Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому зазначає, що 29 листопада 2013року на автошляху Знамянка - Луганськ - Ізварино в Ясинуватському районі водій [PERSON] , керуючи автомобілем [NUMBER], вчинив зіткнення з належним йому на праві власності автомобілем [NUMBER]. Внаслідок ДТП його автомобіль отримав значні механічні пошкодження. Відповідно до постанови Ясинуватського суду від 21.02.2014р [PERSON] був визнаний винним у скоєні ДТП та притягнутий до адміністративної відповідальності. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в приватному акціонерному товаристві «Українська охоронно-страхова компанія». 04 грудня 2013р він звернувся до відповідача з заявою про ДТП і документами, які необхідні для виплати страхового відшкодування. Після чого автомобіль був оглянутий аварійним комісаром, який оцінив розмір завданої автомобілю шкоди в 24 000грн. Висновки були направлені відповідачу. Крім того, ним додатково на адресу відповідача була направлена копія постанови суду від 21 лютого 2014року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. У зв»язку з тривалою відсутністю відомостей про результати розгляду документів, він звернувся до відповідача, на що отримав відповідь, де зазначалося про відсутність в матеріалах страхової справи оригінала його заяви про страхове відшкодування. Така заява із зазначенням всіх реквізитів, була направлена ним на адресу відповідача 10 травня 2014року. 01 серпня 2014року він надіслав на адресу відповідача банківські реквізити для перерахування відшкодування. Однак до теперішнього часу він не має ніякої інформації від страхової компанії відносно виплати йому страхового відшкодування, хоча всі вимоги відповідача були виконанні. Вважає, що діями відповідача порушуються його цивільні права, що приводить до моральних страждань. Нормою Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що відомості про банківські реквізити заявника надаються при їх наявності, тому їх відсутність не перешкоджає страхувальнику виплатити страхове відшкодування заявнику. Вважає, датою подачі відповідачу заяви про страхове відшкодування є 10 травня 2014року. Кінцевим строком прийняття рішення про страхове відшкодування та його виплату є 08 серпня 2014року. Однак на сьогодні, відповідач не повідомив йому про прийняте рішення і страхове відшкодування йому не виплатив. Вказаним Законом передбачена за кожний день прострочки виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла протягом періоду, за який нараховується пеня. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, відповідач зобов'язаний сплатити йому суму боргу з урахування індексу інфляції за весь час прострочки, а також 3% річних від простроченої суми. Сума заборгованості відповідача складає 27 203,5грн, з яких сума боргу 24 000грн, пеня - 2 441,42грн, 3% - 282,08грн, інфляційні 480грн. Він також переніс моральні страждання у зв'язку з невиплатою йому страхового відшкодування . Моральну шкоду оцінює в 3000грн. Просить стягнути з відповідача на його користь 27 203,5грн, моральну шкоду 3000грн, судові витрати. В судове засідання позивач не з»явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність . Заперечень щодо заочного розгляду не надав. Відповідач в судове засідання не з"явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення (а.с.31). Відповідача не повідомив суду причини неявки у судове засідання і відповідно до частини 2 ст. 77 ЦПК України вважається, що він не з'явився у судове засідання без поважних причин. Суд прийняв рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 7 Закону України від 07 березня 1996 року № 85/96-ВР «Про страхування» в Україні здійснюється обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (п. 9). Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV. (далі по тексту - Закон України ) Відповідно до ст. 3 Закону України обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 988 ЦК України та ст. 20 Закону України від 07 березня 1996 року № 85/96-ВР «Про страхування» страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі настання страхового випадку. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 6 Закону України страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Судом встановлено, що 29 листопада 2013 року о 12 годині 20 хвилині водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], на 463 км дороги Знамянка-Луганськ-Ізварино в Ясинуватському районі, в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, виконуючи розворот вліво ,не впевнився в безпеці свого маневру та здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], який належить позивачу [PERSON], внаслідок чого автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. Постановою Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 21 лютого 2014року [PERSON] визнано винним в порушенні п. 10.1 Правил дорожнього руху України, скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу(а.с. 9). Згідно поліса № АС/2075724 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів цивільно-правова відповідальність [PERSON], була застрахована ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія». Вина водія [PERSON] в ДТП, що сталася 29 листопада 2013 року, підтверджена постановою Ясинуватського міскьрайонного суду Донецької області від 21 лютого 2014року по справі № 3250/197/14-п про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КУпАП (а.с. 9). Відповідно до частини 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Оскільки вина [PERSON] в заподіянні позивачу шкоди, завданої пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, доведена, настає його цивільно-правова відповідальність. Позивач повідомив страховика ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» про страховий випадок, що підтверджується листом страхової компанії від 22 квітня 2014 року № 3444 (а.с. 11). Згідно повідомлення про прийняте рішення по події, яка мала місце 29.11.2013р, № 7898 від 02.09.2014р., відповідачем прийнято рішення щодо виплати позивачу страхового відшкодування в розмірі 21 963,18грн. Франшиза по даному полісу АС/2075724 1000грн. Одночасно повідомлено, що при розрахунку збитку було вирахувано суму ПДВ, яка підлягає сплаті при надані [PERSON] документів, що підтверджують сплату ПДВ, при виконанні відновлювального ремонту (а.с.18). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження сплати позивачу страхового відшкодування внаслідок страхового випадку, яке мало місце 29.11.2013року. Позивач просить стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 24 000грн, але доказів, які б підтверджували розмір страхового відшкодування в сумі 24000грн, суду не надано. Відповідач згідно повідомлення (а.с.18) визнає суму страхового відшкодування в розмірі 21 963,18грн, і оскільки суду не надано доказів щодо виплати цього страхового відшкодування, суд вважає, що вимоги позивача щодо страхового відшкодування підлягають задоволенню в розмірі 21 963,18грн, а в решті частині необхідно відмовити. Відповідно до ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Такі положення відповідають правовому наслідку порушення зобов'язання, встановленому п. 3 ст. 611 ЦК. Відповідно до пункту 36.5 ст.36 Закону України за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Судом встановлено, що заяву позивача про виплату страхового відшкодування отримано страховиком 10.05.2014року (а.с.14-15). Відповідно до ст. 36 Закону України страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний : у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Таким чином строк прийняття рішення про страхове відшкодування та його виплату закінчився 08 серпня 2014року, але до теперішнього часу страхове відшкодування не сплачено, тому суд вважає, є підстави для нарахування та стягнення пені передбаченої ст. 36 Закону України . Позивач просить стягнути пеню за період з 09.08.2014р по 31.12.2014р , то б то за 145 днів прострочки в сумі 2441,42грн з урахуванням суми відшкодування 24 000грн. Однак суд прийшов до висновку, що на користь позивача підлягає стягненню відшкодування в сумі 21 963,18грн, тому розмір пені, який необхідно стягнути з відповідача на користь позивача за 145 днів прострочки складає 2294,27грн з розрахунку : 21963,18 *96днів*0,069(ставка НБУ з 09.08.по 12.11. 2014р) = 1454,84 грн; 21963,18*49днів *0,078(ставка НБУ з 13.11.по 31.12.2014 = 839,43грн ; 1454,84+839,43=2294,27грн. В решті частині необхідно відмовити. Відповідно до правової позиції, яка визначена Верховним Судом України в постанові від 6 червня 2012 року по справі № 6-49цс12, яка відповідно до ст. 360 -7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами, зобов'язання страховика про виплату страхувальнику страхових виплат у разі настання страхового випадку є грошовим зобов'язанням, у разі невиконання якого одночасно можуть застосовуватись наслідки, передбачені як нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, так і нормами ст. ст. 549 - 550 ЦК України. Відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних витрат. Три проценти річних за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 21 963,18грн за період з 09 серпня по 31 грудня 2014 року складає 261,75 грн. (21963,18 грн. х 3% : 365 днів х 145 днів прострочення). Згідно відомостей Державної служби статистики України рівень інфляції за період з 09 серпня по 31 грудня 2014 року складав 111,48% (серпень 2014р. - 100,8%, вересень 2014р. - 102,9%, жовтень - 102,4%, листопад 101,9%, грудень 103,% (а.с. 33), тобто сума індексу інфляції за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 21936,18 грн. складає 2521,37грн. (21936,18 х 111,48% - 21963,18), Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Оскільки позивач просить стягнути з відповідача інфляційні в розмірі 480грн, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача в заявлених межах і стягнути з відповідача на користь позивача саме 480грн. Суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 3000грн не підлягають задоволенню. Відшкодування моральної шкоди в разі невиконання зобов'язання допускається, якщо такі наслідки передбачені законом або договором, що визначено ст. 611 ЦК України. Доказів, що договором страхування передбачено відшкодування моральної шкоди позивачем не надано. Законом України відшкодування моральної шкоди в даному випадку не передбачено. Таким чином загальна сума , яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 24999,2грн ( 21963,18+261,75+480+2294,27) На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 249,99грн. В решті вимог відмовити.

Outcome: partial