Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 271848,96грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що працював у відповідача на посаді начальника управління з питань організації праці, заробітної плати та роботи з персоналом, 18 вересня 2009 року звільнений з підприємства. Всупереч вимогам закону відповідач при звільненні не провів з ним повного розрахунку. Заочним рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 20 січня 2014 року, яке набрало законної сили 10 лютого 2014 року, з відповідача на його користь стягнуто суму заборгованої заробітної плати. Його заробітна плата за 2 останні робочі місяці (липень, серпень 2009 року) складає 6894,72 грн., кількість фактично відпрацьованих днів - 28, середньоденна заробітна плата за цей період відповідно складає 246,24грн., а час вимушеного прогулу з моменту звільнення (18.09.2009р.) по день набрання рішенням законної сили (10.02.2014р.) становить 1104 робочих дні (вересень 2009р. - 8 робочих днів, жовтень 2009р. - 22 робочі дні, листопад 2009р. - 21 робочий день, грудень 2009р. - 23 робочих дні, 2010 рік - 251 робочий день, 2011 рік - 250 робочих днів, 2011 рік - 251 робочий день, 2013 рік -251 робочий день, січень 2014р. - 21 робочий день, лютий 2014р. - 6 робочих днів. Таким чином, вважає, що на його користь слід стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, з 18.09.2009р. по 10.02.2014р., в сумі 271848,96грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просить позов задоволити та не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, подав суду письмове клопотання про відкладення розгляду справи через зайнятість представника в іншому судовому засіданні, однак жодних доказів в підтвердження наведеного суду не надав, а тому, згідно ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу заочно, у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що з 01 квітня 2007 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем на посаді начальника відділу організації праці та заробітної плати, 18 вересня 2009р. звільнений у зв'язку із скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. У відповідності до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України (при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення), при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З матеріалів справи, вбачається, що відповідач всупереч вимогам ст.116 КЗпП України в день звільнення [PERSON] виплати всіх сум, що належали йому від Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» не провів. Заочним рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 20 січня 2014 року, яке набрало законної сили 10 лютого 2014 року, позовні вимоги [PERSON] задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» на користь [PERSON] 16923,60грн. заборгованості по заробітній платі та 243,60грн. судового збору. Середній заробіток розраховується відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно із п.5 Порядку нарахування виплат у випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (п.8 Порядку). Згідно представленого позивачем [PERSON] розрахунку його заробітна плата за останні два місяці роботи становила: липень 2009 року - 5663,52грн., серпень 2009р. - 1231,20грн., а кількість фактично відпрацьованих протягом двох місяців робочих днів - 28. А відтак, його середньоденна заробітна плата становить 6894,72 : 28 = 246,24грн. Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути на його користь середній заробіток за період вимушеного прогулу: з моменту звільнення позивача, тобто з 18 вересня 2009 року по 10 лютого 2014 року, тобто день набрання рішенням законної сили. Сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню з відповідача, нарахована позивачем за кількістю робочих днів за період вимушеного прогулу, з врахуванням відповідних листів Мінпраці та соціальної політики «Про розрахунок норми тривалості робочого часу», що відповідає „Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року. Згідно представленого позивачем [PERSON] розрахунку його середній заробіток за час вимушеного прогулу буде становить: 246,24 * 1104 = 271848,96грн., де 246,24грн. - середньоденна заробітна плата, а 1104 - кількість робочих днів. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. А відтак, здійснений позивачем розрахунок його середнього заробітку за час вимушеного прогулу, згідно якого такий становить 271848,96грн., відповідає Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, відповідачем не заперечений та не спростований, а відтак приймається до уваги. Враховуючи вищенаведене, у зв'язку з невиплатою з вини відповідача при звільненні [PERSON] всіх сум, що належали йому на день звільнення, підприємство повинне виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки, який згідно розрахунку позивача становить 271848,96грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує наступне. За умовами ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач при зверненні до суду з даним позовом від сплати судового збору звільнений законом. Таким чином з відповідача потрібно стягнути 243,60грн. судового збору в дохід держави. На підставі ст.ст. 116, 117 КЗпП України, та

Outcome: approved