Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договорами позики в загальному розмірі 7 340 596,81 коп. Посилаючись на те, що 13.03.2010 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір позики , згідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 300 000 доларів США під 1,0% місячних з умовою повернення даної суми через 6 місяців. Крім того, 19.05.2010 р. між позивачем і відповідачем було укладено другий договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 200 000 доларів США під 1,0% місячних з умовою повернення даної суми через 6 місяців. За даними договорами відповідач здійснював платежі за основною сумою позики, а також за користування грошовими коштами за ставкою 1,0% місячних. 15 травня 2013 р. відповідач написав розписку у якій він зазначає залишок боргу у сумі 202 000 доларів США, а також зобов'язався повернути борг та проценти за користування грошовими коштами до 31 грудня 2013 р. після цього відповідач платежі за договорами позики не здійснював та ухилявся від сплати боргу. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд винести рішення про задоволення позову. Відповідач в судове засідання повторно не з"явився , про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином . Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та взаємовідносини сторін, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача відповідно до ст.ст. 224-227 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення, про що не заперечував представник позивача. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлено, що 13.03.2010 р. відповідачем [PERSON] було складено розписку про отримання у [PERSON] грошових коштів у сумі 300 000 доларів США під 1,0% місячних з умовою повернення даної суми через 6 місяців. (а.с.6). 19.05.2010 р. відповідачем [PERSON] було складено розписку про отримання у [PERSON] грошових коштів у сумі 200 000 доларів США під 1,0% місячних з умовою повернення даної суми через 6 місяців, що підтверджується відповідною розпискою (а.с.7). Вищі зазначені розписки є борговими документами, що є письмовим доказом змісту та умов договору. В текстах зазначених розписок міститься безумовне зобов'язання відповідача повернути отримані від позивача грошові кошти у визначений строк, а також підтвердження їх отримання. За правилами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як зазначав представник позивача в судовому засіданні, [PERSON] частково здійснював платежі за основною сумою позики, а також за користування грошовими коштами за ставкою 1,0% місячних, які припинились після 15 травня 2013 року. Відповідно до розписки від 15.05.2013 р. написаної [PERSON], останній зазначає, що він визнає залишок боргу у сумі 202 000 доларів США, а також зобов'язується повернути борг та проценти за користування грошовими коштами до 31 грудня 2013 року (а.с.8). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики він у відповідності з ч. 2 ст. 625, ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, або позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Суд дійшов висновку, що між сторонами виникло зобов'язання із договорів позики, за яким боржник (відповідач) зобов'язався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики), яка ним отримана від позивача. Зазначені договори оформлені розписками, складеними відповідачем, які було передано позивачу, та які є борговими документами. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а згідно з ч. 2 цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене, вимоги про стягнення з відповідача боргу за договором позики в розмірі 5 501 227,61 грн., боргу за користування грошовими коштами за договорами позики в розмірі 417 791,81 грн., боргу за користування грошовими коштами з моменту прострочення виконання зобов'язання до договорами позики в розмірі 1 412 577,39 грн. - є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду в розмірі 6 820 грн. 20 коп.

Outcome: approved