яка представляла позивача на підставі довіреності, ним же виданої. В судовому засіданні відповідачка [PERSON],її представник [PERSON] проти позову заперечували в повному обсязі за підставами, аналогічними зазначеним [PERSON] Третя особа -[PERSON] в судове засідання не зявилась, про час і місце слухання справи був повідомлена належним чином, відомостей про поважні причини своєї неявки суду не повідомила, заяв про відкладення справи або про розгляд справи за її відсутності від неї не надходило, заперечень проти позову не надала. Третя особа -приватний нотаріус Мелітопольського районного нотаріального округу [PERSON] в судове засідання 25 травня 2016 року не зявилась, про час і місце слухання справи був повідомлена належним чином, відомостей про поважні причини своєї неявки суду не повідомила, заяв про відкладення справи або про розгляд справи за її відсутності від неї не надходило. В судовому засіданні 08 квітня 2016 року заперечувала проти задоволення позову. Вказала, що договір нею засвідчено згідно чинного законодавства, сторони договору діяли в рамках довіреностей, мінімальна ціна, за якою було необхідно продати будинок в довіреності від позивача вказано не було, відомості стосовно сімейного стану власника будинку було зазначено за заявою представника відповідально до довіреності, при оформленні договору надано відповідну довідку про відсутність зареєстрованих в будинку, що відчуджується, неповнолітніх дітей. Вислухавши думки сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступних обставин. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, \~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 232 ЦК правочин, який вчинено у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною є оспорюваним. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 06 листопада 2009 року № 9, для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю. Відповідно ч 1 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє.Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Відповідно до ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Відповідно до ст. 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до запису має вчиняти правочин. Судом встановлено, що позивачем не доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а саме, що оспорюваний договір купівлі-продажу будинку укладено відповідачами в результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною. Так, в судовому засіданні встановлено наступне. Згідно копії свідоцтва про шлюб від 03 серпня 2002 року, виданого Новенською сільською радою Мелітопольського району, між [PERSON] та [PERSON] (після шлюбу-Свістєльнік) [PERSON] укладено шлюб 03серпня 2002 року (а.с.79). На підставі договору купівлі-продажу будинку від 30 квітня 2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу [PERSON], позивач [PERSON] став власником житлового будинку за № 54а за адресою: вул. Леніна, с. Данило-Іванівка Мелітопольського району (а.с.76-77). 25 лютого 2014 року приватним нотаріусом [PERSON] посвідчено довіреність, якою [PERSON] уповноважує [PERSON] та [PERSON] продати або подарувати [PERSON] належний йому житловий будинок за № 54а за адресою: вул. Леніна, с. Данило-Іванівка Мелітопольського району на умовах на їх розсуд, із розумної доцільності, для цього надає їм право представляти його інтереси у відповідних органах з даного питання. (а.с.80) Того ж дня [PERSON] отримав від [PERSON] 30000,00 грн. в рахунок продажу житлового будинку за № 54а за адресою: вул. Леніна, с. Данило-Іванівка Мелітопольського району, про що свідчить відповідна розписка і в якій також вказано, що [PERSON] матеріальних претезій до [PERSON] не має, згоден на відчудження домоволодіння на користь останньої (а.с.10). Аналогічне випливає також із розписки про передачу вказаних коштів, яку надала [PERSON] і в якій крім цього вказано, що остання відмовляється від вимог про стягнення аліментів з позивача на утримання сина- Свістєльнік [PERSON] (а.с.81). 29 грудня 2014 року укладено договір купівлі-продажу житлового будинку за № 54а за адресою: вул. Леніна, с. Данило-Іванівка Мелітопольського району між [PERSON], яка діє від імені [PERSON] на підставі довіреності від 25 лютого 2014 року та [PERSON] з іншого боку, яка діє від імені [PERSON], ціна продажу вказано-87600,00 грн. (а.с.13-15). Позивач вважає, що відповідачами [PERSON] та [PERSON] вчинено правочин, який зовсім не відповідав його волевиявленню. Вважає, що правочин було вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони ([PERSON]І.) з другою стороною ([PERSON]А.), тому просив визнати правочин недійсним відповідно до ч 1 ст.232 ЦК України. Однак, фактів зловмисної домовленості представника однієї сторони ([PERSON]І.) з другою стороною ([PERSON]А.) судом не встановлено, а позивач не надав суду належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст.57-59 ЦПК України на підтвердження своїх доводів. Так, доводи позивача стосовно того, що спірний правочин було здійснено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою та що майно вибуло з володіння позивача всупереч досягнутих домовленостей між ним та [PERSON] не можуть бути прийняті до уваги, оскільки нічим об"єктивно не підтверджені та спростовуються матеріалами справи. На момент укладання спірного договору від 29 грудня 2014 року [PERSON] діяла на підставі нотаріально посвідченої довіреності, яку видав їй позивач та якою делегував повноваження на дарування або продаж вищезазначеного будинку саме [PERSON], що й було вчинено. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 4057. Довіреність, на підставі якої діяла [PERSON] не була скасована позивачем. Щодо доводів позивача про домовленість між ними щодо ціни продажу будинку, не підтверджено жодними доказами, навпаки спростовуються змістом розписок, дослідженими вище, згідно яких матеріальних претензій позивач до [PERSON] не має та показами свідків. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що її родина допомагала [PERSON]та [PERSON] грошима, коли останні збирали кошти, щоб викупити будинок у позивача. Свідки [PERSON] в судовому засіданні також вказала, що, як депутат сільської ради знає про ситуацію в родині [PERSON], що [PERSON] викупила будинок у колишнього чоловіка за 30000,00 грн. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надав аналогічні іншим свідкам пояснення, зазначив , що особисто позичав [PERSON] 10000,00 грн. на викуп [PERSON] будинку у позивача. Крім того, згідно довідки Новенської сільської ради від 16 травня 2016року, неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO] разом з матір"ю [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] а з 17 лютого 2015 року, попередня реєстрація-вул. Леніна, 47 в с. Данило-Іванівка. Тобто, на момент укладення спірного договору купівлі-продажу будинку від 29 грудня 2014року дитина зареєстрована в будинку не була, що також спростовує доводи представника позивача, озвучені ним в судовому засіданні. Виходячи з вищевикладеного, для визнання недійсним правочину, вчиненого в результаті зловмисної домовленості, необхідно встановити факт зловмисної домовленості представника з іншою особою (свідоме вчинення правочину всупереч інтересам довірителя), наявність збитків та причинний зв'язок між зловмисною домовленістю та завданими збитками. Проте, наявні в матеріалах справи докази не дають підстав для висновку про зловмисну домовленість між [PERSON] та [PERSON] Таким чином, суд дійшов висновку, що обставини, зазначені позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог не доведені і у звязку з цим не вбачає підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed