Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], звернулася 15.11.2017 року в суд з цим позовом та просить визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: 54/100 частин житлового будинку №30 по вул.І.Франко, в м.Подільськ Одеської області. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що їй на праві власності належить 54/100 частин житлового будинку №30, по вул. І.Франко, в м.Подільську Одеської області, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого нотаріусом Котовської державної нотаріальної контори [PERSON], 05 серпня 1992 року, реєстраційний номер №ІІ-2375. Крім неї у належному їй будинку з 2009 року зареєстрована відповідачка [PERSON], [INFO]. З того часу відповідачка не проживає в житловому будинку, не сплачує комунальні платежі, але добровільно знятися з реєстраційного обліку з будинку відмовляється. Позивачка в судове засідання не з"явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлений позов підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час розгляду справи повідомлялася за адресою вказаною в довідці про реєстрацію. У відповідності до ч. 7 ст. 128 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємця - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Суд вважає, що відповідач не з'явився до суду без поважних причин, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і за таких обставин, відповідно до ст. 280 ЦПК України, приходить до висновку щодо ухвалення заочного рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок /частину будинку/, квартиру, користуються ним /нею/ для особистого проживання і мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд. Встановлено, що позивач [PERSON], є власником 54/100 частин житлового будинку №30, по вул.І.Франко, в м.Подільськ Одеської області, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого нотаріусом Котовської державної нотаріальної контори [PERSON], 05 серпня 1992 року, реєстраційний номер №ІІ-2375. В цьому будинку на постійне місце проживання зареєстрована з 10.08.2009 року відповідачка [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 71 ЖК жиле приміщення зберігається за відсутньою особою шість місяців. Стаття 72 ЖК дозволяє суду визнавати особу, яка відсутня понад шість місяців на відповідній жилплощі будинку такою, що втратила право на користування цією житловою площею. Факт того, що відповідачка у вказаному будинку не проживає підтверджується довідкою голови квартального комітету від 25.10.2017 року, згідно якої [PERSON], [INFO] зареєстрована [INFO], але не проживає за вказаною адресою. Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до цієї норми закону відповідач зобовязаний був зареєструватись за новим постійним місцем проживання протягом 10 днів з дня переїзду до цього постійного місця проживання. Тому суд вважає, що реєстрація постійного місця проживання відповідача за адресою: вул. Партизанська, 58, м. Подільськ Одеської області, є формальною, без наміру його фактичного проживання в цьому будинку. Відповідно він втратив право на користування цим будинком, оскільки добровільно припинив користування вказаним будинком та переселився на інше місце свого проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно із статтею 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, рішення суду про визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням і є підставою для зняття її з реєстраційного обліку за місцем реєстрації.

Outcome: approved