Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, який аргументує наступним. 01 листопада 2006 р. між позивачем - Виноградівською філією №3 Перечинської районної кредитної спілки «Тур'я» в особі виконавчого директора [PERSON] і позичальником - відповідачкою [PERSON] був укладений договір кредиту №96, згідно якого отримано кредитні кошти у розмірі - 5000,00 грн. (річний процент - 45%, зі сплатою відсотків за користування ним). Позивач вказує на те, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує і станом на 02.08.2017 року його заборгованість за кредитним договором становить 10835 грн.13 коп., з яких по кредиту-2920 грн.22 коп. грн., по відсотках за користування кредитом-7914 грн.91 коп. З огляду на зазначене, враховуючи, що відповідачі взяті на себе зобовязання згідно кредитного договору своєчасно не виконують, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь Перечинської районної КС «Туря» вказану суму заборгованості. Представник позивача в судове засідання не з»явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, та просив суд заявлені вимоги позову задоволити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з"явилася, хоча про час і місце судового засідання повідомлялася судом належним чином- судовою повісткою, заяв та клопотань про причини своєї неявки або про перенесення слухання справи суду не надала, а відтак суд вважає за можливе справу розглянути у її відсутності в порядку ст.ст.224-226 ЦПК України з винесенням заочного рішення. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши всі зібрані докази в їх сукупності, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного. За приписами ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, особа на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору і зобовязана належно довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст.10, 11, 57-61); про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 212-215). Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ст.6) встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків. Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд вважає, що між сторонами склались правовідносини, які випливають із договірних зобов»язань, зокрема, згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у відповідності з умовами договору, який є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України), і вимогами законодавства. В судовому засіданні встановлено, що 01 листопада 2006 р. між позивачем - Виноградівською філією №3 Перечинської районної кредитної спілки «Тур'я» в особі виконавчого директора [PERSON] і позичальником - відповідачкою - [PERSON] був укладений договір кредиту №96, згідно якого отримано кредитні кошти у розмірі - 5000,00 грн. (річний процент -45%; зі сплатою відсотків за користування ним). Позивач вказує на те, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує і станом на 02.08.2017 року його заборгованість за кредитним договором становить 10835 грн.13 коп., з яких по кредиту-2920 грн.22 коп. грн., по відсотках за користування кредитом-7914 грн.91 коп. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та законодавства. Відповідно до ч.2 ст. 543 ЦК України кредитор, який одержав виконання обовязку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобовязаними доти, поки їхній обовязок не буде виконаний в повному обсязі. Відповідно до ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Суд, підсумовуючи всі досліджені докази по справі, зважаючи на те, що обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог підтвердились, відповідачі заборгованість за кредитним договором в добровільному порядку не сплатили, приходить до висновку, що заявлений позов є підставним та таким, що підлягає до задоволення. Судові витрати понесені для забезпечення розгляду справи також підлягають стягненню з відповідача на користь держави на підставі ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved