Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

В листопаді 2013 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на його користь 10168 грн. 78 коп. та витрати 229 грн. 40 коп. по сплаті судового збору. Свої вимоги банк мотивував тим, що 18.07.2007 року між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір № 35-97/07ШД, згідно якого останній було надано кредит в сумі 4500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,0001% річних. У зв»язку з несплатою кредиту, утворилась заборгованість в сумі 10168 грн. 78 коп. Також між банком та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого остання несе солідарну відповідальність з боржником. Оскільки відповідачами кредитні зобов»язання не виконані, сума боргу підлягає примусовому стягненню. Заочним рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18 грудня 2013 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки відмовлено. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, апелянт АТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги банку. Апелянт зазначає, що судом допущено порушення норм процесуального права та невірно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і відповідно до ст. 307, 309 ЦПК України є підставою для його скасування. Апелянт вказує на те, що строк позовної давності слід відраховувавти від дати останнього платежі позичальника, а саме від 07.07.2012 року, так як саме в цей день [PERSON] зробила останній платіж в сумі 144,86 грн. Вислухавши суддю-доповідача, доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а заочне рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення, виходячи з наступних підстав. Судом по справі встановлено, що 18 липня 2007 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено кредитний договір № 35-97/07ШД, згідно якого банк зобов'язувався надати позичальнику кредит в розмірі 4500 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,0001 % річних, а позичальник в свою чергу погасити кредит у строк до 16 липня 2010 року сплативши відсотки за користування кредитом та інші платежі, передбачені договором. Як встановлено судом першої інстанції банк свої зобов'язання за договором № 35-97/07ШД від 18.07.2007 виконав і надав кредитні кошти позичальнику в повному обсязі, що підтверджується меморіальним ордером від 18.07.2007 року. В порушення умов кредитного договору [PERSON] погашення основної суми кредиту та відсотків за його користування своєчасно не здійснювала, у зв"язку з чим утворилась заборгованість, яка відповідно до розрахунку банку, станом на 15.04.2013 року, складає 10168, 78 грн., з яких: 2161,92 грн. прострочена заборгованість по комісії, 8006,86 грн. пеня за прострочення заборгованості по кредиту та комісії. В забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором, між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено 18.07.2007 року договір поруки № 35-97/07ШД-П, згідно якого [PERSON] несе солідарну відповідальність з боржником [PERSON] Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що договір споживчого кредиту між сторонами укладено 18.07.2007 року зі строком його повернення 16.07.2010 року, позивач звернувся до суду із позовом у листопаді 2013 року, а тому строк давності виданого споживчого кредиту минув. Проте, з таким висновком суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного. Як встановлено апеляційним судом, строк позовної давності суд обчислював з дня повернення кредиту, який встановлений договором - 16.07.2010 року, а не з дати останнього платежу по поверненню кредиту, який зроблено 09.09.2011 року в сумі 187 грн. 98 коп.. Статями 257, 261 ЦК України визначено, що загальний строк позовної давності становить три роки. Його перебіг починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права. Разом з тим, ст.259 ЦК України передбачена можливість для сторін за домовленістю збільшити строк позовної давності, уклавши відповідний договір у письмовій формі. Положеннями ч.ч. 3, 4 ст.267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Пунктом 7 ч.13 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", на норми якого послався суд першої інстанції, вказуючи про пропуск позивачем строку звернення до суду, визначає для кредитодавця перелік заборон, в тому числі, вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов'язання споживача. В своїй постанові від 20.11.2013 року №60126цс13, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за споживчим кредитом після спливу строку позовної давності, Верховний Суд України висловив правову позицію, відповідно до якого п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимогами повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв»язку з самою ч.11 ст.11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавцем з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Виходячи з наведеного та приписів ст.360-7 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що Законом України "Про захист прав споживачів" не встановлено порядку застосування строку позовної давності, а заборона вимагати повернення споживчого кредиту передбачена відносно позасудового порядку повернення кредиту. Відповідачі в судове засідання, які відповідно до вимог закону належним чином повідомлені про слухання справи, як до суду першої інстанції, так и до апеляційної інстанції, не з»явились, будь-яких заперечень проти позову не заявили, заяву про застосування наслідків спливу позовної давності до суду першої інстанції не подавали. З огляду на це, доводи апеляційної скарги відносно хибності висновку суду першої інстанції про застосування наслідків спливу позовної давності є такими, що заслуговують на увагу. Враховуючи, що при ухваленні судового рішення районним судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, допущенні порушення у застосуванні норм матеріального права, рішення суду першої інстанції на підставі п.п. 1, 4 ч. 1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нове рішення, про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов»язання. Встановлено, що банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав і надав кредитні кошти позичальнику в повному обсязі. Як свідчать матеріали справи, в порушення умов договору [PERSON] погашення основної суми кредиту та відсотків за його користування здійснювала не в повному обсязі, в зв'язку з чим відповідно до положень укладеного між сторонами кредитного договору, на суму кредиту нараховувались відсотки за користування кредитом та штрафні санкції. За підрахунками позивача станом на 15.04.2013 року відповідачі мають заборгованість в сумі 10168 грн. 78 коп., яка складається із 2161 грн. 92 коп. заборгованості по щомісячній комісії, 8006 грн. 86 коп. пеня за прострочення заборгованості по кредиту та комісії, яка і підлягає стягненню в повному розмірі. Крім того, суд дійшов помилкового висновку про те, що порука [PERSON] припинилась в силу закону, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, вимоги до поручителя [PERSON] були заявлені позивачем 17 березня 2010 року про стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] за кредитом і з приводу цього судом 11 червня 2010 року було ухвалено рішення суду, яким позовні вимоги були задоволені, а тому порука в силу закону не припинилась, оскільки позов було пред'явлено до 16 січня 2011 року. До того, ж зазначеним вище рішенням суду кредитний договір не був розірваний. Оскільки апеляційна скарга позивача задовольняється повністю, відповідно до положень ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь ПАТ «Банк «Фінански та Кредит» слід стягнути судовий збір у розмірі 175 грн. 60 коп. з кожної ( [PERSON] та [PERSON]) за розгляд справи в апеляційній інстанції та за розгляд справи в суді першої інстанції.

Outcome: approved