Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання права власності на спадщину за заповітом, витребування майна з чужого незаконного володіння. Позовні вимоги обгрунтовує слідуючими обставинами. [INFO] помер [PERSON]. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є його п'ятеро дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO] , [PERSON], [INFO] народження, [PERSON] [INFO] народження, [PERSON], [INFO] народження та мати спадкодавця [PERSON]. Є шість спадкоємців за законом. [PERSON] своєчасно подала до Сторожинецької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини . 14.01.2013року, спадкодавець [PERSON] склав заповіт в п.1-3 якого зазначив, дочкам [PERSON] та [PERSON] він дає в спадок 1\\2, [PERSON] отримує 1\\10, [PERSON] та [PERSON] кожному в розмірі 1\\5 від спадщини. Позивач зазначає, що дружина спадкодавця [PERSON] обов'язкову частку в спадщині не має, з якою спадкодавець [PERSON] на момент складення заповіту знаходився в процесі розлучення в Дахау, про що зазначено в заповіті. Інші спадкоємці першої черги відсутні. Мати спадкодавця [PERSON] є пенсійного віку непрацездатна тобто відповідно до ст.1241 ЦК України має обов'язкову частку в спадщині. З урахуванням наявності заповіту та спадкоємця, який має обов'язкову частку у спадщині, позивач зазначає, що кожний із спадкоємців має слідуючий відсоток у спадковому майні: [PERSON] \\мати спадкодавця\\ обов'язкова частка як непрацездатної становить 1\\12, дочки [PERSON] та [PERSON] 1\\2 спадщини, що у відсотку становить 11\\24\\ 11\\12:2=11\\12х1\\2\\=11\\24\\, дочка [PERSON] 1\\10 спадщини, що у відсотку становить11\\120\\ 11\\12х10=11\\12х1\\10= 11\\120\\, дочки [PERSON] та [PERSON] по 1\\5 від спадщини тобто частка [PERSON] становить 11\\60\\11\\12 : 5 = 11\\12х 1\\5 = 11\\60\\, частка [PERSON] становить11\\60\\11\\12 : 5 = 11\\12х 1\\5 = 11\\60. [PERSON], [PERSON] та [PERSON], 26.12.2014року надіслали до Сторожинецької державної нотаріальної контори заяви про відмову від спадщини на користь позивачки [PERSON]. Вказана обставина підтверджується довідкою нотаріальної контори від 26.12.2014 року № 1109\\01-16. Таким чином, частка у спадщині [PERSON] становить 87\\120= \\ 11\\12 частка [PERSON] +11\\60 частка [PERSON] + 1\\12 обов'язкова частка [PERSON] 55\\120+ 22\\120+ 10\\120= 87\\120\\. 11\\120 Частка [PERSON] та 22\\120 частка [PERSON] є невитребувані. [PERSON] , яка діє від свого імені і від імені малолітньої дочки [PERSON] , [INFO], 26.06.2014 року подала до Сторожинецької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом. [PERSON] в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини по даний час не зверталась і являється як такою особою, що не прийняла спадщину. [PERSON] в встановлені законом терміни подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька [PERSON]. Спадковим майном після смерті [PERSON] є житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями, спорудами, що розташований в [ADDRESS]. Право власності на вказане домоволодіння спадкодавець набув відповідно до договору дарування житлового будинку від 03.12.2004 року і дане право зареєстроване в Державному реєстрі прав на нерухоме майно. Житловий будинок та надвірні споруди розташовані на земельній ділянці розміром 0,07 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вказані обставини підтверджуються договором дарування, витягом з Державного реєстру, Рішенням сільської ради від 20.05.2010 року. [PERSON] без достатніх правих підстав утримує у себе належне позивачау спадкове майно, яке було відчужене поза волею спадкодавця шляхом укладення мирової угоди та договору дарування між відповідачами - [PERSON] та [PERSON]. Вказані обставини позбавляють позивачку отримати свідоцтва про право на спадщину на вищевказане спадкове майно. Враховуючи вищевказані обставини, позивач просить постановити рішення, яким визнати за [PERSON] право власності на спадщину за заповітом після смерті її батька [PERSON], який помер [INFO] року, а саме на 87\\120 житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований в [ADDRESS] Витребувати від [PERSON] 87\\120 житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований в [ADDRESS] Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 2374 гривні судових витрат по сплаті судового збору. Представник позивача в судовому засіданні позов просить задовольнити. Відповідач, її представник у судовому засіданні позов не визнали, подали заперечення у якому зазначили, що [PERSON] з [PERSON] познайомилася в 2004 році. Коли вони зустрічалися, то разом вирішили придбати будинок в с.Кам'яна. 12 грудня 2004 року [PERSON] склав угоду дарування з [PERSON] будинку в с.Кам'яна. В травні 2005року вони зареєстрували шлюб. Під час шлюбу у 2009 році, у них народилася спільна дитина [PERSON], яка зареєстрована та мешкає в указаному будинку. З 2005 по 2010 p.p. вони спільно, інколи сам відповідач, проводили ремонтні роботи в середині будинку, так як при придбанні він був у занедбаному стані, непридатний для проживання, зокрема, добудували прибудову, кухню 13кв.м, замінили всі вікна та двері, здерли до цегли штукатурку зі стін та стелі, перештукатурили стіни та стелю, перестелили підлогу. В 2007 році почали будівництво гаража з сауною в подвір'ї. В 2009 році, перебуваючи в стані вагітності, відповідач почала проводити водогін та каналізацію, так як в той період [PERSON] був у Німеччині і на той момент являвся банкротом. [PERSON] зазначає, що часто проводила ремонтні роботи за власний рахунок. Таким чином за час спільного проживання вони капітально відремонтували будинок. Загальна вартість ремонтних та будівельних робіт склала 120000 грн.. [PERSON] звернулася з позовом про визнання права власності за заповітом, витребування майна з чужого володіння на підставі заповіту від 14.01.2013року, складеного [PERSON] Даний заповіт був складений [PERSON] в письмовій формі, без посвідчення нотаріусом чи іншими представниками влади на території ФРН. На той час [PERSON], хоча і був хворий, але не знаходився в безпорадному стані, тим більше в 2013 році [PERSON] разом з дружиною та дитиною тричі перебував в Україні у власному домогосподарстві. Даний позов відповідач повністю не визнає і вважає його безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, враховуючи наступні міркування. Даний заповіт може бути віднесено до нікчемних і до оспорюваних правочинів. Підставами нікчемності заповіту, тобто недійсності в силу закону є ч.1 ст.1257 Цивільного Кодексу України. Заповіт складений особою, яка не мала на це права, заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Ст.1247 ЦК України визначає загальні вимоги до форми заповіту. Ст.71 Закону України «Про міжнародне приватне право» говорить, що спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майно, яке підлягає державній реєстрації в Україні - правом України. Відповідач зазначає, що 16.05.1972 року державами - членами Ради Європи було ухвалено Конвен\-цію «Про запровадження системи реєстрації заповітів», яка, серед іншого, повинна була уніфікувати законодавство різних країн щодо форми складання заповітів задля їх легалізації в інших країнах - членах Ради Європи. Україна у 2010 році ратифікувала дану конвенцію і підписала двосторонні угоди з 12 європейськими країнами. В той же час Німеччина, де [PERSON] був складений заповіт, досі Конвенцію не ратифікувала і, тим більше, не підписала двосторонньої угоди з Україною, тому легалізувати будь-який заповіт написаний по законах і та території ФРН, в Україні не представляється можливим. Тому вважає, що спадкування частки майна [PERSON], якщо така частка буде визначена, повинно здійснюватися за вимогою ст.1261 ЦК України де вказано, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Враховуючи вищевикладене просить відмовити в задоволенні даного позову за безпідставністю. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилася. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON]. Спадковим майном після смерті [PERSON] в Україні є житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями, спорудами, що розташований в [ADDRESS]. Право власності на вказане домоволодіння спадкодавець набув відповідно до договору дарування житлового будинку від 03.12.2004 року і дане право зареєстроване в Державному реєстрі прав на нерухоме майно. Житловий будинок та надвірні споруди розташовані на земельній ділянці розміром 0,07 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є його п'ятеро дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO] , [PERSON], [INFO] народження, [PERSON] [INFO] народження, [PERSON], [INFO] народження, мати спадкодавця [PERSON], та дружина [PERSON]. 14.01.2013року, спадкодавець [PERSON] склав заповіт в п.1-3 якого зазначив, дочкам [PERSON] та [PERSON] він дає в спадок 1\\2, [PERSON] отримує 1\\10, [PERSON] та [PERSON] кожному в розмірі 1\\5 від спадщини. В заповіті зазначив, що [PERSON] частки в спадщині не має, оскільки спадкодавець знаходиться з нею в процесі розлучення в Дахау. Суду не представлені докази того, що спадкодавець [PERSON] на момент смерті розлучений з [PERSON]. В матеріалах справи мається свідоцтво про одруження [PERSON] та [PERSON], які уклали шлюб 10 травня 2005 року. Як вбачається з свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] року в Тутцінгу, сімейний його стан на день смерті : одружений, дружина [PERSON]. Як вбачається з вищенаведеного , [PERSON], як дружина спадкодавця, входить до складу осіб спадкоємців. Мати спадкодавця [PERSON] є пенсійного віку непрацездатна відповідно до ст.1241 ЦК України має обов'язкову частку в спадщині. [PERSON] , яка діє від свого імені і від імені малолітньої дочки [PERSON], [INFO], 26.06.2014 року подала до Сторожинецької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом. [PERSON] в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини по даний час не зверталась і являється як такою особою, що не прийняла спадщину. [PERSON] в встановлені законом терміни подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька [PERSON] З урахуванням кількості спадкоємців , яких 7 осіб, за наявності заповіту та спадкоємця, який має обов'язкову частку у спадщині, кожний із спадкоємців має слідуючий відсоток у спадковому майні: [PERSON] \\мати спадкодавця\\ обов'язкова частка як непрацездатної становить 10\\140, дочки [PERSON] та [PERSON] 65/140 спадщини, [PERSON] та [PERSON] по 26\\140 від спадщини, частка [PERSON] становить 13/140. [PERSON], [PERSON] та [PERSON], 26.12.2014року надіслали до Сторожинецької державної нотаріальної контори заяви про відмову від спадщини на користь позивачки [PERSON]. Відповідно до ст.. 1274 ЦК України, спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. В зв"язку з вищенаведеним частка [PERSON] становить 101/140, частка [PERSON] становить 26/140, частка [PERSON], яка є невитребуваною, становить 13/140. У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Судом встановлено, що позивач має право на спадщину , що залишилась після спадкодавця [PERSON] в порядку спадкування за заповітом, оскільки відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи , визначені у заповіті. Ст. 1222 ч.1 ЦК України вказує, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи , які є живими на час відкриття спадщини , а також особи , які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. 16.05.1972 року державами - членами Ради Європи було ухвалено Конвен\-цію «Про запровадження системи реєстрації заповітів», яка, серед іншого, повинна була уніфікувати законодавство різних країн щодо форми складання заповітів задля їх легалізації в інших країнах - членах Ради Європи. Україна у 2010 році ратифікувала дану конвенцію і підписала двосторонні угоди з 12 європейськими країнами. В той же час Німеччина, де [PERSON] був складений заповіт, Конвенцію не ратифікувала і не підписала двосторонньої угоди з Україною. В звязку з наведеним суд керується Законом України «Про міжнародне приватне право». Відповідно до ч. 2 статті 4 Закону України «Про міжнародне приватне право» «Визначення права, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом» якщо згідно з частиною першою цієї статті неможливо визначити право, що підлягає застосуванню, застосовується право, яке має більш тісний зв'язок із приватноправовими відносинами. Відповідно до ч. 1, 2 статті 16 Закону України «Про міжнародне приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Якщо фізична особа є громадянином двох або більше держав, її особистим законом вважається право тієї з держав, з якою особа має найбільш тісний зв'язок, зокрема, має місце проживання або займається основною діяльністю. Відповідно до ч. 2 статті 31 Закону України «Про міжнародне приватне право» форма правочину щодо нерухомого майна визначається відповідно до права держави, у якій знаходиться це майно, а щодо нерухомого майна, право на яке зареєстроване на території України, - права України. Відповідно до статті 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Відповідно до статті 72 Закону України «Про міжнародне приватне право» здатність особи на складання і скасування заповіту, а також форма заповіту і акта його скасування визначаються правом держави, у якій спадкодавець мав постійне місце проживання в момент складання акта або в момент смерті. Заповіт або акт його скасування не можуть бути визнані недійсними внаслідок недодержання форми, якщо остання відповідає вимогам права місця складання заповіту або права громадянства, або права звичайного місця перебування спадкодавця у момент складання акта чи в момент смерті, а також права держави, у якій знаходиться нерухоме майно. Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною першою статті 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Тому, аналізуючи всі докази по справі, суд вважає, що право власності на вищевказане домоволодіння перейшло до позивача в порядку спадкування за заповітом. Згідно ч.1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial