Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

Заявниця звернулась до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В обґрунтування своїх вимог посилається на наступні обставини. Згідно свідоцтва про право власності на майно серії [NUMBER] від 04 серпня 2008 року, Ѕ частина квартири [ADDRESS] належить їй на праві спільної часткової власності та Ѕ частини квартири - матері [PERSON] . Вищезазначене свідоцтво було видано 04.08.2008 року комітетом по управлінню комунального майна Нікопольської міської ради, згідно розпорядження № 16045-5 від 02.07.2008 року, зареєстрованого в книзі КП «Нікопольське МБТІ» № 62 (номер запису 16046-5). 02.10.2020 року вона звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області з метою проведення державної реєстрації права власності Ѕ частини квартири [ADDRESS] . Однак, державним реєстратором прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області їй було відмовлено у державній реєстрації права власності з тієї причини, що у свідоцтві про право власності на житло невірно зазначено її прізвище. Так, у свідоцтві про право власності на нерухоме майно вказано, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить одному із співвласників - [PERSON] . На час оформлення зазначеного Свідоцтва про право власності на житло від 04.08.2008 року на правильність написання прізвища ніхто уваги не звернув. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого міським відділом РАЦС по м.Нікополю реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області 26 грудня 2013 року, її прізвище зазначено як « [PERSON] ». Згідно паспорту громадянина України, серії [NUMBER] , виданого Нікопольським РВ ГУ ДМС України у Дніпропетровській області 23 жовтня 2008 року, її ім`я зазначено як « [PERSON] ». Також, згідно свідоцтва про укладання шлюбу серії № [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області від 04.03.2014 року, її прізвище зазначено як « [PERSON] ». Вважає, що помилка в написанні її анкетних даних у свідоцтві про право власності на житло сталася при перекладі її імені з російської мови на українську. Зазначені розбіжності в написанні її імені в документах позбавляють її можливості провести державну реєстрацію свого права власності. Встановити факт належності документу можливо тільки в суді, тому вона вимушена звернутися до суду з цією заявою. Заявниця в судове засідання не прибула, подала до суду заяву про розгляд справи за своєї відсутності, вимоги заяви підтримала (а.с.19). Представник заінтересованої особи до суду також не прибула, надала заяву про розгляд справи у свою відсутність. При постановленні рішення покладалась на розсуду суду (а.с.22). Заінтересована особа до суду також не прийшла, надала заяву про розгляд справи у свою відсутність, проти позовних вимог не заперечувала (а.с.20). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року зі змінами, можуть встановлюватися факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Як встановлено в судовому засіданні, згідно свідоцтва про право власності на майно серії [NUMBER] від 04.08.2008 року, Ѕ частина квартири [ADDRESS] належить позивачці на праві спільної часткової власності та Ѕ частини квартири - [PERSON] (а.с.4-5). Вищезазначене свідоцтво було видано 04.08.2008 року комітетом по управлінню комунального майна Нікопольської міської ради, згідно розпорядження № 16045-5 від 02.07.2008 року, зареєстрованого в книзі КП «Нікопольське МБТІ» № 62 (номер запису 16046-5). 02.10.2020 року заявниця звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області з метою проведення державної реєстрації права власності Ѕ частини квартири [ADDRESS] . Однак, державним реєстратором прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області їй було відмовлено у державній реєстрації права власності з тієї причини, що у свідоцтві про право власності на житло невірно зазначено її прізвище (а.с.7). Так, у свідоцтві про право власності на нерухоме майно вказано, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить одному із співвласників - [PERSON] . На час оформлення зазначеного Свідоцтва про право власності на житло від 04.08.2008 року на правильність написання прізвища ніхто уваги не звернув. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого міським відділом РАЦС по м.Нікополю реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області 26.12.2013 року, прізвище заявниці по справі зазначено як « [PERSON] » (а.с.6). Також, згідно свідоцтва про укладання шлюбу серії № [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області від 04.03.2014 року, її прізвище зазначено як « [PERSON] ». Заявниця вважає, що помилка в написанні її анкетних даних у свідоцтві про право власності на житло сталася при перекладі її прізвища з російської мови на українську. Зазначені розбіжності в написанні її прізвища в документах позбавляють її можливості провести державну реєстрацію свого права власності. За таких обставин суд вважає за можливе вимоги заявниці задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved