Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

В липні місяці 2017 року, [PERSON], в інтересах [PERSON], звернулась до суду з позовом до Одрадокам'янської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В обґрунтування позову посилається на те, що [INFO] померла [PERSON], матір позивача, після якого залишилося спадкове майно, до складу якого, крім іншого входить частка 0,7236% від земельної ділянки загальною площею 69,63 га та 8,6207% від земельної ділянки загальною площею 32,23 га, які знаходяться у спільній власності та передані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Одрадокамянської сільської ради Бериславського району Херсонської області. Вказані частки земельних ділянок належали померлій на праві спільної часткової власності на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки серії [NUMBER] та [NUMBER]. За заявою [PERSON] державним нотаріусом Бериславського району Херсонської області була заведена спадкова справа, але у видачі свідоцтва було відмовлено, в зв'язку з відсутністю у померлої окремого правовстановлюючого документу на зазначене майно. Просить суд визнати право власності на спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON] Позивач та представник позивача, належним чином повідомлені, в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не відомі, представник [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутність на задоволенні позову наполягала. Представник відповідача Одрадокамянської сільської ради в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Відповідно до ст..169 ЦПК України суд вважає за можливо розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовну заяву підлягаючою задоволенню із наступних підстав. У відповідності до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 4 статті 10 ЦПК України - суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Вирішуючи зазначений спір суд повинен застосовувати норми цивільного законодавства, які регулюють зазначені правовідносини та Конституцію України. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права не встановлена судом. Згідно ч. 2 ст. 355 ЦК України, майно може належати особам на праві спільної часткової або спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст. 358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], матір позивача (а.с.9, 17, 18). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, до складу якого, крім іншого входить частка 0,7236% від земельної ділянки загальною площею 69,63 га, яка належала померлій на підставі Державного акта серії [NUMBER] від 07.12.2005 року, титульним власником якої є [PERSON], та 8,6207% від земельної ділянки загальною площею 32,23 га, яка належала померлій на підставі Державного акта серії [NUMBER] від 21.02.2005 року, титульним власником якої є [PERSON]. Дані земельні ділянки знаходяться у спільній власності та передані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Одрадокамянської сільської ради Бериславського району Херсонської області (а.с.11-16). Відповідно до ст. 1261 ЦК України єдиним спадкоємцем за законом є [PERSON] Інші спадкоємців за законом, які б прийняли спадщину, подали заяви про відмову від прийняття спадщини. За заявою [PERSON] державним нотаріусом Бериславського району Херсонської області була заведена спадкова справа, спадщину прийнято, але у видачі свідоцтва було відмовлено, в зв'язку з відсутністю у померлого окремого правовстановлюючого документу на зазначене майно(а.с.10). Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. З листа нотаріуса вбачається, що за заявою позивача була заведена спадкова справа №126/2006 від 19.04.2006 року до майна померлої [INFO] [PERSON]. Від інших спадкоємців заяви про відмову від спадщини не надходили. У зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа вказані частки земельних ділянок, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та за реєстрації цього права за спадкоємцем рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності. Відповідно до ст.ст.1216,1218 ЦК України прийняття спадкоємцем хоча б частина спадщини свідчить про те, що спадкоємець прийняв її в цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Згідно абз. 1 п.208 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України прийняття спадщини може мати місце лише щодо всієї спадщини. Згідно тимчасового Положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке діяло на час виникнення правовідносин, одним із правовстановлюючих документів, на підставі якого проводиться реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна є свідоцтво про право власності на об'єкти нерухомого майна, видані органами місцевого самоврядування та місцевими державними адміністраціями. У зв'язку з тим, що Державний акт серії [NUMBER] належить померлій на праві спільної власності 139 співвласникам з визначенням часток кожного, Державний акт серії [NUMBER] належить померлій на праві спільної власності 12 співвласникам з визначенням часток кожного тобто ця земельна ділянка включає в себе декілька земельних ділянок, об'єднаних в один державний акт. Цими державним актами не визначено майно, на яке може видаватися свідоцтво про право на спадщину, а тому вимушена звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 19 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є крім іншого нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу та рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно. Іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та позивач правильно у розумінні ст.16 ЦК України обрав спосіб захисту порушеного права. Враховуючи викладені обставини справи та вимоги Закону, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, позов про визнання права на спадщину та права власності підлягає задоволенню. На основі ст. 1216, 1265, 1297, 392 ЦК України,

Outcome: approved