Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третіх осіб: реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, територіальної громади Царедарівської сільської ради Лозівського району Харківської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що [INFO] померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на майно, а саме на: житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 7,5454 гектарів, яка розташована на території Царедарівської сільської ради Лозівського району, Харківської області. Спадкоємцями першої черги після її смерті є позивач та відповідач, яка від прийняття спадку відмовилася на користь позивача. Інших спадкоємців не має ні по закону, ні по заповіту. Позивач фактично спадок прийняв, оскільки в установлений законом строк подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, але на даний час не має можливості оформити спадок та отримати свідоцтво про право власності, оскільки втрачений оригінал державного акту на право приватної власності на землю. З приводу видачі дублікату державного акту він звертався до Управління Держземагентсва, але йому в цьому було відмовлено та роз'яснено, що на даний час право власності на земельну ділянку підтверджується свідоцтвом про право власності. Крім цього, видати свідоцтво про право власності на житловий будинок не має можливості, оскільки житловий будинок був побудований в 1970 році його матір'ю, яка на той час була головою колгоспного двору, але його не оформила та не зареєструвала. В зв'язку з чим просить визнати за ним право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 7,5454 гектарів, яка розташована на території Царедарівської сільської ради Лозівського району, Харківської області в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO]. Позивач в судове засідання не з'явився, але надав суду свою заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав в повному обсязі та просив задовольнити їй на підставі наданих письмових доказів. Відповідач в судове засідання не з'явилася, але надала суду свою заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує та вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Представник третьої особи реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області в судове засідання не з'явився, але надав суду пояснення в яких просив прийняти рішення згідно чинного законодавства України та дану справу розглянути без участі представника. Представник третьої особи Царедарівської сільської ради Лозівського району, Харківської області в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву в якій просив розглянути справу без участі представника, позовні вимоги визнають в повному обсязі, заперечень не мають. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню за наступними підставами: Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Царедарівської сільською радою Лозівського району Харківської області 08 вересня 2014 року. Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме житловий будинок з відповідними надвірними спорудами та будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS], який належав спадкодавцю на праві приватної власності. Факт належності спадкового майна спадкодавцю підтверджується витягом з погосподарської книги № 2 за 2011-2015 роки Царедарівської сільської ради Лозівського району Харківської області № 310 від 05 серпня 2015 року, з якого вбачається, що відповідно до «Погосподарської книги Царедарівської сільської ради Лозівського району Харківської області за 2011-2015 роки» № 02, спірний житловий будинок числиться за [PERSON]. Крім того, як вбачається з витягу [PERSON] була передана в особисту приватну власність земельна ділянка, площею 0,48 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Крім цього, відкрилася спадщина на земельну ділянку (пай), площею 7,5454 гектарів, розташовану на території Царедарівської сільської ради Лозівського району, Харківської області, яка належала померлій на праві приватної власності на підставі Державного акту на право власності на землю [NUMBER], виданого Лозівською районною державною адміністрацією Харківської області 02 січня 2003 року на підставі розпорядження голови Лозівської районної державної адміністрації Харківської області від 10.12.2002 року № 568, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів за № 337, кадастровий номер [NUMBER]. Спадкоємцями першої черги крім позивача є відповідач по справі, яка від прийняття спадку відмовилась на користь позивача. Інших спадкоємців не має ні по закону ні по заповіту. Позивач спадок після смерті матері прийняв, оскільки звернувся в установлений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадку після смерті своєї матері, тобто фактично спадок отримав. На даний час позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, але йому в цьому було відмовлено, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 липня 2015 року, видана в.о. державного нотаріуса Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області Мірошниченко О.М. в якій зазначено, що позивач не надав правовстановлюючий документ на майно, а також витяг з Реєстру прав власності, а тому позивач на даний час оформити нотаріально спадок на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами не має можливості в зв'язку з тим, що [PERSON] придбаний на законних підставах житловий будинок в Лозівському бюро технічної інвентаризації не оформила та не зареєструвала. Так, згідно витягу з погосподарської книги № 2 за 2011-2015 роки по Царедарівській сільській раді Лозівського району Харківської області № 310 від 05.08.2015 року вбачається, що житловий будинок, який обліковується за особовим рахунком [NUMBER] та знаходиться в с. Царедарівка, Лозівського району, Харківської області значиться за померлою [INFO] [PERSON]. Стаття 5 ЦК України визначає, що до правовідносин застосовується те законодавство, яке діяло на час їх виникнення. В сільській місцевості облік фактичних господарств у селі, сімейний стан громадян, поголів'я тварин та інше реєструвався в погосподарських книгах. Згідно до Інструкції по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, сільські ради один раз в п'ять років проводили закладку погосподарських книг шляхом суцільного обходу дворів та опитування населення. На кожне господарство відкривався окремий особовий рахунок, в якому відображалися, крім інших відомостей, також відомості про жилий будинок, що має поштовий номер, рік його побудування. При визначенні року побудування ураховується рік, в якому цей будинок було введено в експлуатацію. Лише з 1985 року, відповідно до Постанови РМ УРСР від 11.03.1985 року № 105 „Про порядок державного обліку житлового фонду", почалася робота по проведенню обов'язкової реєстрації й технічної інвентаризації житлового фонду в сільських населених пунктах після прийняття будинків в експлуатацію державною приймальною комісією. Як роз'яснено в листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкоємців на момент закінчення будівництва будинків. Враховуючи судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, суд при вирішенні даного спору про визнання права власності на спадкове майно враховує час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та враховує підстави спадкування зазначеного майна. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводилася реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрації права власності на житлові будинки, споруди регулювалося підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, яка втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року № 56; Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинку, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року. Зважаючи на наведене, спірний будинок належав [PERSON] на праві власності з 1965 року і подальша зміна законодавства не позбавила її набутого та зареєстрованого в погосподарських книгах права власності на будинок, а спадкоємець має право на визнання за ним права власності саме на будинок як об'єкт спадкування. Зазначений висновок узгоджується з роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» від 27.09.2012 року N 10-1387/0/4-12, в яких зазначено, що відповідно до статті 2 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Крім цього, на даний час позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, але йому в цьому було відмовлено, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 липня 2015 року, видана в.о. державного нотаріуса Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області Мірошниченко О.М.. З даної постанови вбачається, що відмова має місце в зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Згідно з п. 4.15 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючого документа про належність цього майна спадкодавцеві та Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Відповідно до ст.ст. 182, 334 ЦК України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Видача свідоцтва про право на спадщину не земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру (п. 4.20 Порядку). Але, позивач не має можливості надати правовстановлюючий документ на спірну земельну ділянку, а саме державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого 02 січня 2003 року на підставі розпорядження голови Лозівської районної державної адміністрації Харківської області від 10.12.2002 року № 568, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів за № 337, кадастровий номер [NUMBER], оскільки він був втрачений ще за життя спадкодавця, що підтверджується розміщенням оголошення в засобах масової інформації, а саме в газеті «Голос Лозівщини» щодо втрати вищевказаного державного акту. Так, згідно з пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 11 лютого 2010 року № 1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» встановлено, що до 1 січня 2013 року державна реєстрації права власності, права користування (сервітут) земельними ділянками, права постійного користування земельними ділянками, договорів оренди земельних ділянок; права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); права забудови земельної ділянки (суперфіцій) проводилася територіальними органами земельних ресурсів. З 1 січня 2013 року систему органів державної реєстрації прав становить: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку, які здійснюють видачу документів, що посвідчують право на нерухоме майно. З 01 січня 2013 року право власності на земельну ділянку при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно підтверджує свідоцтво про право власності на таке майно. А тому у позивача відсутня можливість отримати в Управлінні Держземагенства у Лозівському районі Харківської області дублікат державного акту на право власності на земельну ділянку. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтями 1216, 1218 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, позивач має першочергове право на спадкування після смерті своєї матері майно, що підтверджується свідоцтвом про народження позивача по справі. Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець має надати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадку. Як свідчать матеріали справи позивач фактично отримав спадок, оскільки в установлений законом строк подав до нотаріальної контори заяви про прийняття спадку. За таких обставин суд вважає, що позивач спадок прийняв, заяву про відмову від спадку не писав. Враховуючи всі вище наведені обставини, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на спірний житловий будинок та земельну ділянку, як за спадкоємцем за законом.

Outcome: approved