Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб між нею ( [PERSON] ) та [PERSON] , зареєстрований 30.07.1994 року, актовий запис за № 499; стягнути з [PERSON] на її (позивача) користь аліменти на утримання малолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходів) відповідача, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення донькою повноліття. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 30 липня 1994 року між нею ( [PERSON] ) та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, про що складено відповідний актовий запис №499, від якого (шлюбу) [INFO] народилася донька [PERSON] . Позивач вказала, що з відповідачем [PERSON] припинили фактичні подружні стосунки, проживають окремо з початку жовтня 2020 року, спільного господарства не ведуть, в т.ч. і бюджету. Позивач вказала, що через напружену обстановку, яка склалася, змушена переїхати з малолітньою донькою до помешкання своєї матері, де зараз і проживає. Шлюбні стосунки припинено з причини відсутності взаємного порозуміння, крім того, відповідач не намагається задовольнити усі потреби сім`ї. Не дбає за свою родину, як чоловік не приділяв належну увагу і повагу до неї (позивача), як до дружини та доньки, завдає їй (позивачу) моральних образ. Намагання зберегти сім`ю виявилися марними, втрачені почуття та повага один до одного. За таких обставин, вважає, що збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить інтересам сім`ї та унеможливлює її подальше проживання з відповідачем.Донька проживає разом з нею (позивачем) та знаходиться на її утриманні, при цьому, її (позивача) матеріальне становище не дає їй змоги для достатнього і належного утримання дитини, у зв`язку з чим вона (позивач) потребує матеріальної допомоги від відповідача та враховуючи вимоги закону, вважає, що має право на стягнення з відповідача на свою користь на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення донькою повноліття. Ухвалою суду від 04 грудня 2020 року клопотання позивача [PERSON] про звільнення від сплати судового збору по цивільній справі № 405/6962/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, - задоволено. Звільнено позивача [PERSON] від сплати судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. при подачі до суду позову до [PERSON] з вимогою про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 04 грудня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) в судове засідання сторін. Крім того, ухвалою суду від 05 лютого 2021 року клопотання відповідача [PERSON] про надання строку на примирення, - задоволено, надано відповідачу [PERSON] строк для примирення терміном на два місяці. Провадження у цивільній справі зупинено до закінчення строку для примирення, визначеного судом. Ухвалою суду від 05 квітня 2021 року відновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду з викликом в судове засідання учасників справи. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, посилаючись при цьому на підстави, зазначені в позові. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 29.10.2020 року) підтримала позицію позивача щодо поданого позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, з пред`явленим до нього позивачем позову про розірвання шлюбу він не погоджується, бажає зберегти сім`ю, в якій є малолітня дитина, яка, за його переконанням, має виховуватися в повноцінній сім`ї. Також зазначив, що впродовж проживання з позивачем, він забезпечував сім`ю, дбав про добробут сім`ї, виховував старшу доньку, яка на даний час є повнолітньою, та приймає участь у вихованні меншої доньки. Вказав, що не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої доньки у розмірі, визначеному позивачем. Заслухавши сторони, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, та є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони зареєстрували шлюб 30 липня 1994 року у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, про що складено відповідний актовий запис за № 499 та Кропивницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 03 листопада 2020 року повторно видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, позивач намірів відновлювати їх не має. Також судом встановлено, що від шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження, видане Кропивницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, про що складено відповідний актовий запис № 960. Батьками дитини [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про народження зазначені в графі «Батько» - [PERSON] , в графі «Мати» - [PERSON] . Відповідно до довідки квартального комітету № 20 Подільського району м. Кропивницького від 07.10.2020 року № 274 [PERSON] , 1977 року народження, проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , разом з нею проживає донька [PERSON] , [INFO] . Сімейні стосунки між подружжям не склалися, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства. Окрім того, в порядку ст.111 СК України, за клопотанням відповідача судом було вжито заходи щодо примирення подружжя, та надано відповідачу [PERSON] строк на примирення терміном на два місяці, разом з тим, у термін, встановлений судом для примирення, подружжя не примирилося, про що позивач повідомила суд та наполягала на розірванні шлюбу з відповідачем. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припинені шлюбу, суд вирішує справу по суті. За вказаних вище обставин та підстав позову, зазначених позивачем причин для розірвання шлюбу з відповідачем, серед яких позивач зазначила різні погляди на сімейне життя, втрату почуття любові та поваги один до одного, відсутність взаємного порозуміння, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя, збереження шлюбу сторін суперечить інтересам подружжя, і, зокрема, позивача, якою пред`явлено позов до суду про розірвання шлюбу з відповідачем. При цьому, судом відзначається, що наполягання позивача на розірванні шлюбу з відповідачем є її волевиявленням, а будь-яке примушування до шлюбу, до проживання її разом з відповідачем, не передбачено Законом і, зокрема, ст. 56 СК України, крім того, як встановлено судом під час судового розгляду справи сторони не вчиняли дій, які б свідчили про можливість досягнення між ними примирення та збереження шлюбу. Крім того, судом не приймаються до уваги доводи відповідача про необхідність збереження шлюбу з позивачем, в інтересах малолітньої дитини, оскільки, в даному випадку, збереження шлюбу сторін, з огляду на його (шлюбу) формальне існування, буде суперечити інтересам позивача, яка бажає припинити шлюбні відносини з відповідачем. Відповідно до ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Крім того, судом відзначається, що добровільність шлюбу, - одна з основних його засад. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. При цьому, судом під час судового розгляду справи з наявних у справі доказів не встановлено наявності обставин, визначених ч. 2 ст. 110 СК України, за яких позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За викладених обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, припинення сторонами шлюбно-сімейних відносин та небажання позивача їх відновлювати, дійсні причини пред`явлення позову про розірвання шлюбу, волевиявлення позивача припинити шлюбні відносини, про що свідчить подана позивачем заява, враховуючи також ту обставину, що рішення позивача про розірвання шлюбу та пред`явлення з цього приводу позову до суду прийнято з усвідомленням нею його наслідків, виходячи при цьому також з відсутності у взаєминах сторін морально-правової основи шлюбу, до якої належать почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги, взаєморозуміння, довіри, підтримки та піклування, суд дійшов висновку про те, що шлюб між сторонами носить суто формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу та шлюбно-сімейних відносин суперечить інтересам подружжя, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін, а також права та інтереси їх малолітньої дитини, у зв`язку з чим позов в частині вимог про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Крім того, позивачем пред`явлено також позовні вимоги до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, які підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, причому відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України), і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, або інші обставини, що мають істотне значення. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що обов`язок утримувати дитину до досягнення дитиною повноліття є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при цьому, припинення фактичних шлюбних відносин між батьками, а так само проживання їх окремо від дитини, - не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від виконання обов`язків щодо останньої, приймаючи до уваги, що дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на утриманні позивача, при цьому, судом під час розгляду справи не встановлено наявності обставин, за існування яких відповідач [PERSON] , [INFO] , який є молодою, здоровою та працездатною особою, працевлаштований, не мав би можливості сплачувати аліменти, а також інших обставин, визначених ст.182 СК України, які мають прийматися судом до уваги при розгляді питання про стягнення аліментів на утримання дитини, крім того, відповідач не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання малолітньої дитини в розмірі, визначеному позивачем, на підставі чого суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання малолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. При цьому, судом відзначається, що відповідно до ст. 186 СК України за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Крім того, відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у зв`язку з чим судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. за позовною вимогою про розірвання шлюбу підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, враховуючи, що позивач звільнена судом від сплати судового збору за подання позову про розірвання шлюбу, та судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. за звернення до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, враховуючи, що позивач відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при поданні до суду позову про стягнення аліментів. Відповідно до ст.ст. 110, 112, 180, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved