Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна спільним сумісним майном подружжя та його поділ шляхом визнання за ним права власності на його частку. Вважаючи, що ними як подружжям за спільні кошти було набуто нерухоме майно, відтак воно має належати їм на праві спільної сумісної власності, й визнано за ним право власності на ? його частку. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON], діючий на підставі довіреності від 05 грудня 2013 року (а.с.11), позовні вимоги підтримав з тих же підстав, просив їх задовольнити: визнати квартиру [ADDRESS] - спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], відповідно, визнати за кожним із сторін право власності на ? частину вказаної квартири. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з»явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення (а.с. 16, 23). За таких підстав судом відповідно до положень статті 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та заяви позивача. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони - є колишнім подружжям; в шлюбі перебували з 08 червня 1997 року (а.с.5), який розірвано 20 лютого 2010 року (а. с. 6). Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.7, 8). У період шлюбу сторонами набуто майно - квартиру [ADDRESS], право власності на яку оформлено на відповідачку (а.с.9). Оскільки вказане майно набуте сторонами в період шлюбу, тому є об»єктом спільної сумісної власності подружжя. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім»я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартира, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові кошти та майно, належне подружжю та іншими зобов»язальними правовідносинами, тощо, відповідно до п.23 Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділу спільного майна подружжя». Згідно частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 3 статті 368 ЦК України). Судом встановлено, що шлюбного договору у сторін немає. Крім того, з визначених підстав суд вважає за необхідне визнати за кожним із сторін право власності на ? частку квартири [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності від 15 вересня 2005 року, виданого на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 07 вересня 2005 року № 1680-С/КІ, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об"єкти нерухомого майна за реєстровим № 44710 від 22 вересня 2005 року, залишивши її у їх спільній частковій власності. Відповідно до ч.1, 2, 4, 5 ст. 71 СК України майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускаються лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному із подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. При відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦПК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок відповідної грошової суми. У тому разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток без застосування грошової компенсації і припинення права власності одного з подружжя на його частку в такому майні, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відтак, є всі підстави визнати ідеальні частки сторін щодо квартири [ADDRESS] рівними, без реального поділу і залишити квартиру у їх спільній частковій власності. За таких правових підстав та встановлених правовідносин, суд вважає, що вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини 1 статті 88 ЦПК України. Так стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 3441 грн. 00 коп. (а.с.1), який за його проханням підлягає стягненню з відповідача на його користь у 50% розмірі, тобто 1 720 грн. 50 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved