Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на наступне. 22 лютого 2006 року померла його дружина [PERSON] Позивач після її смерті прийняв спадщину шляхом постійного проживання з нею на час відкриття спадщини в с. Мала Буда Герцаївського району Чернівецької області по вул. Молодіжна, №31. Інших спадкоємців, які отримали спадщину за законом та які б мали право на обовязкову частку у спадковому майні спадкодавця немає. Спадковим майном являється житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за вищенаведеною адресою, який спадкодавець отримала через спадкування після смерті її батьків, який побудований 1912 року та відноситься до категорії робочого типу. Нотаріусом відмовлено спадкоємцю у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий житловий будинок у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів, що й було підставою для звернення з позовом до суду з вимогою визнати за ним право приватної власності в порядку спадкування на вищенаведений житловий будинок. В судовому засіданні представник позивача поміняв підстави позову, підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на наступне. Як йому стало відомо, спадкодавець, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з позивачем, у 1985 році придбала житловий будинок розташований в с. Мала Буда по вул. Молодіжна, №31, а отже належав обом на праві спільної сумісної власності. Після смерті [PERSON]С, відкрилась спадщина на ? частину житлового будинку. Так як позивач являється єдиним спадкоємцем за законом після смерті його дружини, який прийняв спадщину, а заповіт складений спадкодавцем не охоплює спірний житловий будинок, просив суд визнати з позивачем в порядку спадкування за законом право приватної власності на ? частику вищенаведеного житлового будинку та визнати право власності на ? частину наведеного житлового будинку як спільне нажите майно подружжя. Позивач в судовому підтримав позовні вимоги та просив визнати за ним право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами з підстав наведених його представником. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що спадкодавець [PERSON], 1986 року продала житловий будинок, який належав їй згідно запису у погосподарській книзі виконкому Великобудської сільської ради за №656, [PERSON], розташований в с. Мала Буда Герцаївського району Чернівецької області по вул. Молодіжна, №75. У 1985 році спадкодавець придбала житловий будинок у гр. [PERSON], який належав їй згідно запису у погосподарській книзі виконкому Великобудської сільської ради за №327, розташований в с. Мала Буда Герцаївського району Чернівецької області по вул. Молодіжна, №31. Саме придбаний житловий будинок і являється спадковим майном. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що 1986 року він придбав у померлої [PERSON] житловий будинок по вул. Молодіжна, №75, в с. Мала Буда Герцаївському районі Чернівецької області, що підтверджується договором купівлі-продажу. З 1985 року він був прописаний та проживав у даному житловому будинку, де проживає по даний період часу. Суд, заслухавши пояснення сторін та третьої особи, всебічно та повноцінно дослідивши матеріали справи, та докази якими обґрунтовуються підстави позову, прийшов до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів доданих до позовної заяви судом встановлено, що 22.02.2006 року помер [PERSON] (а.с. № 8). Остання постійно проживала та була прописаний в с. Мала Буда по вул. Молодіжна №31 по день смерті (а.с. №11). З нею, у домогосподарстві на момент смерті поживав позивач (а.с. №12). Статтею 1217 ЦК України\~передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті, а у випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від неї, право на спадкування одержують спадкоємці за законом (ст. 1223 ЦК). Частинами 1, 3 ст.\~1268, ч. 1 ст.\~1269, ч. 1 ст.\~1270 ЦК\~передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи №120, заведеної 22.02.2006 року відносно спадкового майна [PERSON] судом встановлено, остання 05.05.2005 року уклала заповіт, яким на випадок своєї смерті заповіла на користь [PERSON], [INFO], земельну ділянку площею 1,11 га, розташовану на території Великобудської сільської ради Гецраївського району Чернівецької області та належала їй на праві приватної власності. Спадкоємцями після смерті [PERSON] являються [PERSON], який прийняв спадщину за заповітом шляхом звернення у встановлений шестимісячний термін до нотаріуса з відповідною заявою (а.с. №53), а також позивач, який прийняв спадщину як спадкоємець за законом першої черги, шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с. №№ 56, 60-61). З матеріалів справи та пояснень сторін судом встановлено, що [PERSON] 16.07.1972 року уклала шлюб з позивачем (а.с. №7). В період проживання у зареєстрованому шлюбі, остання 13.04.1986 року, згідно договору купівлі-продажу будинку, придбала у [PERSON] житловий будинок площею 48 кв.м. без господарських споруд, розташований в с. Мала Буда на присадибній земельній ділянці площею 800 кв.м., який належав [PERSON] згідно запису у погосподарській книзі виконавчого комітету Великобудської сільської ради народних депутатів №327 (а.с.№90). Згідно даних наведеної погосподарської книги, спірний житловий будинок дійсно рахувався за спадкодавцем [PERSON], побудований 1920 року та відносився до категорії робочого двору (а.с. №84-85). Рішенням Великобудської сільської ради №85-24/06 від 09.01.2006 року «Про присвоєння адреси обєктам нерухомого майна на території Великобудської сільської ради», даному домоволодінню присвоєно адресу: вул. Молодіжна, будинок №31 (а.с. №№ 82-83). Відповідно до ст.22 Кодексу по шлюб та сім'ю від 20.06.1969 року, який діяв в період проживання останніх у шлюбі, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Оскільки житловий вищенаведений житловий будинок був придбаний в період перебування спадкодавця у шлюбі з відповідачем, він належав обом на праві спільної сумісної власності, по ? частці, що входить до складу спадкового майна. Враховуючи те, що заповіт спадкодавця не охоплює вищенаведений житловий будинок, спадкування ? частини житлового будинку проводиться за законом. Нотаріус, згідно винесеної постанови № 32/02-31 від 17.03.2016 року, відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами № 31 по вул. Молодіжна розташований в с. Мала Буда Герцаївського району у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій. Спадкодавець за життя не оформив належним чином правовстановлюючі документи на житловий будинок. Через відсутність такого документу, позивач позбавлений можливості оформити спадкові права на майно, що залишилося після смерті спадкодавця. Згідно ст. 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до змісту\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з\~Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1\~ст.1268 ЦК України\~стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до\~ст.9 Конституції України\~є частиною національного законодавства. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «[PERSON] Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті\~6\~та статті\~13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Згідно з ч. ч. 1, 4\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України, визнання права є одним із способів захисту порушеного майнового права. Відповідно до ч. 5\~ст. 1268\~ЦК\~\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно ч. 3\~ст. 1296 ЦК\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст.ст.100,101 Цивільного кодексу\~в редакції 1963 року громадяни могли мати у власності житлові будинки, при цьому главою 10 цього кодексу\~не вимагалося реєстрації права власності на ці будинки. За чинним та той час законодавством, будівлі у сільській місцевості не підлягали державній реєстрації, оскільки дія Інструкції „Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР" від 31.01.1966 року не поширювалася на сільську місцевість. Згідно Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів затвердженого ЦСУ СССР 13 квітня 1979 року №112/5 документами погосподарського обліку є (форми первісного обліку для сільських рад народних депутатів форма №1) «Погосподарська книга». Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року будівництва зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Відповідно до п. 7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів затвердженого ЦСУ СССР 12 травня 1985 року № 5-24/26 дані книги погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Запис померлої [PERSON] в книзі погосподарського обліку року в якості голови двору підтверджує факт належності будинку під № 31 по вул. Молодіжна в с. Мала Буда Герцаївського району Чернівецької області, саме їй (а.с. №84). Даним будинком померла користувалась та володіла на праві спільної сумісної власності подружжя, оскільки будинок придбаний за період проживання у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до п.3 п.п. 3.1 ч.2 «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19.03.2013 року №95, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2013 року за № 612/23144, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. 01.03.2016 року на спірне домоволодіння був виготовлений технічний паспорт, що засвідчує відповідність житлового будинку вимогам законодавства, будівельним нормам, державних стандартів і правил. Згідно даних технічного паспорту, спадкове домоволодіння складається з: житлового будинку літ. «А» загальною площею 37,80 кв.м., у т.ч. житловою площею 16,20 кв.м. та господарських будівель і споруд: літньої кухні літ. «Б» площею 24,70 кв.м., сараю літ. «В» площею 19,50 кв.м., воріт №1 та огорожі №2, інвентаризаційною вартістю 88\~663 грн. Даний житловий будинок з господарськими будівлями та споруди побудовані до 05.08.1992 року, що згідно інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна не є самочинно побудовані (а.с.№26). За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на ? частину спадкового житлового будинку в порядку спадкування та на ? частину житлового будинку в порядку поділу як спільне нажите майно подружжя, а тому позовні вимоги в підлягають задоволенню і за позивачем необхідно визнати право приватної власності в цілому на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами №31 по вул. Молодіжна в с. Мала Буда Герцаївського району Чернівецької області. На підставі наведеного,

Outcome: approved