Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

Лікар психіатр Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні [PERSON] звернулася в Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO] жительки смт. Гусятин Тернопільської області, вул. Сагайдачного, 19, у примусовому порядку в психіатричний заклад без її згоди. В обґрунтування поданої заяви посилається на те, що [PERSON] страждає на параноїдну шизофренію, безперервний перебіг, стабільний дефект за змішаним типом. 20 липня 2017 року поступила в стаціонар Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні в супроводі брата за скеруванням амбулаторно поліклінічного відділення ТОККПНЛ. Тому вона потребує стаціонарного обстеження та лікування в психіатричному стаціонарі, у звязку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу, який обумовлює її небезпеку для себе та оточуючих, її безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби, суттєву шкоду її здоровю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога. У судовому засіданні представник Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні лікар-психіатр [PERSON] заяву підтримала і просить її задовольнити. Прокурор Галас Н.В. в судовому засіданні підтримав заяву про госпіталізацію [PERSON] у примусовому порядку в Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню без її згоди. В судовому засіданні законний представник особи відносно якої подано заяву [PERSON] не заперечив щодо примусової госпіталізації його сестри [PERSON] у психіатричний заклад для проходження лікування стаціонарно, та пояснив, що вона неадекватно поводить себе вдома, намагається втекти від рідних, проявляє агресію, не може задовольняти самостійно свої основні життєві потреби. Судом встановлено, що [PERSON] поступила в стаціонар Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні 20.07.2017 року о 13 год. 30 хв. В супроводі брата (який являється опікуном за рішенням суду) за скеруванням амбулоторно поліклінічного відділення ТОККПНЛ. З анамнезу захворювання пацієнта відомо, що [PERSON] із родини робітників. Молодша із двох дітей. Спадковість не встановлена. Освіта вища економічна, закінчила ТНЕУ працювала бухгалтером. Не працює близько п"яти років. Неодружена, дітей немає. Проживає з батьками. Палить, алкоголь вживає епізодично. ТБЦ, ВГ, ЧМТ, судомні напади заперечує. Алергологічний анамнез без особливостей. Психічним захворюванням страждає близько 5-ти років, коли перестала за собою доглядати, стала неохайна, нікого не пускала додому, говорила що, рідні, то не її рідні, почала випивати, стала агресивна, тікала з дому. Декілька років тому втекла знаходилась в розшуку, знайшли в Конотопі. Схильна до дромоманій. Закривалась в туалеті, там спала. З того часу лікується в ТОККПНЛ, неодноразово лікувалась в Хмельницькій психлікарні. Остання виписка з Скаржинців, 20 липня 2017 року при виписці вкололи клопіксол-акуфаз. Причиною даного поступлення є неадекватна поведінка, спроба втекти від рідних, прояви агресії. Мовний контакт [PERSON] формальний. Відповіді вибіркові часто не по суті заданих запитань. Довго думає перш ніж відповісти. З підозрою відноситься до співрозмовника. Постійно оглядується, щось поправляє руками, робить якісь незрозумілі рухи. Непосидюча, то встає то сідає перепитує чи двері зачинені, чи ніхто не підслуховує. Мислення розірване, напослідовне, паралогічне. Активно-галюцинаторних переживань не виказує. Відмічається маячна симптоматика у вигляді маячень переслідування, шкоди відношення. Емоційно лабільна. Схильна до імпульсивних дій. Критика хвороблива, до свого стану відсутня. Суїцидальні думки та тенденції заперечує. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, думку прокурора, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що заяву слід задовольнити. Відповідно до вимог ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" від 22.02.2000 року, особа, яка страждає на психічний розлад може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди, якщо її обстеження або лікування можливе лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до вимог ст. 282 ЦПК України залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. Рішенням Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 1-1/2016, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року № 1489-ІП з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Відповідно до частини другої статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України», Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Закон України «Про психіатричну допомогу» виходить із презумпції психічного здоров'я особи і таких принципів надання психіатричної допомоги, як законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. Так, у ст.5 Конвенції встановлено, які вимоги повинні бути дотримані, при затриманні особи, як душевнохворої а саме: необхідно довести стан психічного розладу; розлад повинен бути таким і такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні; знаходження в лікарні не може продовжуватися при припиненні такого розладу. Ці ж принципи повинні бути дотримані і при вирішенні питання про госпіталізацію особи в психіатричний заклад в примусовому порядку. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від, [PERSON] страждає на параноїдну шизофренію, безперервний перебіг, стабільний дефект за змішаним типом, а тому представляє небезпеку для себе та оточуючих, внаслідок захворювання вона неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, а тому її лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару.\~ Надані суду пояснення лікаря-психіатра та законного представника, зокрема, про те, що [PERSON] вже проходила лікування амбулаторно в психіатрів, та стаціонарно а також те, що остання намагається втекти з дому, поводить себе агресивно по відношенню до рідних, суд вважає доказами по справі, які свідчать про її небезпеку для себе та оточуючих, підтверджуючими необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, враховуючи подану законним представником [PERSON] заяву, за наявності висновку комісії лікарів-психіатрів з якого вбачається, що госпіталізація [PERSON] до психіатричного закладу є доцільною та відповідає її інтересам, а тому на думку суду наявні всі підстави для її госпіталізації у психіатричну лікарню в примусовому порядку без її згоди, в звязку із чим заяву представника Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні слід задовольнити. На підставі наведеного,

Outcome: approved