Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, вимоги якої представник підтримав у судовому засіданні та мотивує тим, що 26.02.2014 р. зареєстрував шлюб з позивачкою. Однією сім'єю проживали до грудня 2014 р., після чого позивач проживає в Швейцарії, відповідачка в Сумах. Від шлюбу мають сина, Тимофія, [INFO], та проживає з відповідачкою. Спільне життя не склалося, [PERSON] зловживає алкогольними напоями, спричиняє безлад в квартирі. Позивач переконаний, що подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе та суперечить його інтересам. Враховуючи викладене, позивач просить суд розірвати шлюб. У судовому засіданні представник відповідачки позовні вимоги не визнала, просить надати час на збереження сім'ї. Суд вислухавши думку сторін, дослідивши надані докази, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. Встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який укладений 26 лютого 2014 р. та зареєстрований Зарічним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 70 /а.с.6/. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. \~Згідно зі ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє місце проживання. \~Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» від 16.05.2013 року №24-754/0/4-13, справи про розірвання шлюбу між одним з подружжя - громадянином України та другим із подружжя незалежно від його громадянства, підсудні судам України. Згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, один із яких проживає в Україні, питання підсудності визначається загальними правилами, встановленими ст. 110 ЦПК України. Статтею 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Частиною першою ст. 110 цього ж кодексу встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~\~ст. 112 Сімейного кодексу України\~\~суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 1\~\~ст. 24 СК України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім"ї є неможливим. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України суд вважає необхідним цей шлюб розірвати за вказаними позивачем причинами.

Outcome: approved