Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Начальник Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області С.Жмурко звернулася до Пологівського районного суду Запорізької області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми пенсії, виплаченої надміру, в сумі 31761,26 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] [INFO] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області (по 31 березня 2016 року - в управлінні Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області, по 16 липня 2019 року - в Пологівському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області) з 04 березня 2011 року та отримувала пенсію за вислугу років. З 15 травня 2018 року відповідача переведено на пенсію за віком та здійснено перерахунок її пенсії на підставі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року у справі №808/2567/18, яке набрало законної сили 21 вересня 2018 року. При формуванні рішення 923180134860 про перерахунок пенсії без дати була допущена рахункова помилка, а саме: застосовано коефіцієнт стажу 0,54563 (з урахуванням кратності 1,35%) замість 0,40417 (з урахуванням кратності 1%), що підтверджується вищезазначеним рішенням. Під час перерахунку пенсії відповідача відповідно до ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у травні 2020 року вищезазначену помилку було виявлено та виправлено, що підтверджується рішенням 923180134860 про перерахунок пенсії від 15 травня 2020 року. В результаті допущеної рахункової помилки безпідставно збільшився розмір пенсії [PERSON] , сума переплати за період з 15 травня 2018 року по 31 травня 2020 року склала 31761,26 гривень. Сума передплати підтверджується протоколом від 22 травня 2020 року за період з 01 травня 2018 року по 30 червня 2020 року по особистому рахунку [NUMBER] . Застосування коефіцієнту стажу 0,54563 (з урахуванням кратності 1,35%) замість 0,40417 (з урахуванням кратності 1%) є саме рахунковою помилкою. Для з`ясування питання щодо зменшення розміру пенсії відповідач особисто з`являлася до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Спеціалістами Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області їй було надано роз`яснення щодо розміру пенсії та виявленої переплати, а також запропоновано надати згоду для утримання переплати пенсії. Відповідач усно відмовилася від написання заяви як на згоду, так і на відмову від утримань. Також на адресу відповідача був направлений лист за №0800-0412-8/42477 від 25 серпня 2020 року із запрошенням звернутися до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області для вирішення питання виплати пенсії. До теперішнього часу відповідач до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області не з`явилась. Таким чином, в даному випадку виникла необхідність звернення до суду з позовом про стягнення суми надміру сплачених коштів. У зв`язку з вищезазначеним позивач просить постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області суму пенсії, виплаченої надміру, за період з 15 травня 2018 року по 31 травня 2020 року у розмірі 31761,26 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 2102 грн. Ухвалою суду від 21 грудня 2020 року відкрито провадження у даній цивільній справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 14 січня 2021 року на адресу суду від позивача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що вона, [PERSON] , [INFO] з 04 березня 2011 року перебуває на обліку у позивача та їй була призначена пенсія за вислугу років у відповідності до ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Після призначення їй пенсії вона продовжувала працювати. Виплата пенсії за вислугу років їй не здійснювалася. З 14 травня 2018 року вона набула право на пенсію за віком на загальних підставах у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», і 15 травня 2018 року вона звернулася з заявою та необхідними документами для призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІУ, але при цьому розмір пенсії фахівцями був розрахований невірно. Не погоджуючись з розрахунком її пенсії, вона звернулася до суду для вирішення спірного питання. Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року по справі №808/2567/18 її адміністративний позов задоволено, зокрема, зобов`язано Пологівське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити їй пенсію за віком відповідно до ч.2 ст.40 та п.4-4 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2016 та 2017 роки, починаючи з 15 травня 2018 року, та здійснити відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум. Заочне рішення було добровільно виконано позивачем. Позивач, звернувшись до суду з позовом про стягнення суми пенсії, виплаченої надміру, посилається на те, що переплата суми пенсії утворилася у зв`язку з рахунковою помилкою коефіцієнту стажу 0,54563 (з урахуванням кратності 1,35%) замість 0,40417 (з урахуванням кратності 1%). Тобто, сам позивач зазначає, що переплата пенсії утворилася через невірне застосування кратності коефіцієнту стажу, а саме застосуванням коефіцієнту стажу з урахуванням кратності 1,35% замість застосування коефіцієнту стажу без урахування кратності. Допущена позивачем помилка не може бути віднесена до рахункової помилки (тобто пов`язаної із арифметичними обчисленнями та підрахунками), оскільки помилка має програмний характер, а невнесення позивачем у даній справі відповідних змін до програмного забезпечення та допущення помилок при формуванні даних перерахунку не можна вважати рахунковою помилкою. У зв`язку з цим відповідач відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст.1215 ЦК України і ч.4 ст.263 ЦПК України просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області в повному обсязі. Учасники справи належним чином завчасно повідомлені про місце, дату і час судового засідання. Представник позивача за довіреністю Буренко В.П. надав суду заяву, в якій він позовні вимоги ГУ ПФУ України в Запорізькій області до відповідача [PERSON] про стягнення суми пенсії, виплаченої надміру, підтримав з зазначених у позові підстав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Судове засідання просив провести без його участі. Відповідачка [PERSON] звернулася до суду з заявою про розгляд цивільної справи за позовом ГУ ПФУ України в Запорізькій області до неї про стягнення суми пенсії, виплаченої надміру, за її відсутності. Ведення зазначеної цивільної справи та представництво її інтересів в суді зі всіма процесуальними правами і обов`язками сторони в цивільному процесі вона доручила адвокату Кальяновій В.В. Адвокат Кальянова В.В. як представник відповідача [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просить судовий розгляд цивільної справи за позовом ГУ ПФУ України в Запорізькій області до [PERSON] про стягнення суми пенсії, виплаченої надміру, провести за її, адвоката Кальянової В.В., і відповідачки [PERSON] , відсутності. Просить постановити рішення, яким відмовити у задоволенні позову ГУ ПФУ України в Запорізькій області до [PERSON] в повному обсязі. Просила суд при постановленні рішення врахувати відзив на позов і практику Верховного Суду у справах даної категорії. На підставі заяв учасників справи відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснюється за відсутністю учасників справи на підставі наявних доказів; фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ознайомившись з обгрунтуванням позовних вимог і відзивом на позов, беручи до уваги думки учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, надані як стороною позивача, так і стороною відповідача, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Так, судом встановлено, що відповідач [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області. З 04 березня 2011 року їй була призначена пенсія за вислугу років у відповідності до ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». З 15 травня 2018 року на підставі рішення Запорізького окружного адміністративного суду [PERSON] переведено на пенсію за віком на загальних підставах у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», і з цієї дати вона отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 11 жовтня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року №2148 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій». На виконання Закону №2148 з 01 жовтня 2017 року пенсії, призначені відповідно до Закону №1058, перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходи) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 р. із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %. При формуванні рішення 923180134860 про перерахунок пенсії без дати була допущена рахункова помилка, а саме: застосовано коефіцієнт стажу 0,54563 (з урахуванням кратності 1,35%) замість 0,40417 (з урахуванням кратності 1%), у зв`язку з чим за період з 15 травня 2018 по 31 травня 2020 року було виявлено переплату на суму 31761,26 грн. Позивачем направлено лист на адресу відповідача за №0800-0412-8/42477 від 25 серпня 2020 року із запрошенням звернутися до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області для вирішення питання виплати пенсії. До теперішнього часу відповідач до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області не з`явилась. Станом на дату подання позову відповідачем кошти позивачу не перераховувались. Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України). Відповідно до п. ч.1 ст.1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Згідно ч.1 ст.50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Статтею 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. В силу ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові, стягуються лише у випадку зловживання з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями тощо). Таким чином, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Отже, механізм повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через його зловживання. Зазначене узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 31 січня 2019 року (справа №554/6495/17-ц), від 31 жовтня 2019 року (справа №607/657/17), від 20 березня 2019 року (справа №345/1493/17-ц). Такі ж висновки містяться у рішеннях ЄСПЛ у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії». В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач [PERSON] вчинила будь-які зловживання зі свого боку або подала ГУ ПФУ в Запорізькій області недостовірні дані під час нарахування та виплати їй пенсії. Щодо тверджень представника позивача про наявність рахункової помилки, суд виходить з наступного. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», до лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. ГУ ПФУ в Запорізькій області не доведено факту наявності рахункової помилки, оскільки відсутні докази, по інформації яких можна було б відстежити шлях та причину виникнення помилки при нарахуванні пенсії та з`ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою, як стверджує позивач, а не помилкою, пов`язаною, наприклад, з неналежним виконанням обов`язків службовими особами, відповідальними за обчислення та нарахування пенсії. Таким чином, сам факт того, що внаслідок технічної проблеми програмного забезпечення невірно було застосовано коефіцієнти страхового стажу або розрахунок пенсії було проведено з включенням коефіцієнтів та північних надбавок, не можна вважати рахунковою помилкою, оскільки відсутні докази, на підставі яких можна встановити причину виникнення таких розбіжностей. Пунктом 71 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. За таких обставин, враховуючи те, що на підставі зібраних у справі доказів судом не встановлено факту недобросовісного набуття [PERSON] коштів у розмірі 31761,26 грн., як і не встановлено наявності рахункової помилки, зазначена сума, яка є пенсійною виплатою, поверненню ГУ ПФУ в Запорізькій області не підлягає, тому суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed