Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на праві власності йому належить будинковолодіння [ADDRESS], в с. Шпанів Рівненського району Рівненської області. В цьому будинку зареєстрований відповідач. Але він не проживає в помешканні більше 10 років, відповідач не належить до членів сім'ї позивача, не сплачує за житлово-комунальні послуги. Його реєстрація чинить позивачеві перешкоди у володінні майном. Покликаючись на положення ЦК України, ЖК України позивач просить суд задовольнити заявлений позов про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позивач позов підтримав та пояснив суду про обставини, описані вище. Додав, що відповідачеві не чиняться перешкоди в користуванні житлом, однак він з 2005 року не проживає у вказаному будинку. Відповідач повторно не з'явився в судове засідання. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без його участі. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості постановлення заочного рішення. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Будинковолодіння по [ADDRESS] Рівненського району Рівненської області належить позивачеві. Свідок [PERSON] підтвердила ті обставини, що відповідач з 2005 року не проживає та не користується житловим приміщенням по [ADDRESS] Рівненського району Рівненської області. В будинку відсутні його речі. Спільне господарство не ведеться. Факт відсутності проживання відповідача за вищевказаною адресою підтверджується актом від 31.10.2014 року, що був складений комісією. Про це ж підтверджує довідка Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області. Таким чином, відповідач за вказаною адресою не проживає з 2005 року, місце знаходження його не відоме; позивач з ним не спілкується. Позивач не чинив відповідачеві перешкоди в користуванні вищевказаним житлом. Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до частини 1 статті 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Стаття 3 Сімейного кодексу України визнає сім'ю, як спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Оскільки позивачка спільно з відповідачем не проживає, спільного побуту та господарства не веде, шлюбні відносини між ними припинено за рішенням суду, тому вони не мають по відношенню один до одного жодних прав та обов'язків. Частина 2 статті 405 Цивільного кодексу України встановлює те, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, оскільки відповідач у спірному будинку не проживає більше одного року, не сплачує за користування жилим приміщенням і не несе оплату за комунальні послуги; не несе інших витрат з утримання будинку та не приймає участі у спільному побуті, і втратив інтерес до спірного житла, є підстави визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Правовий зміст права користування жилим приміщенням не є тотожним змісту поняття реєстрації місця проживання особи. Частина 2 статті 2 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлює, що реєстрація місця проживання особи не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Розглянувши справу в межах заявлених позивачкою вимог та зазначених і доведених нею обставин суд вважає, що позов про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, підлягає до задоволення.

Outcome: approved