Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

Позивач [PERSON] подала до суду даний позов, мотивуючи його тим, що вона є власником збудованого нею житлового будинку, господарських будівель та споруд, які знаходяться за адресою [ADDRESS]. Однак в неї відсутній правоустановлюючий документ, яким підтверджується належність їй, позивачу на праві власності вищевказаного нерухомого майна, і отримати даний документ в позасудовому порядку неможливо. Вказує, що рішенням виконавчого комітету Товмачицької сільської ради Коломийського району за № 18 від 27 квітня 1989 року відповідачу [PERSON] в с. Товмачик Коломийського району була виділена земельна ділянка площею 0, 09 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд, а рішенням виконавчого комітету Коломийської районної ради від 10.01.1990 року відповідачу був наданий дозвіл на будівництво на даній земельній ділянці житлового будинку, господарських будівель та споруд. На підставі вищевказаних рішень відповідач отримав будівельний паспорт на забудову ділянки, виділеної індивідуальному забудівнику . Однак, в їх сім»ї не було коштів на вказане будівництво, тому тривалий час воно не здійснювалося. У неї, позивача, з відповідачем не склалися хороші сімейні відносини. У 1995 році відповідач виїхав на роботу в м. Львів, рідко приїжджав до сім»ї. Вказує, що з 2000 року вона, позивач, з відповідачем спільно не проживають, і їй невідомо місце проживання та місцезнаходження відповідача. З народженням сина [PERSON] погіршилися житлові умови в господарстві її батьків, де вона проживала з дітьми, тому вона вирішила на вищевказаній земельній ділянці розпочати будівництво житлового будинку, господарських будівель та споруд. За свої особисті кошти і за матеріальної та фізичної допомоги її батьків на вищевказаній земельні ділянці у 2000 році розпочала будівництво житлового будинку, господарських будівель та споруд. На вказаній земельній ділянці нею побудовані житловий будинок, господарські будівлі та споруди - літня кухня, два сараї, навіс, вбиральня, криниця, огорожа, що стверджується технічним паспортом на садибний житловий будинок. Даному нерухомому майну присвоєний адресний номер - [ADDRESS]. Здійснюючи будівництво вона, позивач, надіялася, що відповідач повернеться до сім»ї і вони в добровільному порядку врегулюєть даний спір. Однак, відповідач до сім»ї не повернувся, місце проживання і місцезнаходження його їй невідоме, а вона, позивач, не взмозі отримати ні декларацію про готовність об»єкта до експлуатації, ні зареєструвати за собою право власності на дане нерухоме майно, а тому змушена звернутися до суду Просить суд визнати за нею, позивачем [PERSON], право власності на житловий будинок, загальною площею 89.0 кв.м, житловою площею 49.9 кв.м, господарські будівлі та споруди - літню кухню, два сараї, навіс, вбиральню, криницю, огорожу, які знаходяться за адресою [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з"явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності , позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причини неявки суду невідомі. Враховуючи заяву позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 жовтня 1987 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] у виконавчому комітеті Товмачицької сільської ради Коломийського району зареєстровано шлюб, котрого розірвано 01 жовтня 2012 року, що підтверджується заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду від 01.10.2012 року (а.с.7). Від спільного проживання у сторін народилося двоє дітей: сини [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO].(а.с.7) Рішенням виконавчого комітету Товмачицької сільської ради за № 18 від 27 квітня 1989 року відповідачу [PERSON] в с. Товмачик Коломийського району виділена земельна ділянка площею 0, 09 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.8), а рішенням виконавчого комітету Коломийської районної ради від 10.01.1990 року відповідачу наданий дозвіл на будівництво на даній земельній ділянці житлового будинку, господарських будівель та споруд.(а.с.9) На підставі вищевказаних рішень відповідач отримав будівельний паспорт на забудову ділянки, виділеної індивідуальному забудівнику і 12.01.1990 року був складений акт виносу в натурі меж земельної ділянки і розбивки будівель, про що представником районного архітектора складений відповідний акт.(а.с.9,10) Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов і сімейних обставин від 20.04.2017 року відповідач [PERSON] з 2000 року не проживає за адресою [ADDRESS] (а.с.13) На вказаній земельній ділянці побудований житловий будинок, господарські будівлі та споруди - літня кухня, два сараї, навіс, вбиральня, криниця, огорожа, що стверджується технічним паспортом на садибний житловий будинок.(а.с.15-17) Згідно довідки виконавчого комітету Товмачицької сільської ради Коломийського району за № 484 від 31.05.2017 року, виданій [PERSON] , її будинку буде присвоєно адресний номер - [ADDRESS] (а.с.14) Як вбачається з письмових пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] з 2000 року позивач [PERSON] з відповідачем [PERSON] не проживає , будівництвом житлового будинку займалася тільки позивач, кошти на будівельні роботи відповідач не надавав, житловий будинок побудований за кошти позивача та її батьків, тобто позивач побудувала спірний будинок за особисті кошти. Будівництво позивачем спірного нерухомого майна завершено в 2003 році, що зазначено в технічному паспорті на садибний житловий будинок. Позивач з дітьми зареєстрована у спірному будинку, що стверджується довідкою виконавчого комітету Товмачицької сільської ради Коломийського району за № 418 від 25.04.2017 року(а.с.18) і спірне домоволодіння за вказаною адресою обліковується в погосподарській книзі с. Товмачик Коломийського району за позивачем [PERSON]. Встановлено, що дозвільна документація на вказане будівництво видана на ім»я відповідача, і із-за його відсутності неможливо внести зміни в дану документацію, визнавши позивача забудівником. В той же час відповідачу був наданий дозвіл на будівництво житлового будинку, господарських будівель та споруд для потреб його сім»ї, в тому числі і позивача. Відповідач до сім»ї не повернувся, місце проживання і місцезнаходження його невідоме, у зв язку з чим позивач не взмозі отримати декларацію про готовність об»єкта до експлуатації та здійснити реєстрацію за собою право власності на дане нерухоме майно,. Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а частиною другою вказаної статті передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, права на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності ним Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової державної реєстрації таких прав. В правовій позиції ВСУ, викладеній в постанові від 13 червня 2012 р. по справі № 6-54цс12, яка згідно зі статтею 3607 ЦПК є обов'язковою для судів, зазначено, що «відповідно до ст.ст. 2, 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень даних про право власності особи на об»єкт нерухомого майна, збудований до набрання зазначеним Законом чинності, не породжує в особи цього права, а засвідчує офіційне визнання і підтвердження державою факту наявності в особи цього права. Право власності на збудований до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» об'єкт нерухомого майна виникає в порядку, який існував на час його будівництва». Аналогічно вказано і в п. 5 постанови Пенуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист прав влансості та інших речових прав». В узагальнення судової практики ВССУ від 25.09.2015 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» вказано, що у випадках, коли правовідносини між сторонами спору щодо захисту права власності на житловий будинок виникли до 01 січня 2004 року, до таких правовідносин необхідно застосовувати норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року, Закону України від 07.02.1991 № 697-ХІ1 «Про власність» (втратив чинність з 20.06.2007 на підставі Закону України від 27.04.2007 № 997-У)., Кодексу про шлюб та сім'ю від 20.06.1969 № 2006-УІІ. Станом на момент закінчення вказаного будівництва (2003 рік) був чинним Цивільний кодекс 1963 року, яким не було передбачено державна реєстрація права власності на нерухоме майно. Реєстрація права власності на будівлі та споруди була введена згідно Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначений нормативний акт хоча і передбачав реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Вказане зазначене в інформаційному листі ВССУ№ 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, а також такого висновку дійшов ВСУ, виклавши правову позицію у постанові від 18.12.2013 у справі № 6-137цс13. За змістом діючого станом на 2002 рік п. 117 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністра юстиції України N 18/5 від 14.06.94 року, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, могли бути відповідні довідки виконавчих комітетів сільських рад. Отже, довідки виконавчих комітетів місцевих органів визнавалися в якості актів органів влади ( публічних актів), що підтверджують право приватної власності. На спірне нерухоме майно видана довідка виконавчого комітету Товмачицької сільської ради Коломийського району за № 484 від 31.05.2017 року. Проведеною технічною інвентаризацією даного нерухомого майна не виявлено самочинного будівництва і розходжень з проектною документацією, порушень будівельних норм. Згідно п.3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна при виявленні у разі самочинного будівництва на оригіналах технічного паспорта проставляють штампи встановленого зразка. Під час проведення технічної інвентаризації завершеного будівництвом об'єкта, зведеного на підставі дозволу про надання у власність чи користування земельною ділянкою і не прийнятого в експлуатацію, належить провести звірку плану будинку та плану ділянки із затвердженим проектом та планом земельної ділянки. У разі виявлення розходжень на оригіналах та копіях інвентаризаційних планів на вільному місці з лицьового боку про це зазначається. У виданому позивачу технічному паспорті на садибний житловий будинок таких відміток немає. Згідно ст. 28 КпШС України, в редакції діючій станом на час будівництва будинку « суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них». Аналогічне норма закріплена і в діючій редакції СК України, а саме згідно п.6 ч. 1 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв»язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період. Згідно Звіту про оцінку майна ТОВ «Віконт-Консалтинг» від 01.06.2017 р. оціночна вартість спірного майна становить 137 061, 00 грн. (а.с.20-36) Отже, позивач набула право власності на вищевказане нерухоме майно правомірно, та суд прийшов до переконання, що за позивачем [PERSON] слід визнати право власності на житловий будинок та господарські будівлі і споруди, що знаходяться за адресою [ADDRESS]. На підставі наведеного та ст.28 КпШС , п.6 ч.1 ст.57 СК України, п.30 ч.4 ст. 3 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, ст. 328 ЦК України,

Outcome: approved