Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з професійним захворюванням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він перебував з відповідачем у трудових відносинах з 24.01.2005 року по 27.07.2011 року та з 26.11.2014 року по 04.10.2017 року, працював прохідником з повним робочим днем у шахті. У зв'язку з профзахворюванням, діагноз - хронічна радикулопатія, хронічний бронхіт, хронічна двостороння сесоневральна приглухуватість, 02.02.2018 року йому було встановлена безстроково втрата професійної працездатності в розмірі 65 відсотків та третя група інвалідності. Після встановлення стійкої втрати працездатності і групи інвалідності йому Фондом соціального страхування призначені страхові виплати, а саме втрачений заробіток та одноразова допомога. Також йому внаслідок професійного захворювання заподіяна моральна шкода. Оскільки діючим законодавством, яке регулює діяльність Фонду від нещасних випадків на виробництві, не передбачено такого виду відшкодування як моральна шкода та відповідачем порушено його право на належні, безпечні, здорові умови праці, які гарантовані Конституцією України, заподіяну моральну шкоду йому має відшкодувати відповідач. Його моральні страждання полягають у фізичному болю у зв'язку із захворюванням, він часто перебуває на лікарняному, постійно вимушений лікуватися, він не має можливості працювати і далі за своєю професією, вести звичайний образ життя, що призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від нього додаткових зусиль організації його життя. Просить суд стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 30000 грн. Відповідач надав відзив на позов, де зазначив, що позов не визнає у повному обсязі, вважає його таким, що не підлягає задоволенню, оскільки моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, та відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків передбачених діючим законодавством. Позивач не надав доказів у чому саме полягає протиправність поведінки відповідача, яка призвела до виникнення профзахворювання, а зазначив лише, що актом розслідування хронічного професійного захворювання йому встановлено професійне захворювання за сукупністю втрати працездатності у розмірі 65 відсотків безстроково. При укладенні трудового договору позивачу було роз'яснено під розпис про небезпечні, шкідливі виробничі фактори та можливість їх випливу на здоров'я і при цьому він свідомо приймав запропоновані йому умови праці. Позивач стверджуючи, що після огляду МСЕК йому було визначено потреби у медичній та соціальній, психологічній допомозі, але жодним документом це не підтверджено. Висновком медичних органів як підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичної установи, медико-консультаційної або медико-соціальної експертної комісії про стрес, що зазнав позивач в результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, або ї наслідків, про депресію чи інші негативні прояви стану позивача. Позивачем в якості факту спричинення моральних страждань помилково прийнятий висновок МСЕК про встановлення йому ступеня втрати професійної працездатності в розмірі 65 відсотків, проте висновок МСЕК про відсоток відшкодування професійної працездатності не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди. Крім того, згідно довідок , виписки зі здравпункту позивач почав хворіти тільки у 2017 році та за результатами періодичних медоглядів позивач був визнаний придатним до роботи у своїй професії, протипоказань до праці не було виявлено. Тому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 28-34). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська», де працював прохідником підземним 5 розряду з повним підземним робочим днем в шахті. Був звільнений 04.10.2017 за п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України через виявлену невідповідність виконуваній роботі за станом здоров'я (а.с. 11-15). Згідно з висновком клініки профзахворювань ДУ «Інститут медицини праці НАМН України» від 16.11.2017 року та актом від 11.12.2017 року розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4, позивачу встановлено професійне захворювання: хронічний бронхіт ІІ стадії в фазі затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст.; хронічна попереково-крижова радикулопатія двостороння, переважно лівобічна, в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями і больовим компонентом; хронічна двостороння сенсороневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІст.) за класифікацією [PERSON] та [PERSON] В умовах впливу шкідливих факторів позивач пропрацював більше 31 року, останнім підприємством, на якому він працював в умовах шкідливих факторів, є ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» (а.с.7-109, 16, 17). 07.02.2018 року МСЕК позивачу первинно було встановлено 65% втрати професійної працездатності (30% внаслідок хронічної радікулопатії, 25% внаслідок хронічного бронхіту, 10% внаслідок приглухуватості) та 3 група інвалідності безстроково. Йому рекомендовано спостереження та лікування у невролога, пульманолога, медикаментозне та санаторно-курортне лікування (а.с. 6). Позивач у зв'язку з професійним захворюванням неодноразово знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні в медичних закладах (а.с. 20-22). Відповідно до ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Про наявність права на відшкодування моральної шкоди потерпілій особі внаслідок нещасного випадку на виробництві зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту „б" підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про страхові виплати), де в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини зазначено, що: «положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону N 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону N 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця)». Враховуючи надані суду докази, суд вважає, що внаслідок професійних захворювань позивачеві заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнав у зв'язку з професійними захворюваннями, внаслідок яких його визнано інвалідом 3 групи та встановлено 65% втрати професійної працездатності безстроково, у душевних стражданнях, пов'язаних з наслідками цього захворювання, у зміні звичного перебігу життя, зокрема необхідності тривалий час лікуватися, у суттєвому обмеженні його фізичних можливостей, у безповоротності змін у стані здоров'я позивача. Тому сума, в яку позивач оцінив заподіяну йому моральну шкоду і яка за його оцінкою становить 30000 гривень, є обґрунтованою і відповідає отриманим ним моральним стражданням. Крім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що заявлено позов немайнового характеру, суд вважає необхідним стягнути з відповідача в доход держави судовий збір в сумі 704,80 грн., оскільки позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від вказаних витрат при подачі позову до суду. На підставі ст.2371 КЗпП України,

Outcome: approved