Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

До Малиновського районного суду м.Одеси звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення судового збору. Як вказувала позивачка, 20.08.2011р. вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу є неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалася на те, що спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок відсутності взаєморозуміння, несумісності характерів, різні погляди на життя, як наслідок, втрата почуття любові та взаємоповаги. З жовтня 2013р. подружжя однією сім»єю не проживають. Позивачка вважає, що подальше спільне проживання та збереження сім»ї є неможливим. Сторони в судове засідання не з'явилися, сповіщені належним чином. Позивачка підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, справу розглянути у її відсутності про що надала письмову заяву. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище «[PERSON]». Відповідач підтримав позовні вимоги щодо розірвання шлюбу, просив їх задовольнити у його відсутності, про що надав письмову заяву. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 20.08.2011р. позивачка та відповідач уклали шлюб, відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 20.08.2011р. Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 725. Від шлюбу є неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження, виданого 25.02.2012р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Одесі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1683. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Тому суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України). Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Під час реєстрації шлюбу позивачкою було залишено її дошлюбне прізвище «[PERSON]». Позивачка просить надалі після розірвання шлюбу іменуватися прізвищем „ [PERSON] ". Згідно зі ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. З врахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги про розірвання шлюбу та встановлює порядок виконання рішення суду у відповідній частині. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. За таких підстав суд вважає за необхідне позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення судового збору задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved