Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з уточненим позовом до Фермерського господарства «ЛАН», в якому просить розірвати Договір оренди землі, укладений з Фермерським господарством «Лан» 01.01.2009 року, зареєстрований в Лозівському районному відділі реєстрації Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному комітеті України по Земельних ресурсах», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16.06.2009 року за № 040967700046; стягнути з відповідача заборгованість по виплаті орендної плати в розмірі 42037 грн. 26 коп., пеню за несвоєчасне внесення орендної плати в розмірі 18460 грн. 92 коп.; стягнути моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн.; зобов'язати відповідача негайно передати їй земельну ділянку, яка розташована на території Артільної сільської ради Лозівського району Харківської області, площею 9,1155 гектарів у межах згідно з планом, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], в стані придатному для цільового використання; стягнути з відповідача сплачені судові витрати. Позивач посилається на те, що вона є власником вищезазначеної земельної ділянки площею 9,1155 га у межах згідно з планом, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON]. За життя мати 01.01.2009 року уклала з ФГ «Лан» Лозівського району договір оренди землі, строк дії якого складає 10 років. Відповідач порушив свої зобов'язання щодо своєчасності розрахунку за користування земельною ділянкою у 2015, 2016 і 2017 роках і свідомо нехтує терміном сплати орендної плати. Станом на 01.05.2017 року відповідачем в рахунок погашення заборгованості за користування в 2015-2017 роках належною їй земельною ділянкою, не сплачено жодних грошових коштів, ніяких послуг в рахунок орендної плати за 2015-2017 роки вона від відповідача не отримувала. На неодноразові звернення до відповідача про здійснення повного розрахунку за Договором оренди останній відповідав відмовою. Заборгованість по орендній платі за використання земельної ділянки за 2015-2017 роки складає 42037 грн. 67 коп. Крім того, відповідач повинен сплатити пеню в розмірі 18460 грн. 92 коп. В зв'язку з порушенням строку сплати орендної плати їй була завдана моральна шкода, оскільки вона була позбавлена можливості отримання матеріальних благ, на які вона розраховувала з урахуванням того, що та той час вона була вагітна та народила дитину, вкрай нуждалася в грошових коштах, було порушено нормальний спосіб життя, вона була змушена докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав. З урахуванням вимог закону відповідач повинен їй сплатити моральну шкоду, яку вона оцінює в 20000,00 грн. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але представником позивача надана суду заява в якій вона просила розглянути справу за її відсутності та відсутності її довірителя, на задоволенні уточнених позовних вимог від 17.04.2018 року наполягала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача - Фермерського господарства «ЛАН» Романенко Д.М. в судове засідання не з'явився, але надав заяву про розгляд справи без його участі та участі його довірителя, позовні вимоги визнає частково, а саме в частині стягнення заборгованості по виплаті орендної плати у розмірі 42037 гривень 26 копійок, в іншій частині позовних вимог просив відмовити в повному обсязі з тих підстав, що після смерті [PERSON], з якою був укладений договір оренди землі, спадкоємцем не було надано відповідних документів та не вчинено жодних дій щодо заміни сторони Договору, тому вони не мають змоги виплачувати орендну плату. Крім цього, раніше в запереченнях представником відповідача зазначалося, що позивач намагається видати свою недбалість щодо приведення у відповідність документів на підставі яких позивач отримала спадщину за нібито невиплату орендної плати за Договором. Позовну вимогу щодо відшкодування моральної шкоди вважають необґрунтованою, оскільки позивачам не надано жодного доказу на підтвердження перенесених душевних страждань, тому просять відмовити у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Предметом спору є конфлікт інтересів орендодавця-позивача та орендаря-відповідача, внаслідок відсутності в договорі істотних умов договору оренди землі: розміру та місця розташування ділянки, як вважає позивач. Статтею першою ЗУ «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. За правилами ч.1 ст.15 вищезазначеного закону істотними умовами договору оренди землі є об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що позивач [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.10.2010 року, виданого державним нотаріусом Сахновщинської державної нотаріальної контори Харківської області Серьогіною О.М., набула право власності на земельну ділянку, розташовану на території Артільної сільської ради Лозівського району Харківської області, розміром 9,1155 гектарів у межах згідно з планом, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується також витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 23.02.2010 року, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 29.10.2010 року. Дана земельна ділянка належала померлій [INFO] року [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Лозівської райдержадміністрації Харківської області № 370 від 13.12.2004 року. За життя [PERSON] уклала з Фермерським господарством «ЛАН» договір оренди землі від 01.01.2009 року строком на 10 років, зареєстрований в Лозівському районному відділі реєстрації Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному Комітеті України по Земельних ресурсах» про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16.06.2009 року за № 040967700046. Згідно розрахунку нормативна грошова оцінка земельної ділянки гр. [PERSON], кадастровий № [NUMBER] на території Артільної сільської ради Лозівського району Харківської області станом на 01.01.2016 року становить 301579 грн. 67 коп. Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відносини, що склалися між сторонами суд відносить до правовідносин, що виникають унаслідок укладання правочинів, у тому числі договору оренди земельної ділянки. Згідно до п.36 Договору оренди перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Відповідно до п.8 та 10 Договору оренди землі відповідач зобов'язався протягом строку дії договору за кожен рік користування земельною ділянкою сплачувати 2% від нормативної грошової оцінки даної земельної ділянки, визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, не пізніше 30 листопада кожного року. Хоча, Указом Президента України від 02.02.2002 року № 92/2002 встановлена плата за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3% визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю). В позовній заяві, позивач наголошує, що відповідач порушив свої зобов'язання щодо своєчасності розрахунку за користування земельною ділянкою в 2015, 2016, 2017 роках і свідомо нехтує терміном сплати орендної плати, зазначеної у п. 10 договору оренди землі, який є істотною умовою. Тобто, станом на 16.11.2017 року відповідачем в рахунок погашення заборгованості за користування в 2015-2017 роках належною їй земельною ділянкою, не сплачені грошові кошти, ніякі послуги в рахунок орендної плати за 2015-2017 роки від відповідача не отримувалися. На неодноразові звернення позивача щодо розміру орендної плати, відповідач не відповів, що підтверджується заявами позивача від 27.04.2016 року, 27.03.2017 року та відповіддю відповідача від 12.04.2017 року, в якій зазначено, що для продовження виплати орендної плати необхідно надати належним чином оформлені документи щодо підтвердження права власності на вищевказану земельну ділянку. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, а згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином, належними сторонами, у передбачений законом чи договором спосіб та термін, за відповідною ціною і інше. Вказані умови є істотними для зобов'язальних правовідносин, а отже повинні виконуватися безумовно, у точній відповідності до умов договору. Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» визначено, що однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Виходячи із нормативної грошової оцінки земельної ділянки станом на 01.01.2016 року, яка становила 301579,67 грн., відповідно до розрахунку, заборгованість по орендній платі за використання земельної ділянки у 2015-2017 роках складає 42037 грн. 26 коп. У відповідності до ст. 611 ЦК України та п.14 Договору оренди землі, за несвоєчасне внесення орендної плати відповідач зобов'язаний сплатити пеню в розмірі 0,1% несплаченої суми за кожен день прострочення. При сумі основного боргу 42037 грн. 26 коп. станом на 17.04.2018 року відповідач повинен сплатити пеню в розмірі 18460 грн. 92 коп., а саме за 2015 рік в сумі 10176 грн. 70 коп., за 2016 рік - 6183 грн. 32 коп., та за 2017 рік - 2100 грн. 90 коп. На підставі ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірвано за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст.ст. 24, 25 Закону України «Про орендну плату» та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Що стосується вимог позивача про відшкодування відповідачем на її користь моральної шкоди у розмірі 20000 гривень то вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особня, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків ч.2 а.1 вказаної статті відносить витрати, яка особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров'я, а також у душевних стражданнях, який фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. На підставі ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Обов'язок доводити наявність моральної шкоди покладено на позивача. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду від 25.05.2001), згідно якого у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Крім того, у вказаній Постанові, в п. 9 звернуто увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Позивачем зазначено, що в зв'язку з порушенням строку сплати орендної плати їй була завдана моральна шкода, оскільки вона була позбавлена можливості отримання матеріальних благ, на які розраховувала з урахуванням того, що в той час була вагітна, потім народила дитину та вкрай нуждалася в грошових коштах. Було порушено нормальний спосіб її життя, вона була змушена докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав, витрачати свій час на звернення до відповідача з приводу сплати орендної плати та до юриста за допомогою. Час вагітності та народження дитини випадає на 2014-2015 роки, що підтверджується копією свідоцтва про народження [INFO] року дитини - [PERSON], яка міститься в матеріалах справи. Крім того, в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року № 4 зазначено, що під моральною шкодую слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що не виплата орендної плати позбавила позивача можливості отримати матеріальні блага та призвело до погіршення матеріального становища її родини, що змінило нормальний спосіб життя, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 2000 гривень. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Позивачем при подачі позовної заяви до суду був сплачений судовий збір у розмірі 1280 гривень, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача по справі у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір у вищезазначеному розмірі на користь позивача.

Outcome: partial