Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача на свою користь три проценти річних у розмірі 2547 грн. 95 коп., інфляційні нарахування у розмірі 17725 грн. 86 коп. та 2000 грн. моральної шкоди, всього 22273 грн. 81 коп. Крім того, просить стягнути із відповідача на свою користь судові витрати в розмірі 551 грн. 20 коп. Посилається на те, що рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2012 року було задоволено його позов до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Рішення суду набрало законної сили 23 травня 2012 року. Станом на 03 серпня 2016 рок відповідач рішення суду не виконала, борг за договором позики не сплатила, тому позивач змушений був звернутися до суду із позовом про стягнення з відповідача трьох процентів річних та інфляційних нарахувань. Крім того, внаслідок злісного ухилення відповідачем від виконання свого обов`язку за договором позики, у нього з`явилося відчуття постійної тривоги, хвилювання, нервові розлади, безсоння. Внаслідок цього він змушений був звернутися за медичною допомогою, збирати велику кількість документів, звертатися за юридичною допомогою для захисту своїх прав. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день і час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не сповістила, своїх заперечень чи будь-яких клопотань на адресу суду не надіслала. Третя особа [PERSON] до суду не з'явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти задоволення позову. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи та вирішити її на підставі наявних доказів. Судом встановлено наступне. Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2012 року було задоволено позов [PERSON] до [PERSON], третя особа : [PERSON] про стягнення боргу (а.с.19). Було вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 20235,00 грн. боргу та 214,60 грн. судового збору. Рішення суду набрало законної сили 23 травня 2012 року. На виконання даного рішення 28 травня 2012 року був виданий виконавчий лист (а.с.11). Як вбачається з копії виконавчого листа, він був повернутий стягувачу ([PERSON]) на підставі п.7 ст.47 Закону України „Про виконавче провадження" ( в зв`язку з тим, що боржник - фізична особа чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку). Станом на 14 листопада 2016 року відповідачем рішення не виконане. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ця норма кореспондується з приписами частини 1 статті 193 Господарського кодексу України. Частиною 1 статті 598 цього Кодексу передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з приписами ч. 1 ст. 625 цього Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Таким чином, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. А тому наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України. Судом було встановлено, що рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26.04.2012 з відповідача на користь позивача було стягнуто 20235,00 грн. боргу за договором розписки. Дане рішення набрало законної сили 23 травня 2012 року, проте відповідач обов'язок зі сплати грошової суми, покладений на нього в судовому порядку, належним чином не виконав, що свідчить про прострочення ним виконання свого зобов'язання щодо виплати боргу за договором позики. За таких обставин, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача трьох процентів річних та інфляційних збитків підлягають задоволенню в повному обсязі, поскільки ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і підтверджені матеріалами справи.Суд приймає розрахунок трьох процентів річних та інфляційного збільшення за весь час прострочення платежу, проведений позивачем, оскільки він здійснений відповідно до норм закону. Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 2000 гривень, судом встановлено наступне. Позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду на підставі ст. 1167 ЦК України. Однак, як було встановлено, між сторонами виникли договірні відносини з приводу позики грошей. Відповідно до ст. 611 ЦК України, уразі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 625 цього Кодексу передбачена відповідальність за порушення грошового зобов'язання, а саме боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Законом не передбачена можливість стягнення моральної шкоди за порушення грошового зобов'язання. Моральна шкода в таких випадках може бути стягнута, якщо це було зазначено в договорі. Даних про те, що в розписці, яку писала відповідач на ім'я позивача на підтвердження укладення договору позики, є посилання на відшкодування моральної шкоди в разі прострочення виконання зобов'язання, немає. Таким чином, суд вважає, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає. В силу ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial