Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики . Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно взаємної домовленості його знайома - відповідачка [PERSON] 20.01.2011 року позичила в нього грошові кошти в сумі 300 доларів США терміном до 20.03.2011 року . Факт одержання відповідачкою у позику грошових коштів стверджується її власноручно написаною письмовою розпискою. Передача грошових коштів та складання розписки відбулося 20.01.2011 року в м. Коломия . Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідачка не повернула йому позичені в нього кошти, не виконала свого зобов"язання за договором позики, що змусило позивача звернутися із даним позовом до суду. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 526, 610, 1048-1050 ЦК України позивач просив позов задоволити та стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за договором позики в сумі 6531,00 грн. , що еквівалентно 300 доларам США. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала з вищезазначених підстав. Відповідачка [PERSON] в судове засідання на виклик суду не з»явилася, про час і місце судового засідання повідомлялася через оголошення у пресі , оскільки зареєстроване місце проживання (перебування) , місцезнаходження чи місце роботи її невідоме. Причину своєї неявки суду відповідачка [PERSON] не повідомила. Тому, відповідно до положень ст.224 ЦПК України, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи , наявні в ній докази суд вважає достатніми для вирішення спору. Суд, заслухавши пояснення представника позивача , дослідивши письмові докази, та оцінюючи досліджені докази в сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Спірні правовідносини регулюються нормами статей 1046, 1047 Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника , яка є доказом не лише факту укладення договору , але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 Цивільного кодексу України міститься в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13. Оглянутим в судовому засіданні оригіналом розписки та долученою до матеріалів справи копією розписки встановлено, що відповідачка [PERSON] 20.01.2011 року отримала в борг від позивача 300 доларів США , що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 6531,00 грн. Вказані грошові кошти відповідачка отримала у борг у позивача на строк до 20.03.2011 року, про що власноручно написала розписку. Отже, як виплаває із змісту розписки позичальника [PERSON] від 20.01.2011 року, між позивачем та відповідачкою було укладено договір позики та досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов цього договору і розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст. ст. 1046, 1047 ЦК України та передачу грошей позивачем відповідачці в сумі 300 доларів США. Поясненнями представника позивача судом встановлено, що обов'язку щодо повернення позики відповідачка у встановлені договором строки, тобто до 20.03.2011 року, не виконала. Про невиконання умов договору позики з боку відповідачки також свідчить та обставина, що оригінал боргової розписки знаходиться у позикодавця. Відповідно до вимог ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк( термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк( термін) . В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідачки боргу за договором позики від 20.01.2011 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню. За таких обставин, з відповідачки на користь позивача слід стягнути 6531, 00 грн. ( що еквівалентно 300 доларам США) боргу за договором позики від 20.01.2011 року . Питання судових витрат по справі суд вирішує відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 526, 530, 1046, 1047, 1049,1050 ЦК України,

Outcome: approved