Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , за участі третіх осіб АТ «ОТП Банк», АТ «Ідея Банк», АТ «Альфа Банк» про розподіл боргу подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем, який було зареєстровано 08 травня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бучацького районного управління юстиції у Тернопільській області, за актовим записом № 32. 21.08.2020 року суддею Бучацького районного суду Тернопільської області відкрито провадження у справі №595/1119/20, пр.2 /595/391/2020 про розірвання шлюбу. За час перебування у шлюбі із відповідачем, позивач [PERSON] в інтересах сім`ї, 15.01.2020 року уклала із АТ «Альфа-Банк» кредитний договір №491018167 (далі Кредит) на суму 35 781,35 грн.; 04.12.2017 року уклала кредитний договір з АТ «ОТП Банк» № [NUMBER] на суму 30 488,75 грн.; 30.01.2019 року уклала із АТ «Ідея Банк» кредитний договір № S01.00106.004860227 у гривнях, рахунок № [NUMBER] на суму 48 100 грн. Отже, в них виникло солідарне боргове зобов`язання за вище укладеними кредитними договорами укладеними в інтересах сім`ї за час перебування у шлюбі. Оскільки, вони із відповідачем не дійшли спільної згоди про розподіл боргу, який утворився внаслідок укладення нею в інтересах сім`ї кредитних договорів, то такий спір підлягає розгляду в судовому порядку. Просить в порядку розподілу боргу подружжя, зобов`язати відповідача сплатити Ѕ частину боргу в розмірі 57838,31 грн, який утворився на підставі вищевказаних кредитних договорів та стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн. У поданому представником відповідача відзиві на позовну заяву адвокат зазначив про необґрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки в період з грудня 2017 р. по вересень 2019 р. вони з дітьми проживали разом в квартирі [ADDRESS] . Відповідач сплачував усі комунальні платежі та забезпечував сім`ю матеріально. 11 липня 2019 р. у пошуках роботи виїхав в Іспанію та залишив позивачці на прожиття грошові кошти, а також, кредитну карточку з кредитним лімітом 64700 грн. відкритим 16 травня 2019 р у ТВБВ 10008/036 м.Івано-Франківська філії Івано-Франківського обласного управління АТ «Ощадбанк» [PERSON] Вкінці вересня 2019 р. позивачка після суперечки забрала дітей і повернулася проживати до матері в м.Бучач. З того часу проживають окремо і не підтримують подружніх відносин. Перебуваючи в Іспанії добровільно надсилав грошові перекази на утримання дітей в сумі 50 євро та 420 євро. Згідно рішення Бучацького суду стягуються з нього аліменти на користь позивачки в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 31.10.2019 р. і до досягнення дітьми повноліття. 30 листопада 2020 р. відповідач надіслав позивачці грошовий переказ на суму 20300 грн. як оплату аліментів. Про укладення позивачем кредитних договорів не обізнаний, а також не відомо на що позивачка використала кошти. Крім цього, кредитний договір з АТ «Альфа-Банк» №491018167 від 04 травня 2020 р. укладений в період коли проживали окремо і не підтримували подружніх відносин. З огляду на викладене позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки позивачка не довела, що кредитні договори укладено в інтересах сім`ї. Позивач [PERSON] та представник позивачки [PERSON] просять позов задовольнити в повному обсязі та стягнути витрати на правничу допомогу. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнає, оскільки не надано належних та допустимих доказів, що ці кошти витрачені в інтересах сім`ї. Від третьої особи АК «Альфа-Банк» надійшла заява про розгляд справи без участі представника, проти позову заперечують, просять відмовити в задоволенні, оскільки чинне законодавство не передбачає можливості наявності два основних боржника по одному кредитному договору. Суд вислухавши сторони, свідків та вивчивши матеріали справи вважає вимоги позову [PERSON] такими, що підлягають до задоволення виходячи із наступного: Як встановлено в судовому засіданні, сторони в справі, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 08 травня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бучацького районного управління юстиції у Тернопільській області, за актовим записом № 32. Від шлюбу в сторін [INFO] народилась [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження від 10.10.2019 року видане Бучацьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бучацького районного управління юстиції у Тернопільській області, серії [NUMBER] . Відповідачем [PERSON] усиновлена донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 10.10.2019 року видане Бучацьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бучацького районного управління юстиції у Тернопільській області, серії [NUMBER] , у якому батьком дитини зазначений відповідач. На даний час шлюб між сторонами розірвано згідно рішення Бучацького районного суду від 04 вересня 2020 року. Згідно рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 30 жовтня 2020 року стягуються з [PERSON] , жителя с.Білобожниця, Чортківського району, Тернопільської області в користь [PERSON] аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із 31.10.2019 року і до досягнення дітьми повноліття та в користь [PERSON] аліменти на її утримання, в розмірі 1000 (однієї тисячі) грн. щомісячно, починаючи із 31.10.2019 року і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] трьохрічного віку. За час перебування у шлюбі позивач [PERSON] в інтересах сім`ї, 15 січня 2020 року, уклала із АТ «Альфа-Банк» кредитний договір №491018167 (далі Кредит) на суму 35 781,35 грн. Відповідно до довідки за вих.№38978-23.1 від 04.05.2020 року, станом на 04.05.2020 року, заборгованість за вказаним кредитним договором становить 40 941,50 грн., що складається з : - поточних відсотків за користування Кредитом - 1 135,12 грн.; - прострочені відсотки за користування Кредитом - 3 625,03 грн.; - штрафні санкції 400,00 грн.; - залишок суми кредиту - 35 781,35 грн. Позивач [PERSON] в інтересах сім`ї, 04.12.2017 року уклала кредитний договір з АТ «ОТП Банк» № [NUMBER] на суму 30 488,75 грн., до якої відноситься: - залишок заборгованості по тілу кредиту 30 000 грн.; - нараховані проценти 488,75 грн. Зазначена заборгованість по кредиту підтверджується довідкою АТ «ОТП Банк» за вих.№ 100-5/100-4/215 від 29.04.2020 року. 30 січня 2019 року позивачка [PERSON] уклала із АТ «Ідея Банк» кредитний договір № S01.00106.004860227 у гривнях рахунок № [NUMBER] на суму 48 100,00 грн. Відповідно до довідки АТ «Ідея Банк» за вих.№45/41342/106/29/04 від 29 квітня 2020 року, заборгованість по вищевказаному Кредиту станом на 29.04.2020 року становить 44 246,37 грн. Загальна сума боргу, а саме кредитних коштів, які на даний час не погашені перед вищевказаними банківськими установами становить 115 676,62 грн. Згідно відповіді №46-13/4029/4258-БТ від 20 квітня 2021 р. наданої Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» вбачається, що до банківської виписки по рахунку, який відкрито на ім`я [PERSON] у філії Івано-Франківському обласному управлінні АТ «Ощадбанк» станом на 11 липня 2019 року, 17 вересня 2019 р., 09 квітня 2021 р. залишок грошових коштів становить 0,00 грн. Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивачка [PERSON] суду пояснила, що проживає з двома неповнолітніми дітьми та мамою інвалідом. Дані кредити взяті тільки в інтересах сім`ї, ініціатором кредитів був чоловік і витрачав гроші сам особисто на потреби сім`ї. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , суду пояснила, що є сестрою відповідача, в 2017 році квартиру в м. Івано-Франківськ придбали батьки для брата, який проживав з сім`єю. Восени 2019 року брат поїхав за кордон, після того як позивачка з ним розійшлась. Закордоном проживав три роки і говорив, що допомагав коштами сім`ї.про наявність боргів у сім`ї брата їй нічого не було відомо. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що в 2017 р. її син відповідач по справі проживав в зйомній квартирі в м. Івано-Франківськ разом з сім`єю. Цього ж року чоловік свідка купив квартиру в м. Івано-Франківськ, зробили ремонт і син перейшов жити разом з сім`єю в дану квартиру, в якій проживав по жовтень 2019 року. Їздив закордон в Іспанію, працював в Ощадбанку. Залишав кошти для утримання сім`ї. Син сплачує аліменти по рішенню суду. Про борги сім`ї сина їй нічого не відомо. Виходячи з вище наведеного, у сторін виникло солідарне боргове зобов`язання за вищевказаними кредитними договорами і слід визнати спільною сумісною власністю подружжя та таким, що підлягає розподілу між сторонами. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Згідно зі ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом ч. 1 ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. А в силу вимогст. 80 ЦПК України достатніми є докази , які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи , які входять до предмета доказування. Виходячи із приписів ст.60 СК України, факт реєстрації шлюбу в державних органах РАЦС тягне за собою встановлення презумпції виникнення спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям під час дії зареєстрованого шлюбу. Дана презумпція може бути спростована законом або договором. Такий висновок суду узгоджується із висновком Верховного суду в постанові від 29 серпня 2018 року у справі № 396/746/16-ц. Відповідно до п.п. 23, 24Постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. При визначенні майна, яке підлягає поділу, необхідно з`ясовувати, коли саме сторони припинили ведення спільного господарства, обсяг спільного майна, нажитого на час припинення ведення спільного господарства, джерела придбання цього майна, наявність боргів подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Згідно зі ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Як встановлено в судовому засіданні періодом перебування сторін в шлюбі є саме період із 08 травня 2014 року по 04 вересня 2020 року. У відповідності до п.1 ст. 70 СК України вбачається, що у разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними , якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором . Окрім того як передбачено п.3 ст.368 ЦК України , майно , набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю п.2 ст. 372 ЦК України передбачено , що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. При розподілі боргу подружжя, суд виходить із того, що діючий кодекс передбачає, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4ст.65 СК України) . Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно правових висновків Великої Палати Верховного Суду викладених у п.п. 49,50,51,52, Постанові від 30 червня 2020 року Справа №638/18231/15-ц: Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. В розрізі цих спірних правовідносин ст. 520 ЦК не підлягає застосуванню, так як предметом спору є не заміна сторони у зобов`язанні, що безумовно потребує погодження з кредитором, а поділ майна подружжя, в тому числі боргового зобов`язання. Крім того, боргові зобов`язання за кредитним договором не можуть бути розподілені судом, як і гроші отримані за кредитом не можуть бути визнані спільним сумісним майном подружжя, оскільки їх правова природа визначена як боргові зобов`язання саме [PERSON] за кредитним договором. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів та інших правочинів (ч.2ст. 509 ЦК). Відповідно до положень частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Устатті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що позивач не здійснила повне погашення заборгованості за кредитними договорами, що прямо передбачає, що зобов`язання щодо повернення кредитних коштів є належним чином та повністю виконаним лише після сплати нею грошових коштів в повному обсязі. Так само в своїх правових позиціях ВСУ в постанові Судової палати в цивільних справах від 27.04.2016 №6-486цс16, прийшов до висновку, що у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти, в результаті укладення кредитного договору, також і виникає обов`язок в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредиту, виконання якого подружжя повинно виконувати солідарно. Адже якщо згідно ч. 3ст. 61 СК, якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах родини, то кошти які були отримані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ч. 4ст. 65 СК передбачає, що договір, який укладений одним з подружжя, укладений одним з подружжя в інтересах родини, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, отримане по договору, використано в інтересах родини. Таким чином, при розподілі майна повинні бути враховані борги подружжя і правовідносини по обов`язкам, які виникли в родині. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку , що кредитні договори укладені позивачкою під час шлюбу, відтак боргові зобов`язання є спільними для обох із подружжя, незалежно від того, ким із подружжя укладений кредитний договір. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність, або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Крім того, доказів, які б спростовували дані обставини, стороною відповідача суду надано не було. За наведених вище обставин, суд вважає таким, що враховує інтереси обох сторін по справі та ніяким чином не звужує та не обмежує гарантовані Законом права сторін по справі як бувшого подружжя при боргових зобов`язаннях укладених за час перебування останніх в шлюбі в інтересах сім`ї. Враховуючи, що грошові зобовязання набуті сторонами за час шлюбу, відповідно таке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про поділ між сторонами спільного боргового зобовязання, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні. На підставі ст. 141 ЦПК з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судові витрати . В судовому засіданні встановлено, що адвокат Бакалець І.Г. надавав позивачу правничу допомогу на підставі договору про надання професійної правничої допомоги від 12 березня 2021 року. Як вбачається з вказаного договору, вартість послуг по наданню правової допомоги визначається за домовленістю сторін. З урахуванням складності справи, часу, витраченого та якій потрібно буде витратити адвокатом на надання консультацій правового характеру з питань цивільного та цивільно - процесуального законодавства, підготовку документів, вивчення матеріалів справи, судової практики, складання відповідних процесуальних документів до суду, підготовкою до судового процесу та представництвом інтересів в суді, за попереднім (орієнтовним) розрахунком сума судових витрат за надання правової допомоги складає 1000 гривень. Згідно квитанції до прибуткового ордеру №30 від 23 червня 2020 року гонорар адвоката складає 10000 гривень. Враховуючи час, затрачений адвокатом Бакалець І.Г. на підготовку процесуальних документів, надання консультацій довірителю з питань цивільного та цивільно-процесуального законодавства, що стосується предмету спору, представництва інтересів довірителя в суді, складність справи, обсяг та якість виконаних робіт, значення цієї справи для особи, яка є стороною у справі, розмір витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката, в загальній сумі 10000 гривень є обґрунтованим та підтвердженим належними доказами у цій справі. На підставі наведеного ст.ст. 60, 65, 69-72 СК України ст. ст183, 368, 370 ЦК України та

Outcome: approved