Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області про встановлення факту членства у колективному сільськогосподарському підприємстві, визнання права на земельну частку (пай). У позові вказав, що згідно наказу №4 від 24.05.1997 року він був прийнятий на роботу різноробочим в КСП «Україна» терміном на три місяці. Працював до 15.05.2000 року, після чого був звільнений з місця роботи за ст. 36 п. 5 КЗпП України - переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду, та 15.05.2000 року був прийнятий на роботу в СТОВ «Україна» слюсарем МТФ №3 с. Кремянка, де працював до 10.09.2003 року після чого був звільнений за власним бажанням. В даний час йому стало відомо, що він, як член КСП «Україна», мав право на отримання земельної частки (паю) так як державний акт на право колективної власності на землю КСП «Україна» серія ПЛ-12 було видано 06.02.1996 року на підставі рішення Оріхівської сільської ради від 27.12.1995 року №10. Але з невідомих причин він, як працівник та член КСП «Україна», а в послідуючому працівник СТОВ «Україна» земельного паю не отримав. На підставі викладеного, позивач [PERSON] прохав суд встановити, що він працював та був членом колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» с. Оріхівка Лубенського району Полтавської області у період із 09.11.1997 року по 10.09.2003 року; визнати за ним, [PERSON] право на земельну частку (пай) площею 2,92 га. в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі, як члена КСП «Україна» с. Оріхівка Лубенського району Полтавської області, що розташована на території Засульської (Оріхівської) сільської ради Лубенського району Полтавської області. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, прохали його задовольнити, обґрунтовуючи вимоги обставинами викладеними в позовній заяві. Представник відповідача Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області Коряк А.В. в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог [PERSON] заперечував, пояснив, що на час початку трудової діяльності [PERSON] в 1997 році землі КСП «Україна» вже приватизували в 1996 році. На момент розпаювання земель КСП «Україна» [PERSON] був членом іншого підприємства. Заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити з огляду на наступне. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що на підставі наказу №4 від 24.05.1997 року [PERSON] був прийнятий на роботу в КСП «Україна» різноробочим терміном на три місяці. 15.05.2000 року позивача було звільнено з роботи згідно ст. 36 п. 5 КЗпП України, та 15.05.2000 року був прийнятий на роботу в СТОВ «Україна» сторожем МТФ №3 с. Кремянка, де працював до 10.09.2003 року після чого був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] , 1945 р.н.. Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Україна» серії ПЛ-12 видано 06.02.1996 року на підставі рішення Оріхівської сільської ради від 27.12.1995 року №10. Розмір земельної частки (паю) 2,92 га (в умовних кадастрових гектарах) на території Оріхівської сільської ради Лубенського району Полтавської області, що підтверджується листом відділу у Лубенському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області №335/111-19 від 23.04.2019 року. Згідно листа Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області №02-36/768 від 22.02.2019 року факт працевлаштування в КСП «Україна» не підтверджує факт членства в КСП. Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про колективне сільськогосподарське підприємство» порядок вступу до підприємства і припинення членства в ньому визначається статутом підприємства. Прийняття в члени КСП підтверджується рішенням загальних зборів або зборів уповноважених членів КСП. Відповідно листа архівного відділу Лубенської райдержадміністрації Полтавської області №07-01/Б-26 від 23.05.2019 року на зберіганні в архівному відділі Лубенської районної державної адміністрації знаходяться документи колгоспу «Україна» с. Оріхівка Лубенського району Полтавської області за період з 1962 року по 1976 рік. Тому, довідку про підтвердження членства [PERSON] в КСП «Україна» с. Оріхівка Лубенського району Полтавської області за період роботи з 1997 року по 2002 рік надати немає можливості. Відповідно архівної довідки Лубенського районного трудового архіву від 27.05.2019 року №01-14/Д-281 у відомостях по нарахуванню заробітної плати працівникам Колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» с. Оріхівка Лубенського району Полтавської області за період роботи з травня 1997 року по грудень 1999 року значиться [PERSON] . Згідно ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власниками земельних часток (паїв)" право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості. Згідно із частиною 2 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Зі змісту даних норм випливає, що право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: - перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; - отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; - включення особи до списку, доданого до цього акта. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до «Практики розгляду судами земельних спорів» від 01.09.2003 року, узагальненої Судовою Палатою у цивільних справах Верховного Суду України, суд вирішуючи питання про право певної особи на земельну частку (пай), повинен з`ясувати, чи була ця особа членом КСП на час передання державного акта про право колективної власності на землю та чи була вона внесена до списку осіб, що додається до цього державного акта. Таке право виникає у члена КСП з моменту одержання цим підприємством (товариством, кооперативом) державного акта на право колективної власності на землю. Право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого він є. Якщо трудові відносини осіб з колективами виникли на підставі трудового договору, а не членства в цьому колективі, то вони не передбачають права на одержання у власність земельної частки (паю). Право на одержання частки землі мають лише члени таких колективів, які залишались в ньому на час приватизації землі. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили, що [PERSON] дійсно працював в КСП «Україна» різноробочим з весни 1997 року. Спочатку його прийняли тимчасово, а згодом став працювати постійно, його прийняли в члени КСП «Україна». З огляду на вищевикладене, з урахуванням того, що під час проведення розпаювання земельних часток членів КСП «Україна», отримання 06.02.1996 року КСП «Україна» державного акту на право колективної власності на землю КСП «Україна» [PERSON] не працював в КСП «Україна», на час розпаювання земель КСП «Україна» в 1996 році він не був членом даного колективу, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову. Позовні вимоги щодо встановлення факту роботи та членства у КСП «Україна», заявлені позивачем, пов`язані із заявленими вимогами щодо визнання права на земельну частку (пай), у даній справі не направлені на захист будь-якого іншого права, аніж того, яке пов`язане із правом на земельну частку, а тому і дані позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed