Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

В листопаді 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради, про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої вимоги наступним. Сторони 04.06.2005 року уклали шлюб. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Бердянського міськрайонного суд від 25.11.2010 року шлюб між сторонами розірвано, з цього часу сторони мешкають окремо, дитина мешкає з матір'ю. Усі питання щодо виховання сина вирішуються позивачем самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні матері. Позивач неодноразово намагалась звернути увагу відповідача на необхідність спілкування з сином, на що отримувала негативну відповідь з категоричною відмовою. Відповідач лише «на папері» є батьком своєї дитини, він не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, про навчання та підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини як складову виховання. Відповідач зовсім не спілкується з сином, не забезпечує йому доступу до культурних та інших духовних цінностей, не цікавиться успіхами в школі та в гуртках, не сприяє засвоєнню сином загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти, навіть не намагається створити належні матеріально-побутові умови для сина. Відповідно до висновку практичного психолога щодо участі батька у вихованні неповнолітнього сина, дитина не спілкується з батьком через те, що останній не виходить на зв'язок, не вітає його з днем народження та іншими святами, не підтримує у житті та з 2014 року повністю розірвав усі контакти з родиною. Вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав, з урахуванням свідомого нехтування ним своїми обов'язками, буде перш за все відповідати інтересам дитини. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Ухвалою суду від 27.11.2018 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання (а.с.24). Ухвалою суду від 23.01.2019 року справу призначено до судового розгляду (а.с.38). Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] (а.с.14-16) в судовому засіданні позов підтримали посилаючись на обставини викладені в ньому. Додатково позивач суду пояснила, що після розірвання шлюбу 25.11.2010 року вона намагалась відновити родину, налагодити відносини з відповідачем задля сина. З січня 2014 року [PERSON] не спілкується з сином взагалі. Мати відповідача підтримує зв'язок з онуком, телефонує та цікавиться його здоров'ям, навчанням, успіхами, інколи надсилає подарунки. З моменту народження дитини до дворічного віку відповідач був ідеальним батьком, потім почав випивати і поведінка його змінилася, почав проявляти агресію. Після розірвання шлюбу вона з сином переїхали мешкати до її батьків, відповідач знає адресу проте не відвідує сина. [PERSON] про батька згадує негативно, в душі у нього образа, що росте без нього. Просить позов задовольнити. Не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Представник органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради Заколенко Т.А. в судовому засіданні, посилаючись на висновок органу опіки та піклування Бердянської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, позов підтримала. Суду додатково пояснила, що дитина має право висловити свою думку при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав батька. [PERSON] висловився за позбавлення батьківських прав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.23, 27, 33, 33, 40, 41, 48, 49, 50, 63), заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, причини неявки суду не повідомив, відзив не надав. Суд на підставі ст.ст.223, 280-281 ЦПК України, за згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів в заочному порядку. Вислухавши пояснення присутніх осіб, думку дитини, покази свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.ч.1-5 ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язання виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 04.06.2005 року по 06.12.2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.7). Від цього шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується світлокопією свідоцтва про народження (а.с.6). З світлокопій довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб вбачається, що малолітній [PERSON], [INFO] внесений до особової картки Ф16 матері [PERSON], 1987 року народження за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). З висновку практичного психолога після бесіди з дитиною із зазначенням участі батьків у її вихованні, який надано практичним психологом Бердянського закладу загальної середньої освіти №5, вбачається, що дитина відкрита до співпраці з дорослими. [PERSON] на багато запитань особистого характеру відповідав без труднощів. Під час бесіди про батька0 [PERSON] почав замикатися в собі та замислюватися. Розповідати почав важко та неохоче. З батьком [PERSON], хлопець не спілкується, через те, що батько сам не виходить з ним на зв'язок, не вітає його з днем народження, святами та не підтримує у житті. З 2014 року [PERSON] повністю розірвав всі контакти з родиною (а.с.10). Комунальний дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) комбінованого типу №20 «Червоний капелюшок» Бердянської міської ради надав інформацію, згідно якої [PERSON] відвідував вказаний заклад з 2008 року по 2012 рік. Батько [PERSON] участь у вихованні дитини не приймав, а саме: не приводив дитину до дитячого садочка не забирав, не відвідував батьківські збори, оплату за д/с не проводив. За чотири роки відвідування садка батько один раз відвідав новорічний ранок. Участь у вихованні дитини приймають мати [PERSON] та бабуся [PERSON] (а.с.11). З характеристики учня 7-А класу Бердянської ЗОШ І-ІІІ ступенів №5 Бердянської міської ради [PERSON], [INFO] вбачається, що навчанням дитини цікавиться саме мати [PERSON], відповідально ставиться до виховання дитини. Батько [PERSON] за весь період навчання дитини жодного разу не відвідував школу, з класним керівником не спілкувався, не відвідував батьківських зборів. Всі питання, пов'язані з навчанням дитини, класний керівник вирішувала з матір'ю (а.с.12). Свідок [PERSON], мати позивача, в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] був бажаною дитиною, відповідач дуже радів його народженню. Півтора року вони жили добре, відповідач піклувався про дружину та сина, був дуже уважним. Потім поступово перестав звертати увагу на сина. Постійної роботи не мав, перебивався випадковими заробітками, почав вживати алкоголь. Дитині було десь два роки коли батько почав проявляти агресію. В такі моменти вона забирала хлопчика до себе, щоб він цього не бачив. Коли [PERSON] відвідував дитячий садочок відповідач лише 2-3 рази відвідав навчальний заклад. Востаннє бачила відповідача 05.04.2014 року коли він прийшов просити пробачення у позивача за зламаний ніс, він на новорічні свята влаштував сварку та побив її. Після цих подій позивач з дитиною переїхала жити до неї. З того часу відповідач більше не з'являвся, сином не цікавиться. Вона особисто дзвонила йому, проте він змінив номер телефону. Мати відповідача дзвонить [PERSON], спілкується з ним, проявляє увагу. Свідок [PERSON], хрещена дитини, суду показала, що відповідач декілька років взагалі не спілкується з [PERSON]. Не дзвонить, на день народження не вітає. Раніше часто спілкувалися, ходили один до одного в гості. Він любив [PERSON], приділяв йому багато уваги. Потім відповідач почав зловживати спиртними напоями тому почали рідше зустрічатися. Коли [PERSON] було десь 6 років його батьки почали мешкати окремо, [PERSON] мешкав з матір'ю. Відповідач не заперечував проти цього. Позивач йому не перешкоджала у спілкуванні з дитиною, він перестав цікавитись сином. Востаннє бачила відповідача приблизно шість років тому на вулиці. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України, батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову частину виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти, хоча мають реальну можливість для цього. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності; 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до роз'яснень, наданих у п.п.15,16,18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Згідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст.7, 141 СК України, випливає, що при вирішенні спору щодо позбавлення батьків батьківських прав, суд має враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом тільки в інтересах дитини. Суд також приймає до уваги прецедентну практику Європейського суду з прав людини. Так, у справі Хант проти України (рішення від 7 грудня 2006 року) суд зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90)0, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78)". У цьому рішенні також зазначено, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Орган опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради надав суду висновок №01-0805/47-1 від 22.03.2019 року. Вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.52-54). Згідно ч.7 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Стаття 171 СК України передбачає право дитини на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Орган опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради надав суду світлокопію довідки про результати бесіди, проведеної з дитиною [PERSON], [INFO] 27.02.2019 року (а.с.55). Хлопець пояснив, що пам'ятає як батько прийшов до дитячого садочка на свято та ще декілька разів забирав його додому. Одного разу ходили в місто на атракціони з мамою і татом. Про батька конкретно сказати щось позитивне не може, оскільки сім років його не бачив. Батько не проявляє до нього зацікавленість та турботу. Не дзвонить, не поздоровляє з днем народження зі святами. [PERSON] вважає, що батьків позбавляють батьківських прав за неприйняття участі у вихованні дитини. Його батько повністю усунувся від його виховання. Підтримує заяву мами про позбавлення батька батьківських прав. В судовому засіданні [PERSON] дав пояснення аналогічні викладеним у вищевказаній довідці. Висловив свою думку про доцільність позбавлення батька [PERSON] батьківських прав. Отже судом встановлено, що відповідач ніякої участі у вихованні сина не приймає, не займається його вихованням, не цікавиться станом його здоров'я, умовами життя, не піклується про фізичний, духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не забезпечує сина необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не надає доступ до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини. Зважаючи на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі, а тому є всі правові підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки він свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.

Outcome: approved