Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі, посилаючись на те, що він працював на посаді головного бухгалтера Торговицької сільської ради з 13.12.2012 року. За весь період своєї трудової діяльності жодного разу не притягувався до дисциплінарної відповідальності. Розпорядженням голови Торговицької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області № 4 від 08.04.2016 року його було звільнено на підставі ст. 8 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» та п. 2. 5 Загальних правил поведінки державного службовця. Вказане звільнення його з посади головного бухгалтера вважав незаконним та безпідставним з огляду на наступне. В розпорядженні сільського голови № 4 від 08.04.2016 року не зазначено порушення, яке він допустив і за яке його звільнено, не вказані статті Кодексу законів про працю України, на підставі якої він звільнений, а є лише загальні посилання на ст. 8 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» та п. 2. 5 Загальних правил поведінки державного службовця. Враховуючи ті підстави, з яких винесено розпорядження про звільнення його з роботи, вважає, що вони не можуть бути підставами для звільнення, оскільки вказаних в них порушень в частині недотримання ним 16.12.2015 року правил етичної поведінки державного службовця на засіданні Центру надання в районі допомоги учасникам антитерористичної операції він не допускав, що підтверджується відповідним протоколом № 4 від 16.12.2015 року. Просив визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Торговицької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області № 4 від 08.04.2016 року; поновити його на посаді головного бухгалтера Торговицької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області, стягнути з Торговицької сільської ради на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення і до дня поновлення на роботі. Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Відмовився отримувати трудову книжку в судовому засіданні. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, вважала, що підстав для задоволення позову не має. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є депутатом Торговицької сільської ради. З позивачем та відповідачем у неї трудові стосунки. 16 грудня 2015 року в Торговицькій сільській раді проводилася нарада, на якій розглядалися питання про звернення учасників АТО про пільги для їхніх дітей в дитячому садочку. Для цього викликали голову сільської ради та головного бухгалтера. В процесі обговорення позивач дозволив собі висловлювання по відношенню до учасників АТО, які державний службовець не може собі дозволяти в присутності різних державних підрозділів та державних службовців. Наприклад на питання: «Як інформують учасників АТО про їхні права?», він відповів: «а чому я їх повинен інформувати, їм потрібно нехай взнають». На питання: «Чи можуть вони зробити запит на військкомат, щоб допомогти дружинам учасників АТО?», він відповів: «а хто вони такі, щоб я їм довідки давав і взагалі їх влада посилала, нехай до влади і йдуть». На її зауваження, позивач не відреагував, а навпаки подав заяву на регламентну комісію про те, щоб вона вибачилася перед ним публічно. Після цієї заяви спілка учасників АТО та спілка депутатів подали зустрічні заяви про звільнення даного державного службовця, оскільки останній своїми висловлюваннями підриває довіру до держави. Голова сільської ради був вимушений звільнити з посади позивача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що розпорядження винесено 08 квітня 2016 року. Голова Торговицької сільської ради надав йому вказівку ознайомити позивача із розпорядженням. Коли він зателефонував до позивача та представився, той відмовився з ним зустрітися і взагалі розмовляти та повідомив, що всі питання будуть вирішувати тільки в судовому порядку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що 16 грудня 2015 року брав участь у координаційній нараді з приводу учасників АТО. На нараді були присутні позивач, [PERSON] та керівники всіх структур. При вирішенні різних питань вони надають розяснювальну роботу. До сільської ради звернулася жінка з питанням про звільнення від оплати харчування дітей в дитячому садочку, оскільки її чоловік є учасником АТО. Після чого відбулася перепалка між позивачем та [PERSON] Позивач сказав, що він нікого не посилав в АТО і ніяких довідок давати і шукати не буде. Після цього вирішили вирішувати питання про те чи можна надавати допомогу в області, оскільки учасник АТО проживає з жінкою в цивільному шлюбі, а діти не його. Через деякий час він дізнався, що на регламентну комісію подано заяву на [PERSON], що вона неправдиво сказала на сесії ті слова, які позивач говорив на сесії 16 грудня 2016 року. Після чого зібралися всі на регламентну комісію в Торговицькій сільській раді, де знову почалася перепалка. Позивач спочатку відмовлявся зізнатися тому, що саме він говорив, але потім зізнався і відразу запитав за подану ним заяву. Після чого з громадської організації були надані заяви про те, що позивач не відповідає державній службі та не може займати посаду, крім того обманом звинувачує іншу особу. Після цього позивач зобовязався звільнитися за власним бажанням, а через два тижні піти і відслужити в зоні АТО, але своїх обіцянок не виконав. Про цю ситуацію доповіли голові Торговицької сільської ради після того, як позивач подав заяву на [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов не обґрунтований і не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Ч. 1 ст. 6 Конвенції\~про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 232 КЗпП України визначено, що безпосередньому розглядові в судах підлягають розгляду трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у\~частині третій статті 221\~і\~статті 222\~цього Кодексу. Позивач звернувся до суду в межах строку визначеного ч. 1 ст. 233 КЗпП України. В ході розгляду справи встановлено, що розпорядженням голови Торговицької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області від 13.12.2013 року позивача було призначено на посаду головного бухгалтера зазначеної сільської ради. 16.12.2015 року відбулось засідання центру надання в районі допомоги учасникам антитерористичної операції, в ході якого розглядались питання щодо сприяння надання допомоги учасникам антитерористичної операції. На підставі розпоряджень № 4, 4-1 Торговицького сільського голови від 08.04.2016 року позивача було звільнено з посади головного бухгалтера на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Підставою для винесення розпорядження стали заяви голови ГО «Спілка учасників АТО Новоархангельського району" від 17.03.2016 року; в. о. керівника Новоархангельського РО ВО «Свобода» від 25.03.2016 року; голови депутатської групи «Закон і правопорядок» Торговицької сільської ради, в яких наголошувалось на тому, що позивач некоректно висловлювався в адресу учасників антитерористичної операції на засіданні центру 16.12.2015 року. Ч. 1 ст. 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Порушенням трудової дисципліни на думку суду є невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обовязків. Дисциплінарне стягнення накладено в межах строків визначених ст. 148 КЗпП України. Дисциплінарне стягнення - це передбачений в нормативно-правовому акті захід примусового впливу, що застосовується органом, якому надано право прийняття на роботу працівника відповідно до його компетенції за вчинений дисциплінарний проступок. Згідно частин 1 та 2 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. В поясненні датованому 21.03.2016 року та адресованому голові Торговицької сільської ради Новоархангельського району позивач наголошує на тому, що під час розгляду питання звільнення від батьківської плати дітей учасників АТО між ним та [PERSON] виникла дискусія, де остання сказала, що: «сільська рада повинна збирати довідки мобілізованих, оскільки Ви їх туди посилали», на що він відповів: «що він їх туди не посилав і звідки, працівникам сільської ради знати хто мобілізований з села». Вищевказане прозвучало не в адресу учасників АТО і тим більше не з метою образити їх почуттів і гідності. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України крім підстав, передбачених\~статтею 40\~КЗпП України, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку: одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами. Дана норма матеріального права передбачає додаткові підстави для розірвання трудового договору, що можуть застосовуватись до окремих категорій працівників за певних умов. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП за одноразове грубе порушення трудових обов'язків трудовий договір може бути розірвано лише з керівником підприємства, установи, організації (філії, представництва, відділення, іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також із службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів контролю за цінами. Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду. В ст. 8 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» основними обов'язками посадових осіб місцевого самоврядування є: додержання Конституції і законів України, інших нормативно-правових актів, актів органів місцевого самоврядування; забезпечення відповідно до їх повноважень ефективної діяльності органів місцевого самоврядування; додержання прав та свобод людини і громадянина; збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків, а також іншої інформації, яка згідно із законом не підлягає розголошенню; постійне вдосконалення організації своєї роботи, підвищення професійної кваліфікації; сумлінне ставлення до виконання службових обов'язків, ініціативність і творчість у роботі; шанобливе ставлення до громадян та їх звернень до органів місцевого самоврядування, турбота про високий рівень культури, спілкування і поведінки, авторитет органів та посадових осіб місцевого самоврядування; недопущення дій чи бездіяльності, які можуть зашкодити інтересам місцевого самоврядування та держави. В даному нормативно-правовому акті законодавцем закріплено моральні та етичні якості працівника, які він повинен проявляти при спілкуванні з суспільством та з визначенням засад служіння громадянам України, гуманізму, соціальної справедливості пріоритету прав та свобод людини і громадянина, рівних можливостей доступу громадян до служби в органах місцевого самоврядування з урахуванням їх ділових якостей та професійної підготовки, професіоналізму, компетентності, ініціативності, чесності, відданості справі. Згідно до розділу 2 Правил етичної поведінки державних службовців затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2016 року № 65 державні службовці у своїй діяльності керуються принципами етики державної служби, що ґрунтуються на положеннях\~Конституції України, законодавства про державну службу та запобігання корупції, а саме: 1) служіння державі і суспільству; 2) гідної поведінки; 3) доброчесності; 4) лояльності; 5) політичної нейтральності; 6) прозорості і підзвітності; 7) сумлінності. Сумлінність передбачає: 1) добросовісне, чесне та професійне виконання державним службовцем своїх обовязків, виявлення ініціативи і творчих здібностей; 2) постійне підвищення рівня своєї професійної компетентності та удосконалення організації службової діяльності; 3) недопущення ухилення від прийняття рішень та відповідальність за свої дії та рішення. Відповідно до п. 2.5 розділу 2 загальних правил поведінки державного службовця зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 11.11.2010 року за № 1089/18384 державний службовець має з належною повагою ставитись до прав, обов'язків та законних інтересів громадян, їх об'єднань, а також юридичних осіб, додержуватися загальновизнаних етичних норм поведінки, культури спілкування (уникати нецензурної лексики, не допускати використання підвищеної інтонації під час спілкування), не повинен проявляти свавілля або байдужість до їхніх правомірних дій та вимог, допускати прояви бюрократизму, відомчості та місництва, нестриманість у висловлюваннях та не вчиняти дій, що дискредитують орган державної влади або ганьблять репутацію державного службовця. Позивач обіймаючи посаду головного бухгалтера будучи посадовою особою органів місцевого самоврядування, на якого покладено обовязки: особлива ввічливість, тактовність та витримка (відповідно до посадової інструкції) під час проведення засідання центру надання в районі допомоги учасникам антитерористичної операції дозволив собі висловлення, які підривають авторитет та престиж державної влади, створюють умови напруження в громаді, що виразилось у зневажливому та ганебному ставленні до учасників антитерористичної операції в Україні, які на даний час боронять кордони нашої держави України від зовнішнього агресора. На переконання суду посадові особи органів держави повинні бути ввічливими з учасниками антитерористичної операції, відноситись до них з повагою та порозуміння, створювати їм належні умови, завжди допомагати у вирішенні виниклих питань, своїми діями вказувати на те, що держава піклується про них. Питання визволення територій України на думку суду є на даний час пріоритетним напрямком держави і неодноразово висвітлювалось в засобах масової інформації Президентом України, Премєр-міністром України, Головою Верховної Ради України та іншими високопосадовцями. Підсумовуючи викладене, суд вбачає, що позивач своїм висловленням на засіданні центру в адресу учасників антитерористичної операції вчинив грубе порушення трудових обовязків. З огляду на викладене суд вважає, що Торговицький сільський голова при звільненні позивача діяв в межах та у спосіб визначений законом. Судові витрати по справі відповідно до ст. 88 ЦПК України суд відносить за рахунок держави На підставі наведеного та

Outcome: dismissed