Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовної заяви Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на зняття з реєстрації, в якому просила суд зняти з реєстрації [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . [PERSON] з позивачем не проживала та не проживає, ніяк не допомагає. Позивач зазначає, що їй самій важко сплачувати комунальні послуги за двох на її пенсію, а через прописану особу, позивачу не призначають субсидію. Тому, вимушена звернутись до суду з вищевказаною позовною заявою. Рух по справі Ухвалою суду від 26 травня 2021 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на зняття з реєстрації місця проживання дитини без згоди одного з батьків було залишено без руху та надано термін на усунення недоліків. На виконання ухвали, позивачем було надано докази та усунено вказані недоліки. Ухвалою суду від 09 червня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасника справи (відповідача), щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату,час і місце судового засідання розгляд справи відкладався. Аргументи учасників справи Сторони в судове засідання не з`явились. Позивач в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином - шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади, що відповідає положенням частини 11 статті 128 ЦПК України та направленням ухвали суду, яка, 10 серпня 2021 року, відповідачем отримана. Заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, відзиву на позовну заяву до суду від відповідача не надходило. Згідно з частиною 7 статті 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно з частиною 11 статті 128 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлялась про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за місцем реєстрації, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Фактичні обставини справи, встановлені судами Відповідно до свідоцтва на право власності на житло № [NUMBER] , виданого 28 липня 2000 року органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів, уповноваженим власником квартири [ADDRESS] являється позивач [PERSON] (а.с. 2). Відповідно до Довідки від 01 червня 2021 року №3890, за відомостями, що містяться в реєстрі територіальної громади міста Кривий Ріг, за адресою [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] та ще одна особа (а.с. 8). Як слідує з довідки про реєстрацію місця проживання особи від 07 червня 2021 року №4026, яка надійшла на виконання запиту суду, [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 17.08.2017 року по теперішній час (а.с. 15). Відповідно до Акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 07.06.2021 року, який підписаний жителями будинку [ADDRESS] , складений вказаний акт про те, що [PERSON] , більше трьох років фактично не проживає за адресою [ADDRESS] (а.с. 14 зворот). Згідно Акту від 31.05.2021 року, який підписаний жителями будинку [ADDRESS] , складений акт про те, що [PERSON] , [INFO] , з березня 2018 року і по теперішній час проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Мотивувальна частина Позиція суду та застосовані норми права Приписами ч.1ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997р. відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. З огляду на те, що Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15). Згідно з пунктом 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 207 (далі - Правила) реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється, зокрема, виконавчим органом міської ради, на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження цієї ради. Згідно з пунктом 26 Правил зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі заяви особи або її представника за формою згідно з додатком 11; рішення суду, яке набрало законної сили, про зняття з реєстрації місця проживання особи. Висновки за результатами розгляду справи У цій справі заявлена вимога про зняття з реєстраційного обліку місця проживання третьої особи (не члена сім"ї, не співвласника) у квартирі, яка належить на праві власності позивачці, оскільки реєстрації сторонньої особи впливає на можливість реалізації нею права користування та розпоряджання квартирою, а також, як вона стверджує у позовній заяві, перешкоджає оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг. Крім того, позивач змушена сплачувати комунальні послуги й за відповідача, яка фактично в квартирі не проживає більш ніж два роки. Позивачами доведено, що реєстрація відповідача у належній їм квартирі створює об`єктивні незручності та суттєві перешкоди у користуванні зазначеним майном. Відповідач не здійснив зняття реєстрації у добровільному порядку. Враховуючи те, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , в якій на теперішній час зареєстрована відповідачка, проте за місцем реєстрації не мешкає тривалий час, чим порушує майнові права позивача, а позивач реалізував своє право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав, суд доходить висновку, що вимоги позивачів цілком обґрунтовані, підтверджуються належними, допустимими та достатніми доказами, через що позовні вимоги слід задовольнити. Судовий збір , враховуючи положення статті 141 ЦПК України, слід покласти на відповідача.

Outcome: approved