Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 18 грудня 2013 року у розмірі 16285 грн. 79 коп. та судові витрати у розмірі 1762 грн. В обґрунтуванні позову посилається на те, що 18 грудня 2013 року [PERSON] звернувся до банку із заявою про отримання кредиту у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. В анкеті-заяві про укладення кредитного договору від 18 грудня 2013 року відповідач підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг, "Правилами користування платіжною карткою", "Тарифами Банку", складає між ними договір. У позовній заяві позивач вказує, що договором та зазначеними правилами передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитним лімітом, сплати нарахованих за період користування кредитом відсотків, за перевитрати платіжного ліміту, комісії за користування кредитом та інших витрат. Позивач зазначає, що відповідач належним чином не виконує зобовязання за кредитним договором, в результаті чого станом на 01 листопада 2018 року виникла заборгованість в сумі 16285 грн. 79 коп., яка складається з 1057 грн. 52 коп. заборгованості за тілом кредиту, 1171 грн. 80 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 12804 грн. 77 коп. заборгованість за пенею, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 751 грн. 70 коп. штрафу (процентна складова). Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 грудня 2018 року вирішено відкрити провадження у справі та розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження, за участі сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву, терміном 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Відповідач, на виконання вимог ст.178 ЦПК України, відзив до суду не подав. Представник позивача в судове засідання не зявився. Разом з позовом до суду подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, у відповідності до ст.128 ЦПК України, повідомлявся за місцем реєстрації та місцем фактичного проживання. Причини неявки суду не відомі, заяв та клопотань про відкладення чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. У відповідності до вимог ст.ст.280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі письмових доказів поданих позивачем разом з позовом до суду. Оскільки, сторони у справі не зявилися в судове засідання для розгляду справи по суті, фіксація судового засідання технічними засобами не здійснювалася, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 18 грудня 2013 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, за умовами якого, останній отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на отримання кредитного ліміту, що підтверджується підписом в заяві разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами Банку». У зв'язку з виникненням заборгованості по оплаті передбачених договором платежів, станом на 01 листопада 2018 року виникла заборгованість в сумі 16285 грн. 79 коп., яка складається з 1057 грн. 52 коп. заборгованості за тілом кредиту, 1171 грн. 80 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 12804 грн. 77 коп. заборгованість за пенею, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 751 грн. 70 коп. штрафу (процентна складова). Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, встановлено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, встановлено, що при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 гри. + 5% від суми позову. Відповідно до п.п.2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6. Умов та правил надання банківських послуг, встановлено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим Договором. Відповідно до ст.526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з наданого суду розрахунку заборгованості за кредитом, то з часу укладення кредитного договору до 2016 року відповідач періодично виконував взяті на себе зобовязання за кредитом щодо його погашення, а з 2017 року нерегулярно та не в повному обсязі, що призвело до виникнення вказаної у розрахунку банку заборгованості. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту, нарахованих процентів та пені підлягають задоволенню. Висновок суду ґрунтується на тому, що відповідачем порушені умови договору кредиту, в результаті чого утворилась заборгованість. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) суд керується наступним. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору, а саме пунктами 1.1.5.21, 1.1.5.25, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з пунктами 1.1.5.20, 2.1.1.12.7.4, 2.1.1.12.8.1 Умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року N 6-2003цс15. За таких обставин суд дійшов висновку, що підстав для одночасного стягнення з боржника пені та штрафів (фіксованої частини в розмірі 500 грн. та процентної складової в розмірі 751 грн. 70 коп.) немає, і в цій частині позов не підлягає задоволенню. Оцінивши всі надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом в сумі 1057 грн. 52 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 1171 грн. 80 коп., заборгованість за пенею в сумі 12804 грн. 77 коп., всього на суму 15034 грн. 09 коп. Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача, має бути стягнутий судовий збір, пропорційний до задоволеної частини вимог, в сумі 1626 грн. 58 коп.

Outcome: partial