Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що з 1993 року вона працювала у відповідача на посаді старшого бухгалтера та фінансиста. 29.06.2011 року її було звільнено з роботи за власним бажанням. Однак, в порушення ст.47, 116 КЗпП України у день звільнення відповідач не здійснив усі належні виплати та розрахунки, а саме - не була виплачена премія у розмірі 150% посадового окладу за фактично відпрацьований час за перевиконання плану 2010 року по обсягах туристсько-екскурсійних послуг, яка мала бути виплачена відповідно до наказу відповідача №21/1-к від 31.03.2011 року. Дана премія не була їй виплачена ні на дату звільнення, ні на час подачі даного позову до суду. Розмір премії становить 17 023,86 грн. Спору по розміру належних їй до виплати сум не було, інших наказів про позбавлення її премії до її звільнення також не було. Вказаний наказ про премію повністю кореспондується і відповідає приписам Положення "Про преміювання працівників апарату ЗАТ "Укрпрофтур", яке на дату її звільнення було єдиним локальним актом товариства, що регулював порядок та організацію оплати праці працівників товариства, а отже і обов'язковим до виконання. Премія входить до структури заробітної плати, але вона не була їй виплачена відповідачем з невідомих причин. Крім суми премії - 17 023,86 грн., відповідач має сплатити їй середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до ст.117 КЗпП України, даний період складає 768 робочих днів (з часу звільнення 30.06.2011 року по день звернення до суду 18.07.2014 року). Середньоденна заробітна плата становить 136,67 грн. Загальна сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку становить 168 906 грн. 24 коп., яку вона просить стягнути з відповідача. Крім цього, відповідно до ст.237-1 КЗпП України, ст.23 ЦК України відповідач має сплатити їй моральну шкоду у розмірі 5 000 грн., яка полягає в тому, що у зв'язку з невиплатою відповідачем всіх сум при звільненні, вона (позивач) повинна докладати додаткових зусиль для організації свого життя та родини, все це призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, додаткових зусиль. Моральна шкода була завдана їй через те, що вона розраховувала на отримані кошти забезпечувати сина, 1989 року народження, в тому числі його перебування у збройних силах України, але через неповний розрахунок з нею вона не змогла цього зробити повноцінно. З 1989 року вона самостійно виховує сина без будь-якої допомоги його батька, в тому числі матеріальної. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити та врахувати всі викладені в позовній заяві обставини, обгрунтування. Додатково зазначив, що на день звільнення позивач не знала про існування наказу про премії, дізналася про нього за місяць перед зверненням до суду. Зазначив, що враховуючи те, що на день звільнення позивача наказ про премії був наявний, дійсний, то відповідач має сплатити всі вказані в їх позові суми. Скасування наказу про премії на даний час, вважає, не може бути підставою для невиплати належних позивачу сум, оскільки він діяв на час її звільнення. Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні, просили врахувати надані ними письмові заперечення. Зазначили, що наказ про преміювання від 31.03.2011 року не був узгоджений з профспілкою, в 2012 році цей наказ був скасований. Позивачу при звільненні були виплачені всі належні суми. Про наказ від 31.03.2011 року ніхто на час звільнення позивача не знав. Не заперечувала, що в липні 2011 року по цьому наказу були здійснені виплати працівникам, які працювали. Були і судові справи по цьому наказу. Просили врахувати, що на даний час наказ скасований, він був виданий незаконно, суперечив та не відповідав їх внутрішнім документам, не був узгоджений з профспілкою. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав позицію відповідача, просив врахувати надані ним письмові пояснення. Зазначив, що наказ про преміювання був виданий з порушеннями, не був погоджений, як це передбачено документами. На момент звернення позивача до суду вказаний наказ не діяв, він був скасований, ще в 2012 році. Вислухавши пояснення представника позивача, представників відповідача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в суді та не підлягають задоволенню. В суді встановлено, що позивач працювала у відповідача з 20.10.1993 року на посаді старшого бухгалтера та фінансиста. 10.06.2011 року позивач написала заяву про її звільнення з 29.06.2011 року за власним бажанням, на підставі чого 22.06.2011 року відповідачем було видано наказ №63/1-к, згідно якого позивача було звільнено з посади на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України. В п.3 наказу про звільнення зазначено про необхідність здійснення виплати компенсації позивачу за невикористані 12 календарних днів щорічної відпустки. Встановлено, що всі належні позивачу виплати були здійснені при звільнені. Щодо спірного питання - невиплата позивачу при звільнені премії, суд приходить до наступного. З копії наказу №21/1-к від 31.03.2011 року, прийнятого Головою Правління Слободяном П.М., щодо преміювання працівників грошовою премією в розмірі 150% посадового окладу в кварталі за фактично відпрацьований час, слідує, що цей наказ видано з врахуванням перевиконання плану за результатами 2010 року по обсягах туристсько-екскурсійних послуг та по чистому прибутку та згідно п.5 Постанови Наглядової ради від 16.03.2011 року №П-85-1 і п.4 Положення про преміювання працівників апарату правління товариства. З пояснень представників відповідача слідує, що даний наказ був наданий бухгалтеру в опрацювання та доведений до відома працівників тільки в липні 2011 року (вже після звільнення позивача). Сторона позивача в судовому засіданні також підтвердила, що на час звільнення про наявність даного наказу позивачу не було відомо. Встановлено та підтверджено, що вказаний наказу був скасований наказом в.о.Голови Правління Доротичом С.І. від 07.08.2012 року №67. Підставами скасування наказу №21/1-к від 31.03.2011 року була перевірка, висновки Ревізійної комісії, якими встановлено, що вказаний наказ був прийнятий з перевищенням повноважень та суперечить внутрішнім (локальним) актам. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку, провести з ним розрахунок а також копію наказу про звільнення з роботи. Статтею 116 КзпП України також встановлено, що в день звільнення працівнику мають бути виплачені всі суми, що належать йому від підприємства. Відповідно до ст.117 КЗпП України у разі невиплати належних звільненому працівникові сум у строки, встановлені ст.116 КЗпП України, за відсутності спору про їх розмір, працівникові виплачується середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, вимоги зазначеного законодавства, суд приходить до того, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог. На час звернення позивача до суду (23.07.2014 року) Наказ №21/1-к від 31.03.2011 року "Про преміювання працівників апарату правління за виконання фінансових показників 2010 р." не є чинним, він скасований відповідачем з моменту його винесення Наказом №67 від 07.08.2012 року, як такий, що прийнятий з перевищенням повноважень ту суперечить внутрішнім актам. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed