Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-28 00:00:00

Позивачем заявлені вимоги про поділ майна, яке є об»єктом права спільної сумісної власності сторін, як подружжя, із виділенням у власність позивача 1 / 2 частки комп»ютерного столу, розкладного крісла, тумби, сервізу, палатки, вітальні, телевізору, куточка, балконного блоку, отливу, стінки, геркалануму. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 листопада 2008 року, який розірваний за рішенням суду 07 листопада 2014 року, за час шлюбу сторін за кошти позивача було придбане вищезазначене майно, яке у добровільному порядку не поділене. Згідно клопотання від 22 грудня 2015 року позивачем також заявлені вимоги про включення до об»єктів права спільної сумісної власності, які підлягають поділу,-дивану, картини, санвузола, раковини, ванни, газової печі, дверей у ванну кімнату, вхідних дверей, та стягнення 12533 грн. 73 коп вартості проведеного ремонту у квартирі [ADDRESS], з посиланням, зокрема, на проведення ремонту за кошти батьків позивача. В судовому засіданні позивач підтримав позов за вищевикладених обставин, просив виділити йому у власність в 1 / 2 частці комп»ютерний стіл, розкладне крісло, тумбу, сервіс, палатку, меблі вітальні-стінку «Балтімор», телевізор марки Філіпс, кухонний куточок, куточок м»який «Престиж», дві картини, санвузол (раковину, ванну), газову плиту, двері у ванну кімнату, вхідні двері до квартири, просив стягнути із відповідача 12533 грн. 73 коп витрат за проведений ремонт, пояснивши, що вказані речі, які придбані сторонами, знаходяться у [ADDRESS], добровільний поділ майна неможливий, відповідач перешкоджає йому у користуванні даним майном. Дана позиція підтримана в судовому засіданні представником позивача адвокатом Галата М.О., яка також просила стягнути із відповідача 19750 грн. витрат на правничу допомогу. Відповідач в судове засідання повторно не з"явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена згідно ч.ч.6, 7, 8 ст.128 ЦПК України шляхом надіслання неодноразово судових повісток рекомендованими листами з повідомленнями про вручення за адресою згідно позовної заяви, за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку,- [ADDRESS], відповідач, яка не повідомила суду іншої адреси, не з'явилась в судове засідання без повідомлення причин і не подала відзиву, представник позивача та позивач в судовому засіданні не заперечують проти ухвалення заочного рішення, що є підставою в порядку ст.ст.280, 281 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Аналогічні дії щодо вручення судових повісток проведені неодноразово судом і щодо третьої особи [PERSON], яка в судове засідання не з»явилась без повідомлення причин. Інші заяви, клопотання учасників справи станом на 29 грудня 2017 року відсутні. Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 листопада 2008 року, який розірваний згідно рішення Ніжинського міськрайонного суду від 07 листопада 2014 року, яке набрало законної сили 18 листопада 2014 року, що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб (повторно) від 30 липня 2014 року та даного рішення від 07 листопада 2014 року і не заперечується позивачем в судовому засіданні. Позивачем заявлені вимоги про поділ рухомого майна сторін, як подружжя, яке знаходиться у [ADDRESS], яка згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно... від 17 лютого 2017 року зареєстрована на праві спільної часткової власності за [PERSON] в 1 / 2 частці, та за [PERSON] в 1 / 2 частці, та стягнення 1 / 2 частки вартості проведеного ремонту у даній квартирі. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК України). Відповідно до ч.ч.2, 4, 5 ст.71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. При поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, застосуванню підлягають положення ч.ч.4, 5 ст.71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Також судом враховується, що у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов'язком. При поділі майна подружжя врахуванню підлягає все набуте за час шлюбу майно, так як може виникнути питання стягнення грошової компенсації чи присудження одного майна за рахунок іншого. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, обов»язок їх доказування та подання визначені ст.ст.13, 76-82 ЦПК України, згідно даних приписів доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи; достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом; сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На пропозицію суду в порядку ч.4 ст.10 ЦПК України (в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року), ст.12 ЦПК України щодо обов»язку доказування і подання доказів, зокрема, щодо обсягу спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, джерела і часу його придбання, вартості, положення щодо належності та допустимості доказів, позивачем надані: замовлення на виготовлення м»яких меблів від 26 червня 2011 року, сплачено 6630 грн., покупець [PERSON], куточок «Престиж», у [ADDRESS]; видатковий товарний чек №Буд-002011/1 від 15 жовтня 2010 року, який не містить відомостей про покупця; видатковий товарний чек №Буд-002043/1 від 19 жовтня 2010 року, який не містить відомостей про покупця; накладна від 12 травня 2010 року, яка має відомості «...одержано: [ADDRESS] рахунок фактура №БМ-0000350 від 10 серпня 2010 року, яка не містить відомостей про покупця; товарний чек від 12 листопада 2013 року, яка не містить відомостей про покупця, у ньому зазначено [PERSON] та 23 травня 2017 року повторно призначено судову товарознавчу експертизу. Судом виконаний обов»язок щодо сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Із вищезазначених наданих позивачем письмових документів тільки замовлення на виготовлення м»яких меблів від 26 червня 2011 року в порядку ст.ст.76, 77, 78, 79, 80 ЦПК України підтверджує обставини щодо віднесення куточку «Престиж», вартістю 6630 грн., до об»єкту права спільної сумісної власності сторін [PERSON] та [PERSON], інші документи не містять інформації щодо предмету доказування, яке не може грунтуватись на припущеннях. Ухвалами суду від 01 червня 2016 року, 23 травня 2017 року по справі призначені судові товарознавчі експертизи для визначення вартості об»єктів рухомого майна, які знаходяться у [ADDRESS], із зобов»язанням відповідача забезпечити експертові можливість огляду майна. Відповідно до повідомлень Чернігівської регіональної торгово-промислової палати від 10 серпня 2016 року, 16 червня 2017 року вищезазначені ухвали суду не виконані у зв»язку з незабезпеченням відповідачем доступу до об»єктів та вчиненням перешкод в обстеженні майна. Відповідно до ст.109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Із врахуванням поданих позивачем вищезазначених доказів та ухилення відповідача від проведення експертизи наявні підстави для визнання факту віднесення до спільного сумісного майна сторін куточку «Престиж», який є неподільною річчю і при поділі якого повинна бути обов'язкова згода одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Таких дій сторонами не вчинено, а куточок, як неподільна річ, не може бути реально поділений між ними відповідно до їх часток, які є рівними, у зв»язку з чим суд приходить до висновку про визнання ідеальних часток сторін в цьому майні без його реального поділу і залишення даного майна у їх спільній частковій власності, що є підставою для часткового задоволення позову. Докази на підтвердження проведення сторонами ремонту у [ADDRESS], власниками якої є відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON], які відповідно до цивільного законодавства повинні утримувати своє майно, оскільки власність зобов»язує,-відсутні, доказування не може грунтуватись на припущеннях, також судом враховується, що згідно клопотання від 22 грудня 2015 року позивач при збільшенні позовних вимог посилається на проведення ремонту за кошти своїх батьків. Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави; для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В судовому засіданні позивач просить стягнути із відповідача 19750 грн. витрат за правничу допомогу. Для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу адвоката позивач має надати суду допустимі докази понесення даних витрат. Позивачем в судовому засіданні надані копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, договір про надання правової допомоги від 09 жовтня 2015 року, ордер на надання правової допомоги. Згідно ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і відповідно до преамбули Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 01 грудня 2000 року N 614 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 05 лютого 2001 року за N 105/5296), на підтвердження факту надання послуг та отримання коштів у сфері послуг суб"єкт господарювання має видати споживачеві розрахунковий документ, форма і зміст якого відповідають цьому Положенню та залежать від виду суб"єкта господарювання. Відповідний розрахунковий документ у встановленому порядку, детальний опис робіт (послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, позивачем суду не надані, також адвокатом в судовому засіданні не надані докази на підтвердження її реєстрації, як платника податків у податковій інспекції. За таких обставин витрати на правничу допомогу у встановленому порядку не підтвердженні, доказування не може грунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст.141 ЦПК України, із врахуванням задоволення позову частково, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню 97 грн. 44 коп судового збору (487,20 грн. сплаченого судового збору/5 (розмір задоволених позовних вимог)=97,44 грн.). Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні.

Outcome: partial