Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов позов Публічного Акціонерного Товариства «Дельта Банк» до [PERSON], третьої особи на стороні Відповідача без самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позов мотивовано тим, що 04.09.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та [PERSON], був укладений кредитний договір № 11315984000, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 63 000 дол.США з розрахунку 11,90 % річних на строк з 18.03.2008 року до 17.02.2028 року. Позивач повідомляє, що 08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Позивач вказує, що з метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором про надання кредиту іпотекодавець[PERSON] за договором іпотеки № б\\н від 18.03.2008 року передав у іпотеку нерухоме майно квартиру [ADDRESS], зі всіма об'єктами функціонально пов'язаними з цим нерухомим майном. Квартира розташована в цегляному, 1972 року побудови житловому будинку, зазначеному на плані літерою «А», і складається з коридору 20-1, житлових кімнат 20-2, 20-3, кухні 20-4, ванної 20-5, комори 20-6. Загальна площа квартири - 60,9 кв.м., житлова площа- 32,2 кв.м. Квартира є власністю іпотекодавця на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курбатовою С.П. 18.03.2008 року р.№ 1130. Позивач зазначає, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору. Однак зобов'язання не виконані, у зв'язку з чим, станом 31.07.2015 року за Відповідачем наявна заборгованість у сумі 2 048 256,19 грн., з яких : - Тіло кредиту - 1 350 938,44 грн.; - Відсотки - 697 317,75 грн. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач позов не визнав. Представник третьої особи в суд не з'явився, надав суду заяву в якій у вирішенні даного спору покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та правовідносини, врегульовані нормами ЦК України, зокрема щодо кредиту та виконання зобовязань, а також Законом України «Про іпотеку» та Законом України «Про заставу». 18.03.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та [PERSON] , був укладений кредитний договір № 11315984000, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 63 000 дол.США з розрахунку 11,90 % річних на строк з 18.03.2008 року до 17.02.2028 року. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Договором про надання споживчого кредиту іпотекодавець[PERSON] за договором іпотеки № б\\н від 18.03.2008 року передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: Квартиру [ADDRESS], зі всіма об'єктами функціонально пов'язаними з цим нерухомим майном. Квартира розташована в цегляному, 1972 року побудови житловому будинку, зазначеному на плані літерою «А», і складається з коридору 20-1, житлових кімнат 20-2, 20-3, кухні 20-4, ванної 20-5, комори 20-6. Загальна площа квартири - 60,9 кв.м., житлова площа- 32,2 кв.м. Квартира є власністю іпотекодавця на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курбатовою С.П. 18.03.2008 року р.№ 1130. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору. Однак зобов'язання не виконані, у зв'язку з чим, станом 31.07.2015 року за Відповідачем наявна заборгованість у сумі 2 048 256,19 грн., з яких : - Тіло кредиту - 1 350 938,44 грн.; - Відсотки - 697 317,75 грн. 08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ст. 572 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про заставу», ч.5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» кредитор (Іпотекодержатель, Заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (Іпотекодавець, Заставодавець), забезпеченого заставою (Іпотекою) зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленного майна переважно перед іншими кредиторами. Іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником, забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Відповідно до ст. 590 ЦК України та ст. 33 Закону України «Про іпотеку» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» та ст 20 Закону України «Про заставу» у разі порушення іпотекодавцем (заставодавцем) обов'язків, встановлених іпотечним договором (договором застави), іпотекодержатель (заставодержатель) має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки (застави). Такі ж положення чинного законодавства передбачають і умови іпотечного договору. Згідно зі ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передання іпотекодавцем предмета іпотеки у власність іпотекодержателю на підставі окремо укладеного договору про задоволення вимог іпотекодержателя або перехід до нього права власності на предмет іпотеки на підставі застереження в договорі є позасудовим способом задоволенням вимог, що здійснюється за взаємною домовленістю іпотекодавця та іпотекодержателя. Однак наведеною нормою не виключається можливість звернення стягнення в такий спосіб та набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5, в п. 3 розяснено, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку'' іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. Відповідну Правову позицію висловив також Верховний Суд України у справі №6- 124цс13 від 11.12.2013 року. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Договором іпотеки від 18.03.2008 року передбачено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки одним із перерахованих в цьому договорі способів, у тому числі шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань (п.п.4,5 договору) (а.с.22) Отже, визначений банком спосіб захисту своїх прав, зокрема шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачений чинним законодавством України, у тому числі Законом України «Про іпотеку», а також іпотечним договором, укладеним сторонами. При цьому в силу положень ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Відповідно до висновку суб'єкта оціночної діяльності ТОВ «Експертна компанія «Професіонал» вартість квартири [ADDRESS], зі всіма об'єктами функціонально пов'язаними з цим нерухомим майном становить 607 342, 00 грн. Відповідно до вищезазначених норм чинного законодавства, умов іпотечного та кредитного договорів, за рахунок предмету іпотеки, належного відповідачу, позивач має право шляхом визнання права власності задовольнити свої вимоги, які виникають із кредитного договору, оскільки позичальником належним чином не виконуються умови кредитного договору в частині повернення заборгованості. Вирішуючи заяву від 09.11.2015 року (а.с.62) [PERSON] про застосування позовної давності суд приходить до висновку, що позивач не пропустив передбачений ст.. 257 ЦК України строк позовної давності. Згідно ч. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Відповідно до ст. 264 ЦКУ до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, належать також письмове прохання відстрочити сплату боргу або письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу. 27.08.2013 року [PERSON] звертався до ПАТ «Дельта Банк» з письмовою заявою в якій просив дозволу на реалізацію іпотечного майна за ринковою вартістю, та списання залишку боргу після реалізації по причині неможливості здійснювати виплати. Враховуючи викладене, перебіг позовної давності було перервано, починаючи з 27.08.2013 року. Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Поскільки позовна заява подана від імені уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб так як в банку запроваджена тимчасова адміністрація і позивач звільнений від сплати судового збору то судовий збір, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягується в дохід держави. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved