Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він зареєстрований та проживає за адресою у [INFO] на підставі договору купівлі-продажу від 21 червня 2018 року, яку він придбав у [PERSON]. Відповідно до п. 4.1.1 вищевказаного договору продавець зобовязаний здійснити всі дії, необхідні для фактичної передачі квартири покупцю, тобто звільнити відчужувану квартиру від речей домашнього вжитку для вільного та безперешкодного користування нею покупцем, сплатити комунальні послуги, передати покупцю ключі, знятись з реєстрації з місця проживання в строк до 26.06.2018 року та вчинити іншу необхідні дії для реалізації покупцем права власності в повному обсязі. Проте відповідач в порушення умов договору з реєстрації не знявся, чим перешкоджає позивачу у здійснення права власності у повному обсязі. У вказаній квартирі відповідач не проживає та не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі немає. Реєстрація відповідача за зазначеною адресою створює певні складнощі позивачу у розпорядженні квартирою, яка несе додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, у зв'язку з цим позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартири [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явився, суду надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити їх в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки за місцем роботи відповідача, а також розміщенням оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, але причини неявки у судове засідання відповідач не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4\~\~ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до\~\~ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень ст. ст.\~223, \~ч. 4,\~280 ЦПК України\~та думки позивача щодо заочного розгляду справи, викладеної в його клопотанні, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, приходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.06.2018 року між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстраційним номером 2448. Даний спір виник у сфері договірних правовідносин та регулюється нормами цивільного законодавства та умовами укладеного договору. Відповідно до п. 4.1.1 вищезазначеного договору продавець зобовязаний здійснити всі дії, необхідні для фактичної передачі квартири покупцю, тобто звільнити відчужувану квартиру від речей домашнього вжитку для вільного та безперешкодного користування нею покупцем, сплатити комунальні послуги, передати покупцю ключі, знятись з реєстрації з місця проживання в строк до 26.06.2018 року та вчинити іншу необхідні дії для реалізації покупцем права власності в повному обсязі. Згідно довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради №01.17/02/0092 від 08.01.2019 року відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою [INFO], з 31.01.1998 року по теперішній час, проте фактично там не мешкає, що підтверджується матеріалами справи, наданою позивачем довідкою ОСББ «Перемога 119» від 26.06.2018 року, згідно якої [PERSON] не мешкає за вказаною адресою з 2002 року. У відповідності із ст. ст.\~317,\~319,\~321 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У постанові Верховного суду України від 16.01.2012 р. зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР; 405\~ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України. Згідно з ч. 2 цієї ж статті власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 321 ЦК України встановлено, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. У статті першій Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого\~Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР\~„Про ратифікацію\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Оскільки судом встановлено, що [PERSON], [INFO], не проживає у [INFO], з 2002 року, що перешкоджає позивачу у здійсненні прав у користуванні зазначеним нерухомим майном, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У звязку з тим, що позивачем не заявлено вимог про стягнення судового збору, на підставі ст. 13 ЦПК України, суд залишає витрати по сплаті судового збору за позивачем.

Outcome: approved