Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в сумі 100000 гривень та витрати по сплаті судового збору в сумі 1000 гривень. В обґрунтування вимог позову зазначає, що відповідач з 16 липня 2012 року був прийнятий на роботу до Публічного акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13061 на посаду водія автотранспортного засобу ( з функціями експедитора) до підрозділу Автоколони №2, що підтверджується наказом № 98 вк від 16 липня 2012 року про прийняття на роботу. Того ж дня відповідач отримав всі інструктажі. Подорожнім листом № 743252 вантажного автомобіля від 25.01.2013 року встановлено, що відповідач виїхав з гаража 28 січня 2012 року о 11 год. 38 хв. та вирушив у рейс, маршрутом по території України, керуючи автомобілем [NUMBER], [NUMBER], що належить позивачу на праві приватної власності та підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії ААС926649 та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії ААС926645. Виконуючи свої трудові обовязки, 30.01.2013 року близько 10 год.00 хв., [PERSON] рухаючись по автодорозі «Київ-Харків-Довжанський», поблизу с. Пушкарево Великобагачанського району Полтавської області в порушення Правил дорожнього руху України допустив зіткнення з автобусом марки «Youyi», д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], що належить ТОВ «БІССЛЕР», який рухався в протилежному напрямку та виконував пасажирські перевезення. Внаслідок зіткнення вказаних транспортних засобів, відповідач зупинився на зустрічній смузі, чим створив перешкоду для руху автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON]В. Вироком Великобагачанського району Полтавської області від 17.06.2013 року [PERSON]Л визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначено покарання у вигляді двох років обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28.03.2013 року з [PERSON]Л на користь ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» було стягнуто грошові кошти в сумі 57350 грн., як відшкодування шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків . 21.07.2014 року ухвалою Господарського суду Полтавської області було затверджено мирову угоду, за умовами якої ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» має сплатити ТОВ «БІССЛЕР» грошові кошти в сумі 100000,00 гривень. Позивач, посилаючись на повну матеріальну відповідальність відповідача та факт сплати ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» на користь ТОВ «БІССЛЕР» всієї суми в рахунок відшкодування завданої [PERSON] шкоди завданої ДТП, просить суд стягнути завдану суму матеріальної шкоди та судові витрати з відповідача за рішенням суду. Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши клопотання, в якому просить проводити розгляд справи без його участі за наявними в матеріалах справи доказами (а.с.38). Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи судом повідомлявся, до суду повернулося поштове повідомлення з викликом останнього в судове засідання за адресою його місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, а тому відповідно до положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України судовий виклик вручений відповідачу належним чином. За таких обставин суд вважає за можливе вирішити справу заочно, на підставі наявних в справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення вимог позову, виходячи з наступних підстав. Згідно положень ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 17 червня 2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 2 років обмеження волі без позбавлення права керування транспортним засобом з іспитовим строком один рік. (а.с. 4-8) Зі змісту вироку Великобагачанського районного суду Полтавської області від 17 червня 2013 року, який набрав законнохї сили 29.08.2013 року, 30 січня 2013 року близько 10 години ранку, в світлий час доби, в умовах недостатньої видимості( туман) [PERSON], керуючи вантажним тягачем марки «MERCEDES-BENZ» державний номерний знак [NUMBER], що належить ПАТ«Київське автотранспортне підприємство 13061» в порушення вимог п. 12.2 Правил дорожнього руху України, перевищуючи безпечну в умовах недостатньої видимості дороги швидкість, тривалий час рухався зі швидкістю 50 км/год. по автодорозі Київ-Харків-Довжанський у напрямку м. Києва за попутним вантажним транспортним засобом з причепом, на відстані близько 20 м. один від одного. Поблизу с. Пушкарево Великобагачанського району Полтавської області на 263 км+200 м. під час гальмування вищевказаного , невстановленого слідством попутного вантажного автомобіля, на слизькій ділянці дороги обвинувачений [PERSON] в порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України не врахував дорожні умови та, реагуючи на загорання задніх стоп-сигналів, для уникнення зіткнення з попутним транспортним засобом застосував гальмування, внаслідок чого втратив контроль за рухом автомобіля, не впоравшись з його керуванням та здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автобусом марки «Youyi», д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], що належить ТОВ «БІССЛЕР», який рухався в зустрічному напрямку та перевозив пасажирів. Внаслідок зіткнення транспортних засобів вантажний тягач «MERCEDES-BENZ» державний номерний знак [NUMBER] зупинився на зустрічній смузі руху, чим створив перешкоду для руху автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який рухався на своїй смузі руху в попутному напрямку за автобусом марки «Youyi», д/н [NUMBER], та скоїв наїзд на вантажний тягач «MERCEDES-BENZ» державний номерний знак [NUMBER]. У результаті дорожньо-транспортної пригоди водію автомобіля [NUMBER] [PERSON], пасажиру вантажного тягача«MERCEDES-BENZ» державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] та пасажирам автобуса Youyi», д/н [NUMBER] [PERSON], [PERSON], [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження, які згідно висновку експертів відносяться до середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоровя. Зі змісту вироку, [PERSON] на момент вчинення ДТП перебував у трудових відносинах з ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» та вбачається факт того, що ДТП сталося під час виконання останнім трудових обовязків. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК вирок в кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. Так в провадженні Васильківського місськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13061» до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної працівником під час виконання трудових обовязків. Зі змісту описової частини вищевказаного рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28.03.2014 року достовірно встановлено, що [PERSON] працював в ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» на посаді водія транспортних засобів (з функціями експедитора) відповідно наказу № 98 вк від 16.07.2012 року. 16.07.2012 року з відповідачем укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно з п. 1 якого працівник приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей. У звязку з цим, рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28.03.2014 року, що набрало чинності 04.06.2014 року, з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13061» (код ЄДРПОУ 05440979) стягнуто 57350,00 грн. шкоди. У відповідності до положень ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарський або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено обставини. 24.07.2014 року ухвалою Господарського суду Полтавської області за результатами розгляду позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Бісслер», Приватного акціонерного товариства "Пирятинське автотранспортне підприємство № 15343" до Публічного акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13061», Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Лідвер" про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди затверджено мирову угоду, за умовами якої зокрема ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» визнає свої грошові зобовязання (борг) перед ТОВ «Бісслер» в розмірі 100000,00 гривень (а.с.12-16). На виконання вимог вищевказаної ухвали суду від 24.07.2014 року Публічне акціонерне товариство «Київське автотранспортне підприємство 13061» сплатило Товариству з обмеженою відповідальністю «Бісслер» всю суму боргу 100000,00 гривень, що стверджується наявними в справі платіжними дорученнями ( а.с. 17-28). Згідно ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на нього трудових обов'язків. Згідно вимог п. 1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Зі змісту ст. 135-1 КЗпП України вбачається, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. У відповідності до Переліку посад і робіт, що заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на зберігання, обробки, продажу ( відпустку), перевезення або застосування у процесі виробництва, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС\~від 28 грудня 1977 р. №447/24 (зі змінами та доповненнями, внесеними\~постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 14.09.1981 року № 259/16-69, посада відповідача (експедитор) входить до переліку працівників, з якими може бути укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особи відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обовязків. Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, та підтверджується зібраними по справі доказами, те що сторони перебували у трудових відносинах, шкода завдана підприємству під час виконання його трудових обов'язків, та підтверджено факт заподіяння шкоди з вини відповідача, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до платіжного доручення (а.с. 3) позивачем сплачено 10000 гривень судового збору, а тому позовні вимоги в частині відшкодування судових витрат, на думку суду також підлягають до задоволення, оскільки, згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі сплачені та документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного,

Outcome: approved