Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом і просить позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. Посилається на те, що відповідачка ухиляється від виконання обов'язків по вихованню дитини, не бачиться з нею, не спілкується, не цікавиться її життям, здоров'ям, розвитком, матеріальної допомоги не надає. Дитина перебуває на його утриманні, він дбає та доглядає за нею. Орган опіки та піклування надав висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали і просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення. Представник третьої особи, Органу опіки та піклування Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації Київської області, Бутник С.М. вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Також пояснила, що в силу своєї посади знає [PERSON] давно, вона вже позбавлена батьківських прав відносно двох дітей. Питання доцільності позбавлення батьківських прав відносно сина [PERSON] ретельно вивчалося. Судом встановлено наступне. Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 04 серпня 2016 року Переяслав-Хмельницьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, вбачається, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON], та [PERSON] (а.с.6). З висновку органу опіки та піклування Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації Київської області вбачається, що орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.7-8). Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Сімейного кодексу України стосовно виконання батьками обов'язку щодо виховання, утримання та піклування про своїх неповнолітніх дітей, підстав позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов"язані піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. За положеннями ч.5 вказаної статті передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов"язку готувати її до самостійного життя. Відповідно до вимог ст. 164 СК України однією з підстав позбавлення батьківських прав є ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до правових позицій, що викладені у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" № 3 від 30 березня 2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Судом встановлено, що у діях відповідача присутні такі, вище перелічені фактори, як: незабезпечення необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання ; не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На запитання суду відповідач [PERSON] пояснила, що добровільно, без примусу, усвідомлюючи наслідки, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON]. Також підтвердила ту обставину, що раніше вже була позбавлена батьківських прав відносно двох дітей. Відповідачу судом роз"яснено наслідки позбавлення її батьківських прав та підстави поновлення таких прав. Відповідно до п.9 Перехідних положень ЦПК України ( в редакції Закону України № 2147-VII від 03 жовтня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Поскільки відповідач позов визнала, визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі на підставі ст.206 ЦПК України. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.150, 164 СК України ,

Outcome: approved