Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до Сихівського районного суду м.Львова з позовом до відповідача [PERSON] в якому просить стягувати на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 4000 грн. щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня пред"явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову покликається на те, що вона з 2013 року проживала з відповідачем, як подружжя. [INFO] у них народилась донька [PERSON] . Донька проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку ухиляється від обов`язку утримувати своєї дитини, а їй одній важко утримувати доньку для задоволення всіх її потреб. Ухвалою суду від 16.04.2021 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась, однак звернулась в суд із заявою, в якій просить розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення у справі заочного рішення. У зазначений відповідачу строк в ухвалі від 16.04.2021 про прийняття позову до розгляду та відкриття провадження у справі, останній не надав суду відзив на позовну заяву без поважних причин, у судове засідання не з`явився повторно, повідомлявся про дату, час та місце проведення такого. Зі згоди позивачки [PERSON] , яка не заперечує проти розгляду справи за її відсутності та ухвалення заочного рішення по справі, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до такого висновку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується витягогм про народження №00361 П.1 С.А10 від 13.12.2014. Встановлено, що малолітня [PERSON] , [INFO] , проживає разом із матір`ю [PERSON] та перебуває на її утриманні, жодних доказів участі у матеріальному забезпеченні дитини відповідачем [PERSON] не надано. З наданих позивачем пояснень вбачається, що вона не в змозі самостійно утримувати дитину та забезпечити належний рівень життя. Згідно із ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її батька і у твердій грошовій сумі. Частинами 1, 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи те, що малолітня [PERSON] , [INFO] , перебуває на утриманні позивачки, відповідач не надає фінансову допомогу на її утримання, з нього слід стягувати аліменти в примусовому порядку. З положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 р. № 789-ХІІ, а також вищезазначених норм Сімейного кодексу України, вбачається, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, суд враховує, що відповідач є працездатний, не має на утриманні інших осіб, також відсутність підстав вважати, що наявні обставини, які позбавляють можливості відповідача сплачувати аліменти, в зв`язку з чим приходить до висновку, що аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з відповідача необхідно стгувати в твердій грошовій сумі 2 000 гривень, розмір яких є необхідним та достатнім для забезпечення належного утримання спільної доньки сторін. Суд також враховує, що відповідач відзив на позов не подав, доводи позивача жодним чином не заперечив та не спростував. У відповідності до вимог ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 30.03.2021 та в порядку ч. 1 ст. 430 ЦПК України допускається негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, слід зазначити таке. Оскільки позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 908 грн. судового збору. На підставі статей 141, 180 - 182, 191 Сімейного кодексу України та

Outcome: partial