Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з дійсним позовом, та в його обґрунтування вказав, що він знаходився у трудових відносинах з підприємством відповідачем з 02.02.2011 р. по 28.11.2013 р., працюючи прохідником п`ятого розряду з повним робочим днем під землею дільниці внутрішахтного транспорту ТОВ „Шахта „Садова". При звільненні позивачу не сплачена заборгованість по заробітній платі у розмірі 11918,34 гривні. Згідно порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат відповідач повинен сплатити компенсацію за невчасно виплачений грошовий дохід. Відповідно до даних Державної служби статистики України індекси споживчих цін складають: січень 2013 р. - 100,2, лютий 2013 р. - 99,9, березень 2013 р. - 100, квітень 2013 р. - 100, травень 2013 р. - 100,1, червень 2013 р. - 100, липень 2013 р. - 99,9, серпень 2013 р. - 99,3; вересень 2013 р., жовтень 2013 р. - 100,4, тобто загальна сума компенсації за затримку виплати заробітної плати складає 43,37 гривень. В зв`язку з тим що відповідач з грудня 2012 р. не сплачував позивачу заробітну плату, позивачу постійно доводиться докладати додаткових зусиль для организації життя його сім`ї, що заподіяло позивачу величезні моральні страждання, він весь час переживав з цього приводу, внаслідок чого він та його родина позбавлені нормального життєвого спілкування з тими близькими людьми, що їх оточують. Позивач вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу моральну шкоду у розмірі 5000 гривень. На даний час заборгованість залишається не погашеною, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду, та просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 11918,34 гривень, компенсацію за затримку виплати заробітної плати у розмірі 43,37 гривень та моральну шкоду у розмірі 5000 гривень. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, надав свою згоду на рішення при заочному розгляді. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не повідомив суд про причини неявки, заперечень проти позову суду не надав. Відповідно до ст. 197 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем згідно наказу № 178 к від 02.02.2011 р. прохідником п`ятого розряду з повним робочим днем під землею дільниці внутрішахтного транспорту, що підтверджується копією трудової книжки позивача з відповідними записами в неї, звільнився 28.11.2013 р. згідно наказу № 1109 к від 28.11.2013 р. за власним бажанням за на підставі ст. 38 КЗпП України. Відповідно до довідки, наданої відповідачем від 02.12.2013 р. № 587, сума заборгованості з виплати заробітної плати перед позивачем складає 11918,34 гривень. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Частиною 1 ст. 2 вищезазначеного Закону передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі і заробітна плата (грошове забезпечення) (ч. 2 ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). При цьому, враховуючи індекс інфляції за період прострочення сплати належної позивачу суми заробітної плати (січень -100,2%, лютий - 99,9%, березень- 100%, квітень - 100%, травень - 100,1%, червень - 100%, липень - 99,9%, серпень - 99,3%, вересень - 100%, жовтень - 100,4%,) приріст індексу споживчих цін за період невиплати заробітної плати позивачу дорівнює 0,4%, а тому на користь позивача підлягає стягненню сума компенсації втрати частини доходу в розмірі 43,27 гривень за період з грудня 2012 р. по листопад 2013 р. Враховуючи роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9, 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995 р., згідно з якими розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації. Як передбачено ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд вважає за необхідне відмовити, оскільки позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи яким діями (бездіяльністю) вони заподіяні. Лише сама по собі констатація факту заподіяння моральної шкоди не є достатньою і безумовною підставою для її стягнення. За таких обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, а саме необхідним стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, компенсацію відповідно до наведеного розрахунку, у задоволені вимог про стягнення моральної шкоди необхідно відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial