Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON]. Посилається на те, що сторони з 12 вересня 2009 року по 20 листопада 2017 року перебували в шлюбі. Під час спільного подружнього проживання у них народилися діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На даний час позивачка та відповідач проживають окремо у зв'язку з тим, що сімейні відносини не склалися. У зв'язку з чим, рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 20 листопада 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дітьми, участі у житті дітей не приймає. Діти проживають з позивачкою і вона самостійно несе усі витрати по їх утриманні. Вона має намір забезпечити дітям повноцінний відпочинок за кордоном, до країн ближнього та дальнього зарубіжжя з грудня 2018 року по вересень 2019 року, для підвищення рівня світогляду дітей, покращення стану їх здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача за дозволом на виїзд дітей за кордон, але батько дітей постійно відмовляв їй у цьому. Просить суд з урахуванням зменшених позовних вимог ухвалити рішення, яким надати [PERSON] Зигмундіві дозвіл на виїзд сину [PERSON], [INFO] та доньці [PERSON], [INFO] за кордон без дозволу (згоди) батька дітей [PERSON] з грудня 2018 року по вересень 2019 року. Дозволити [PERSON] Зигмундіві або її офіційному представнику, без згоди батька [PERSON], оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітніх дітей сину [PERSON], [INFO] та доньці [PERSON], [INFO] за межі Україн до країн ближнього та дальнього зарубіжжя з грудня 2018 року по вересень 2019 року та допустити негайне виконання. Також, просить стягнути з відповідача судові витрати. Позивач подала до суду заяву в якій зменшила позовні вимог та які просить задовольнити. Відповідач подав до суду відзив у якому просить у задоволенні позову відмовити мотивуючи тим, що він приймає участь у матеріальному забезпеченні дітей, позивачка не надала жодного доказу того, що діти потребують лікування за кордоном. Позивач вимагає від нього надати їй дозвіл на виїзд за кордон до досягнення дітьми 16 років, так як має намір виїхати на постійне місце проживання до Угорської Республіки на що він не згідний. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що сторони з 12 вересня 2009 року по 20 листопада 2017 перебували в шлюбі. Під час спільного подружнього проживання у них народилися діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду від 20 листопада 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно до довідки виданої Ракошинською загальноосвітньою школою І-ІІ ступенів з угорською мовою навчання Мукачівської РДА № 51 від 19.09.2018 року, вбачається, що [PERSON] дійсно працює на посаді практичного психолога Ракошинської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів з угорською мовою навчання з 01.12.2014 року. Крім того, як вбачається з довідки Ракошинської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів з угорською мовою навчання Мукачівської РДА № 47 від 14.09.2018 року, [PERSON] навчається в 3 класі Ракошинської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів. [PERSON] має матеріальну можливість для тимчасового виїзду за кордон її малолітніх дітей для відпочинку та оздоровлення. Дозвіл на виїзд дитини за кордон позивачка отримати не може, так як відповідач такого дозволу не надає, при цьому не наводить ніяких аргументованих причин такої відмови. Суд, не приймає до уваги твердження відповідача про те, що підставою для відмовиу видачі дозволу виїзду за кордон є те, що він приймає участь у матеріальному забезпеченні дітей, так як матеріальне забезпечення дітей є обов"язком батьків, а його відмова у видачі дозволу виїзду за кордон є безпідставним. Такі його дії порушують право дітей на необхідний відпочинок та оздоровлення за кордоном. Відповідач зловживає своїми батьківськими правами та явно перешкоджає можливості дітям реалізувати їх права. У відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. За змістом положень ст. ст. 141, 150-152, 155, 157 СК України, батьки мають рівні права і обов`язки щодо дитини, зобов'язані забезпечити її належні виховання, розвиток, матеріальне забезпечення. За загальним правилом питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Таким чином, той із батьків, який проживає окремо від дитини, вправі бути обізнаним щодо оформлення дитині паспорта громадянина України для виїзду за кордон, щодо часу, мети, місця призначення та тривалості виїзду дитини за кордон у супроводі іншого з батьків. Спір з приводу участі батьків у вихованні дитини, в т.ч., спір з приводу відсутності згоди одного з батьків дитини на тимчасовий її виїзд за кордон у супроводі іншого з батьків, вирішується судом (ст. 18 та інші норми СК України, ст. 4 ч. 2 абз. 2 Закону № 3857-XII). Згідно ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється при пред`явленні одного з документів, вказаних в ст. 2 цього Закону. Законодавством передбачена необхідність подання у пункті пропуску через державний кордон України належно оформленого доказу надання згоди тим з батьків, який не супроводжує дитину, на виїзд дитини за кордон у конкретну країну та в конкретний проміжок часу, а у випадку відсутності такої згоди подання відповідного рішення суду про надання дозволу на виїзд дитини за кордон. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі (п. 5 Постанови КМ України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27 січня 1995 р. N 57). Відповідно до принципів 4 та 6, викладених в Декларації прав дитини, прийнятою генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, дитина повинна користуватися всіма благами соціального забезпечення, їй належить право на здоровій ріст і розвиток, з цією метою соціальний догляд і охорона мають бути забезпечені, як їй так і матері, неповнолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір'ю. З урахуванням наведеного, всебічного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що зменшені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди батька - підлягають до часткового задоволення, так як ст.430 ЦПК негайне виконання рішення у справі про надання дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди батька не допускається. Питання про стягнення судового збору суд вирішує відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: partial