Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 11.11.2014 року помер його батько [PERSON]. Після його смерті залишилось майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованогов с. Улянівка, Липовецького району Вінницької області по вулиці Шевченка, 22 (Шевченка, 21). Позивач протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця, відповідно до діючого законодавства, прийняв спадщину, шляхом звернення до приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок нотаріус відмовив, так як відсутній правовстановлюючий документ на будинок. В судове засідання позивач та його представник не зявились. Однак надали заяву, в якій позов підтримали, просили його задовольнити та розглянути справу без їх участі. Представник відповідача в судове засідання також не зявився. Проте звернувся до суду з заявою, в якій позов визнав та просив розглянути справу без участі представника сільської ради. У відповідності до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про можливість задоволення клопотання сторін та розгляд справи в їх відсутності, на підставі наданих суду доказів. Судом встановлено наступне: 11.11.2014 року помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серії 1-АМ № 310 562 а.с. 6). Постановою приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу від 10.08.2016 року позивачу відмовлено у видачі на його імя свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказане майно на імя спадкодавця. В силу ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Судом установлено, що покійний [PERSON] заповіту не залишав. Отже, в такому випадку настає спадкування за законом. Згідно із ст. 1261 ЦК України позивач є спадкоємцем по закону першої черги після смерті батька. Позивач прийняв спадщину протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця, у відповідності до ст. 1268 ЦК України, шляхом подачі 27.01.2015 року заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу за місцем відкриття спадщини. Відповідно до матеріалів спадкової справи № 8/2015, заведеної приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу до майна померлого 11.11.2014 року [PERSON], інші спадкоємці за законом - дружина спадкодавця [PERSON] та донька спадкодавця [PERSON] відмовились від своєї частки у спадщині, подавши нотаріусу 27.01.2015 року відповідні заяви (а.с. 3, 4). Факт родинних відносин, тобто те, що позивач є сином покійного [PERSON], підтверджується свідоцтвом про народження[PERSON], в якому батьком записаний [PERSON] та рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 10.03.2015 року (а.с. 8, 9). До складу спадкового майна входить цілий житловий будинокА з верандою «а» та ганком, 1946 року побудови, загальною площею 79,0 кв.м., житловою площею 38,0 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами : гаражем «Б», сараєм «Б-1», літньою кухнею «Б-2», сараєм «В», погрібом Г, забором №1, воротами №2, хвірткою №3, криницею №4, які розташовані в с.Улянівка, Липовецького району Вінницької області на вулиці Шевченка, 22 (Шевченка, 21). За життя спадкодавця правовстановлюючих документів на будинок не оформлено. Згідно з даних погосподарських книг №6 за 1958-1960 роки, №6 за 1967-1969, № 6 за 1974-1976 роки, №7 за 1977-1979 роки, № 8 за 1980-1982 роки, № 6 за 1983-1985 роки, № 5 за 1996-2000 роки, № 4 за 2001-2005 роки, № 4 за 2006-2010 роки, № 4 за 2011-2015 роки, право власності на житловий будинок, який розташований в с. Улянівка, Липовецького району Вінницької області по вулиці Шевченка, 22 (Шевченка, 21), зареєстровано за [PERSON], який помер 11.11.2014 року (довідка № 138 від 11.08.2016 року, а.с.24). За технічним паспортом, виготовленим КП «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» 22.01.2007 року, вказаний\~ житловий будинок збудований в 1946 році. Його користувачем був ШИКИТЕРА [PERSON] вартість житлового будинку та господарських будівель і споруд складає 58 268 грн. (а.с.14-18). Земельні ділянки, площею 0,3200 га та 0,2500 га, з цільовим призначенням відповідно для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с. Улянівка, Липовецького району Вінницької області по вулиці Шевченка, 22 (Шевченка, 21), а також для ведення особистого селянського господарства за цією ж адресою, була приватизована спадкодавцем та успадкована позивачем 13.07.2016року на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом (а.с.19-22). Відповідно до ст.ст.100,101 Цивільного кодексу в редакції 1963 року громадяни могли мати у власності житлові будинки, при цьому главою 10 цього кодексу не вимагалося реєстрації права власності на ці будинки. За чинним та той час законодавством, будівлі у сільській місцевості не підлягали державній реєстрації, оскільки дія Інструкції „Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР" від 31.01.1966 року не поширювалася на сільську місцевість. Матеріали справи свідчать, що, будинок зареєстрований в погосподарських книгах сільської ради і його власником був [PERSON]. . Згідно з нормами ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Спадкодавець за життя не оформив належним чином правовстановлюючі документи на житловий будинок. Через відсутність такого документу, позивач позбавлений можливості оформити спадкові права на майно, що залишилося після смерті спадкодавця. На підставі ст.174 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про задоволення позову. Отже, відповідно до вимог діючого законодавства, позивач має право на спадкування за законом на майно, яке належало спадкодавцю, як спадкоємець першої черги, у звязку з чим суд позов задовольняє у повному обсязі. Встановлені судом правовідносини регулюються главою 84, ст.ст. 1258, 1261, 1268, 1270, 1274, 1275, 1296, 1297, 1298 ЦК України,

Outcome: approved