Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ДП «Антонов-Фінанс» заборгованість по виплаті заробітної плати за період з листопада 2015 року по листопад 2017 року - в розмірі 50 756,53 грн., індексацію заробітної плати - в розмірі 33 402,40 грн., яка виникла у відповідача за час роботи позивача на посаді слюсара-сантехніка ДП «Лізингтехтранс» (назву змінено на ДП «Антонов-Фінанс») на підставі наказу №22-к від 20.08.2010 року. За час роботи відповідач допустив несвоєчасну виплату заробітної плати з урахуванням її індексації, яка ним обґрунтовується тяжким фінансовим становищем та відсутністю коштів, внаслідок чого утворилась заборгованість. 05.01.2018 року суд відкрив провадження у цій справі та з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України у порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні . Відповідач у встановлений судом строк не подав відзиву на позов, у зв'язку з чим суд вирішив розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд дійшов наступних висновків. Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Судом встановлено, що з 20.08.2010 року позивач на підставі наказу №22-к від 20.08.2010 року перебуває в трудових відносинах з ДП «Антонов - Фінанс», де працює на посаді слюсара-сантехніка. Незважаючи на те, що позивачем виконувались покладені на нього трудові обов"язки, належна йому сума по заробітній платі за період з листопада 2015 року по листопад 2017 року не виплачені. Згідно довідки ДП «Антонов - Фінанс» №135 від 01.11.2017 року заборгованість перед позивачем за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року (включно), з врахуванням проведених обов'язкових відрахувань та обов'язкових платежів до державного бюджету, по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі становить 84 158,93 грн. Це свідчить про те, що відповідачем визнається факт наявності заборгованості по заробітній платі. Згідно з вимогами ч. 7 ст. 43 Конституції України право на своєчасне отримання винагороди за працею захищається законом. Статтею 1, 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконувану ним роботу. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні та строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що перевищує шістнадцять календарних днів. Дане положення також закріплене ч 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» згідно з яким, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. В порушення вимог ст. 115 КЗпП України відповідач не виплатив позивачу нараховану заробітну плату за період з листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року (включно) на загальну суму 84 158,93 грн. Вимоги позивача про стягнення належної йому заробітної плати в судовому порядку відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України не обмежені будь-яким строком. Між тим, як вбачається з позовної заяви, позивач помилково розбиває суму заборгованості по заробітній платі в розмірі 84 158,93 грн. на суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 50 756,53 грн. та суму індексації в розмірі 33 402,40 грн., оскільки сума заборгованості по заробітній платі відповідача перед позивачем становить саме в розмірі 84 158,93 грн., що підтверджена офіційною довідкою відповідача від 01.11.2017 р. № 135. Таким чином, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд вважає, що позовні вимоги позивача, виходячи з розміру позовних вимог, підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки є обґрунтованими та заснованими та законі, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Також з відповідача згідно ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 1 600,0 грн. (за мінімальною ставкою для юридичних осіб на день звернення позивача до суду). На підставі п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми виплати заробітної плати за один місяць.

Outcome: approved