Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

Позивач звернувся до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01.06.2016, спільних дітей не мають. Оскільки вони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, проживають окремо та не ведуть спільного господарства, а відтак позивач змушений звертатись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 16.04.2018 було відкрито провадження у справі та призначено по справі підготовче засідання. Ухвалою суду від 21.06.2018 було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті у судовому засіданні. Позивач у судове засідання не з'явився та подав до суду заяву, у якій підтримав свої позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Крім того, зазначив про те, що вони з відповідачем не проживають разом та не ведуть спільного господарства з 29.12.2017 року, проти проведення заочного розгляду та ухвалення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином, про що свідчать матеріали справи. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно вимог ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. До суду від відповідача будь-яких клопотань щодо перенесення розгляду справи та відомостей щодо поважності причин неявки в судове засідання не надходило. Відзиву від останньої також не надходило. Щодо обізнаності відповідача про розгляд даної справи судом, свідчить поштове повідомлення з відміткою про вручення кореспондеції суду 26.05.2018 (а.с.25). Відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об'єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. Враховуючи те, що у справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи та, враховуючи положення ст.ст. 280-281 ЦПК України постановити заочне рішення у справі, пор що не заперечував позивач. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами 01.06.2016 було укладено шлюб, який зареєстрований Деснянським районним у м.Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м.Києві, актовий запис №512, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб (а.с.3). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як свідчить подана позивачем позовна заява, а також заява від 02.09.2018, сторони спільних дітей не мають, проживають окремо один від одного та не ведуть спільного господарства з 29.12.2017 року, намірів зберігати шлюб позивач не має. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім'я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім'ї призведе до порушення інтересів позивача, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved