Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

Позивач 29 січня 2016 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебували. [INFO] у них народилася донька [PERSON], яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Батько матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку не надає. Тому, вона змушена звернутися до суду та просить стягувати щомісячно з відповідача на утримання доньки аліменти в розмірі ? частки з усіх видів його заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала заяву щодо розгляду справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, надав заяву щодо розгляду справи у його відсутність, позовні вимоги визнає частково, не заперечує щодо стягнення з нього аліментів в розмірі 1/6 частки. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 03 липня 2012 року Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.3). Малолітня [PERSON] проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно із ч. 1 ст. 189 цього Кодексу, батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом . Отже, відповідач є батьком [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Крім того, судом встановлено, що на підставі виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 25.07.2012 року по цивільній справі №2/422/3982/12 з [PERSON], 1977 р.н. на користь [PERSON] стягуються аліменти у розмірі 1/3 частини з усії видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], починаючи з 23 травня 2012 року до досягнення ними повноліття. Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі та виплачуються щомісячно. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, які мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених статтею 184 СК України. Згідно із ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, з урахуванням вказаних конкретних обставин справи, матеріального становища сторін, враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, та те, що з нього вже стягуються аліменти у розмірі 1/3 частини на утримання його дітей, суд приходить до висновку часткове задоволення позовних вимог, а саме про необхідність стягувати щомісяця з відповідача у судовому порядку аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки, [PERSON], [INFO] у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.01.2016 року. Згідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial