Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

ПАТ КБ ПРИВАТБАНК звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за кредитним договором б/н в сумі 47109,15 грн. та судовий збір в розмірі 1600, 00 грн. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 17.02.2011 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Привал надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими ПАТ КБ ПРИВАТБАНК Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач за вказаним кредитним договором свої зобов'язання належним чином не виконує, своєчасно не вносить кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, у зв'язку з чим станом на 31.08.2017 року має заборгованість 47109,15 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості яка складається з наступного: - 3265,16 грн. - заборгованість за кредитом; - 37722,51 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3402,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; А також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. штраф ( фіксована частина); - 2219,48 грн. штраф ( процентна складова). Відповідач на позов подала відзив, в якому вказала, що даний позов вона повністю не визнає, вважає, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» пропустив строк позовної давності, останній платіж на його виконання вона сплатила 11.07.2014 року, з позовною заявою про стягнення з неї заборгованості ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду 03.11.2017 року, тобто був пропущений строк позовної давності для предявлення позовної заяви про стягнення боргу по тілу кредиту та заборгованості по відсоткам за його користування. Представник позивача Гаренко Н.В. надала до суду відповідь на відзив, з якої витікає, що платіжна картка спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законом порядку пластикової або іншого виду картки, яка використовується для ініціалізації переводу коштів з рахунку клієнта… тощо. Згідно Умов обслуговування банк відкриває Клієнту Картрахунок, видає Клієнту картки, їх вид та строк дії визначено в Заяві та в памятці клієнта. Тобто необхідно розрізняти поняття даних кредитно-правових відносин, які поєднані в одне ціле Кредитний договір. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Так, кредитний договір чинний, а заперечення відповідача нічим не обґрунтовані. Крім того відповідно до п. 1.1.7.31 Договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років, що не суперечить нормам закону, адже згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність , встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Сторони в судове засідання не зявилися. Представник позивача, який діє на підставі довіреності надав до суду заяву, в якій позов підтримав і просив розглянути справу у його відсутність. Від відповідача до суду надійшла заява згідно якої вона просила справу розглянути у її відсутність, у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу. Вивчивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 17.02.2011 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до ч.1ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В даному випадку при укладенні договору сторони керувались саме ч. 1ст. 634 ЦК України. Згідно п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, підписання вказаного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідач зобов'язалась погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг); у разі невиконання зобов'язань за договором - на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку (п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг). Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту (п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг). Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5% від суми позову. Відповідач за вказаним кредитним договором свої зобов'язання належним чином не виконує, своєчасно не вносить кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, у зв'язку з чим станом на 31.08.2017 року має заборгованість 47109,15 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості яка складається з наступного: - 3265,16 грн. - заборгованість за кредитом; - 37722,51 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3402,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; А також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. штраф ( фіксована частина); - 2219,48 грн. штраф ( процентна складова). Викладені обставини підтверджуються матеріалами справи, зокрема розрахунком заборгованості за договором № б/н від 17.02.2011 року, заявою, умовами та правилами надання банківських послуг, та іншими матеріалами справи (а.с. 4-31). Однак, відповідач [PERSON] у своєму відзиві та поясненнях просить відмовити в задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості, у звязку з пропуском Банком на момент звернення до суду трирічного строку позовної давності. Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з правових позицій, викладених в Постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року по справі №614цс14, яка була ухвалена за наслідками перегляду цивільної справи за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Аналогічні правові позиції викладені і в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі № 181/467/17, стороною в якій було ПАТ КБ «Приватбанк». Зокрема, у вказаному судовому рішенні зазначено, що висновок судів попередніх інстанцій про початок перебігу позовної давності з моменту внесення позичальником останнього платежу на погашення кредитної заборгованості є помилковим. Згідно з Умовами та правилами, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки, а не закінченням строку дії договору. Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104 цс16. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Що ж стосується доводів позивача щодо застосування збільшеного строку позовної давності, що дорівнює 50 рокам, положення про застосування якого міститься в п. 1.1.7.31. «Умов та правил надання банківських послуг», то колегія суддів вважає їх необґрунтованими. Оцінюючи положення п. 1.1.7.31. «Умов та правил надання банківських послуг», відповідно до якого строк позовної давності стосовно вимог банку щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів та витрат банку, становить 50 років, колегія суддів керується наступним. Зважаючи на той факт, що п. 1.1.7.31 «Умов та правил надання банківських послуг» не містять підпису відповідача, а в анкеті-заяві про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», що підписана відповідачем, не міститься домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності до 50 років, колегія суддів дійшла висновку, що сторонами не досягнуто згоди щодо збільшення строку позовної давності, зважаючи на що підлягає застосуванню загальний строк позовної давності. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1926цс15. За таких обставин, враховуючи наведені вище правові позиції та висновки Верховного Суду України, Верховного Суду, початок перебігу трирічного строку позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі почався 01 лютого 2014 року, а щодо періодичних платежів з моменту несплати чергового платежу, зокрема щодо погашення процентів та сплати пені. З позовної заяви, вбачається, що позов було подано 03.11.2017 року (а.с. 2). Навіть зважаючи на те, що відповідачкою сплачено останній платіж 11.07.2014 року, проте вона це заперечувала, то строк позовної давності закінчився 11.07.2017 року Зважаючи на зазначене, до суду з даним позовом позивач звернувся 03.11.2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності, який дорівнює трьом рокам, оскільки строк дії кредитної картки був встановлений до 11.07.2017 року, зважаючи на що, загальний строк позовної давності сплинув 11.07.2017 року. Таким чином, аналізуючи вище викладене та те, що відповідач [PERSON] просила застосувати строк позовної давності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід відмовити у зв'язку із пропуском строку позовної давності. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено 1762, 00 грн. судового збору (а.с. 1). У зв'язку із відмовою у задоволенні позову суд відповідно до ст. 141 ЦПК України відмовляє у стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed