Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Служба у справах дітей, як представник орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини й дружини, з якою проживає дитина. Посилаючись на те, що відповідач свідомо з серпня 2012 року ухиляється від виконання своїх обов»язків по вихованню сина [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO]. Обгрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем перебували з 17 лютого 2011 року у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 жовтня 2012 року, розірваний, й цим же рішенням вирішено питання щодо щомісячного стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 1 000 грн., й до повноліття сина. Від шлюбу мають двох дітей - сина [PERSON] та дочку [PERSON]. Після розлучення вони з відповідачем почали проживати окремо, при цьому діти знаходиться на її утриманні та мешкають з нею, а відповідач свідомо не приймає участі у їх вихованні та утриманні, що в свою чергу не дозволяє їй самостійно й на достатньому рівні забезпечувати виховання та розвиток дітей, та якби не допомога її батьків, належне виховання та розвиток дітей були б неможливими. Байдуже ставлення відповідача до своїх батьківських обов»язків та долі сина й дочки змусило її звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала з тих же підстав, просила їх задовольнити: позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO], й вирішити питання про стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON] та її утримання, як особи, з якою проживає дитина. Зазначила, що відповідач байдуже ставиться до долі своїх дітей, а тому батьківські обов»язки його пригнічують, при цьому вона жодних перешкод їх спілкуванню не чинила, навпаки, вона бажала, щоби батько відвідував дітей, проте він цього не робив. Наразі ані він, ані його рідні не цікавляться долею дітей. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення (а.с. 27, 35). За таких підстав судом відповідно до положень статті 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та заяви позивача. В судовому засіданні представник органу опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації Козлюк Л.І., діюча на підставі довіреності № 101-147/01 від 12.01.2015 року (а.с.36), підтримала Висновок органу опіки та піклування № 101-2390/01 від 19.03.2015 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітніх сина [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO] (а.с.38-39). В судове засідання прокурор не з»явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи; звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутністю (а.с.37). Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з урахуванням висновку третьої особи про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що малолітні [PERSON], [INFO] (а.с.10), та дочка [PERSON], [INFO] (а.с.9), є дітьми сторін. Строни з 17 лютого 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.8), який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 жовтня 2012 року, розірваний, й цим же рішенням вирішено питання щодо щомісячного стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 1 000 грн., й до повноліття сина (а.с.11). З серпня 2012 року сторони проживають за різними адресами (а.с.2, 6). Малолітні [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за місцем проживання/реєстрації позивачки за адресою: [ADDRESS] (а.с.6); мають позитивний стан здоров»я, їх вихованням займається позивачка та її батьки, які мешкають разом. Наразі діти не пам"ятють свого батька, ним не цікавляться, оскільки той з ними не спілкується, не вітає їх зі святами тощо. Відповідно до чч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На даний час тягар утримання дітей покладений на позивачку, як матір дитини. Незважаючи на прийняте судом рішення про стягнення з відповідача аліментів, останній його не виконує й має заборгованість по аліментам станом на 01 грудня 2014 року в загальній сумі 35 000 грн. 00 коп. (а.с.13). Відповідач є працезданою особою, проте матеріальної допомоги на утримання дітей не надає з серпня 2012 року; мешкає в Чернігівській області. Відповідач з дітьми не спілкується, матеріально не допомагає, станом їх здоров»я не цікавиться, не доглядає, не піклується про фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти тощо з 2012 року. Діти повністю знаходяться на утриманні матері, відповідач байдуже ставиться до їх долі. Позивачка жодних перешкод спілкуванню батька з дітьми не чинить. Служба у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації надала до суду Висновок органу опіки та піклування № 101-2390/01 від 19.03.2015 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітніх сина [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO] (а.с.38-39). Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов проживання дітей, складений вказаною службою від 29 січня 2015 року, діти проживають з позивачкою в двокімнатій квартирі з усіма побутовими зручностями; стосунки в сім»ї добрі та дружні (а.с. 40). Згідно статті 150 СК України батьки зобов»язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім»ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов»язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов»язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов»язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Та, як встановлено в ході судового розгляду справи, відповідач добровільно відмовився від батьківських прав та обов»язків щодо своїх сина та дочки, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Й, приймаючи до уваги те, що він з 2012 року свідомо ухиляється з підстав його винної поведінки від виконання батьківських обов»язків, а саме: виховання та матеріального утримання, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з ними, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти тощо, суд вважає вимоги позивача про позбавлення батьківських прав відповідача щодо його дітей доведеними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому є законні підстави для їх задоволення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Всупереч закону та моральним засадам суспільства відповідач жодного з покладеного законом на батька обов»язків не виконував з 2012 року, й нині не виконує: він не спілкується з дітьми, не проявляє до них батьківської турботи, не цікавиться їх долею, не відвідує, не турбується про фізичний та духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на виховання, тобто останній у цілому ігнорує факт споріднення з сином та дочкою. Оскільки вказані факти як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються судом як ухилення відповідача та свідомим нехтуванням батьківськими обов»язками, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітніх дітей. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дитини, судом враховані наступні обставини: матеріальний стан позивачки, яка веде окреме господарство, має окремий бюджет, та на утриманні якої знаходяться двоє малолітніх дітей, їх стан здоров»я, потреби, та відповідача, який має позитивний стан здоров»я, є працездатною особою, суд вважає, що він має достатні можливості сплачувати аліменти на утримання дочки. Згідно статті 180 Сімейного Кодексу (далі - СК) України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов»язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході розгляду справи, не досягли. Позивач просить суд призначити розмір аліментів на утримання дитини в 1/4 частці від його заробітку/доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Проте, враховуючи, що позивачка не довела той факт, що відповідач має постійний заробіток/дохід, й враховуючи рішення суду про стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі на утримання старшого сина, суд вважає за необхідне прийняти рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дочки [PERSON] також в твердій грошовій сумі, й з урахуванням принципу співмірності та достатності, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1000 грн. 00 коп., що є достататніми й можливими, як для стягувача, так й отримувача аліментів. В разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів, відповідно до частин 1, 2 статті 184 СК України, має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову. Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини 14 січня 2015 року, що підтверджується штемпелем на зазначеній позовній заяві (а.с.1), тому із зазначеного дня підлягають відрахуванню аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх дитини. Згідно ч.6 ст. 84 СК України суд вважає частково доведеними вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь коштів, як дружини, на підставі наданих доказів, вимог закону, принципу співмірності та потреб, й вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню у розмірі 200 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 14 січня 2015 року, й до досягнення дочкою [PERSON] трьох років - [INFO]. Відповідно до ч.ч.2, 6 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання має також дружина, з якою проживає дитина, й в разі розірвання шлюбу. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини першої статті 88 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При задоволенні позовних вимог з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., від сплати яких позивач була звільнена при зверненні до суду з даною позовною вимогою відповідно до Закону України «Про судовий збір». На підставі вищенаведеного, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: partial