Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON], третя особа: [PERSON], просив суд в рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №0614/02 від 14.06.2007 в загальному розмірі 1153 070,00 грн звернути стягнення шляхом набуття права власності позивачем на предмети іпотеки вартістю 1153070,00 грн, а саме: на житловий будинок житловою площею 27,50 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який належить [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування від 25.01.2007, посвідченого 25.01.2007 КДНК №5 за реєстровим №5- 230, який зареєстрований 05.02.2007 Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна в реєстровій книзі №д.45-239 за реєстровим №810 - за вартістю 308 426,00 грн; на земельну ділянку площею 0,0785 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення для обслуговування жилого будинку та господарських будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 23.05.2007 Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №06-7-02826 - за вартістю 844644,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 14.06.2007 між ТОВ «КБ «Актив-Банк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Актив-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №0614/02, за яким останній отримав кредит в сумі 180000,00 євро 00 євроцентів зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 15% річних та строком погашення - не пізніше 11.06.2010. В забезпечення зобов'язань відповідача за кредитним договором, 14.06.2007 сторони уклали договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кальною К.О. за реєстровим №2569, за яким відповідач передав в іпотеку позивачу наступне нерухоме майно: житловий будинок житловою площею 27,50 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який належить відповідачу на праві власності на підставі договору дарування від 25.01.2007, посвідченого 25.01.2007 КДНК №5 за реєстровим №5-230, який зареєстрований 05.02.2007 Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна в реєстровій книзі №д.45-239 за реєстровим №810; земельна ділянка площею 0,0785 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для обслуговування жилого будинку га господарських будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить відповідачу на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 23.05.2007 Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №06-7-02826. Іпотеку зареєстровано 14.06.2007 в Державному реєстрі іпотек за реєстраційним №5136562. Відповідачем зобов'язання за кредитним договором належним чином виконані не були, у зв'язку з чим рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01.11.2009 у справі №2-3876/2009 з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 196443,99 євро (в тому числі: 180000,00 євро заборгованості за кредитом, 13752,64 євро заборгованості за процентами, 2 91,35 євро штрафу), що за офіційним курсом НБУ станом на 05.06.2009 становить 2107706,50 грн, а також судові витрати в сумі 1950,00 грн. Позивачем зазначено, що станом на сьогоднішній день рішення суду не виконано ані добровільно Відповідачем, ані примусово органами державної виконавчої служби. Окрім того, у квітні 2010 року позивачу стало відомо, то рішенням Солом'янського районного суду м. Києва віл 16.11.2009 у справі №2-3176-1/09 за [PERSON] було визнано право особистої приватної власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Однак, вказане рішення суду в частині визнання за [PERSON] права власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки було скасовано рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22.09.2010 №22-7990. Однак, у травні 2012 року позивачу стало відомо про те, що станом на 03.05.2012 у Реєстрі прав власності на нерухоме майно були відсутні відомості про реєстрацію права власності відповідача на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказана обставина перешкоджає зверненню стягнення на вказаний житловий будинок, що є предметом іпотеки, у виконавчому провадженні, а також свідчить про ймовірну реєстрацію третьою особою права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі скасованого рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16.11.2009 у справі №2-3176-1/09. Однак, з набранням законної сили рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22.09.2010 №22-7990, яким було скасовано рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16.11.2009 у справі №2-3176-1/09, право власності і на житловий будинок і на земельну ділянку, що є предметами іпотеки повернулося до відповідача. Отже, зобов'язання відповідача за кредитним договором з повернення заборгованості в розмірі, встановленому рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01.11.2009 у справі №2-3876/2009 залишається невиконаним на сьогоднішній день. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на вищевикладені обставини. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, надав письмові заперечення на позов, згідно яких посилався на ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», де ст.1 цього Закону передбачено, що не може бути примусово стягнуто відчужене без згоди власника нерухоме майно, яке вважається предметом іпотеки та є місцем постійного проживання позичальника. Враховуючи, що у [PERSON] іншого житла не має, а згоди на його відчуження він не надавав та йому більше нема де проживати, просив у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилася, про дату та час слухання справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 14.06.2007 між ТОВ «КБ «Актив-Банк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Актив-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №0614/02, згідно якого останній отримав кредит в сумі 180000,00 євро 00 євроцентів зі сплатою за користування кредитом в розмірі 15% річних та строком погашення - не пізніше 11.06.2010 (а.с.7-8). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №0614/02, 14.06.2007 між ТОВ «КБ «Актив-Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кальною К.О. за реєстровим №2569, згідно п.2 якого предметом іпотеки є наступне нерухоме майно: житловий будинок житловою площею 27,50 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який належить [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування від 25.01.2007, посвідченого 25.01.2007 КДНК №5 за реєстровим №5-230, який зареєстрований 05.02.2007 Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна в реєстровій книзі №д.45-239 за реєстровим №810 (а.с.9-10); земельна ділянка площею 0,0785 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для обслуговування жилого будинку га господарських будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 23.05.2007 Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю (а.с.11-12). Іпотеку зареєстровано 14.06.2007 в Державному реєстрі іпотек за реєстраційним №5136562 (а.с.13-14). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01.11.2009 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Актив-Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 196443 Євро 00 євроцентів, що за офіційним курсом НБУ станом на 05.06.2009 становить 2 107706 грн 50 коп, а також стягнуто судові витрати у розмірі 1950,00 грн (а.с.20-22). Вказане рішення суду набрало законної сили. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено в судовому засіданні рішення суду не виконано, що не заперечувалось представником відповідача. Отже, наявність судового рішення про стягнення з боржника заборгованості на користь позивача не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов"язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане в іпотеку майно. Аналогічну позицію висловив Верховний Суду України в постанові від 04.09.2013 р. (справа № 6-73 цс 13) Крім того, рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16.11.2009 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки, які не перебувають у шлюбі між собою та поділ майна. Серед іншого, визнано набуття 01 червня 2007 року у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] жилого будинку [ADDRESS] з меблями, побутовою технікою іншим рухомим майном розташованим в будинку та рухомим і нерухомим майном на прибудинковій території. Визнано набуття 01 червня 2007 року у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки площею 0,0785 га, яка розташована на [ADDRESS] з цільовим призначенням: обслуговування жилого будинку та господарських будівель, кадастровий номер [NUMBER]. Поділено майно, що є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], виділивши [PERSON] та визнавши право власності (особистої приватної) [PERSON] на жилий будинок [ADDRESS] з меблями, побутовою технікою іншим рухомим майном розташованим в будинку та рухомим і нерухомим майном на прибудинковій території. Виділено [PERSON] та визнавши право власності (особистої приватної) [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0785 га, яка розташована на [ADDRESS] з цільовим призначенням: обслуговування жилого будинку та господарських будівель, кадастровий номер [NUMBER] (а.с.23-26). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22.09.2010 апеляційну скаргу ВАТ «КБ «Актив-Банк» задоволено. Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16.11.2009 скасовано у вищевказаній частині (а.с.27-29). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.01.2012 рішення Апеляційного суду м. Києва від 22.09.2010 залишено без змін (а.с.30-34). В матеріалах справи міститься відповідь Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 11.04.2012, де зазначено, що станом на 03.05.2012 приватний будинок по [ADDRESS] на праві власності вже не зареєстрований за [PERSON] Також було зазначено, що у зв'язку з придбанням чи надходженням нерухомого майна не всі фізичні та юридичні особи реєструють право власності на дане майно, тому інформація Бюро щодо об'єктів нерухомості не є повною (а.с.42). Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. В свою чергу згідно ч.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року за № 1304-VII визначено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Таким чином, норми Закону України «Про іпотеку», зокрема і в частині задоволення вимог іпотекодержателя, мають бути застосовані з урахуванням норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Представником відповідача [PERSON] в ході розгляду справи зазначено, що відповідач [PERSON] постійно проживає в будинку за адресою: [ADDRESS], яке є предметом іпотеки, не має іншого житла та своєї згоди на відчуження вказаного нерухомого майна не надавав. До того ж житлова площа будинку [ADDRESS] становить 27,50 кв.м., тобто не перевищує 250 кв.м. Також, на земельній ділянці, на яку позивач просить звернути стягнення, знаходиться вищевказаний житловий будинок. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження перебування у власності відповідача [PERSON] іншого нерухомого майна. Таким чином предмет іпотеки житловий будинок та земельна ділянка на якій розташований вказаний житловий будинок, за адресою: [ADDRESS] відповідає вимогам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року за № 1304-VII, в наслідок чого щодо наведеного нерухомого майна діє мораторій на примусове стягнення (відчужене без згоди власника) майна. Відповідно до ст.5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність. На підставі наведеного суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволені позову, а також роз'яснити позивачу, що останній не позбавлений права звернутися в наступному із позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки, за умови припинення дії вищезазначеного мораторію. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed