Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог 10.04.2019 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] , на свою користь суму боргу 5500,00 (п`ятдесят п`ять) тисяч гривень. 02.05.2019 до суду надійшла уточнена позовна заява в якій позивач просить стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, у розмірі 55 788,84 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. Свій позов позивач обґрунтовує тим, що з Відповідачем, [PERSON] , позивач познайомився під час спільної роботи на АЗС «WOG». Разом сторони пропрацювали близько 6 років. За цей час між сторонами склалися дружні стосунки, а тому коли відповідач звернувся до позивача з проханням позичити гроші на лікування, позивач не вбачав жодних «махінацій» з його боку, та розумів, що людина та його родина знаходяться в скрутному становищі та потребують допомоги. 14.02.2018 у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , позивач позичив [PERSON] кошти в розмірі 55 000 грн. На засвідчення факту отримання коштів Відповідач написав розписку, копія якої додається. Зазначені кошти Відповідач зобов`язався повернути до 20.02.2019. Відповідач не повернув позичені кошти, ані у встановлений термін, ані пізніше. Станом на дату подання позовної заяви, борг не повернутий. Більше того, відповідач уникає зустрічі з позивачем, не відповідає на телефонні дзвінки. Тому позивач і звернувся до суду для захисту свого права. Ухвалою судді Шполянського районного суду від 11.04.2019 позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення виявлених недоліків. Ухвалою судді Шполянського районного суду від 06.06.2019 було відкрито провадження та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 08.07.2019 вирішено перейти до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 06.08.2019 було витребувано докази у АТ КБ «Приватбанк». Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому не визнав суму позовних вимог повністю. В обґрунтування зазначив, що з позивачем він дійсно працював тривалий термін і саме у зв`язку з трудовими відносинами, що склались між нами, у відповідача виник перед позивачем борг у розмірі 55 000,00 грн., про що відповідач дав розписку, оскільки виплатити йому вказану суму у відповідача на той час не було фінансової можливості. Протягом 2018 року відповідач здійснював погашення боргу шляхом перерахування грошових коштів на його банківські рахунки, відкриті в ПАТ «ПРИВАТБАНК», які позивач надав на його прохання. Перерахунок коштів відповідач здійснював частинами через термінали самообслуговування «ПриватБанку» та через систему «monobank». З кінця 2018 року по даний час відповідач дійсно не здійснював проплат на користь позивача, що зумовлено скрутним матеріальним становищем. Наразі його дохід за період лютий 2019 року - травень 2019 року становить 28 326, 30 грн. На його утриманні знаходиться малолітня донька - [PERSON] , [INFO] , та дружина [PERSON] , яка не працює та знаходиться в декретній відпустці. Позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що між ним та відповідачем трудових відносин не було, оскільки сторони лише працювали разом на одному підприємстві і між ними склалися товариські відносини. Відповідач не повернув йому кошти позики, що підтверджується випискою за період з 01 лютого 2018 року по 27 квітня 2019 року. Відповідач не звертався до позивача з проханням про відстрочення сплати боргу. Витрати на правову допомогу на думку позивача підлягають стягненню з відповідача, оскільки в малозначних справах представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, оскільки позивач отримав юридичні послуги від кваліфікованого юриста, то витрати пов`язані з цим підлягають до відшкодування. Відшкодуванню підлягають також і штрафні санкції визначені ч.2 ст.625 ЦК України. Крім цього позивач подав клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання відзиву. В обґрунтування зазначив, що для збирання доказів, які необхідні були для підготовки відповіді на відзив, йому знадобилося значно більше часу ніж визначено в ухвалі суду. Так, відзив він отримав 01.07.2019, виписку з банку отримав 10 липня 2019 року, а також витратив три дні на консультації з юристом та написання нею відповіді на відзив. Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив позивача, в яких просив в задоволенні позовних вимог, саме в заявленому розмірі, відмовити. В обґрунтування зазначив, що ним частково погашалась заборгованість перед позивачем шляхом перерахування грошових коштів на банківські рахунки позивача відкриті в ПАТ «ПриватБанк». Переказ здійснено частинами по 300 гривень через термінали самообслуговування «Приватбанку» та через систему «monobank». Проте позивач надав виписку по рахунку ПАТ «ПриватБанк» де вказані платежі відображені як «зарахування переказу на картку» без ідентифікації платника. Відповідно здійснений позивачем розрахунок суми боргу та штрафних санкцій в розмірі 55 000,00 грн., та 788,84 грн., є таким, що не відповідає фактичним обставинам справи. Також зазначив, що згідно ст. 137 ЦПК України, сторони несуть витрати, що пов`язані з правничою допомогою саме адвоката, а не кваліфікованого юриста, тому витрати на правову допомогу фізичної особи - підприємця в розмірі 5000,00 гривень також не підлягають задоволенню. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно розписки, складеної [PERSON] 14.02.2018, [PERSON] , проживаючий за адресою: [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] виданий Шполянським РВ УМВС України в Черкаській області 28 грудня 2007 року взяв в борг в [PERSON] (паспорт [NUMBER] ) гроші в розмірі 55 000 грн. (п`ятдесят п`ять тисяч гривень) 00 копійок. Обіцяв повернути в термін одного року - 20.02.2019. (а.с.3,17). Згідно довідки про доходи від 24.06.2019 №К-2406-81, виданої [PERSON] ТОВ «ДЖАСТ ІН» про те, що загальна сума доходу за період з 01.02.2019 по 31.05.2019 за виключенням аліментів становить 34029,46 грн. (а.с.36) За даними свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 11.11.2016, виданого Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві, 11.11.2016 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 2963. (а.с.37). Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 26.01.2017, виданого Святошинським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, [INFO] народилася [PERSON] , про що 26.01.2017 складено відповідний актовий запис №236. Батьками записані [PERSON] , та [PERSON] (а.с.38). Згідно довідки № 236-37/02/12 від 13.02.2017 виданої Святошинською районною в місті Києві державній адміністрації управління праці та соціального захисту населення (про отримання (неотримання) допомоги, [PERSON] , на обліку не перебуває ніяких видів допомоги не отримує. (а.с.39). Згідно виписки по надходженням по картці/рахунку 516874 [NUMBER] і додатковим рахункам договору за період 20.02.2018 - 27.04.2019, яка належить [PERSON] , усього надходжень 77 003,95 грн., при цьому перекази коштів від імені [PERSON] на рахунок [PERSON] не зазначені. (а.с.51-54). Відповідно до договору про надання юридично - правових послуг № LA -01/0419 від 22.04.2019, замовник [PERSON] замовляє надання юридично -правових послуг та приймає на себе зобов`язання оплатити їх, а виконавець - фізична особа - підприємець [PERSON] , зобов`язується надати Замовнику послуги. Згідно п. 1.2 даного договору основними послугами є: первинна юридична консультація, вивчення матеріалів справи, складання позовної заяви, вторинна юридична консультація. Додатковими послугами є: додаткова юридична консультація, вивчення додаткових матеріалів (ухвал, відзивів, заперечень), складання відповіді на відзив, складання будь - якого іншого процесуального документа (клопотання заяви, пояснення), необхідного в межах розгляду справи. Згідно п. 3.1. даного Договору, замовник сплачує виконавцеві винагороду в розмірі 5000,00 грн., а також відшкодовує останньому витрати в порядку та розмірі, передбаченому цим договором. (а.с.55-59). Згідно рахунку - фактури №01 від 26.04.2019, [PERSON] виставлений рахунок в розмірі 5000,00 грн. за надання юридично - правових послуг (правничої допомоги) згідно Договору про надання юридично - правових послуг № LA -01/0419 від 22.04.2019 (а.с.60). Відповідно до квитанції № 181107РР211541612176938649 від 07.11.2018 платник [PERSON] здійснив переказ особистих коштів в розмірі 300,00 грн., на рахунок одержувача : [NUMBER] *21. (а.с.73). Згідно до квитанції № 180921РР111537540683152335 від 21.09.2018 платник [PERSON] здійснив переказ особистих коштів в розмірі 300,00 грн., на рахунок одержувача: [NUMBER] *21. (а.с.74). Згідно виписки по особовому рахунку [PERSON] за карткою договору [NUMBER] 4393 9090 8287 за період з 27.02.2018 по 31.12.2018, на дану картку 21.09.2018 було зараховано переказ в розмірі 300,00 гривень, перерахована через МОNO011, 07.11.2018 на дану картку було перераховано в розмірі 3000,00 гривень через МОNO011. (а.с.112 - 114). Згідно основної картки № [NUMBER] яка належить [PERSON] витрати по картці становлять 13 822,31 грн. (а.с.115 -119). Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права. Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного Кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Частини 1-2 ст. 625 ЦК України передбачають, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно до ч.ч.1, 2 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Верховний суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 08.06.2016 ухвалив постанову у справі №6-1103цс16, предметом якої був спір стягнення боргу за договорами позики і зробив правовий висновок про те, що відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Верховний суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 13.12.2017 ухвалив постанову у справі №6-996цс17, предметом якої був спір стягнення боргу за договорами позики і зробив правовий висновок про те, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Аналогічний висновок міститься і у постанові Верховного Суду у справі № 464/3790/16-ц від 16.01.2019 року. За змістом розписки, підписаної [PERSON] , 14.02.2018 визначено, що відповідач отримав від [PERSON] , кошти в розмірі 55 000,00 грн., які зобов`язався повернути 20.02.2019. Таким чином [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути [PERSON] грошові кошти у розмірі 55 000,00 грн. саме до 20.02.2019. Зобов`язання з повернення коштів позивачу, відповідач підтвердив своїм підписом (а. с. 3, 17). Таким чином між сторонами фактично було укладено договір позики. Відповідач не надав жодних доказів того, що він не отримував позичених коштів Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Верховний Суд України у справі №6-1967цс15 від 11.11.2015 року, предметом якої було стягнення боргу за договором позики, дійшов висновку, що договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду справа № 162/1030/17 від 03.06.2019. Згідно ч.1 ст. 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Щодо часткового погашення суми боргу за договором позики від 20.02.2018 двома платежами 300,00 гривень 21.09.2018 та 3000,00 гривень 07.11.2018, суд зазначає, що факт перерахунку даних сум через монобанк на картку позивача підтверджується наданими квитанціями № 181107РР211541612176938649 від 07.11.2018 та № 180921РР111537540683152335 від 21.09.2018, (а.с.74-75), факт зарахування даних коштів на картку № [NUMBER] яка видана на ім`я [PERSON] , проте цільове призначення платежу не вказане. (а.с.112-114). Інших доказів на підтвердження погашення боргу за договором позики відповідачем не надано та матеріали справи не містять. Таким чином, оскільки позивач надав до суду докази існування договору позики між ним та відповідачем [PERSON] , а відповідач не надав до суду доказів недійсності договору позики, а також того, що не отримував від позивача грошових коштів в розмірі 55 000,00 грн., і в той же час ухиляється від повернення позивачеві позичених коштів в повному розмір, а тому суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення в частині стягнення боргу з [PERSON] , за договором позики в розмірі 51 700, 00 грн. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У Постанові Верховного Суду України у справі № 6-2311цс16 від 22.03.2017 зроблений висновок про те, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок міститься у рішенні Верховного Суду справа № 686/21962/15-ц від 16.05.2018 року. Оскільки судом встановлено, що відповідач порушив свої зобов`язання, щодо повернення суми позики, отже позивач має право вимагати від відповідача сплати трьох процентів річних від простроченої суми. Позивачем зазначена сума 3 відсотка від суми 55 000,0 грн., у розмірі 293,84 гривень. Розрахунок було здійснено за формулою - сума санкції = сума заборгованості х 3(3%) річних х кількість днів прострочки /365 /100. Суд вважає, що позивач вірно визначив порядок розрахунку суми 3% річних. Отже вимога про стягнення 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 293,84 грн., підлягає також до часткового задоволення, враховуючи суму основного боргу з урахуванням часткової сплати. Тобто сума 3% річних які підлягають стягненню становить: 51 700,00 х3х65х365/100 = 36,80 грн. Що стосується розрахунку інфляційних витрат, то суд зазначає наступне. Згідно листа Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" індекси інфляції розраховуються Міністерством статистики Україна починаючи з серпня 1991 року щомісяця і публікуються в пресі, зокрема, газеті "Урядовий кур`єр" в період з 5 по 10 число наступного за звітним місяця. Повідомлені засобами масової інформації з посиланням на Мінстат України ці показники є офіційними (відповідно до статей 19, 21, 22 Закону України "Про інформацію" (2657-12) і можуть використовуватися для проведення перерахунків грошових сум. Для визначення індексу за будь-який період необхідно помісячні індекси, що становлять відповідний період, перемножити між собою. Отже вимога про стягнення суми інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню в розміру 465,00 грн. Що стосується відшкодування витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Згідно зі ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст.131-2 Конституції України, для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена. Згідно ст.60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу. За змістом ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч.8. ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У Постанові Верховного Суду № 308/15007/15-ц від15.05.2019 року, суд дійшов висновку, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Належними доказами, які підтверджують та обґрунтовують реальний розмір витрат на правничу допомогу, є докази, які доводять відображення адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи, у Книзі обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України від 16 вересня 2013 року № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення». Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду справа №283/2065/14-ц від 13.03.2019. Згідно до ч.ч.5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Позивачем заявлено у позовній вимозі суму витрат за надання юридичної допомоги в розмірі 5000,00 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок. Проте, позивачем не було надано належних доказів, на підтвердження сплати коштів за надання правової допомоги в розмірі, що зазначений в позовній заяві, та будь яких доказів надання правової допомоги саме адвокатом. Більше того позивач зазначив, що послуги з надання правової допомоги йому надані фізичною особою підприємцем яка на разі не є адвокатом. ЦПК України не містить норм. Витрати на професійну правничу допомогу можуть бути відшкодовані за умови, що вони були надані саме адвокатом, а не представником за договором, це прямо випливає з норм ст.ст.60,133,137 ЦПК України. Тому суд критично ставиться до наданого договору про надання юридично - правових послуг від 22 квітня 2019 року № LA-01/0419, та відмовляє у стягненні витрат на правову допомогу в повному обсязі. При задоволенні позову суд стягує з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог на користь позивача понесені ним судові витрати в справі, а саме судовий збір в розмірі 718,45 грн. - 93,5 % від суми в 768,40 грн. Заходи забезпечення позову судом не вживалися.

Outcome: partial