Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

В серпні 2013 року позивачка [PERSON] звернулась в суд з вищезазначеним позовом, в якому вказала, що 11 грудня 2009 року між нею та відповідачем був укладений договір позики, на підтвердження якого відповідач [PERSON] надав розписку про одержання в борг під три відсотки місячних строком до грудня 2010 року 100 000 доларів США, що еквівалентно сумі 798 650 гривень відповідно до курсу НБУ станом на 11 грудня 2009 року. У строк визначений в розписці відповідач борг не повернув. На протязі 2012 - 2013 року вона неодноразово зверталась з вимогою до відповідача про повернення боргу та сплати відсотків за користування позикою, однак, відповідач ухиляється від зустрічей з цього питання. Окрім того, після отримання в неї позики він отримав в банку ПАТ "Мегабанк» кредит в розмірі 1 мільйон 300 тисяч гривень, чим збільшив кредиторську заборгованість, та надав в забезпечення банку майно, яким фактично забезпечував заборгованість перед нею, а саме: житловий будинок та виробничі приміщення. Таким чином, незважаючи на всі можливі заходи, які нею вживалися для повернення грошових коштів одержаних відповідачем відповідно до розписки від 11 грудня 2009 року, залишені без уваги. В зв'язку з такими обставинами позивачка в позовній заяві просить стягнути з відповідача 798 650 гривень боргу за договором позики та 1 039 776 гривень відсотків за користування грошовими коштами, а також судові витрати у вигляді сплаченого судового збору. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник повторно в судове засідання не з'явилися, про час та місце судового розгляду справи вони повідомлені належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомили. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає чатковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За ч. 2 ст. 1047 вищезазначеного Кодексу на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 11 грудня 2009 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивачки на строк до грудня 2010 року під 3% позику в сумі 100 000 доларів США. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності з ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як вбачається з матеріалів справи на час звернення до суду відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за договором позики, грошові кошти та проценти позивачці не повернув. З розписки від 11 грудня 2009 року вбачається, що позтивачка позичила відповідачу грошові кошти під три відсотки (в розписці не вказано, що це три відсотки місячних, як на це вказує в своїй позовній заяві позивачка). В заяві про перегляд заочного рішення відповідач [PERSON] зазначив, що він позичав кошти в позивачки під три відсотки річних. Фактично цим відповідач визнає, що він позичав кошти в позивачки саме під три відсотки річних. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ч. 1 ст. 60 вищевказаного Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оскільки позивачкою не доведено те, що грошові кошти нею були надані відповідачу під три відсотки місячних, а відповідачем по суті визнається, що кошти він отримав від позивачки під три відсотки річних, то з врахуванням таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивачки підлягають стягненню відсотки в розмірі 3% річних за період з 11 грудня 2009 року по 11 лютого 2014 року, що буде становити 99 831 гривню 25 копійок (798 650 гривень х 3% : 100% : 12 х 50 місяців (з 11грудня 2009 року по 11 лютого 2014 року)). Відповідно до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує з відповідача на користь позивачки понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 441 гривні. Враховуючи наведене та

Outcome: partial