Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Харківського районного суду Харківської області з позовом до Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області та просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 84,80 кв.м., житловою площею 51,80 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS], в порядку набувальної давності. В обґрунтування позову зазначає, що в 2004 році з сімома неповнолітніми дітьми проживала в житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS]. 12 жовтня 2004 року в зазначеному житловому будинку сталася пожежа. Розпорядженням голови Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області від 13.10.2004 року № 124, для влаштування її сім'ї на постійне мешкання було надано житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], право власності на який зареєстровано за раніше померлою людиною. Зазначаючи, що з жовтня 2004 року добросовісно заволодівши, продовжує з дітьми відкрито та безперервно проживати в зазначеному будинку, позивач просить суд визнати за нею право власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В судове засідання позивач [PERSON], належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За положеннями ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до п.2 Розпорядження Виконавчого комітету Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області від 13.10.2004 року № 124, в зв'язку з пожежею на житловому будинку гр. [PERSON], для влаштування її сім'ї, на постійне мешкання надано житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Рішенням Виконавчої міської ради Харківського району Харківської області від 19.10.2004 року № 68, [PERSON] було надано дозвіл на газифікацію зазначеного будинку. Відповідно Акту депутата Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області, позивач [PERSON] разом з дітьми з 2004 року мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Зазначене домоволодіння знаходилось на обліку Виконкому Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області, як безхозне (а.с. 11). За положеннями частин 1, 2, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Отже, згідно до ст. 344 ЦК України набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог, встановлених законом. Для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до зазначеної статті повинні існувати наступні ознаки: володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю; володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним; володіння має бути безперервним протягом визначених законом строків. Окрім того, в п. 6 Листа ВССУ "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» за №24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ звертає увагу судів на наступне. Так, при вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець, тобто особа яка володіє майном з волі власника і завжди знає хто є власником. При вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: - право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; - задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; - за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; - відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності; - у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та незвернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи пред'явлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння, а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. В зв'язку з наведеним суд вважає, що є підстави для набуття позивачами права власності на спірну частину житлового будинку на підставі набувальної давності, оскільки вони: - заволоділи частиною житлового будинку добросовісно, протягом всього часу володіння частиною житлового будинку були впевнені, що на неї не претендують інші особи, і вони отримали цю частину житлового будинку з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на неї, так як власник відмовилася від права власності на належну їй 1/6 частку житлового будинку. - продовжують володіти житловим будинком відкрито, без таємниць, що є очевидним для всіх третіх осіб, і безперервно, до них не пред'являвся правомочною особою позов про повернення 1/6 частини житлового будинку; - продовжують володіти 1/6 частиною житлового будинку протягом установленого терміну, більш 10 років. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Враховуючи, вищевикладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позивач по справі добросовісно заволоділа житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS], відкрито та безперервно ним володіє, а тому суд вважає за можливе визнати за ними право власності на вказаний будинок, в порядку набувальної давності. На підставі викладеного,

Outcome: approved