Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-14 00:00:00

До суду з позовом звернулась [PERSON], яка вказала, що батько позивачки помер [INFO] - раніше своїх батьків, та позивач спадкує після смерті бабусі та дідуся квартиру [ADDRESS]. Але у 2014 році позивачу стало відомо, що квартиру було оформлено на племінника бабусі - відповідача по справі, на підставі договору про довічне утримання. В обґрунтування позову позивач посилалась на те, що станом на момент смерті дідуся та в період відкриття та оформлення спадщини була неповнолітньою, не була обізнана про наміри бабусі щодо успадкування частки померлого дідуся, позивачу не було відомо про наявність свідоцтва та вона не була учасником нотаріальних дій щодо його видачі. Позивач стверджує, що всупереч вимог закону було оформлено спадщину у вигляді ? частини спірної квартири на [PERSON]; а оскільки [PERSON] уклала на всю вказану квартиру договір довічного утримання з відповідачем, а мала право укладати лише на ? її частини, тому позивач просила: - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом серії [NUMBER] від 24.10.2002р., видане на ім'я [PERSON] восьмою Одеською державною нотаріальною конторою на ? частину квартири [ADDRESS], яке зареєстровано в реєстрі за № 2-0725; визнати недійсним договір довічного утримання від 02.03.2004р., укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого восьмою Одеською державною нотаріальною конторою, реєстровий № 1-660 - квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Відповідач та його представник проти задоволення заявлених позовних вимог заперечували, вказавши, що позивач спадщину не прийняла, вимоги позову на законі не ґрунтуються. Четверта Одеська державна нотаріальна контора звернулась до суду з заявою про розгляд справи у відсутність їх представника та вказала, що позивач або її законний представник не вчинили жодних дій щодо прийняття спадщини, а посилання на те, що неповнолітня мала право безумовного та безстрокового вступу у спадщину не відповідає вимогам закону, а тому вважала позов необґрунтованим. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши надані докази та вивчивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло кв. [ADDRESS] належала [PERSON] й [PERSON] в рівних частках (а.с. 42). [PERSON], який згідно наданої позивачем копії свідоцтва про народження був сином [PERSON] й [PERSON] (а.с. 15) помер [INFO] (а.с. 10). Згідно наданої копії свідоцтва про народження [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 14), яка згодом одружилась та змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 13). [PERSON] помер [INFO]. (а.с. 9). Як вбачається з копії спадкової справи після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після його смерті звернулась його дружина [PERSON] та 24.10.2002р. отримала свідоцтво про право на спадщину за законом зокрема на ? частин кв. [ADDRESS], серії [NUMBER], реєстровий № 2-0725 (а.с. 38-49). 02.03.2004р. восьмою Одеською державною нотаріальною конторою посвідчено договір довічного утримання, за умов якого [PERSON] передала у власність відповідачу кв. [ADDRESS], а [PERSON] зобов'язався довічно утримувати [PERSON] (а.с. 77, 78). Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 15.10.2013р. [PERSON] визнано недієздатною за заявою [PERSON] (а.с. 75); рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 20.01.2014р. за поданням органу опіки та піклування [PERSON] встановлено опікуном [PERSON] (а.с. 76). [PERSON] померла [INFO]. (а.с. 8). Відповідач здійснив поховання [PERSON] (а.с. 79, 80). З 1 січня 2004 року набрав чинності Цивільний Кодекс України, проте згідно прикінцевим і перехідним його положенням і у зв'язку з тим, що правовідносини між сторонами виникли до вказаної дати з приводу спадкування після смерті [PERSON], який помер [INFO]., до них застосовуються правила Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року, відповідно до статей 524-526 якого спадкоємство здійснюється згідно із законом у разі відсутності заповіту. Час відкриття спадку - день смерті спадкодавця, по останньому відомому постійному місцю його проживання. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги відповідно до положень ч.1 ст. 529 ЦК України є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю - ч.2 цієї статті. Як убачається з положень ст. 548 ЦК України для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; та (або) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини - ч.ч.1, 2 ст. 549 ЦК України. Згідно положень ст. 560 ЦК України спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Судова колегія в цивільних справах Верховного Суду України в правових позиціях від 01.12.1997р. в цивільних справах Верховного Суду України в зв'язку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах у 1996 році в п. 64 зазначає, що розглядаючи позови спадкоємців про визнання за ними права на частку спадкового майна, а свідоцтва про право на спадщину - недійсним щодо цієї частки суд має враховувати дотримання позивачем, як передбаченого ст. 549 ЦК України шестимісячного строку на прийняття спадщини, так і встановленого ст. 71 цього Кодексу загального строку позовної давності для звернення з вимогами про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Якщо пропущений шестимісячний строк не буде продовжений, посилання на пропуск строку, встановленого ст. 71 ЦК України в редакції від 18.07.1963р. не потрібне, оскільки для вирішення безпідставних вимог строку давності не встановлено. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові від 24.06.1983р. «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» в п. 4 визначає, що передбачений ст. 549 ЦК шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Оскільки при продовженні зазначеного строку суд одночасно вирішує питання про визнання за позивачем права на належне йому майно, що збереглося в натурі, або на грошові суми, коли воно реалізоване, заява у таких випадках є позовом майнового характеру Разом з тим, як роз'яснює пленум ВСУ в абз.3 п.11 своєї постанови від 18.12.2009р. за N 14 „Про судове рішення у цивільній справі" встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Позивач звернулась до суду з заявою про оспорювання свідоцтва, виданого 24.10.2002р. Відповідно до ст. 71 ЦК України в редакції 1963 року загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Згідно положень ст.76 ЦК України в редакції 1963 року перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Але, як встановлено судом та не заперечувалось представником позивача, а ні [PERSON], а ні її законний представник з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк не звертались, дій, що свідчать про прийняття спадщини, позивач не вчиняла, з позовними вимогами про визнання за нею права власності до суду взагалі не зверталась, тому суд вважає, що позивач спадщину не прийняла а тому її права видачею свідоцтва про право власності на майно на ім'я [PERSON] та подальшим відчуженням спірного майна не порушені, у зв'язку з чим в позові має бути відмовлено в повному обсязі. Судом не приймаються до уваги посилання представника позивача на те, що неповнолітня особа приймає спадщину автоматично як такі, що не ґрунтуються на законі, який регулює спірні правовідносини. Також не підлягають задоволенню як похідні вимоги про визнання недійсним договору довічного утримання. Таким чином, позивач пропустив строк звернення до суду, який відповідно до положень ЦК України в редакції 1963 року застосовується судом незалежно від заяви сторін (а.с. 75), але позивачем не доведено наявності підстав для задоволенню позову, тому в задоволенні позовних вимог має бути відмовлено саме з підстав їх недоведеності.

Outcome: dismissed