Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

позивач [PERSON] 09 листопада 2015 р. звернулася до Дружківського міського суду з позовною заявою до Територіальної громади Дружківської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що її батько [PERSON] та мати [PERSON] в 1953 році приїхали до м.Дружківка Донецької області. Після прибуття батько був працевлаштований до Дружківського машинобудівного заводу, в зв'язку із цим Дружківським машинобудівним заводом йому була виділена житлова площа за адресою:[ADDRESS]. 28 січня 1985 року померла її мати [PERSON], батько [PERSON] помер 27 травня 1998 року. Після їх смерті правоустановлюючі документи на вказану квартиру були загублені. З 1983 року позивач офіційно зареєстрована в спірній квартирі, на її ім'я оформлені договори про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів, договір про надання послуг з утримання прибудинкових територій, на її ім'я відкриті особові рахунки та вона їх сплачує. Вона підтримує квартиру в належному стані, займається поточними ремонтами квартири, доглядає прибудинкову територію. Вона не має можливості розпорядитися власністю, оскільки правовстановлюючі документи загублено. Позивач просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судове засідання з'явилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав заяву з клопотанням розглядати справу у їх відсутності, про час та місце розгляду справи їх повідомлено належним чином. з позовними вимогами погодився. Відповідно до ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Суд, заслухавши позивача, вивчивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню підлягають виходячи з наступних підстав. У відповідності до вимог ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. В 1953 році родина Утешивих приїхали до м.Дружківка Донецької області. Після прибуття [PERSON] був працевлаштований до Дружківського машинобудівного заводу, в зв'язку із цим Дружківським машинобудівним заводом йому була виділена житлова площа за адресою:[ADDRESS]. 27 травня 1998 року [PERSON] помер, що підтверджується актовим записом № 512, зробленим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції у Донецької області (а.с. 17 ). Спадкоємцем після смерті [PERSON] є позивачка, яка прийняла спадщину, постійним мешканням у будинку. Позивачка [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження та про шлюб (а.с.8,18). З 19.07.1983 року відкрито, добросовісно та безперервно користується квартирою [PERSON] , що підтверджується наданими нею доказами, зокрема, довідкою про склад сім"ї № 1118 від 14 квітня 2015 року про реєстрацію [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а.с.19), договіром про надання послуг в утриманні будинку від 23 червня 2008 року (а.с.20-22), договіром № 60645 від 15 квітня 2015 року про надання послуг з вивезення тіердих побутових відходів (а.с.23), розрахунковими книжками про оплату комунальних послуг (а.с.13-15). Отже, виходячи зі змісту ст.344 ЦК України обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести саме позивач, є: законність об'єкту володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність. Квартира №3, яка розташована в будинку 99 по вулиці Пономарева в м.Дружківка Донецької області, на яку претендує позивачка, є узаконеним об'єктом володіння,. Суд, вважає, що добросовісність та відкритість володіння квартирою доведена позивачкою у судовому засіданні. Будь-яких доказів на спростування такого висновку до суду надано не було. Зі справи також вбачається, що позивачка [PERSON] володіє вказаною квартирою безперервно з 1983 року, у тому числі, з 01 січня 2001 року, як це передбачено п.8 Прикінцевих та перехідних положень до Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року. На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити, оскільки вона добросовісно, відкрито та безперервно понад 10 років володіє вказаною квартирою.

Outcome: approved