Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 03.12.2010 року в розмірі 54455,39 грн., мотивуючи тим, що згідно договору позики від 03.12.2010 року відповідач позичив в нього грошові кошти в розмірі 4900 доларів США, з кінцевим терміном повернення 01.04.2011 року. Однак, в порушення вз"ятих на себе грошових зобов'язань відповідач борг у визначений договором строк не повернув. Просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 03.12.2010 року в розмірі 4900 доларів США, що згідно курсу валют еквівалентно 51 455,39 грн., 3000 грн. моральної шкоди та судові витрати в розмірі 544,55 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги уточнив, просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором позики від 03.12.2010 року в розмірі 4900 доларів США, що за курсом 10,99 відповідно до службового розпорядження НБУ станом на 01.04.2014 року становить 53 851 грн. та судові витрати пропорційно до ціни позову. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 31-33, 37-40). З урахуванням думки позивача про можливість розгляду справи у відсутності відповідача та положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики, внаслідок чого позикодавець позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за цим договором з позичальника. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 03.12.2010 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, за яким відповідач отримав в борг від позивача 4900 доларів США. Відповідно до договору позики відповідач зобов'язався до 01.04.2011 року повернути борг (а.с.4). Проте і по даний час цього обов'язку не виконав. Зазначена обставина нічим не спростована. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку - договору позики від 03.12.2010 року. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики від 03.12.2010 року в розмірі 4900 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, станом на 01.04.2014 року еквівалентно 53 851 грн. Будь-яких доказів, які б спростовували наведену позивачем суму заборгованості за вказаним договором позики суду не представлено, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за цим договором є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Також позивач просять стягнути з відповідача в свою користь судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до цієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, з відповідача слід стягнути на користь позивача 538,51 грн. судового збору. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527, 1046, 1047, 1049 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11; 88 ч. 1, ЦПК України,

Outcome: approved