Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

Позивач 24 березня 2015 року звернувся до суду з вимогами до відповідача. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що 15 вересня 2008 року між сторонами укладено кредитний договір № ZRRWGK0000000003 відповідно до якого позичальнику було надано кредит на загальну суму 43018,76 долари США зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з строком кредитування до 15 вересня 2015 року. Відповідач свої зобов'язання, а саме: щомісячно погашати кредит, відсотки за користування кредитом, винагороду та комісію в сумі 874,19 долари США належно не виконувала, істотно порушивши умови договору, внаслідок чого станом на 09.07.2015 року заборгованість перед позивачем становить 185080,45 долари США. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить проводити судове засідання за його відсутності. В судовому засіданні відповідач позов не визнала повністю. Представник відповідача [PERSON] не заперечила факт укладення кредитного договору між банком та [PERSON] та отримання останньою коштів за договором. Пояснила, що рішенням Малинського районного суду від 18 січня 2013 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру, належну відповідачу. Кошти отриманні банком від продажу квартири повинні були повністю зараховані в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Звернувшись до суду у березні 2015 року, позивач пропустив строк звернення до суду встановлений статтею 267 ЦПК України тривалістю три роки. Пеня повинна бути нарахована в межах однорічного строку. Також в порушення положень статті 61 Конституції України, яка встановлює , що особа не може бути двічі притягнутою до відповідальності за одне й теж саме порушення, банк просить стягнути з відповідача пеню за прострочення виконання зобов'язань за кредитом та з тих же підстав стягнути штраф. Заслухавши учасників судового засідання , дослідивши надані докази, суд приходить до висновку що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ КБ « ПриватБанк » та [PERSON] 15 вересня 2008 року укладено кредитний договір № ZRRWGK0000000003 відповідно до якого позичальнику було надано кредит на загальну суму 43018,76 долари США зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом із строком кредитування до 15 вересня 2015 року. Відповідно до 8.1.1.Договору [PERSON] повинна щомісячно надавати банку кошти ( щомісячний платіж) у сумі 874,19 долари США на погашення заборгованості за кредитним договором , що складається із заборгованості по тілу кредиту , відсоткам , винагороди, комісії. Відповідно до п.5.3 Кредитного договору при порушені позичальником строків платежу по будь - якому з грошових зобов'язань, позичальник сплачує банку штраф в розмірі 250 грн. та 5 відсотків від суми заборгованості по кредиту. Пунктом 8.4 Договору передбачено що при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки. ( а.с. 8-10). Факт укладення договору та отримання кредитних коштів сторонами не оспорюється. Свої зобов'язання за договором відповідач виконував неналежним чином, порушуючи графік розрахунків, внаслідок цього станом на 09 липня 2015 року, утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку позивача, становить 185080,45 долари США, а саме: борг за кредитом - 32135,97 долари США борг за процентами - 26242,91 долари США заборгованість з комісії - 7131,97 долари США пеня за несвоєчасне виконання заборгованості за договором - 115997,63 долари США. штраф фіксована частина -11,38 долари США штраф процентна складова - 3289,11 долари США Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договір та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Стаття 527 ЦК України визначає, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Верховним Судом України була висловлена правова позиція у справі № 6-2003цс15 від 23 жовтня 2015 року відповідно до якої цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Тому при вирішені справи суд застосовує дану правову позицію , яка у відповідності до статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суду та вважає , що банк неправомірно за порушення строків виконання зобов'язань за кредитним договором просить стягнути з відповідача поряд з пенею і нараховані штрафи. За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Позивач звернувся до суду 24 березня 2015 року та просив стягнути заборгованість за кредитним договором , яка виникла станом на 09 липня 2015 року, тому розмірі пені з урахуванням статті 258 ЦК України повинен становить 35797,50 долари США Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Враховуючи, що розмір заборгованості по кредиту значно перевищує розмірі заборгованості по пені суд вважає за можливе зменшити розмір заборгованості за пенею до розміру 32200 долари США Згідно ч.2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України „ Про систему валютного регулювання та валютного контролю" порядок виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, тобто поряд зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користуванням кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією. Таким чином вказані положення можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення комісії ,пені та штрафу. Визначена в розрахунку позивача сума комісії та пені в доларах США є грошовим еквівалентом в іноземній валюті і її сума повинна визначатися в національній валюті за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, оскільки інше кредитним договором не встановлено. Таким чином, за курсом Національного банку України стягненню на користь Публічного акціонерного товариства КБ « Приватбанк » підлягає заборгованість, що становить - 58378,88 долари США з яких 32135,97 долари США заборгованість по кредиту, 26242,91 долари США заборгованість по процентам, 156701,94 грн. заборгованість по комісії, 707490,70 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання. Розрахунок заборгованості по кредитному договору відповідачем не спростований. Судом у відповідності до ч.4 ст.10 ЦПК України було запропоновано представнику відповідача призначити по справі судово - бухгалтерську експертизу на що остання погодилась, однак після призначення судом експертизи по справі, у зв'язку з відмовою оплатити витрати, пов'язані із залучення експерта, експертиза не була проведена. Посилання представника відповідача не пропущення позивачем строку звернення до суду, є необґрунтованим, оскільки відповідачем систематично здійснювалась оплата по кредитному договору, а після того як банком було пред'явлено вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки, яка вирішена Малинським районним судом 18 січня 2013 року ( а.с. 25) , то строк позовної давності у відповідності до статті 264 ЦК України почався заново. Суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 3654 грн.

Outcome: partial