Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-29 00:00:00

Заявники звернулися до Яготинського районного суду, заінтересована особа: приватний нотаріус Яготинського районного нотаріального округу Київської області Черних О.В. із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в котрій зазначено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 16 серпня 1993 року заявники є співвласниками квартири за [ADDRESS] . На даний час вони вирішили провести державну реєстрацію правовстановлюючого документу на квартиру в реєстрі речових прав на нерухоме майно, для подальшого оформлення договору дарування своєї частки [PERSON] вищевказаної квартири своїй доньці - [PERSON] , яка також є власником 2/4 квартири та одночасно сестрою заявника - [PERSON] . Проте, під час перегляду приватним нотаріусом Яготинського районного нотаріального округу Черних О.В. правовстановлюючого документу на квартиру заявникам стало відомо, що відповідними посадовими особами під час виготовлення та видачі свідоцтва про право власності на житло від 16 серпня 1993 року було невірно вказано їх прізвище, а саме замість « [PERSON] » було вказано « [PERSON] », відтак, з огляду на вищевказані обставини посвідчити угоду договору дарування часток квартири нотаріус не може. До того ж, у даному свідоцтві не було вказано в яких саме частках вищевказана квартира належить його власникам - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Разом з тим, рішенням Яготинського районного суду Київської області від 3 квітня 2018 року під час успадкування частки квартири після смерті [PERSON] було встановлено, що свідоцтво про право власності на житло від 16 серпня 1993 року на квартиру [ADDRESS] , видане виконкомом Яготинської міської ради народних депутатів, згідно розпорядження від 8 липня 1993 року за № 233, виготовлене на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] дійсно належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , померлій [INFO] , в рівних частках. В той же час, не відповідності у їх прізвищах містяться і в решті документах. Згідно рішення Яготинського районного суду Київської області від 16 грудня 2011 року було встановлено, що диплом серії [NUMBER] від 17 червня 1974 року, виданий Київським інженерно-будівельним інститутом на ім`я [PERSON] належить [PERSON] , [INFO] . Просили встановити, що свідоцтво про право власності на житло від 16 серпня 1993 року на квартиру [ADDRESS] , видане виконкомом Яготинської міської ради народних депутатів, згідно розпорядження від 8 липня 1993 року за № 233, виготовлене на ім`я [PERSON] , [PERSON] дійсно належить [PERSON] , [PERSON] . В судове засідання заявники та їх представник не з"явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, представник заявників звернулася до суду з заявою, в котрій просила розглянути справу у їх відсутності, заяву підтримала. Представник зацікавленої особи в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, в заяві до суду просив розглянути справу у його відсутності, проти заявлених вимог не заперечував. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що заява підлягає до задоволення. В силу п. 6 ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім"я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім"ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В судовому засіданні установлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16 серпня 1993 року, зареєстрованого в Переяслав-Хмельницькому міжмісьінвентарбюро у реєстрову книгу за № 21 за реєстровим № 135, заявники є співвласниками квартири за [ADDRESS] , (копія свідоцтва, а.с. 11, Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, а.с. 12-13). На даний час заявники вирішили провести державну реєстрацію правовстановлюючого документу на квартиру в реєстрі речових прав на нерухоме майно, для подальшого оформлення договору дарування своєї частки [PERSON] вищевказаної квартири своїй доньці - [PERSON] , яка також є власником 2/4 квартири та одночасно сестрою заявника [PERSON] . Проте, під час перегляду приватним нотаріусом Яготинського районного нотаріального округу Черних О.В. правовстановлюючого документу на квартиру з"ясувалося, що відповідними посадовими особами під час виготовлення та видачі свідоцтва про право власності на житло від 16 серпня 1993 року було невірно вказано прізвище заявників, а саме замість « [PERSON] » зазначено як « [PERSON] ». У свідоцтві також не було вказано, в яких саме частках вищевказана квартира належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Разом з тим, рішенням Яготинського районного суду Київської області від 3 квітня 2018 року (а.с. 17-18) установлено, що свідоцтво про право власності на житло від 16 серпня 1993 року на квартиру [ADDRESS] , видане виконкомом Яготинської міської ради народних депутатів, згідно розпорядження від 8 липня 1993 року за № 233, виготовлене на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] дійсно належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , померлій [INFO] , в рівних частках. Згідно з рішенням Яготинського районного суду Київської області від 16 грудня 2011 року встановлено, що диплом серії [NUMBER] від 17 червня 1974 року, виданий Київським інженерно-будівельним інститутом на ім`я [PERSON] належить [PERSON] , [INFO] , (а.с. 16). З копії паспортів заявників, карток фізичної особи-платника податків (а.с 5-9), копії свідоцтва про народження [PERSON] (а.с. 10), висновку МСЕК (а.с.19), пенсійного посвідчення (а.с. 20) вбачається, що дані про прізвище, ім"я та по батькові заявників співпадають, допущені помилки у написанні лише однієї літери імені заявників. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку. Способи захисту цивільних прав визначено ст. ст.15, 16 ЦК України. З точки зору закону справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Суд зважає при цьому також на те, що Україна, ратифікувавши Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод, взяла на себе зобов`язання гарантувати права, закріпленні в ній, в тому числі й право на доступ до правосуддя. В статті 6 Конвенції міститься детальний опис гарантій, в тому числі доступу до суду. З аналізу практики Європейського суду з прав людини випливає, що будь-яка особа може звернутися до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів.При цьому, обмеження цього права, які можуть бути запроваджені державою, не повинні позбавляти особу права на захист. Європейський суд у своїх рішеннях констатує, що особа має не лише право порушити провадження у справі, але й право отримати «вирішення» спору судом, тобто, розгляд справи повинен завжди закінчуватися судовим рішенням. Ураховуючи вищевикладене, оцінюючи всі докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні достовірно установлено, що свідоцтво про право власності на житло від 16 серпня 1993 року на квартиру [ADDRESS] , видане виконкомом Яготинської міської ради народних депутатів, згідно розпорядження від 8 липня 1993 року за № 233, виготовлене на ім`я [PERSON] , [PERSON] належить [PERSON] , [PERSON] , а тому є всі підстави для задоволення заяви.

Outcome: approved