Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Тячівська міська рада об`єднаної територіальної громади про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] , та зняття її з реєстраційного обліку. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] , згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який вона придбала 30 травня 2013 року. Однак, на момент придбання будинку вона не звернула увагу, що в ньому залишається зареєстрованою відповідачка по справі.З дня придбання нею будинку та по теперішній час, тобто вже більше шести років, відповідачка в будинку не знаходилась та не проживала. На даний час реєстрація місця проживання відповідачки у належному їй будинку перешкоджає їй вільно володіти, розпоряджатися та користуватися ним в повному обсязі або відчужити його та отримувати субсидії на житлово-комунальні послуи. Просить визнати відповідача [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, позаяк подала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася повторно з невідомої суду причини, хоч належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи за місцем її реєстрації, відзив на позовну заяву не подала, а тому суд на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянув у її відсутності на підставі письмових доказів, що є у матеріалах справи. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Тячівська міська рада об`єднаної територіальної громади в судове засідання не з`явився, хоч належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому, суд на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянув у відсутності представника на підставі письмових доказів, що є у матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] являється власницею житлового будинку [ADDRESS] , який їй належить згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №4176532 від 30 травня 2013 року (а.с. 8). Відповідачка [PERSON] , [INFO] , також зареєстрована у вказаному будинку, що підтверджено довідкою Відділу державної реєстрації Тячівсько міської ради від 02 березня 2020 року (а.с. 9). Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 71 ЖКУ, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 p., Першого протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316,317,319,321 ЦК). З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] з 30 травня 2013 року не проживає у належному позивачу на праві власності будинку [ADDRESS] , тобто понад встановлений законом строк, збереження права користування ним, поважних причин не проживання чи перешкод їй у користуванні таким, суду не надано. За таких обставин, відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України відповідач [PERSON] є такию, що втратила право користування вказаним житловим будинком. Враховуючи викладене та той факт, що відповідач не проживають у спірному будинку понад шість місяців без поважних причин і втратила право на користування житловим будинком, то суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню. Разом з тим, суд констатує, що згідно зі ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. У відповідності до п.3 Правил реєстрації місця проживання, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (далі - ДМС України) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (далі - територіальний підрозділ ДМС України) у день подання особою документів (п.1.3. Порядку). Отже, зважаючи на вище викладене, суд доходить висновку, що вимога позивача про примусове зняття відповідача [PERSON] з реєстраційного обліку до задоволення не підлягає, оскільки відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється компетентними державними органами на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням .В свою чергу, рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, після набуття ним законної сили, є підставою для скасування реєстрації відповідача за вищевказаною адресою у зв`язку з чим вимога позивача про зняття відповідача з реєстраційного обліку, є такою, що заявлена передчасно, оскільки судове рішення, яке є підставою для зняття з реєстрації ще не пред`являлося до виконання, відтак відсутнє порушене право позивача. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача [PERSON] судові витрати у сумі 840,80 гривень.

Outcome: partial