Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Бахмацької міської ради Чернігівської області, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Чернігівській області про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, мотивуючи свої вимоги тим, що у 2000 році ним самочинно було побудовано гараж в [ADDRESS], для подальшого зберігання автомобіля. 25 лютого 2014 року позивачем було оформлено право власності на земельну ділянку для будівництва індивідуальних гаражів, проте, Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Чернігівській області йому було відмовлено в прийняті в експлуатацію самочинно збудованого гаража, у зв»язку з відсутністю відповідного рішення суду про визнання права власності, що і зумовило звернення позивача до суду з даним позовом. Сторони в судове засідання не з»явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце його проведення. Позивач та представник Бахмацької міської ради надали суду заяви про розгляд справи без їх участі. Представник інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Чернігівській області в судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи та заперечення проти позову і докази на їх обґрунтування не подав. У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до слідуючого висновку. В судовому засіданні було встановлено, що позивачем в 2000 році в [ADDRESS] було збудовано гараж площею 25.7 метрів квадратних, інвентаризаційна вартість якого складає 36107 грн., що підтверджується копією технічного паспорта (а.с. 8-10). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень і кадастрового плану вбачається, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,0024 га, розташованої в [ADDRESS] та призначеної для будівництва індивідуальних гаражів (а.с.12-14). Бахмацькою міською радою Чернігівської області було присвоєно поштову та юридичну адресу гаражу, який було побудовано [PERSON], - [ADDRESS], що підтверджується повідомленням № 03-20/2367 від 13.11.2013 року (а.с.11). Позивач не має можливості ввести самочинно збудований гараж в експлуатацію та оформити на нього право власності, що підтверджується листом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Чернігівській області від 27 травня 2014 року № 7/25-04/834 та листом Реєстраційної служби Бахмацького районного управління юстиції в Чернігівській області від 12 червня 2014 року № 2/1-32/34 (а.с.6,7). Доказів про наявність будь-яких порушень при будівництві гаража з боку [PERSON] сторони суду не надали. Згідно із частиною першою статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до вимог статей 316, 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), якою вона має право володіти, користуватися та розпоряджатися. Згідно ч.3 статті 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Виходячи із положень ч.ч. 3, 5 статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 3, 4 Постанови від 30 березня 2012 року № 6 „Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)" роз'яснено, що право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК України, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. При розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Судом встановлено, що самочинне будівництво здійснене позивачем згідно із законодавством, при цьому, земельна ділянка була надана позивачу у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно і це не порушує права інших осіб. Згідно із ст.ст. 15, 16, 20 ЦК України та ст.ст. 3, 4 ЦПК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення. Способом захисту права та інтересу є, зокрема, визнання права. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Спір про право власності на зазначений гараж підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а визнання за позивачем права власності на вказану нерухомість не порушує права та законні інтереси інших осіб. При цьому, питання оформлення права власності на спірний гараж було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого дає підстави вважати про наявність спору про право.

Outcome: approved