Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

позивач зазначає, що згідно з даними свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.04.2012 року позивач успадкувала після смерті її чоловіка Ѕ частку житлового будинку [ADDRESS] , житловою площею 116.4 кв.м., загальною площею 208 кв.м. зазначеного в плані літерою «А», та з відповідною частиною господарських будівель та споруд, які належали на підставі договору дарування її чоловікові. Іншою Ѕ часткою даного житлового будинку володіє згідно з договором дарування відповідач [PERSON] . У 2012 році за заявою позивача Обласним комунальним підприємством «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на нерухомість» виготовлено технічний паспорт на домоволодіння в цілому, загальна площа будинку вказана 208 кв.м. У 2017 році позивач звернулася до вищезазначеного підприємства із заявою про проведення поточної інвентаризації для проведення поділу вказаного нерухомого майна. Під час інвентаризації проведено огляд домоволодіння, здійснено розрахунок часток будинку садибного типу, а також надано висновок щодо технічної можливості поділу цього об`єкта нерухомого майна. Зокрема, у висновку зазначено, що фактичне користування приміщеннями в житловому будинку позивача становить реальну частку розміром 51/100, а відповідача - 49/100. Відповідно до даного поділу та фактичного користування приміщеннями вищевказаним підприємством у 2017 році виготовлено новий технічний паспорт на вказану реальну частку позивача, в яку входить: квартира № 1 загальною площею 92,8 кв.м., житловою площею 55,6 кв.м; літня кухня -« Б-1»; навіс - літера «Д»; гараж - літера «К»; замощення- «ІІ»; огорожа - «№1-2». Тому позивач просить провести поділ вищезазначеного житлового будинку, виділивши їй вказані приміщення та визнати за нею право власності на виділену їй частку. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала із вищезазначених підстав та не заперечила щодо заочного розгляду даної справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомила, не звернулася із заявою про розгляд справи в її відсутності та не подала відзив на позов. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 р.). Таким чином, Верховний Суд зазначив, що особа, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов`язана слідкувати за перебігом розгляду своєї заяви. Отже, оскільки інформація про судові засідання, яка розміщена на веб-порталі «Судова влада України», є відкритою, то суд вважає, що сторони є належним чином повідомлені про судовий розгляд. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст. 223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, перевіривши матеріали справи, і оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 715 та виданого 20.04.2012 року державним нотаріусом Коломийської міської державної нотаріальної контори Мануляк І.В., позивач після смерті свого чоловіка успадкувала Ѕ частку житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 12). Відповідно до технічного паспорту на садибний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого Обласним комунальним підприємством «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на нерухомість» 03.04.2012 року, нерухоме майно складається із: житлового будинку - літера «А», загальною площею 170.6 кв.м., житловою площею 116.4 кв.м; літньої кухні - «Б;Б1»; гаражу - літера «В»; навісу - літера «Д»; вимощення - «І;ІІ»; огорожі - «1-5». Житловий будинок з господарськими будівлями споруджено у 1902 році (а.с. 14-18). Згідно з договором № 67-71/1-59396 від 10.08.2017 року про виконання робіт (надання послуг) з технічної інвентаризації, укладеним з цим підприємством, сторони уклали договір про поточну інвентаризацію для проведення поділу вказаного нерухомого майна з випискою з матеріалів інвентарної справи (а.с. 19). Згідно з висновком, виданим підприємством 10.08.2017 року за № 59396 щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, за технічними показниками об`єкт може бути поділений із таким складом новоутворених об`єктів: - [PERSON] , поштова адреса: [ADDRESS] . Новоутворений об`єкт: квартира № 1 - пр. № І пл. 8,3 кв.м; № 1-1 пл. 8,9 кв.м; № 1-2 пл. 7,1 кв.м; № 1-3 пл. 17,9 кв.м; № 1-4 пл. 19,7 кв.м; № 1-5 пл. 4,7 кв.м; № 1-6 пл. 8,2 кв.м; № 1-7 пл. 18,0 кв.м; загальною площею 92,8 кв.м. житловою площею 55,6 кв.м; господарські будівлі: літня кухня -«Б-1»; гараж - літера «К»; навіс - літера «Д»; замощення - «ІІ»; огорожа - «№ 1-2»; - [PERSON] , поштова адреса: [ADDRESS] . Новоутворений об`єкт - квартира № 2 - пр. № 1 пл. 8,0 кв.м; пр. № 2-1 пл. 15.8 кв.м; пр. № 2-2 пл. 18,1 кв.м; № 2-3 пл. 18,5 кв.м; № 2-4 пл. 23,4 кв.м; №2-5 пл. 3,6 кв.м; № 2-6 пл. 2,4 кв.м; № 2-7 пл. 6,9 кв.м; № 2-8 пл. 3,0 кв.м; № 2-9 пл. 4,1 кв.м; № 2-10 пл. 1,3 кв.м; № 2-11 пл. 1,2 кв.м; загальною площею 106,3 кв.м. житловою площею 60,0 кв.м. та господарські будівлі: літня кухня - літера «Б»; гараж - літера «В»; замощення - літера «І», огорожа - «№ 3-4» (а.с. 21). Відповідно до розрахунку часток житлового (садового чи дачного) будинку садибного типу від 21.08.2017 року, виданого вищезазначеним підприємством, фактичне користування приміщеннями в вищевказаному житловому будинку позивача становить частку розміром 51/100, а відповідача - 49/100 (а.с. 20). Відповідно до копії технічного паспорту на садибний житловий будинок, виготовлений зазначеним підприємством 21.08.2017 року нерухоме майно, а саме вказана квартира №1 , складається із частини житлового будинку - літера «А»; загальною площею 92,8 кв.м., житловою площею 55,6 кв.м. літньої кухні - « Б-1»; навісу - літера «Д»; гаражу - літера «К»; замощення- «ІІ»; огорожі - «№1-2» (а.с. 23-27). Згідно з даними виписки з інвентаризаційних матеріалів вказаного підприємства від 10.08.2017 року право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за сторонами (по Ѕ частці) на праві приватної спільної часткової власності (а.с.22). Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради Івано-Франківської області від 26.09.2017 року за № 217 вирішено надати квартирі в зазначеному житловому будинку на приватизованій земельній ділянці, що належить [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] , вищезазначену поштову адресу (а.с. 28). Стаття 321 ЦК України, закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст.356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Тому суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для поділу вказаного спільного майна сторін шляхом виділення в натурі позивачу належну їй одну другу частку, визнання внаслідок цього права вланості на цю частку та припиненя права спільної часткової власності сторін на вказане будиковолодіння. На підставі наведеного, ст.ст.321, 355, 356, 358 ЦК України та,

Outcome: approved