Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної шкоди. Посилався позивач в позовній заяві на те, що відповідно до акту ревізії міжрайонної державної фінансової інспекції №24-21-22/118 від 25.07.2013 року та вимоги про усунення виявлених ревізією порушень законодавства за №24-21-22/893 від 26.07.2013 року за [PERSON] рахується борг в сумі 69863,16 грн. за користування земельними ділянками несільськогосподарського призначення площею 0,9113 га, які використовувались для обслуговування нежитлових будівель, що розташовані в [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS]. На неодноразові попередження про виготовлення технічної документації на земельні ділянки, а також здійснення плати за вказані земельні ділянки відповідач не реагував. Просила стягнути з відповідача 69863,16 грн. матеріальних збитків. В судовому засіданні представник позивача свій позов підтримав повністю, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засідання позов не визнав, в своїх поясненнях та письмових запереченнях вказав, що не вбачає з боку [PERSON] порушення вимог законодавства. Просив в позові відмовити. Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не обґрунтований і не підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що відповідно до акту ревізії міжрайонної державної фінансової інспекції №24-21-22/118 від 25.07.2013 року та вимоги про усунення виявлених ревізією порушень законодавства за №24-21-22/893 від 26.07.2013 року за [PERSON] рахується борг в сумі 69863,16 грн. за користування земельними ділянками несільськогосподарського призначення площею 0,9113 га, які використовувались для обслуговування нежитлових будівель, що розташовані в [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS]. Згідно із ч.З cm. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України. Як вбачається з позову та додатків до нього, позивач посилається на акт ревізії Вижницької міжрайонної державної фінансової інспекції №24-21-22/118 від 25 липня 2013 року. Такий доказ не може вважатись підтвердженням наявності вини у відповідача по завданню шкоди громаді, яку представляє позивач. Шкода повинна передбачати протиправну винну поведінку відповідача, зафіксовану у встановленому законом порядку з наявністю акта, що передбачає притягнення до відповідальності за порушення охоронюваних державою інтересів. Вказаний позивачем доказ не може підтверджувати наявність вини чи винної поведінки відповідача, до того ж він стосується двох суб'єктів права - позивача та фінансової інспекції. Саме між ними виникли правовідносини по перевірці достатності чи недостатності коштів державного бюджету згідно з інвентаризацією земельних ресурсів та надходжень. У [PERSON] немає заборгованості перед державними органами або органами місцевого самоврядування по сплаті обов'язкових платежів, податків та зборів. Окрім того Берегометська Селищна Рада не вказала на підставі чого нарахувала заборгованість саме у такій сумі. Земельні відносини в Україні регулюються Земельним кодексом України від 25.10.2001 р. №2768-111. А згідно зі ст. 92 Земельного кодексу, постійно користуватися земельною ділянкою державної або комунальної власності мають право тільки підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності. Відповідно, інші підприємства (установи, організації) можуть користуватися такою земельною ділянкою тільки уклавши договори оренди і сплачуючи при цьому орендну плату. Плата за землю справляється згідно із Законом України від 03.07.92 р. №2535-ХІІ «Про плату за землю» у вигляді земельного податку або орендної плати. Статтею 2 Закону чітко передбачено, що власники земельних ділянок та землекористувачі сплачують земельний податок. Орендарі, відповідно, сплачують орендну плату. Проте [PERSON] не укладав з селищною радою договорів оренди земельної ділянки, ніяких земельних ділянок для користування [PERSON] не надавалось. Ст.206 ЗКУ передбачає, що об'єктом плати за землю є земельна ділянка. У позові не вказано яка саме земельна ділянка є об'єктом плати за землю за вказаним позовом. Разом з тим позивач не навів доказів того, чи притягався відповідач [PERSON] до адміністративної, кримінальної чи іншої відповідальності за користування земельної ділянкою. З вищевикладеного вбачається, що позов не передбачає собою жодних доказів, що підтверджують відповідальність [PERSON] за неправомірну поведінку, не містить доказів вини останнього, не містить розрахунків та посилань на них, які повинні проводитись у відповідності до чинного законодавства, не підтверджує в чому саме полягає шкода, завдана позивачу. Згідно ст..60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач не довів факту умисного заподіяння збитків йому з боку відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed