Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до [PERSON], третя особа відділ ДВС Мелітопольського МРУЮ у Запорізькій області про звільнення майна з-під арешту. 15.11.2007 року між ПриватБанком та [PERSON] укладено кредитний договір № 14.13974, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит в розмірі 150 000,00 (Долар США) на термін до 21.11.2012 р., а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідач 21.11.2007 року уклали договір іпотеки № б/н. Згідно з договором іпотеки Відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 318,8 кв.м., житловою площею 96,5 кв.м, який знаходиться за адресою: Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Свободи, буд.96. Майно належить відповідачу на праві Свідоцтва про право власності від 01.12.2001. 26.11.2009 р. Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області було винесено рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено в повному обсязі згідно якого іпотекодержателю ПАТ КБ "Приватбанк» надане право на реалізацію предмета іпотеки. 11.08.2010 року відділом державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області за виконавчим провадженням № 608242 було накладено арешт на нерухоме майно боржника [PERSON]., у тому числі на вищевказане майно, що є предметом іпотеки. Дане обтяження підтверджується поставою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.08.20 виконавчим провадженням № АМ 608242 Однак, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнень предмет іпотеки на користь стягувачів, які не є іпотекодержателями. Від представника третьою особи надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, заперечень проти позовних вимог не мають, рішення просять винести на розсуд суду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але від нього надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, на задоволені позовних вимог наполягає, проти заочного рішення не запе\-речує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за від\-сутності відповідача, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідан\-ня відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини нея\-вки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наяв\-них у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спра\-ви . При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Се\-вастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового за\-сідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд спра\-ви за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвален\-ня заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спра\-ви. У звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до наступного. Згідно ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, ш накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом визнання права на майно і про звільнення з - під арешту. Статтею 54 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майно з - під арешту. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення боржником основ зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпеченою нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Згідно Інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15.12.1999р., на майно щодо якого встановлено іпотеку чи накладено заборону на відчуження, не може бути звернено стягнення для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями згідно Законом України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним бо та іпотечні сертифікати". Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.76 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правил встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так праві володіння ним і відповідачами в справі, суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно. 15.11.2007 року між ПриватБанком та [PERSON] укладено кредитний договір № 14.13974, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит в розмірі 150 000,00 (Долар США) на термін до 21.11.2012 р., а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором./а.с.4-6/ В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідач 21.11.2007 року уклали договір іпотеки № б/н./а.с.7-9/ 11.08.2010 року відділом державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області за виконавчим провадженням № 608242 було накладено арешт на нерухоме майно боржника [PERSON]., у тому числі на вищевказане майно, що є предметом іпотеки. Дане обтяження підтверджується поставою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.08.20 виконавчим провадженням № АМ 608242./а.с.14-15/ Отже, судом встановлено, що постанова державного виконавця від 21.11.2012 року про арешт майна боржника [PERSON] була винесена після укладення договору іпотеки від 21.11.2007 року, що відповідно до норм діючого законодавства унеможливлює звернення стягнення державною виконавчою службою на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок загальною площею 318,8 кв.м., житловою площею 96,5 кв.м, який знаходиться за адресою: Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Свободи, буд.96, що належить на праві власності [PERSON]. Таким чином, на основі обставин справи, зясованих судом, оскільки відповідачем не було надано заперечень або доказів, які спростовують вищезазначені факти, суд вважає позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» законні та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки витрати позивача по сплаті судового збору були належним чином підтверджені наданим меморіальним ордером (а.с. 1), згідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України, вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі, а саме судовий збір у сумі 1218,00 грн. На підставі викладеного ст.ст. 54,60 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 3 Закону України «Про іпотеку»

Outcome: approved