Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, за наступними підставами. Відповідно до Ухвали Комінтернівського районного суду Одеської області від 07.10.2020, [PERSON] 01.01.2017 біля 19.00 годині, відповідач, перебував за місцем свого мешкання, а саме у приміщенні будинку, який знаходиться на території дачної ділянки [ADDRESS] , який знаходиться в межах Сичавської сільської ради Лиманського району Одеської області. Біля 21.00 години, цього ж дня, до його будинку прибули гості [PERSON] та неповнолітня онука [PERSON] . Цей приїзд обурив [PERSON] , який просив, щоб вони залишили його будинок. В свою чергу [PERSON] . Грубо відреагувала на його прохання та вчинила сварку, в ході якої у [PERSON] виник протиправний намір направлений на спричинення тілесних ушкоджень останній. Як вказує позивач, ці обставини встановлені ухвалою суду від 07.10.2020 року, яка набрала законної чинності, за ч. 1 статті 125 КК України. Також позивач посилається на те, що у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями вона перебувала на лікарняному з 03.01.2017 року по 21.01.2017 року, позивач вважає, що спричинені відповідачем їй тілесні ушкодження потягли за собою понесення на лікування витрати, які складають 4 872,66 гривень. Крім того, позивач зазначає, що через такі негативні наслідки неправомірних дій відповідача вона та онука перенесли моральні страждання, оскільки відчувала сильний біль, несла витрати на лікування, хвилювалася за своє життя, а також потягли моральні страждання дитини, в присутності якої відбулися події побиття, потягли негативні зміни у житті позивача. Заподіяну їй моральну шкоду позивач оцінює у 100 000 гривень. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок криміанального правопорушення, у розмірі 4 872,66 гривень, та моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень. Відповідач надав відзив на позовну заяву, де вказав, що [PERSON] у своїй позовній заяві зазначає, що на лікування вона витратила 4 872,66 гривень, але даний довод не знаходить свого підтвердження, оскільки, проаналізувавши всі квитанції, да медичні довідки на які позивач посилається як на підтвердження своїх вимог можна зробити висновок, що сума, яку позивач витратила на лікування значно менша, ніж остання зазначає у позові, а отже можна вважати, що своєю недостовірною інформацією [PERSON] вводить суд в оману, а її твердження є безпідставним та необґрунтованим. Також наголосив, що квитанції які додані до позовної заяви не відповідають даті події, а деякі з них взагалі не можна вважати належними та допустимими доказами, оскільки ані дати, ані номера квитанції та суму неможливо розгледіти. Стосовно морального страждання позивача, на думку відповідача, позивач змішує поняття моральної та матеріальної відповідальності, що полягає у відшкодуванні шкоди, оскільки тривале лікування, перебування, відвідування лікарні, власне більше підпадають під категорію «відшкодування матеріальної шкоди», а за дану категорію, позивачем було заявлено вимоги. Враховуючи наведене, просить позовну заяву задовольнити частково. У судовому засіданні позивач на задоволенні позову наполягає. Відповідач позов визнає частково з підстав, викладених у відзиві. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, дійсно 07.10.2020 року Комінтернівським районним судом Одеської області було винесено ухвалу, якою відповідача [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 статті 125 КК України . Вказаною ухвалою було встановлено, що 01.01.2017 біля 19.00 годині, відповідач, перебував за місцем свого мешкання, а саме у приміщенні будинку, який знаходиться на території дачної ділянки [ADDRESS] , який знаходиться в межах Сичавської сільської ради Лиманського району Одеської області. Біля 21.00 години, цього ж дня, до його будинку прибули гості [PERSON] та неповнолітня онука [PERSON] . Цей приїзд обурив [PERSON] , який просив, щоб вони залишили його будинок. В свою чергу [PERSON] . Грубо відреагувала на його прохання та вчинила сварку, в ході якої у [PERSON] виник протиправний намір направлений на спричинення тілесних ушкоджень останній, який кваліфікується як легке тілесне ушкодження. Ухвала набрала законної чинності 14.10.2020 року. Ці обставини ніким з учасників справи не оспорюються. Як вказує позивач, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень при вище вказаних обставинах, вона перебувала на лікарняному з 03.01.2017 року по 21.01.2017 року, позивач вважає, що спричинені відповідачем їй тілесні ушкодження потягли за собою понесення на лікування витрати, які складають 4 872,66 гривень. Так, позивачем на підтвердження цих обставин надано копію виписки із медичної карти амбулаторного хворого, копію листка непрацездатності, копію МРТ головного мозку, копію лабораторного дослідження, копія довідки про надання медичних послуг, копію квитанції прибуткового касового ордеру №303, копію медичної виписки хворого, копію консультаційного висновку спеціаліста, квитки до Одеського Академічного руського Драматичного театру. У вказаних довідках зазначено, що позивач перебувала на лікуванні з 03.01.2017 року по 21.01.2017 року у КП Южненська міська лікарня з діагнозом струс головного мозку. Проте, висновок МРТ-дослідження від 09.09.2019 року, наданий позивачем, не підтвердив вказаний діагноз. Так, у висновку не зазначено на посттравматичний характер захворювання та наявність цервінокарніалгії. Також критично суд ставиться до наданих позивачем доказів понесених матеріальних витрат, оскільки ці документи не мають причинного зв`язку із подіями які відображені в ухвалі суду. Згідно до вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала. Враховуючи вище викладене у сукупності, суд приходить до висновку про те, що позивачем в ході судового розгляду не було доведено факт наявності причинного зв`язку між отриманими нею легкими тілесними ушкодженнями при обставинах, викладених у ухвалі Комінтернівського районного суду Одеської області, та захворювання дитиною на вузлувату еритему. Таким чином, витрачені позивачем на лікування грошові кошти, на думку суду, не підлягають стягненню з відповідача. Щодо заявлених позиваем вимог про стягнення моральної шкоди, суд зважає, по-перше, на те, що позивач посилається на перенесені нею моральні страждання та суттєві зміни у житті, пов`язані саме з струсом головного мозку. Згідно до статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди N від 31.03.95 року N 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Однак, на думку суду, під час розгляду не було встановлено фактів на підтвердження доводів позивача про зміну її життєвого розкладу, депресію та сильних душевних хвилювань, тобто не встановлено наявності жодного негативного явища для позивача внаслідок неправомірних дій відповідача. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що підстав для задоволення позову у цій частині також не встановлено.

Outcome: dismissed