Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

Позивач - [PERSON], звернулася до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області, Управління Держземагентства у Чугуївському районі Харківської області, про встановлення права на земельну частку (пай), в якому просила суд, визнати за нею, право на земельну частку (пай) реформованого радгоспу «Репинський», на території земель Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області в розмірі 7,25 умовних кадастрових гектарів. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначила, що вона була прийнята 16.10.1969 року до радгоспу «Репинський» рахівником. 01.10.1994 року вона звільнилася за власним бажанням. Як працівникрадгоспу «Репинський» [PERSON] була членом радгоспу.Враховуючи стаж роботи вона мала право на земельну частку (пай), але з невідомих причин не була включена до списку до державного акту на право колективної власності на землю, і відповідно не отримала сертифікат на право власності на земельну частку (пай). Позивач, в судове засідання не з'явилась, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала, та просила суд позов задовольнити, та висловилась про відсутність в неї заперечень проти винесення заочного рішення. Представник Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області, в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Представник Управління Держземагентства у Чугуївському районі Харківської області, в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON], була прийнята 16.10.1969 року до радгоспу «Репинський» рахівником. 24 грудня 1970 року вона була переведена бухгалтером розрахункового відділу центральної бухгалтерії. 12 травня 1972 року [PERSON] звільнилася за власним бажанням. 19 серпня 1973 року [PERSON] була зарахована обліковцем відділу №1 радгоспу «Репинський», 01.12.1975 року була переведена рахівником відділу №1. 24 вересня 1977 року була переведена старшим бухгалтером відділу №1 радгоспу «Репинський». На цій посаді [PERSON] працювала до 01.10.1994 року, а потім звільнилася за власним бажанням, що підтверджується даними записів трудової книжки (а.с.8). На момент появи Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720/95 від 08.08.1995 року [PERSON] була членом радгоспу «Репинський". Згідно пункту 2 даного Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства є рівними. При звільнені [PERSON] не отримала «членської трудової книжки». Заяви про вихід з членів радгоспу «Репинський» [PERSON] не писала. Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про колективне сільськогосподарське підприємство» членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. В практиці розгляду земельних спорів судової палати у цивільних справах Верховного суду України в частині узагальнення судової практики вирішення справ, пов'язаних із застосуванням Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектору економіки» зазначено, що право членів колективних сільськогосподарських підприємств на вільний вихід із цих підприємств, як зазначено в п. 1 Указу Президента України, гарантоване ч. 2 ст. 14 Конституції України, не може бути обмежено рішенням загальних зборів членів колективних сільськогосподарських підприємств або будь-якими іншими рішеннями. Отже, не написавши заяви про вихід із членів радгоспу «Репинський», [PERSON] залишилася його членом. Крім того, відсутній будь-який доказ того, що [PERSON] не є членом радгоспу «Репинський». Відповідно до листа КП «Міський архів» від 10.11.2014 року за №К-281 зазначено, що у КП «Міський архів» відсутній протокол про виключення [PERSON] із членів радгоспу «Репінський»(а.с.15). КП «Міський архів» направило довідки про підтвердження трудового стажу та копії наказів про її звільнення. У наказі про її звільнення від 10 травня 1972 року та 30 жовтня 1994 року лише зазначено, що [PERSON] звільнено із займаних посад та на якій підставі. Жодне посилання на те, що [PERSON] була виключена із членів радгоспу «Репінський» відсутнє. Відповідно до довідки про реорганізацію ВАТ «Чугуївський агротехсервіс» радгосп «Репинський» 01.01.1997 року був перейменований в КСП «Репинський», а з 01.09.1999 року КСП «Репинський» було приєднано до ВАТ «Чугуївський агротехсервіс» (а.с.10). На теперішній час правонаступником ВАТ «Чугуївський агротехсервіс» є ПРАТ «Чугуївський агротехсервіс», що розташований на території Малинівської селищної ради та Граківської сільської ради Чугуївського району Харківської області. У 1995 році мало відбутися розпаювання майна радгоспу «Репинський» і членам підприємства, на підставі списків власників майнових паїв, мали видаватися документи, що підтверджують право власності на майновий пай. Але за інформацією, наданою Управління Держземагенства у Чугуївському районі Харківської області від 19 вересня 2014 року за № 29-04-1518/0-14 (а.с.11), Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Репинський» було видано відповідно до рішення Чугуївської районної ради народних депутатів від 15 червня 1997 року № 343. [PERSON], не була включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до цього ж листа розмір земельної частки (паю) КСП «Репинський» складав 7,25 га. На підставі постанови Кабміну Міністрів від 28.02.2001 року №177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки» було встановлено Порядок визначення розмірів майнових паїв членів колективного сільськогосподарського підприємства та їх документального посвідчення, п.4 якого вказує, що до списку осіб, які мають право на майновий пай, включаються всі члени підприємства та особи, за якими відповідно до законодавства зберігається право на майновий пай, у тому числі пенсіонери та особи, які припинили трудові відносини з підприємством, але не отримали при цьому належного їм майнового паю натурою, грошима або цінними паперами. Відповідно до роз'яснень, які надані в постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» згідно зі статтею 25 ЗК при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам зчисла працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Згідно абз. 2 п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995р. N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Відповідно до п. 3 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2004 року № 122, у разі виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набулиправо на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про: коригування проекту землевпорядною організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). У разі неприйняття сільською, селищною, міською радою чи райдержадміністрацією рішення (розпорядження) щодо коригування проекту або надання таких ділянок із земель запасу чи резервного фонду питання вирішується у судовому порядку. Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. [PERSON], була членом радгоспу «Репинський», враховуючи стаж роботи, вона мала право на земельну частку (пай), але з невідомих причин не була включена до списку до державного акту на право колективної власності на землю, і відповідно не отримала сертифікат на право власності на земельну частку (пай). Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян здійснюється шляхом визнання прав. Згідно з ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» пай є власністю члена підприємства, і у разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або іншій, за згодою сторін формі. Статтею 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" передбачено, що право на земельну частку (пай) мають громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно ст. 2 вищезазначеного Закону України, до документів, що посвідчують право на земельну частку (пай) відносяться рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). На підставі викладеного,

Outcome: approved