Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

До Печерського районного суду м. Києва звернувся [PERSON] (надалі за текстом - позивач) з позовом до Державної казначейської служби України, Генеральної прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури (надалі за текстом - співвідповідачі), про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури. В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що 19.06.2015 року Вироком Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/15476/13-к позивача було визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу злочину, даний Вирок набрав законної сили. Оскільки, в результаті кримінального переслідування до позивача протягом тривалого часу було застосовано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою та застави, у тому числі, за кордоном, притягнуто до кримінальної відповідальності, правам та законим інтересам останнього було завдано матеріальної та моральної шкоди, яку він просить стягнути з держави. Зокрема, оскільки позивач, будучи підприємцем, протягом значного часу перебуваючи під вартою, втратив можливість управляти своїм бізнесом та втратив значну частку своїх доходів, просить відшкодувати йому втрату доходу у розмірі 960 996 гривень, витрати на юридичну допомогу в розмірі 378 750 гривень, а також, моральну шкоду в розмірі 100 000 000 гривень. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.05.2018 року підсудність справи визначено за Подільським районним судом м. Києва. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 17.08.2018 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання та встановлено строк для надання відзиву. Генеральною прокуратурою України (надалі за текстом - ГПУ) було надано відзив, у якому ГПУ заперечила проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх необгрунтованими. Зокрема, представник ГПУ зазначив, що вказаний орган є неналежним відповідачем по справі, оскільки до неї не висунуто жодних позовних вимог, а суб`єктом відповідальності є держава, а не конкретний орган прокуратури. Також, позивач не надав доказів в підтвердження розміру завданої йому шкоди в сумі 100 000 000 гривень, а моральна шкода повинна нараховуватися, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Також, представник відповідача не погоджується зі строком кримінального переслідування, оскільки на її думку, тривалий строк кримінального переслідування обумовлюється тим, що позивач переховувався від органів досудового розслідування, у тому числі, за кордоном. Крім того, представник відповідача не погоджується із розміром грошових доходів, які втратив позивач, у зв`язку з кримінальним переслідуванням, оскільки процесуальні рішення про відсторонення позивача від роботи чи посади не приймалися, а також, висловила незгоду із розміром понесених витрат на юридичну допомогу, оскільки вказані витрати не підтверджуються приходними касовими документами (ордерами, квитанціями тощо). Представник Міністерства внутрішніх справ України (надалі за текстом - МВС України) подала відзив, у якому заперечила проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх необгрунтованими. Зазначила, що вина МВС України у завданні шкоди позивачу не доведена, МВС України прав та інтересів позивача не порушувало, відтак, не може нести відповідальність перед позивачем, а відповідна шкода повинна відшкодовуватися державою в особі Державної казначейської служби України (надалі за текстом - ДКС України), якій на такі цілі виділяються кошти. Щодо оплати юридичних послуг представник МВС України зазначила, що вони не підтверджуються належними доказами. Щодо моральної шкоди в розмірі 100 000 000 гривень представник відповідача вважає її розмір завищеним і нічим необгрунтованим, а моральна шкода повинна обраховуватися, а відтак, і відшкодовуватися, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Щодо втраченого доходу в розмірі 960 996 гривень представник позивача також зазначила, що вони викликають сумнів. ДКС України подала відзив, у якому заперечила проти позовних вимог, зазначила про завищеність позовних вимог щодо моральної шкоди, а також про те, що витрати на юридичну допомогу повинні відшкодовуватися лише, якщо мають розумний розмір. Представник Служби безпеки України (надалі за текстом - СБУ) заперечив проти задоволення позову, вважаючи їх безпідставними та необгрунтованими, оскільки позовна заява не містить посилань на порушення слідчими Головного слідчого управління СБУ діючих норм кримінального процесуального законодавства, позивач на етапі здійснення досудового розслідування не оскаржував дії слідчого і прокурора. Крім того, позивач, переховуючись від слідства, перешкоджав встановленню об`єктивної істини у справі. Представник СБУ також зазначив, що розмір моральної шкоди є завищеним, і для визначення її розміру повинен застосовуватися прожитковий мінімум для працездатних осіб. Стягнення втрачених доходів у розмірі 960 996 є необгрунтованим, оскільки рішення про відсторонення позивача від роботи і посади не приймалися, кримінальне покарання він не відбував. Щодо відшкодування юридичних витрат представник СБУ зазначив, що вони не підтверджуються приходними документами, а також з поданих документів не можна виокремити юридичні послуги, пов`язані із захистом позивача від кримінального переслідування. Представник позивача подав відповідь на відзиви (від усіх відповідачів), у яких не погоджується з доводами співвідповідачів, вважаючи їх безпідставними. Розмір моральної шкоди вважає достатнім і співмірним, оскільки незаконним притягненням до кримінальної відповідальності за вчинення шахрайства, були зганьблені честь і гідність позивача, завдано непоправної шкоди престижу і діловій репутації, як відомого та успішного бізнесмена. На заперечення щодо необгрунтованості розміру втрачених грошових доходів, зазначив, що позивач протягом 417 днів перебував під вартою (екстрадиційним арештом) у в`язниці м. Осієк (Хорватія), а відтак, протягом цього часу він був позбавлений права на працю та на отримання доходу. Відтак, враховуючи його дохід за період, що передував ув`язненню (850 000 за чотири попередні квартали, або 70 834 гривні щомісячно), просить відшкодувати втрачений заробіток виключно за період ув`язнення (417 днів). Також, в обгрунтування витрат на юридичні послуги представник позивача надав копії квитанцій та прибуткових касових ордерів на оплату правової допомоги адвоката. Представник ГПУ подала заперечення, у яких підтримала відзив та не погодилася з доводами сторони позивача. Зазначила, що витрати на юридичну допомогу повинні мати розумний розмір, і з них неможливо виокремити суми, сплачені за надання правової допомоги у кримінальній та цивільній справах. Крім того, зазначила, що позивачем було порушено порядок звернення щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, що виключає можливість задоволення позовних вимог. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі і просив їх задовольнити. Представники відповідачів заперечили проти задоволення позову з підстав, викладених у відзивах і запереченні. Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. 08.06.2011 року старшим слідчим в ОВС 4 відділу 1 управління Головного слідчого управління СБ України Кучеруком В.С. було винесено постанову про притягнення позивача як обвинуваченого у кримінальній справі № 544, порушеній за ч. 4 ст. 190 КК України (т. 1, а.с. 44-46). 23.01.2012 року постановою старшого слідчого в ОВС 4 відділу 1 управління Головного слідчого управління СБ України Кучерука В.С. позивача було оголошено в розшук (т. 1, а.с. 47). 22.02.2012 року Постановою Шевченківського районного суду м. Києва позивачу було обрано запобіжний захід - взяття під варту (т. 1, а.с. 48). 29.07.2012 року позивача було затримано на території Республіки Хорватія, а 17.09.2013 року передано українським правоохоронним органам, що підтверджується листом Генеральної прокуратури України від 27.05.2016 року. Протягом цього часу, позивач перебував під екстрадиційним арештом (т. 1, а.с. 49). 19.09.2013 року Ухвалою Печерського районного суду м. Києва позивачу було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на заставу (т. 1, а.с 50-55). Вироком Подільського районного суду м. Києва від 19.06.2015 року у справі № 758/15476/13-к позивача було визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу злочину. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09.12.2015 року Вирок Подільського районного суду м. Києва від 19.06.2015 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.04.2016 року касаційну скаргу прокурора на Вирок Подільського районного суду м. Києва від 19.06.2015 року та на Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09.12.2015 року було повернуто. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Стаття 1176 ЦК України передбачає, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі за текстом - Закон № 266/94-ВР) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Пункт 1 статті 2 Закону № 266/94-ВР передбачає, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду. Статтею 3 Закону № 266/94-ВР встановлено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Щодо позовних вимог в частині відшкодування втрачених позивачем доходів в розмірі 960 996 гривень, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Пунктами 8, 9 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого спільним Наказом № 6/5/3/41 від 04.03.1996 року Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України передбачено, що згідно з частиною 1 ст.4 Закону розмір сум, які передбачені п.1 ст.3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт. Середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється: 1) для робітників і службовців - у порядку, передбаченому постановами Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. N 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" та від 05.05.95 року № 348; 2) для членів кооперативу, колгоспу - в порядку, передбаченому в положенні про оплату праці в даному кооперативі, колгоспі. У тому разі, коли такий порядок не встановлено, середньомісячний заробіток обчислюється шляхом поділу на 12 суми річного доходу, який сплачено кооперативом, колгоспом за обсяг виконаних робіт і кінцеві результати праці в попередньому господарському році; 3) для інших громадян, які не відносяться до категорії робітників і службовців, - шляхом поділу на 12 суми річного доходу за попередній рік. У даному випадку йдеться про доходи осіб вільних професій (художників, письменників тощо); осіб, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю в сфері кустарно-ремісничих промислів сільського господарства, побутового обслуговування населення та іншими видами діяльності, основаними виключно на особистій праці цих осіб, членів їх сімей; а також стипендії, що виплачуються в період навчання у вищих і середніх спеціальних учбових закладах, училищах і на курсах. На підтвердження доходів позивачем було надано звіт суб`єкта малого підприємництва - фізичної особи-платника єдиного податку за 4 квартал 2011 року, відповідно до якого його дохід за вказаний період склав 350 000 гривень (т. 1, а.с. 62), податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 3 квартали 2012 року, відповідно до якої його дохід за вказаний період склав 500 000 гривень (т. 1, а.с. 63-64). Відтак, середньомісячний заробіток позивача за вказаний період склав 850 000 гривень, або 70 833,33 гривні за місяць. Враховуючи строк перебування під екстрадиційним арештом та під вартою (з 29.07.2012 по 19.09.2013 року - 417 днів або 13 місяців і 27 днів), розмір втрачених позивачем доходів становить 70 833,33*13+70 833,33*27/30=984 583,33 гривні. Суд критично ставиться до доводів сторони відповідачів щодо того, що вказані доходи не підлягають відшкодуванню, оскільки органи досудового розслідування не приймали рішення про відсторонення позивача від посади, оскільки саме перебування в умовах обмеження свободи (у в`язниці Республіки Хорватія під екстрадиційним арештом) саме по собі свідчить про неможливість здійснення своєї професійної діяльності та втрату у зв`язку з цим, своїх доходів. Оскільки позивачем заявлено до стягнення меншу суму (960 996 грн),

Outcome: partial