Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

Позивач 31.03.2015 року звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою в якій просить стягнути із відповаідача на свою користь аліменти на утримання їх спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття. Свої вимоги позивач в судовому засіданні підтримав та пояснив, що з 25.10.2003 року по 10.08.2015 року перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбні відносини з відповідачем вони припинили 10.05.2014 року, відповідач створила нову сім"ю, при цьому син залишився жити разом із ним та перебуває на його повному матеріальному забезпеченні. Відповідач у добровільному порядку матеріально дитину не підтримує, що ставить їх у скрутне становище та змусшує його звернутися з позовом до суду за захистом прав сина. Відповідач в судовому засіданні позов визнала та, неспростовуючи того факту, що син дійсно мешкає із батьком, пояснила суду, що вона є здоровою, працездатною особою та не має інших утриманців окрім [PERSON]. Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 25.10.2003 року відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтоводського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 295 (а.с. 3). При цьому, вони являються батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження останньго (а.с. 5). Сторони на даний час проживають окремо. Неповнолітня дитина сторін мешкає разом із батьком, знаходячись на утриманні останнього. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, при цьому даний обов'язок є особистим, індивідуальним обов'язком як матері, так і батька. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі, що передбачено ч.1 і ч.3 ст. 181 СК України. Відповідно вимог ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, що буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 174 СК України, у разі визнання відповідачем позову, якщо це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, те, що позивач позов підтримує, а відповідач не заперечує проти стягнення із неї аліментів на утримання неповнолітнього сина, відсутні дані стосовно незадовільного стану здоров'я відповідача чи знаходження на її утриманні інших дітей або непрацездатних членів сім'ї, яких вона зобов'язаний утримувати, те що [PERSON] має постійне місце роботи і заробіток, а відтак і можливість надавати допомогу на утримання дитини, суд вважає за необхідне позов задовольнити, стягнувши із останньої на користь позивача аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до повноліття дитини. Згідно ст. 88 ЦПК України, із відповідача необхідно стягнути судові витрати. Відповідно ст. 367 ЦПК України, рішення суду підлягає обов'язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved