Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

В травні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в обґрунтування якого вказала, що вона та третя особа [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS], де зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON] Відповідач тривалий час не проживає у вказаній квартирі, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей відповідача у квартирі немає. На підставі ст. 405 ЦК позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житлом у квартирі [ADDRESS]. В червні 2016 року третя особа [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою із самостійними вимогами про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житлом в квартирі [ADDRESS], в обґрунтування якої вказав, що є співвласником квартири [ADDRESS]. Відповідач не є членом сім'ї співвласника, тривалий час не проживає у спірній квартирі. Ухвалою суду від 24.06.2016 року позовні заяву третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] прийнято до спільного розгляду із позовом [PERSON] В судове засідання представник позивача та третьої особи із самостійними вимогамине з'явився, подав клопотання про слухання справи за відсутності представника, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, повідомлена про день та час слухання справи в установленому законом порядку. Представник третьої особи ТзОВ «ЖЕО» подав письмову заяву в якій просить справи слухати за відсутності представника, при вирішенні спору покладається на думку суду. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає необхідним винести заочне рішення у справі. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 14.01.2003 року, за реєстр. В реєстрі за № 8-2003. Як вбачається з довідки ТзОВ «ЖЕО» від 04.02.2016р. № 1739 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] співвласники та [PERSON] дружина, з 08.10.2009р. Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 03.02.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Частиною першої статті 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до вимог статті 156 ЖК У РСР члени сім'ї власника жилого будинку квартири, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Згідно із частиною четвертою статті 156 ЖК У РСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у частині другій статті 64 цього Кодексу , тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. За правилами частини четвертої статті 109 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, передбачено втрату права на користування житлом члена сім"ї власника житла у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] з 01.01.2010 року, що підтверджується актами від 11,11,2014р., 01.12.2015р., посвідченими ТзОВ «ЖЕО». Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 р. у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. [PERSON] не проживає за місцем своєї реєстрації понад встановлені ч. 2 ст. 405 ЦК України строки без поважних причин, у зв'язку із чим суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання її такою, що втратила право користування вказаною житловою площею. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON] підлягають стягненню понесені судові витрати по 551,21грн. кожному.

Outcome: approved