Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача Настасівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, а саме, на житловий будинок з відповідною частиною господарських будівель і споруд, загальною площею 63,7 кв. м., житловою площею 24,0 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , посилаючись на те, що після смерті її баби відкрилась спадщина за заповітом на даний житловий будинок. Однак, постановою нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки було виявлено, що відсутній правовстановлюючий документ на даний житловий будинок. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, однак від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без участі їх представника, не заперечують щодо задоволення позову. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тернопільської районної державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без участі їх представника. Перевіривши, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи. [INFO] померла баба позивача [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане 05.01.1997 р. Настасівською сільською Радою Тернопільського р/в ЗАГСу, актовий запис № 02. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне їй майно, зокрема, на житловий будинок з відповідною частиною господарських будівель і споруд, загальною площею 63,7 кв. м., житловою площею 24,0 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 24 липня 1995 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Настасівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Зозуляк М.І. за реєстром № 39, згідно якого належний їй на праві особистої власності житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться в [ADDRESS] , заповіла позивачу [PERSON] Позивач звернулася до Тернопільської районної державної нотаріальної контори з питання оформлення своїх спадкових прав за заповітом на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , яке залишилось після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Відповідно до довідки, виданій ТРГБТІ 05 січня 2009 року № 06 про відмову у видачі витягу з Реєстру прав власності на житловий будинок, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на вказаний будинок значиться, що вказаний будинок рахується за померлою [INFO] [PERSON] , її померлим [INFO] чоловіком [PERSON] та матір"ю [PERSON] , померлою [INFO] , які були членами колгоспного двору. Відповідно [PERSON] успадкувала 2/3 частки спірного майна після смерті своїх матері та чоловіка. За даними Витягу зі Спадкового реєстру Тернопільською районною державною нотаріальною конторою після померлої [PERSON] було заведено спадкову справу № 229 від 03.07.1997 року, вказаний вище заповіт зареєстрований. Від імені померлих [PERSON] та [PERSON] спадкова справа не заводилась, заповіти на посвідчувались. Однак, позивач отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.03.2009 р. за вих. № 611/02-31, оскільки спадкоємцем не подано нотаріусу відповідного правовстановлюючого документа та витягу з Реєстру прав власності на вказане майно, що в свою чергу унеможливлює здійснити нотаріусом перевірку відсутності заборони або арешту цього майна, у тому числі наявності чи відсутності податкової застави та інших застав за даними відповідних реєстрів. У відповідності до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991р.). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 р. мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні: б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних: г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України - Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Оскільки вищевказаний житловий будинок побудовано до 15.04.1991р. (до введення в дію Закону України «Про власність») спадкодавець як член колишнього колгоспного двору набув на нього право сумісної власності, причому це право збереглося за ним і після припинення колгоспного двору в результаті введення вдію вказаного Закону. Статус майна колгоспного двору був врегульований ст.ст. 120-126 ЦК УРСР 1963 року в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин. Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК УРСР (1963року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Нормами статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що позивач не має можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, оскільки спадкодавець не отримав за життя правовстановлюючих документів на належне майно та не здійснив державної реєстрації свого права власності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, так як в даному випадку мають місце порушення прав позивача, які підлягають захисту, шляхом визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок з відповідною частиною господарських будівель і споруд, загальною площею 63,7 кв. м., житловою площею 24,0 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] .

Outcome: approved