Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. У червні 2018 року звертаючись до суду з заявою позивач просить суд стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» на користь [PERSON] матеріальну шкоду, пов»язану з пошкодженням транспортного засобу в розмірі 50000 грн., стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» на користь [PERSON] матеріальну шкоду, пов»язану з витратами на поховання та спорудження надгробного пам»ятника у розмірі 16615 грн., стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» на користь [PERSON], моральну шкоду в розмірі 34950 грн., стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 34950 грн., стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на поминальні обіди в розмірі 34650 грн., стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 100000 (сто тисяч )грн., стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 100000 грн., стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 100000 грн. Позовні вимоги аргументує тим, що 20.05.2016 року близько 19.00 год в м. Прилуки по вул. Київській, поблизу буд. № 135, сталася ДТП, а саме: [PERSON], керуючи автомобілем марки «МАЗ 54322», д.н.з. [NUMBER], рухаючись по вул. Київській м. Прилуки в напрямку центра міста не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням, виїхав на зустрічну смугу руху, де здійснив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 21111», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON]. В результаті ДТП пасажир автомобіля «ВАЗ 21111» [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці, водій цього ж авто, [PERSON], був доставлений до Прилуцької ЦМЛ, де від отриманих тілесних ушкоджень помер, пасажир [PERSON] та водій автомобіля «МАЗ 93866» [PERSON] отримали, різного ступеня тяжкості тілесні ушкодження. Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області який в подальшому був переглянутий апеляційним судом Чернігівської області, [PERSON] визнано винним у скоєнні вищевказаного ДТП та засуджено за ч.3 ст. 286 КК України в межах кримінального провадження № 12016270000000090. Потерпілими від кримінального правопорушення є [PERSON], [PERSON] - батьки загиблого в ДТП [PERSON] та його брат - [PERSON]. На час ДТП цивільно - правова відповідальність водія [PERSON] як користувача автомобіля марки «МАЗ 54322», д.н.з. [NUMBER], 1986 року випуску, була застрахована у відповідності до договору обов»язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ( поліс серії АІ/7785944) в ПрАТ «Страховій компанії «ВУСО». 01 червня 2016 року та 12.03.2018 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК» ВУСО» з заявою про виплату страхового відшкодування за шкоду завдану вищевказаним ДТП, але на сьогоднішній день страхове відшкодування виплачено не було. За наслідками ДТП позивач [PERSON] зазнав матеріальних збитків -50000 грн. - за пошкоджений автомобіль, 16615 грн. витрат на поховання та на спорудження надгробного пам»ятника, 34650 грн. на проведення ритуальних обрядів та на поминальні обіди, які йому відшкодовано не було. Крім того позивачам у зв»язку із втратою рідної їм людини завдано моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях, у результаті яких погіршилося самопочуття, порушився звичний хід життя. Після смерті [PERSON] у нього залишився сиротою неповнолітній син, були розірвані родинні зв»язки між сім»ями. Тому позивачі оцінюють розмір заподіяної їм моральної шкоди в сумі 369900 грн. 02 жовтня 2018 року відповідач ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» надав відзив на позовну заяву, в якій зазначає, що не погоджується з позовними вимогами про стягнення з страхової компанії на користь [PERSON] 50000 матеріальної шкоди, пов»язаної з пошкодженням транспортного засобу, оскільки страхове відшкодування у сумі 50000 грн. було виплачено останньому 05.06.2018 року, не погоджується з позовними вимогами про стягнення з страхової компанії на користь [PERSON] 16615 грн. матеріальної шкоди, пов»язаної з витратами на поховання та спорудження надгробного пам»ятника, оскільки останнім не було надано доказів на підтвердження понесених витрат. Відшкодувати моральну шкоду на користь позивачів [PERSON] та [PERSON] неможливо, у зв»язку з тим, що останніми заявлено вимогу про відкодування моральної шкоди на користь трьох осіб [PERSON] та [PERSON] та малолітнього [PERSON], але не було підтверджено право представляти інтереси малолітнього. Тому в задоволенні позовних вимог до ПрАТ «СК «ВУСО» просить відмовити. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 червня 2018 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 липня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового розгляду в порядку загального провадження на10 год. 30 хвилин 19 вересня 2018 року. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19.09.2018 року відкладено підготовчий розгляд справи до 11 год. 30 хв. 09 жовтня 2018 року. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09.10.2018 року призначено справу до розгляду на 10 год.30 хв. 31 жовтня 2018 року. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06.12.2018 року відкладено розгляд справи до 14 год. 00 хв. 21 січня 2019 року. 21.01.2019 року представник позивача заявив клопотання про залишення без розгляду позовні вимоги про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» на користь [PERSON] матеріальну шкоду, пов»язану з пошкодженням транспортного засобу в розмірі 50000 грн. та матеріальну шкоду пов»язану з витратами на поховання та спорудження надгробного пам»ятника у розмірі 16615 грн. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21.01.2019 року залишено без розгляду позовні вимоги про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» на користь [PERSON] матеріальну шкоду, пов»язану з пошкодженням транспортного засобу в розмірі 50000 грн. та матеріальну шкоду пов»язану з витратами на поховання та спорудження надгробного пам»ятника у розмірі 16615 грн. ІІІ. Позиції сторін. Представник позивачів в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги. Представник відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та в задоволенні позову просив відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, хоча був повідомлений про час та місце слухання справи належним чином. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 листопада 2017 року [PERSON] визнано винуватим у пред»явленому обвинуваченні за ч.3 ст.286 КК України і призначено йому покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Вироком суду встановлено, що 20.05.2016 року близько 19.00 год в м. Прилуки по вул. Київській, поблизу буд. № 135, сталася ДТП, а саме: [PERSON], керуючи автомобілем марки «МАЗ 54322», д.н.з. [NUMBER], рухаючись по вул. Київській м. Прилуки в напрямку центра міста не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням, виїхав на зустрічну смугу руху, де здійснив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 21111», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON]. В результаті ДТП пасажир автомобіля «ВАЗ 21111» [PERSON] та водій [PERSON] загинули. Вироком апеляційного суду Чернігівської області від 16 лютого 2018 року вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 листопада 2017 року скасовано в частині призначеного покарання. [PERSON] засуджено ч.3 ст.286 КК Україна до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, в іншій частині вирок залишено без змін(а.с.11-17) Цивільно-правова відповідальність [PERSON] в період з 06.06.2015 року по 05.06.2016 року була застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО», забезпечений транспортний засіб «МАЗ 5432» д.н.з. [NUMBER] ( поліс №АІ/7785944 від 06.06.2015 року обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) (а.с.69). Власником автомобіля «ВАЗ» д.н.з. [NUMBER] є [PERSON].( свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER]).( а.с.12) На підставі довіреності від 13 червня 2016 року [PERSON] уповноважив [PERSON], [PERSON] розпоряджатися автомобілем «ВАЗ» д.н.з. [NUMBER](а.с.19) 01 червня 2016 року [PERSON] повідомив ПрАТ «СК» ВУСО» про ДТП, що відбулась 20.05.2016 року, близько 19 год. в м.Прилуках, вул.Київська, буд.135, за участю автомобіля «ВАЗ»\~д.н.з.\~[NUMBER]\~ВР під керуванням [PERSON] та автомобіля «МАЗ 5432» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON].(а.с.20) 01 червня 2016 року та 12.03.2018 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК» ВУСО» з заявою про виплату страхового відшкодування за шкоду завдану ДТП що відбулась 20.05.2016 року, близько 19 год. в м.Прилуках, вул.Київська, буд.135, за участю автомобіля «ВАЗ»\~д.н.з.\~[NUMBER]\~ВР під керуванням [PERSON] та автомобіля «МАЗ 5432» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON].(а.с.21,23) 05.06.2018 року ПрАТ «СК» ВУСО» склала страховий акт №05100-24 за Полісом обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних т.з. № №АІ/7785944 від 06.06.2015, відповідно до якого визнано страховим випадком подію, що відбулась внаслідок ДТП, що сталась 20.05.2016 року, близько 19 год. в м.Прилуках, вул.Київська, буд.135(а.с.70) 05.06.2018 ПрАТ «СК» ВУСО» здійснило виплату [PERSON] страхове відшкодування за пошкодження автомобіля в розмірі 50 000,00 гривень. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER], [PERSON] народився [INFO], його батьками є [PERSON] та [PERSON](а.с.72). V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальністьособи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяному здоров»ю та/або майну потерпілого. При цьому, згідно ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім»єю. Зокрема, ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов»язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об»єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У відповідності до п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз»яснено , що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст..ст.1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов»язок відшкодувати шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв»язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки,- незалежно від наявності вини. На підставі ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов»язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов»язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. При цьому, згідно ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну правову відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов»язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законовством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п.27.3 ст.27 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Судом встановлено, що 20.05.2016 року близько 19.00 год в м. Прилуки по вул. Київській, поблизу буд. № 135, сталася ДТП, в результаті ДТП пасажир автомобіля «ВАЗ 21111» [PERSON] та водій [PERSON] загинули. Вироком Прлуцького міськрайонного суду від 10.11.2017 року винним в даній пригоді визнано [PERSON], який керував автомобілем марки «МАЗ 54322», д.н.з. [NUMBER]. Цивільно-правова відповідальність забезпеченого транспортного засобу «МАЗ 5432» д.н.з. [NUMBER] , застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО». ПрАТ «СК «ВУСО» визнано дану дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком. При цьому, п.9 постанови Пленума Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз»яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивачів, суд враховує дійсні обставини справи та наслідки, які наступили, а саме, що у зв»язку із смертю сина позивачі зазнали тривалих душевних переживань, які носять стійкий характер та не можуть повністю минути з часом та призвели до порушення звичайного укладу життя , тому із урахуванням принципу розумності та справедливості і визначає суму моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] - 105 800,00 гривень та [PERSON] - 105800,00 гривень. Крім того, судом встановлено, що особами , які відповідно до п.27.3 ст.27 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди після смерті [PERSON] є : [PERSON] - батько, [PERSON] -мати та [PERSON]- син. Таким чином суд вважає, що відповідно до вимог п.27.3 ст.27 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вищевказані особи мають право на отримання страхового відшкодування в розмірі 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, що становить становить 17 400 гривень, або по 5800 гривень на кожного. За таких обставин, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню моральна шкода в розмірі по 100 000,00 гривень кожному, а з відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» по 5 800 гривень кожному. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди на користь [PERSON] то дані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки останній не відноситься до осіб, які відповідно до вимог п.27.3 ст.27 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» мають право на відшкодування моральної шкоди та останнім не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяної йому моральної шкоди. Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що звертаючись з позовом та визначаючи розмір моральної шкоди 369 900 гривень, позивачі посилалися на вимоги п.27.2 ст.27 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким передбачено, що страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст.1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Суд констатує, що виплати відповідно до п.27.2 ст.27 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є виплатами в зв»язку зі смертю потерпілого і не є виплатами пов»язаними з відшкодуванням моральної шкоди, а тому суд вважає, що позивачами безпідставно дані витрати зараховано до розміру моральної шкоди. Оскільки судом встановлено, що страхові виплати відповідно до п.27.2 ст.27 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в розмірі 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку безпідставно визначені позивачами як моральна шкода, а самих вимог про відшкодування страхових виплат відповідно до ст.1200 ЦК України позивачами не заявлялося, то останні не підлягають стягненню з ПрАТ «СК «ВУСО» . VІІ. Розподіл судових витрат. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по справі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за правилами ч.1 ст.141 ЦПК України. Позивачами сплачено при подачі позовної заяви по 704 грн. 80 коп судового збору за позовні вимоги немайнового характеру у сумі 134950 грн. Судом задоволено позов частково, стягнуто з відповідачів на користь позивачів по 105800 грн., що становить 78,39 % (105800:134950 х 100). У зв"язку з чим судовий збір за позов немайнового характеру підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивачів [PERSON], [PERSON] по 552 грн. 56 коп. кожному, виходячи з розрахунку (794,80 х78,39 / 100). На підставі наведеного,

Outcome: partial