Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та звернення стягнення на заставу В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 09 липня 2010 року позивач уклав договір позики та застави транспортного засобу № 27 з [PERSON] та [PERSON], надавши [PERSON] грошові кошти в розмірі 20 000 грн., які останній мав повернути у строк до 09 січня 2011 року. Для забезпечення грошового зобов'язання [PERSON] передав позивачу у заставу транспортний засіб марки: ГАЗ 33023, рік випуску: 2002, колір: білий, тип: вантажно-пасажирський, номери агрегатів: шасі (кузов,рама) 33023021889513, 33023020017309, державний номер [NUMBER]. Однак, умов договору виконано не було, від сплати боргу в повному обсязі відповідач ухиляється, в звязку з чим позивач звернувся до суду з позовом. В судовому засідання представник позивача, який діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримав повністю, просив суд їх задовольнити посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та в уточненнях до позову. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково в частині основної суми заборгованості. Вважала, згідно наданих заперечень, що позовні вимоги в частині стягнення штрафних санкцій за невиконання умов договору задоволенню не підлягають, щодо вимог в частині стягнення інфляційних витрат просила застосувати строк позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, причини неявки до суду не повідомив, будь-яких заяв суду не надав. Так, судом встановлено, що 09 липня 2010 року позивач уклав договір позики та застави транспортного засобу № 27 з [PERSON] та [PERSON], надавши [PERSON] грошові кошти в розмірі 20 000 грн., які останній мав повернути у строк до 09 січня 2011 року. Для забезпечення грошового зобов'язання [PERSON] передав позивачу у заставу транспортний засіб марки: ГАЗ 33023, рік випуску: 2002, колір: білий, тип: вантажно-пасажирський, номери агрегатів: шасі (кузов,рама) 33023021889513, 33023020017309, державний номер [NUMBER]. В своему позові [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики та застави транспортного засобу № 27 від 09 липня 2010 року непогашену заборгованість в сумі 23\~000 (основний борг), 100\~000 грн. проценти річні за користування позикою, 17\~000 грн. процентні річні за прострочення заборгованості, 100\~500 грн. пеня, а всього 240\~500 грн. Також він доповнив позовні вимоги : додатково просить стягнути з [PERSON] : 18\~000 грн. проценти річні за користування позикою, 4\~500 грн. проценти річні за прострочення заборгованості, 15\~102,53 грн. інфляційні витрати, а всього 37\~602,53 грн. Відповідно до ст.1046 за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж виду та тієї ж якості За вимогами ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого самого роді та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що розписка написана боржником власноруч, на ній стоїть його підпис, вчинений ним особисто. Відповідач не оспорив дійсність наданих розписок, а також умов договору в судовому порядку. Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми, двосторонніми чи багатосторонніми (договори). Ст. 207 ЦК України передбачає чітке правило щодо форми вчинення правочинів (укладання договорів). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Стаття 1048 ЦК України передбачає, що Позикодавець має право на одержання від Позичальника відсотків від суми позики. Розмір та порядок одержання відсотків встановлюється договором. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Правові наслідки порушення зобовязання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до умов п.5.3 Договору у правовідносинах Сторін за Договором позовна давність (загальна і спеціальна) встановлюється тривалістю в три роки, а проценти про які мова йде в ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюється у розмірі 30 відсотків. Таким чином, сума процентів річних за прострочу повернення позики по Договору станом на 01.10.2014 рік складає : (20\~000 грн. / 100Х30) /12 Х 34 (кількість місяців прострочення з 01.01.2012р. по 01.10.2014р.) - 118\~000 грн. Даючи оцінку вимогам позивача щодо сплати штрафних санкцій, суд виходить з наступного. Відповідно до умов п. 4.1 Договору за порушення Позичальником Термінів погашення будь - яких своїх зобовязань, передбачених Договором, зокрема, термінів повернення позики (всієї суми або її частини) та/або термінів сплати процентів, Позичальник сплачує на користь Позикодавця пеню в розмірі 0,5 % від простроченої до сплати суми за кожен день прострочки. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення процентів річних за прострочення заборгованості підлягають стягненню на користь позивача в сумі 21500 гривень. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Суд вважає за необхідне зазначити про те, що за загальним правилом ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг як загальної, так і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідадалась або могла довідатися про порушення своїх прав. Отже, ст.261 Цивільного кодексу України пов"язує початок перебігу позовної давності лише з фактом обізнаності. Відповідно до ч.3,4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, а також сплив позовної давності, про застосування якої заявлено, є підставою для відмови від позову. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач звернувся з клопотання до суду про застосування строку позовної давності. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Перебіг строку позовної давності з урахуванням додаткової угоди між [PERSON] і [PERSON] від 15.10.2011 року про відстрочку платежів та погашення заборгованості до січня 2012 року, почався з січня 2012 року. Отже строк позовної давності про стягнення інфляційних витрат сплив в січні 2015 року.Позовні вимоги щодо стягнення інфляційних витрат заявлені в липні 2015 року, тобто після спливу строку позовної давності. Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. В порядку ст.590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Відповідно до ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета застави із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст.26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме судовий збір в сумі 1655,00 гривень.

Outcome: partial