Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

В листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкоудвання майнової та моральної шкоди, в обгрунтування якого вказав, що 12 лютого 2012 року [PERSON] умисно пошкодила вхідні двері в квартиру, які позивач придбав за 1050 грн., в подальшому 12 серпня 2014 року відповідача також пошкодила серцевину замка вхідних дверей до кімнати позивача, а 22 жовтня 2014 року позивач виявив що у нього відсутнє світло, відключення світла сталось у зв'язку з тим, що невідомою особою перерізано провід в розподільній коробці над дверима позивача. Пошкодження дверей, а також пошкодження електропроводки позивача здійснила відповідач [PERSON], оскільки лише вона мала доступ до квартири. Своїми діями відповідач завдала позивачу майнової шкоди на суму 1500грн., а також спричинила моральну шкоду, яку позивач оцінює в 60,0тис.грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, щодо підстав притягнення відповідача [PERSON] до цивільно-правової відповідальності, вказав, що оскільки квартира в якій проживають позивач та відповідач не є публічним місцем, доступ до нього має обмежена кількість осіб, то саме відповідач пошкодила майно позивача, за що має нести відповідальність. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, надала суду пояснення в яких вказала, що позивач та вона є співвласниками кваритри [ADDRESS], між ними останнім часом скались неприязні стосунки, проте майна позивача вона не псувала і шкоди йому не завдавала, просить в позові відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав суду пояснення в яких вказав, що позивачем не представлено жодного доказу вчинення відповідачем протиправних дій, внаслідок чого було пошкоджено майно позивача, вважає що позовна заява є надуманою, просить в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу від 16.03.2011 року [PERSON] належить на праві власності 7/12 квартири [ADDRESS]. [PERSON] на підставі рішення Хмельницького міського суду від 19.04.2005 року належить на праві власності 5/12 квартири [ADDRESS]. 11 серпня 2014 року комісією ЖЕК № 7 було складено акт на предмет обстеження дверей в кваритрі [ADDRESS], в якому було зазначено що виявлено м'ятини на вхідних дверях і на міжкімнатних, а ткож відсутня ручка з внутрішньої сторони дверей. 27 жовтня 2014 року комісією ЖЕК № 7 було складено акт про те, що при обстеження квартири [ADDRESS] виявлено розтин електропроводів та проведена ізоляція невідомою особою, після чого проведено ремонт електропроводки та підключено електроенергію. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що неодноразово на прохання позивача ремонтував серцевину замка в дверях, що ведуть до кімнати, де проживає позивач. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Крім того, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань. При цьому в деліктних правовідносинах на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. При цьому у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 (з наступними змінами і доповненнями), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК України (зараз ст. ст. 1166, 1167 ЦК України) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок. Обов'язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст.ст. 57-59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, у справі немає жодного доказу про умисне пошкодження саме відповідачем майна позивача, посилання представника позивача на те, що лише відповідач має доступ до квартири, а тому пошкодила двері та електропроводку, чим завдала позивачеві майнової та моральної шкоди, суд відхиляє, як такі що грунтуються на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволенню не підлягає за недоведеністю.

Outcome: dismissed