Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з вище названим цивільним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що 19.10.2012 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики у письмовій формі. Відповідно до умов договору, позивачем передано відповідачеві грошові кошти у сумі 80000,00 грн. Позика надавалась в строк на один рік. Відповідач кошти не повернув, ухиляється від виконання зобов'язань, у зв'язку з чим Позивач просить суд стягнути з Відповідача борг, неустойку, яка обумовлена договором та судові витрати. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, у якій просив розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити та у разі неявки відповідача постановити у справі заочне рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи у його відсутності, відкладення розгляду справи не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами у справі 19 жовтня 2012 укладено договір позики (надалі - Договір), оригінал якого залучений судом до матеріалів справи, відповідно до якого Позивач передає у власність Відповідача грошові кошти в сумі 80000,00 грн., а Відповідач зобов'язується повернути таку ж суму грошових коштів в обумовлений договором строк (а.с.4). Як вбачається з розписки, оригінал якої залучений судом до матеріалів справи, відповідач [PERSON] 19 грудня 2012 року отримав у борг 80000,00 грн. (а.с. 5). Відповідно до п. 7 Договору у випадку неповернення чи порушення строків повернення суми позики, Відповідач повинен сплатити позикодавцеві - Позивачу неустойку в розмірі 50% від неповернутої чи несвоєчасно повернутої суми (а.с.4). За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Судом встановлено, і не спростовано відповідачем, що [PERSON] отримав у борг 19 жовтня 2012 року від [PERSON] кошти в сумі 80000,00 грн., які мав повернути у строк до 19 жовтня 2013 року (п. 3 Договору позику від 19.10.2012 року) . Факт наявності у [PERSON] оригіналу договору позики та розписки, свідчить про існування між сторонами боргових зобов'язань. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримав від позивача грошову суму у розмірі 80000,00 грн., які зобов'язався повернути до 19.10.2013 року, про що видана письмова розписка, оригінал якого знаходиться у справі, однак свого обов'язку по поверненню не виконав. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, а згідно з ч.1 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Згілно з ч.1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. В силу стт. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи, умови договору про сплату штрафу за порушення строку повернення позики не суперечать діючому законодавству, оскільки сторони у відповідності до ст.ст. 6, 626-629 ЦК України вільні у визначені умов договору, у тому числі й в частині забезпечення виконання договору. З матеріалів справи вбачається, що сторони у справі визначили в п. 7 Договору штраф (неустойку) як спосб забезпечення виконання зобов"язання з повернення позики, що не суперечит змісту ч.2 ст.549 ЦК України. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В силу ст. 611 ЦК України правовими наслідками порушення зобов'язання є сплата неустойки. Таким чином, суд вважає, що між сторонами укладено договір позики, який позивачем належним чином підтверджений, а оскільки відповідач у встановлений строк борг не повернув, то позивач має право вимагати його повернення з застосуванням положень ст. 549 ЦК України. Згідно зі ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідач правом участі у судовому засіданні не скористався, доказів про здійснення на нього тиску з боку позивача під час укладення договору позики з позивачем на зазначену у розписці суму не представив. Також відповідачем не надано доказів, що гроші він отримував не в позику, а у якості передоплати, авансу тощо. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, у силу ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Суд враховує, що відповідно ст.ст. 59,64 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Суд приходить до висновку, що позивачем належними та допустими доказами у справі обґрунтовано позовні вимоги. З урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині стягнення боргу та штрафу за невиконання договором позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені витрати. На підставі вищенаведеного та ст.ст. 218, 625, 1046, 1047, 1049;

Outcome: approved