Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що він не бажав створювати сім'ю з відповідачкою, яка є донькою його дружини від її першого шлюбу. В 2014 році його дружина померла і через кілька місяців [PERSON] запропонувала йому з'їздити до с. Феневиці, Іванківського району, Київської області. Там вони під'їхали до сільської ради с. Феневиці, Іванківського району, Київської області, секретарем якої є її подруга. Вона взяла у нього паспорт, а через кілька хвилин запропонувала підписати якийсь документи, зміст яких він не читав. Потім він приїхав додому і тільки восени 2016 року позивач дізнався, що уклав шлюб з відповідачкою, якого не бажав реєструвати. Тому просить розірвати шлюб, оскільки вони проживали завжди окремо, ніколи не вели спільне господарство, не підтримували шлюбних відносин. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи була повідомлена судом належним чином, з заявами до суду про неможливість розгляду справи у її відсутність не зверталась. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1, ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. За правилами ч.2, ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Як вбачається зі змісту свідоцтва про шлюб [NUMBER] 28.11.2014 року був укладений шлюб між сторонами, який був зареєстрований у виконавчому комітеті Феневицької сільської ради Іванківського району, Київської області, актовий запис №12 (а.с.5). Від спільного шлюбу сторони спільних дітей не мають. Як встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] не бажав створювати сім'ю з відповідачкою, яка є донькою його дружини від її першого шлюбу. В 2014 році його дружина померла і через кілька місяців [PERSON] запропонувала йому з'їздити до с. Феневиці, Іванківського району, Київської області. Там вони під'їхали до сільської ради с. Феневиці, Іванківського району, Київської області, секретарем якої є її подруга. Вона взяла у нього паспорт, а через кілька хвилин запропонувала підписати якийсь документи, зміст яких він не читав. Потім він приїхав додому і тільки восени 2016 року позивач дізнався, що уклав шлюб з відповідачкою, якого не бажав реєструвати. Згідно ч.2, ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд вважає, що сім'я даного подружжя не існувала і не існує на даний час, тому шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved