Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

До суду 04.10.2018 року звернулась [PERSON] з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої доньки [PERSON] та зміну розміру аліментів які стягуються із з [PERSON] на утримання доньки до розміру не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є рідним батьком малолітньої доньки [PERSON], яка народилась під час перебування сторін у шлюбі , після розірвання шлюбу у 2013 році ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно фізичного,духовного та морального розвитку малолітньої, не проявляє до неї турботи та уваги, не цікавиться справами дитини та станом її здоров'я, має велику заборгованість по сплаті аліментів та перешкоджає активному соціальному життю доньки заперечуючи проти її виїздів за кордон для участі у міжнародних конкурсах. У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Допитана у судовому засіданні малолітня [PERSON], в інтересах якої діє позивач, підтвердила про відсутність будь яких спроб спілкування з нею з боку батька, якого вона в останнє бачила у трьохрічному віку. Відповідач заперечував проти задоволення позову, вважаючи, що питання позбавлення його батьківських прав виникло лише у зв'язку із його незгодою із наданням дозволу на виїзд дитини за кордон, він намагався спілкуватись із дитиною по телефону, але колишня дружина ( позивач) не передавала трубку доньки, до будь яких установ стосовно перешкод у спілкуванні він не звертався у зв'язку із небажанням «скандалу», аліменти сплачує наскільки дозволяє матеріальний стан. Представник органу опіки та піклування у судовому засіданні підтримала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітньої [PERSON] від 12.10.2018 року з урахуванням ухилення [PERSON] від виконання будь яких батьківських обов'язків. Як встановлено у судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого 17.04.2009 народилась [PERSON] ( свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 28.04.2009 року видане Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції - а/с 9). З 2012 року відповідач залишив дружину і доньку, та створив нову сім'ю Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26.09.2013 року, по справі №520/8484/13ц, шлюб між сторонами було розірвано. Дані обставини визнаються сторонами, і відповідно до ч.1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу ( ЦПК) України, не підлягають додатковому доказуванню. З 2012 року [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно фізичного, духовного і морального розвитку дитини, не проявляє до неї турботи та уваги, не спілкується, до учбових закладів та де навчається дитина та до позашкільних закладів, в яких дитини займається творчістю жодного разу не звертався, не цікавлячись розвитком та інтересами дитини. Дані обставини встановлені судом згідно висновку органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради №1712/01-11 від 12.10.2018 року, довідкою від 04.07.2018 року №187, виданою адміністрацією Одеської загальноосвітньої школи №80 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради в якою навчається дитина, повідомленням адміністрації Комунального позашкільного навчального закладу « Одеській центр дитячої та юнацької творчості « Еврика» від 06.09.2018 року за №117 де у вокальному гуртку « Фєєрія звуку» займалась дитина( а/с 30). Також у відповідності до інформаційної довідки від 07.08.2018 року №01-03/427, виданої адміністрацією Комунальної установи « Дитяча міська поліклініка №:» Департаменту охорони здоров'я Одеської міської ради, з'ясовано, що [PERSON] перебуває на обліку в означеному медичному закладі з народження та при проведенні профілактичних оглядів в приміщенні поліклініці та відвідуванні малолітньої вдома з дитиною завжди була мати. Згідно рішення Київського районного суду м. Одеси від 06.09.2012 року по справі № 1512/10176/2012 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у твердій грошової сумі в розмірі 700,00 грн. щомісячно, починаючи з 24.07.2012 року. Відповідно до розрахунку заборгованості від 26.02.2018 року №1307 виданої Тарутинським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області станом на 25.02.2018 року заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON] складає 31 150,65 грн.: з нарахованих 47 080,65 грн. сплачено 15 930,07 грн. ( а/с 14). У судовому засіданні не були доведені належними та допустимими доказами ствердження відповідача про намір спілкування із донькою. Так на питання головуючого [PERSON]. підтвердив, що ані до школи ані до позашкільного закладу він не приходив та розвитком і інтересами доньки не цікавився. Щодо небажання «скандалу» з боку матері дитини, жодних доказів будь-яких конфліктних ситуацій, пов'язаних із намаганням відвідати доньку, звернення до правоохоронних органів, суду або органу опіки та піклування у зв'язку із перешкодами у спілкуванні до суду не надано. Фактично позиція відповідача пов'язана із розміром аліментів та використання права надання згоди на виїзд дитини за кордон як можливість тиску на матір дитини. Суд при розгляді цивільних справ керується принципом верховенства прав , розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч. 1,2,4 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу ( УПК) України ). Право на повагу до сімейного життя охороняється Конституцією України ( ч.1 ст.32) а також ч.1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Частиною другою статті 8 Конвенції визначено, що органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб". Сімейний кодекс ( СК) України регулює сімейні особисті немайнові і майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання ( ч.1 ст. 2 СК України). Частинами першою та другою статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою та розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу ( якою врегульовано питання примусового виконання рішення суду) . Обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені у статті 150 СУ Країни. Частинами першою-третьою вказаної статті встановлені зобов'язання батьків виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право на батьківство визначено у ч.1 ст. 50 СК України. Статтею 155 СК України визначає здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов'язків. Так здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. 2. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. 3. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. 4. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 166 СК України визначені наслідки позбавлення батьківських прав, та у відповідності до положень ч.2,3 даної статті встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини та при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суду одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. При визначенні розміру аліментів на одну дитини, у відповідності до ч.2 ст. 182 СК України, су враховує встановлений мінімальний розмір аліментів, який не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином при розгляді питання про позбавлення батьківських прав, як факт втручання у сімейне життя особи, яке має право на батьківство, судом повинно бути враховані інтереси дитини, законність такого втручання, наявність чіткої мети такого втручання а також необхідність відповідного втручання у демократичному суспільстві. Судом встановлено, що дійсно відповідач не виконує належним чином батьківські обов'язки : доведено у судовому засіданні відсутність намагання у батька у спілкування із донькою, він взагалі не приймає участь у вихованні дитини, піклуванні щодо її здоров'я і розвитку. Таким чином встановлено наявність законних підстав для позбавлення батьківських прав особу яка не виконує свого батьківського обов'язку. Що стосується мети позбавлення батьківських прав, суд враховується наявні перешкоди з боку батька у здійсненні фізичного та духовного розвитку дитини, яки пов'язані із необхідністю для участі у міжнародних конкурсах виїзду дитини за кордон лише за згодою батьків, та наявність заборон з боку батька у наданні таких згод. Суд розуміє, що надання таких згод є правом батька, однак у сукупності із іншою бездіяльністю батька у житті та розвитку дитини, вважає використання такого права лише із негативним результатом як проява тиску на матір дитини для розгляду інших питань ( зокрема із аліментами) та використання такого права всупереч інтересам дитини, що є неприпустимим. У вирішенні питання щодо достатності та співмірності такого втручання судом приймається до уваги, що у судовому засіданні встановлено відсутність будь-якого духовного зв'язку між дитиною та батьком, якого вона фактично не знає, та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Таким чином суд вважає встановленим у судовому засіданні наявність законних підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], наявність доведеної мети позбавлення батьківських прав та співмірність між бездіяльністю відповідача щодо виконання своїх батьківських обов'язків, зловживання з його боку своїми правами що суперечить інтересам дитини, та втручанням у право [PERSON] на батьківство. Дані обставини у своєї сукупності надають суду право на задоволення позову щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки. При розгляді питання про зміну розміру аліментів, яки потребують стягненню із [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки, суд враховує встановлений державною мінімальний розмір такого утримання у вигляді 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а тому позовні вимоги стосовно зміну розміру аліментів також підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем у випадку задоволення позову підлягають стягненню із відповідача, а розмір судового збору, від сплати якого звільнений позивач, підлягає стягненню з відповідача у дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved