Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом та прохала суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь пеню за несвоєчасну сплату аліментів в сумі 88\~912 грн. 64 коп та додаткові витрати на утримання дитини в сумі 48\~728 грн. 86 коп. Свої вимоги мотивувала тим, що з листопада 2009 року проживала однією сімєю з [PERSON]. Від спільного шлюбу вони мають малолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO]. З березня 2013 року сторони почали проживати окремо. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 12 березня 2014 року з відповідача стягуються аліменти на користь позивачки на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак відповідач ухиляється від утримання дитини. Сплатив аліментів лише 3500 грн. Станом на 01 лютого 2016 р. заборгованість по сплаті аліментів становить 34 448 грн. 50 коп., тому просить стягнути з нього на її користь 48728 грн. як додаткові витрати на лікування та оздоровлення дитини, які вона витрачає щомісяця на відвідування сином дошкільного навчального закладу та гуртках. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надіслала до суду клопотання про розгляд справи без її участі та без участі позивача, проти заочного порядку розгляду справи не заперечувала. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, тому суд вважає можливим провести заочний розгляд справи, відповідно до ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача та його представника, на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони проживали разом у період з листопада 2009 р. по березень 2013 р. та мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-БК №218300 від 29.04.2010 року. Відповідач не надає матеріальну допомогу, для утримання дитини. У відповідності до ч.1, ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Частина 2 цієї ж статті наголошує, що додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як роз'яснює п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" звернути увагу судів на те, що до передбаченої ст.185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Згідно наданих доказів які містяться в матеріалах справи встановлено, що позивачкою було витрачено додаткові витрат на малолітнього сина [PERSON] в розмірі 48728,86 грн., які підлягають стягненню з відповідача. При визначенні розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача суд враховує наступне. Відповідно статті 180 СК України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а оскільки дитина проживає із позивачем та перебуває на її утримання, суду не надано доказів про надання відповідачем коштів на утримання дитини, тому суд має всі підстави для стягнення з нього пеню за несвоєчасну сплату аліментів та додаткових витрат на утримання її неповнолітньої дитини. Згідно ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. У пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 12 березня 2014 року з відповідача стягуються аліменти на користь позивачки на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно довідки ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві, станом на 01 лютого 2016 р. заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становить 34 448 грн. 50 коп. Згідно наданого позивачем [PERSON] розрахунку за період з березня 2015 року по лютий 2016 року, сума пені, яку відповідач зобов'язаний сплатити на її користь складає 88912 грн. 64 коп. За таких обставин суд приходить до висновку, що заявлені вимоги\~\~щодо стягнення пені по несвоєчасній сплаті аліментів на утримання дітей є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Таким чином, заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та правомірними і підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно ст. 6 п.3 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Outcome: approved