Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

Позивач, звернувся до суду з позовом до територіальної громади в особі Запорізької міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом у якому просить суд визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Представник позивача - [PERSON] , надала суду заяву про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача - Шеремет О.В. , надала суду заяву про розгляд справи без її участі, просила розглянути справу на розсуд суду. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] . Факт відкриття спадщини підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 268. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 19.10.1993 року. Право власності зареєстровано Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації, про що зроблено запис №35324 у реєстровій книзі за №230, реєстровий №36169. [PERSON] залишила заповіт, посвідчений 05.08.2008 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сохою О.Б., відповідно до якого належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] , заповіла [PERSON] . На момент відкриття спадщини [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою [ADDRESS] . Разом з нею на момент смерті відсутні зареєстровані особи. Зазначене підтверджується довідкою за №8012 про реєстрацію місця проживання. 06.11.2015 року позивач звернувся до державного нотаріуса Другої Запорізької державної нотаріальної контори Білик О.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Проте, у оформленні спадщини у нотаріальному порядку йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу на квартиру, який відповідно до п.4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02. 2012 року за №296/5 для видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно в порядку спадкування необхідно надати. Вказане підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеною 06.11.2015 року Білик О.В. державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори. Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) , до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину позбавляє позивача можливості здійснювати права власника та порушує ч.1 ст. 317 ЦК України, ч.ч.1,2 ст. 319 ЦК України. Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Одним із способів захисту цивільних прав, згідно ч.2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Правова позиція щодо можливості захисту права власності позивача шляхом його визнання ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини підлягає використанню національними судами України як джерело права. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved