Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

На розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій заявлено такі вимоги, : - визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] житлову квартиру [ADDRESS] ; - поділити майно, що є спільною сумісною власністю та визнати за [PERSON] та [PERSON] право приватної власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] за кожним. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] та [PERSON] з 06 серпня 1988 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу сторонами сумісно 23 липня 1996 року придбано квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказаний нерухомий об`єкт зареєстровано за відповідачем [PERSON] . За розірванням 26 листопада 2009 року шлюбу домовленості про розділ майна між сторонами не досягнуто, шлюбний договір між ними не укладався. На теперішній час виникають спори відносно володіння спірним житловим приміщенням, що змусило звернутись [PERSON] до суду з позовом щодо захисту її прав та інтересів шляхом визнання права спільної часткової власності на спірну квартиру. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується зі ст. 19, ст. 274 ЦПК України. Позивач [PERSON] , представник позивача Очеретько О.В. (діє на підставі договору про надання правової допомоги, ордеру адвоката) у судове засідання не з`явилися, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 211 ЦПК України, подано заяви про розгляд справи в їх відсутність, просять ухвалити рішення на підставі поданих доказів, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з"явився, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався, судом вжито максимальні заходи для його повідомлення про розгляд справи з дотриманням ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Суду повернуто поштове повідомлення № 8530204936526 з довідкою УДППЗ «Укрпошта» про неможливість вручення виклику з причини відсутності адресату за місцем проживання (а.с. 23). Відповідно до листа Гришинської сільської ради Покровського району Донецької області № 560/01-19 від 03.09.2019 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак фактично в селі не проживає (а.с. 29). Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. З огляду на вказане, в розумінні ст. 280 ЦПК України наявні умови для проведення заочного розгляду справи. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, належно з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено такі факти та відповідні правовідносини. 06 серпня 1988 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] (підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу - а.с. 6). Шлюб сторін по справі розірвано - 26 листопада 2009 року (підтверджено свідоцтвом - а.с. 7). Згідно договору міни, посвідченого 23.07.1996 року державним нотаріусом першої Красноармійської державної нотаріальної контори - Городецьким В.І. набуто право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Згідно посвідчення (форма-5), виданого 24.07.1996 року Державним комунальним підприємством «Красноармійське бюро технічної інвентаризації» право приватної власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] зареєстрованого за відповідачем [PERSON] , реєстраційний номер № 14 (а.с. 8). Згідно звіту про оцінку майна експерта-оцінювача ринкова (оціночна) вартість майна квартири за адресою: [ADDRESS] складає 158580 гривень (а.с. 12). Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України та СК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені вище норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. При цьому, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. В судовому засіданні з матеріалів справи встановлено, що квартира [ADDRESS] придбана за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Такі обставини учасниками справи не оспорено. Відповідачем [PERSON] позову про визнання спірного майна об`єктом його особистої приватної власності - не подавалось. З урахуванням зазначеного, суд робить висновок, щодо належності спірного майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України). Визначаючи розмір часток сторін на спірну квартиру суд виходить з наступного. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені у постанові від 21 грудня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором Так, між сторонами по справі частки у праві власності на спірну квартиру не визначались, спірне майно було придбано ними у спільну сумісну власність. Таким чином, визначаючи частку [PERSON] у спірному сумісному майні подружжя в порядку його поділу, суд виходить з рівності їх з [PERSON] часток, та дорівнюють по половині кожному. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Так, позивачем [PERSON] при пред`явлені позову сплачено судовий збір в сумі 792,90 гривень, що узгоджується з п. п. 2 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Вимог про відшкодування цих витрат за рахунок відповідача не заявлено. Інших витрат по справі судом не встановлено. На підставі ст. ст. 68-71 СК України, ст. ст. 368, 372 ЦК України,

Outcome: approved