Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника [PERSON] звернулася до суду із позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина - [PERSON] , [INFO] та стягнення із [PERSON] на її користь аліментів на утримання сина- [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи із дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що в період із 01.05.2014 по 25.10.2017 перебувала в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Від спільного проживання в них [INFO] народився син - [PERSON] . Позивачка посилається на те, що на даний час вона із сином проживає в будинку своїх батьків в [ADDRESS] . З моменту припинення фактичних шлюбних відносин відповідач участі в утриманні та вихованні сина не приймає. Жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не спілкується із ним, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Відповідач не відвідує сина ні вдома, а ні в садочку, вихованням сина займається вона та її батьки. Крім того, вона самостійно матеріально утримує сина, несе витрати на його харчування та перебування у дошкільному закладі. Постійного місця роботи не має, періодично виїжджає на заробітки за кордон, а тому змушена звернутись до суду із даним позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, обгрунтували вищенаведеним. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в поданій до суду заяві просить справу розглядати у його відсутності, позов в частині позбавлення батьківських прав визнає повністю, в частині стягнення аліментів зазначив, що вирішить в добровільному поряду із позивачкою . Представник третьої особи - органу опіки та піклування Кадубовецької сільської ради в судове засідання не з"явився, подав суду заяву із проханням про розгляд справи у відсутності їх представника. Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, врахувавши заяві відповідача, показання свідків, дослідивши письмові докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків, зокрема, по вихованню своєї дитини, піклуванню про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, освіту. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено особи, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. Зокрема, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Встановлено, що малолітній [PERSON] проживає з позивачкою [PERSON] в [ADDRESS] , що вбачається із довідки Кадубовецької сільської ради №769 від 10.06.2020 та акту обстеження умов проживання від 10.06.2020 (а.с.11-12). Відповідач зареєстрований в [ADDRESS] , що вбачається із відповіді на запит виконавчого комітету Заставнівської міської ради та акту обстеження від 18.06.2020 (а.с.23, 27). Тому позивачем, як особою з якою проживає дитина, правомірно пред`явлено позов до Заставнівського районного суду про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] . З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.11.2015, яке видане виконавчим комітетом Кадубовецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області (а.с.9) вбачається, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками малолітнього [PERSON] . Із копії рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 25.10.2017 (а.с.10) вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі із 01.05.2014 по 25.10.2017 . Встановлено, що відповідач [PERSON] вихованням та утриманням сина не займається, не відвідує сина протягом тривалого часу ні по місцю проживання, а ні в дошкільному закладі; не спілкується з ним, не цікавиться його успішністю, не піклується про його здоров`я, фізичний та моральний розвиток, про створення належних умов для його проживання та виховання, не цікавиться його матеріальним забезпеченням. Зазначені обставини підтверджуються також показаннями допитаних в судовому засіданні свідків. Зокрема, свідок [PERSON] вказала суду, що являється матір`ю позивачки. Донька [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] [INFO] в них народився син [PERSON] . Ще під час вагітності [PERSON] , відповідач не навідував її в пологовому будинку, а в послідуючому не забирав її із сином додому. [PERSON] протягом п`яти років жодного разу не навідав сина, не дзвонить до нього, матеріально не утримує, не передає передачі, не вітає із Днем народженням, не цікавиться його успіхами. В сім`ї розмови про батька не ведеться, внук батька не знає. Свідок [PERSON] вказав, що являється сусідом позивачки. Відповідача бачив на весіллі, а пізніше ще один раз. Після весілля [PERSON] разом із сином постійно проживають в будинку її батьків. Батько дитини не приїжджає, грошей не передавав, сина не навідує. [PERSON] ніколи не згадує про тата. [PERSON] все робить для того, щоб її син був всім забезпеченим. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 , яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть персональну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Оцінивши всі досліджені в судовому засіданні докази, судом встановлено, що відповідач не спілкується з сином, не проявляє до нього батьківської турботи, не цікавиться його життям та не відвідує його в будинку за місцем проживання та в дошкільному закладі, що в с.Кадубівці Заставнівського району, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не підтримує матеріально. Така поведінка [PERSON] свідчить про те, що останній без поважних причин повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків та свідомо нехтує ними, що відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України є підставою для позбавлення його батьківських прав. Згідно рішення виконавчого комітету Кадубовецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №9/3-3 від 15.09.2020 та висновку органу опіки та піклування Кадубовецької сільської ради, вбачається за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , 1990 року народження відносно його малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 64-65). Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що оскільки відповідач [PERSON] безпідставно ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку по вихованню сина [PERSON] його необхідно позбавити батьківських прав по відношенню до останнього. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України особа при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст.51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.5 ст. 183 СК України , той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. відповідно до ч.2 ст. 161 ЦПК України, особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір. Відповідно до п.17 ч.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Як було встановлено, відповідач [PERSON] , починаючи із 2015 року утриманням сина [PERSON] не займається, дитина повністю перебуває на утриманні матері [PERSON] , остання постійного місця роботи не має, будь-якої допомоги не отримує, проживає із сином в будинку своїх батьків, періодично виїжджає на заробітки за кордон . Встановлено, що добровільної угоди про сплату аліментів сторонами не укладено, стягнення за виконавчими документами відсутні, інших неповнолітних дітей та непрацюючих осіб у відповідача на утриманні не має. [PERSON] є фізично здоровим чоловіком, отже останній спроможний заробляти та сплачувати аліменти на утримання сина у встановленому судом розмірі. Утримання дитини є рівним обов`язком як матері, так і батька. За умовами, встановленими ч.1 ст. 3 Конвенції та ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого врахування інтересів дитини. Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» установлено, що прожитковий мінімум на одну дитину віком до 6 років на місяць становить : з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; Таким чином суд, врахувавши вимоги ст.ст.181,182,183 СК України та інші обставини, що мають істотне значення, вважає, що без погіршення матеріального становища відповідача, на користь позивача з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання сина- [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи із 03.07.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.2 п.1 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивачі у справах про стягнення аліментів - звільняються від сплати судового збору. Враховуючи наведене, а також відмову позивачки від стягнення з відповідача сплаченого нею судового збору при поданні позовної заяви про позбавлення батьківських прав, суд вважає, що із відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 840,80 грн. за вимогу про стягнення аліментів . На підставі ст.ст. 150, 152, 155, 164, 165,166, 180-182, 183,191 СК України, ст.8, 12 ЗУ «Про охорону дитинства» та

Outcome: approved