Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача в особі Державного підприємства Науково-дослідний інститут «Буран» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги обгрунтовує тим, що він з 29.03.1999р. працював інженером-конструктором в ДП НДІ «Буран». 04.09.2013р. позивач був звільнений з роботи за угодою сторін на підставі ч.1 ст.36 КЗпП України. В порушення вимог закону відповідачем належні при звільненні суми виплачені не були, в зв»язку чим позивач просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, розмір якого на день розгляду справи становить 18637 грн. 29 коп. Оскільки заборгованість по заробітній платі була стягнута на підставі судового наказу, зазначена вимога позивачем не заявлялась. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, пояснень або заперечень стосовно позову не надав. На підставі ст.224 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, у відсутності представника відповідача, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] з 29.03.1999р. працював інженером-конструктором в ДП НДІ «Буран». 04.09.2013р. позивач був звільнений з роботи за угодою сторін на підставі ч.1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується копією сторінок трудової книжки останнього. В день звільнення позивач не отримав заборгованість по заробітній платі та з ним не було проведено відповідного розрахунку. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від установи, провадиться в день звільнення, що передбачено ст.116 КЗпП України. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ст.117 КЗпП України). З довідки про заборгованість вбачається, що загальна сума заборгованості відповідача з виплати заробітної плати [PERSON] за період з грудня 2011р. по вересень 2013р. становить 43929 грн. 60 коп. Як зазначив в судовому засіданні позивач, зазначену в довідці заборгованість по заробітній платі він не отримав в день звільнення, що змусило його звернутись до суду з заявою про видачу судового наказу. Судом було видано наказ про стягнення заборгованості по заробітній платі та відмовлено в прийнятті судового наказу в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та роз»яснино, що зазначена вимога розглядається в позовному провадженні. Отже, відповідно до вимог закону, відповідач зобов»язаний виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який станом на 13.03.2014р. становить 18637 грн. 29 коп. (133 дні затримки х 140,13 грн. середньоденна зарплата= 18637 грн. 29 коп.). Суд вважає зазначені вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки наданий позивачем розрахунок відповідає вимогам закону. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved