Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення завданої моральної шкоди у сумі 74 990 грн., розмір вартості 11/20 частки житла за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказала, що є співвласником квартири [ADDRESS] . У березні 2016 року у її квартирі з`явилася раніше не відома їй особа, яка представилася [PERSON] , співвласницею інших 11/20 частки її квартири. З жовтня 2017 року [PERSON] самостійно, без її згоди, не зважаючи на її неодноразові заперечення, використовувала 11/20 частину житлової площі спірного майна та спільну сумісну власність , площу загального користування, для отримання прибутку., передавала в оренду невідомим їй особам, що підтверджується договором оренди та актами з «Полтававодоканал». Вона ж не погоджувалася та не погоджується із зміною цільового призначення квартири з особистого житла на житло, яке використовується для отримання прибутку - оренди. [PERSON] демонтувала на площах загального користування внутрішнє оздоблення, електропроводку, що було придатним для користування, пошкоджуючи її майно. Також орендарями у 2017 році було розбито у ванній кімнаті раковину умивальника, виведене із строю кабельне телебачення, електропроводка ванної кімнати, вбиральні та ін. Вона вимушена була вишукувати інші засоби приведення її в належний стан, що спричинило їй додаткових незручностей. Житло здавалося в оренду без її згоди до 22.03.2020 року. У зв`язку з такими діями відповідача, вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів із заявами, що завдало їй немайнових втрат, спричинило моральні та фізичні страждання, які спричинили негативні зміни в її житті. , негативні переживання, насторогу, тривогу. Побоювання щодо майбутнього стану здоров`я та свого житла, майна, порушено її приватність житла, що також є додатковим психологічним навантаженням. Спричинена моральна шкода підтверджується довідкою МСЕК від 21.11.2011 року, листами правоохоронних органів з розгляду її заяв, обставинами викладеними у позовній заяві, іншими матеріалами. Вона вимушена багато часу приділяти вирішенню питань відновлення її порушених прав та інтересів, чим порушується її звичайний ритм життя. Моральну шкоду оцінює у сумі 74 990 грн., розмір вартості 11/20 частки житла за адресою: [ADDRESS] , що слідує з п.2 Договору дарування від 09.03.2016 року. З цих підстав, звернулся до суду з позовом. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 01 жовтня 2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 20 листопада 2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. Від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання проти позову заперечувала. Вказала, що 09 березня 2016 року між нею та [PERSON] був укладений договір дарування 11/20 частки кв. [ADDRESS] . Іншим співвласником 9/20 частки квартири за рішенням суду є позивач [PERSON] . Пред`явлений до неї позов є не першим позовом як до співвласника вказаної квартири. Позивач періодично пред`являла різні позови до попередніх співвласників, а саме про перереєстрацію частки, про визнання договорів купівлі-продажу та дарування недійсними, переведення прав та обов`язків купівлі-продажу 11/20 частини квартири як першочерговому покупцю за ціною, оголошеною в продаж, про відшкодування шкоди, які зводяться до компенсації позивачу 11/20 частини квартири, або ж шкоди, незгоди та неприйняттю факту відчуження власниками належних їм 11/20 частин житла. У задоволенні зазначених позовів [PERSON] було відмовлено. Вважає, що позивач протягом тривалого часу зловживає своїми правами, звертаючись із необґрунтованими позовними вимогами до добросовісних набувачів 11/20 часток квартири. В свою чергу, сама створює незадовільні (антисанітарні умови) проживання в багатоквартирному будинку, ведучи антисоціальний спосіб життя та утримуючи в приміщенні квартири тварин, а саме шестеро котів. Позивач зверталася до неї з пропозицією щодо оренди частини спірної квартири, після чого неодноразово псувала майно (шпалери, плінтус), руйнуючи всі зроблені нею раніше поліпшення. Вважає, що позивачем не було надано до суду належних та допустимих доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог. Не зазначено, яким чином вона перешкоджає позивачу користуватися спільним приміщенням у спірній квартирі. Позовна заява не містить факту наявності та обґрунтування заподіяної моральної шкоди, не містить доказів факту настання для позивача негативних наслідків внаслідок дій відповідача. Довідка МСЕК, на які посилається позивач, яка на доказ спричинення моральної шкоди, датована 21.11.2011 року. Крім того, під час розгляду в Октябрському районному суді м.Полтави цивільної справи № 554/5732/20, що зафіксовано у рішенні від 05.10.2020 року, [PERSON] вказала, що моральної шкоди їй спричинено внаслідок боргів перед фінансовими компаніями. Крім того, позивач не довела всіх складових, які повинен з`ясувати суд при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, а саме наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями та вини останнього у її заподіянні. Позивач подала до суду відповідь на відзив, в якому вказала, що відповідач у відзиві не спростувала її твердження та аргументи щодо позовних вимог. Як і раніше, зазначає, що відповідач без її згоди використовувала належні їй 11/20 частин квартири, впускаючи квартирантів без її згоди до її оселі. Все це спричиняло їй додаткові незручності. Долучений чек на 580 грн. нічого не підтверджує. Вказує, що в позові довела спричинену їй моральну шкоду, але оскільки рівень її страждань оцінити дуже важко , виходячи із вимог розумності та справедливості, оцінює моральну шкоду в 74 990 грн. Відповідач подала до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких вказала, що позивачу не достатньо заявити, що їй була спричинена моральна шкоди, цей факт необхідно довести усіма допустимими засобами доказування, зокрема, показами свідків, довідками із медичних закладів, іншими письмовими доказами. Надані позивачем докази до позовної заяви не містять відомостей про обставини, які мають значення для справи. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують наявність негативних наслідків, які виникли внаслідок перенесених емоційно-вольових переживань, у який час ці переживання мали місце, що стало їхньою причиною, до чого вони призвели. Позивачем не наведено жодного обґрунтування щодо критеріїв розумності та справедливості зазначеної позивачем суми, в яку оцінено завдану їй моральну шкоду. Пояснень щодо причинно-наслідкового зв`язку позивачем надано не було. Таким чином, настанні всіх умов цивільно-правової відповідальності позивачем доведено не було. З цих підстав, прохала у задоволенні позову відмовити. Судом встановлено, що зі змісту ст.3 ЦК України вбачається, що загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність. Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України. Згідно статтей 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 24.10.1994 року [PERSON] виділено у користування в квартирі [ADDRESS] кімнату пл..14,7 кв.м., лоджію 2, 84 кв.м., шафу 0, 2 кв.м., кладову 0, 4 кв.м. та в користування [PERSON] кімнату пл. 12, 1 кв.м., залишено у загальному користуванні коридор 7,4 кв.м., кухню 7, 5 кв.м., ванну 2,6 кв.м., туалет 1,2 кв.м. (а.с.3). Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 27.02.2008 року визнано за [PERSON] право власності на 9/20 частин квартири [ADDRESS] . Право власності [PERSON] на 9/20 частин квартири [ADDRESS] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 188170039 від 09.11.2019 року (а.с.7). Із вказаної Інформації з Державного реєстру вбачається, що власником інших 11/20 часток квартири [ADDRESS] являється [PERSON] . Підставою виникнення права власності є договір дарування між [PERSON] та [PERSON] , серії та номер : НАТ 986104-986105 № 244, виданий 09.03.2016 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Носовою Ж.Б. (а.с.7, 10-12). Як слідує із Договору оренди житлового приміщення від 01.10.2017 року [PERSON] надавала в оренду строком з 01.10.2017 по 01.10.2018 року 1 кімнату своєї квартири [ADDRESS] [PERSON] (а.с.8). Також вказані обставини підтверджуються Актом виконаним КП ПОР «Полтававодоканал" від 02.11.2017 року (а.с.13) та не спростовано [PERSON] . Суд вважає, що доводи позивача про неповідомлення її колишнім співвласником [PERSON] про те, що він подарував [PERSON] належну йому 11/20 частку квартири [ADDRESS] та ненадання їй документів, що підтверджують право власності нового власника, не підтверджують порушення її права власності та спільної сумісної власності та не ґрунтуються на Законі. Щодо твердження позивача про спричинення їй моральної шкоди у зв`язку із передачею в оренди [PERSON] належної їй 11/20 частки квартири [ADDRESS] без згоди [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч.ч.1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, що слідує із ч.1 ст. 77 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1, п.2, п.3 ч.2, ч.3 ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів ; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цією статтею. Під час вирішення даного спору про відшкодування шкоди за ст.1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками, наявність вини заподіювача шкоди. Спричинення моральної шкоди позивачу, яку вона оцінює у 74 990 грн., не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки судом не встановлено факту спричинення шкоди відповідачем, протиправності дій заподіювача шкоди, а отже і причинно-наслідкового зв`язку між фактом спричинення шкоди та протиправними діями, на які посилається позивач, а відтак порушення її права відповідачем не доведено. Посилання позивача на довідку МСЕК від 21.11.2011 року, яка до того ж відсутня у матеріалах справи, не свідчить про погіршення стану здоров`я позивача внаслідок дій відповідача, оскільки події, на які посилається позивач сталися після 2016 року. Інші письмові докази, такі як Акти КП ПОР «Полтававодоканал», листи [PERSON] до КП ПОР «Полтававодоканал» та до Полтавського окружного суду, в яких позивач намагалася з`ясувати хто є орендарем іншої частини квартири, листи-відповіді Полтавського відділу ГУНП в Полтавській області та Полтавської місцевої прокуратури щодо можливого вчинення кримінального правопорушення, фотокартки, не містять відомостей, які б підтверджували факти спричинення моральної шкоди позивачу. Також в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують наявність негативних наслідків, які виникли у зв`язку із переживаннями [PERSON] , коли ці переживання мали місце, до яких конкретно наслідків вони призвели та яка їх глибина. За таких обставин, суд приходить до висновку що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є безпідставними, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити. Твердження відповідача, що позивач зловживає своїми правами, звертаючись до суду з позовом, не є підставою для відмови у задоволенні позову з наведених обставин, оскільки є право останньої відповідно до чинного законодавства. Позову з аналогічним підстав [PERSON] заявлено не було. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до п.2 ч.2 ст. 142 ЦПК України та покладає їх на позивача, оскільки в матеріалах справи відсутні докази звільнення позивача від сплати судового збору.

Outcome: dismissed