Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому, посилаючись на норми діючого законодавства просив щодо наступного. Визнати інформацію про [PERSON] [INFO], поширену [PERSON] [INFO] через мережу інтернет на своїй сторінці у соціальній мережі [INFO] [INFO] (14 год. 27 хв.) недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права, принижує честь і гідність. Зобов'язати [PERSON] видалити інформаційний запис із зображенням про [PERSON] від [INFO] (14 год. 27 хв.) з власної сторінки у соціальній мережі [INFO] та спростувати інформацію про [PERSON] [INFO], шляхом поширення через мережу Інтернет, а саме на своїй сторінці у соціальній мережі [INFO] інформацію наступного змісту: «Спростування! Я [PERSON], спростовую недостовірну інформацію, поширену на власній сторінці у соціальній мережі [INFO] [INFO], щодо [PERSON]. Поширена інформація щодо того, що [PERSON] - шахрай і альфонс є недостовірною. Прошу вибачення за поширення зазначених матеріалів". Стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] 50000 грн. моральної шкоди. При цьому, судом враховано, що в силу вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов»язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції (параграф 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Вказаний розумний строк для справи даної категорії визначено згідно з національним законодавством, а саме у ч.1 ст.157 ЦПК України, згідно з імперативними вимогами якої - суд розглядає цивільні справи вказаної категорії протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження по справі (яке було відкрито згідно з ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Парамонова М.Л. ще 03 квітня 2017 року - а.с.34, при цьому, справу було передано в провадження судді Вовка Є.І. 11.08.2017 року). Позивач свої вимоги мотивував тим, що [PERSON] на власній сторінці у соціальній мережі [INFO] розмістила інформаційний запис із зображенням про [PERSON] [INFO] (14 год. 27 хв.), зокрема щодо того, що [PERSON] - шахрай і альфонс, що не відповідає дійсності, в тому числі, враховуючи, що позивач жодним вироком суду не був визнаний винним у вчиненні шахрайства, а отже вказана інформація є недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права, принижує честь і гідність позивача, внаслідок чого йому було заподіяно вказану моральну шкоду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, проте з пояснень представника позивача вбачається, що він визнав ту обставину, що [PERSON] розмістила інформаційний запис із зображенням про [PERSON] [INFO].) [INFO] (14 год. 27 хв.) шляхом поширення через мережу Інтернет, а саме на своїй сторінці у соціальній мережі [INFO] [PERSON] зокрема розмістила інформацію щодо того, що [PERSON] - шахрай (альфонс). Крім того, представник відповідача не надав та не повідомив жодного доказу про наявність даних щодо засудження позивача за вироком суду, в тому числі щодо шахрайства. Крім того, представник відповідача вважав, що відповідач не повинна нести жодної відповідальності, оскільки джерелом вказаної інформації була телевізійна програма щодо позивача. Відповідно до положень ст.61 ЦПК України: обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини, визнані судом загальновідомими не потребують доказування. Враховуючи викладене, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] розмістила інформаційний запис із зображенням про [PERSON] [INFO].) [INFO] (14 год. 27 хв.) шляхом поширення через мережу Інтернет, а саме на своїй сторінці у соціальній мережі [INFO] [PERSON] зокрема розмістила інформацію щодо того, що [PERSON] - шахрай (альфонс), що визнано стороною відповідача, а також узгоджується наявними матеріалами справи (а.с.11-28). Статтею 190 КК України надано офіційне визначення щодо шахрайства - як заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство). Проте, відповідно до ч.2 ст.2 КК України - особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду (при цьому стороною відповідача не доведено наявність такого вироку). Відповідно до положень ч. 4 ст. 32 Конституції України та п.3 ч.1 ст. 5 ЦПК України кожен має право вимагати в судовому порядку спростування недостовірної інформації, що порочить честь і гідність членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно з п.1 ст.201 Цивільного кодексу України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя, честь, гідність і ділова репутація, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Статтею 277 Цивільного кодексу України, а саме: ч. 3 встановлено, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.; ч.4 - спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.; ч.6 - фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом; ч.7 - спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про інформацію» реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою, не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Відповідно до ст.47 Закону України «Про інформацію», особи, винні у поширенні відомостей, що не відповідають дійсності, принижують ділову репутацію інших осіб, несуть, зокрема, цивільно-правову відповідальність у порядку, визначеному законом. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо). Приписами ч.1 ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно п. 27 Постанови пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди. Отже, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши доказі, приходить до висновку, що розповсюджена відповідачем інформація щодо того, що [PERSON] - шахрай (альфонс) є недостовірною, та такою, що порушує особисті немайнові права, принижує честь і гідність позивача. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача вищевказану суму у відшкодування моральної шкоди. Згідно ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоро'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що обов'язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Оскільки судом встановлено, що поширена відповідачем відносно позивача інформація є недостовірною, через що відповідачем були порушені законні права позивача, які призвели до приниження його честі і гідності, моральних страждань, що зумовило додаткових зусиль для організації його життя та стосунків з соціумом, тому позовні вимоги в цій частині є законними і підлягають задоволенню. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, а саме належить: зобов'язати [PERSON] видалити інформаційний запис із зображенням про [PERSON] від [INFO] (14 год. 27 хв.) з власної сторінки у соціальній мережі [INFO] та спростувати інформацію про [PERSON] [INFO], шляхом поширення через мережу Інтернет, а саме на своїй сторінці у соціальній мережі [INFO] інформацію наступного змісту: «Спростування! Я [PERSON], спростовую недостовірну інформацію, поширену на власній сторінці у соціальній мережі [INFO] [INFO], щодо того, що [PERSON] - шахрай (альфонс)», визнавши вказану інформацію про [PERSON] недостовірною та такою, що порушує його особисті немайнові права, принижує честь і гідність; стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] 50000 грн. моральної шкоди; в задоволенні решти позовних вимог відмовити як у неконкретних - необгрунтованих та безпідставних. Так, суд вважає, що решта формулювання позовних вимог є неконкретною (в тому числі, щодо дій особи та часу), а отже решта вимог є такими, що задоволенню не підлягають. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України, належить стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] 3840 грн. - судового збору.

Outcome: approved