Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами про: визнання недійсними та скасування рішення відповідача - Васильківської міської ради - 27-ої сесії 6-го скликання Васильківської міської ради Київської області № 03.19-27-УІ від 17 серпня 2012 року; визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки розташовані по [ADDRESS], на ім'я відповідача [PERSON] серії ЯЙ № 313294-8389 від 23 листопада 2012 року, площею 0,05 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № 3210700000:04:001:0050, та серії ЯЙ № 313295-8388 від 23 листопада 2012 року, площею 0,0158 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий № 3210700000:04:001:0051, із скасуванням їх державної реєстрації; витребувати із чужого незаконного володіння співвідповідача [PERSON] в їх з ним загальне користування земельну ділянку розташовану по [ADDRESS], площею 0,05 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № 3210700000:04:001:0050; встановити порядок користування земельною ділянкою по [ADDRESS], площею 0,1038 га, через визначення прав власності співвідповідача [PERSON] на спірні земельні ділянки без врахування розміру часток прав власності сторін у спірному будинку. В судовому засіданні представники позивача вимоги позову підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні та співвідповідач [PERSON] письмово, позовні вимоги не визнали, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими. Представник співвідповідача - Васильківської міської ради Київської області, під час розгляду цієї цивільної справи жодного разу в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце слухання справи судом повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно з положеннями ст.ст. 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. У відповідності до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З положень ст.ст.57 і 58 ЦПК України вбачається поняття доказів в цивільному процесі та їх допустимість. У відповідності до положень ч.1 і ч.3 ст.61 ЦПК України, обставині, визнані сторонами, які беруть у справ, не підлягають доказуванню. Обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставині. Як вбачається з положень ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України „Про міжнародні договори України" є частиною національного законодавства, та ст.41 Конституції України та ст.ст. 321, 328 ЦК України, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. Положення ст.ст.152 і 155 ЗК України передбачають, що користувач земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права користування земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У разі видання органом виконавчої влади акта, яким порушуються права особи щодо користування належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до положень ст.377 ЦК України та ст.120 ЗК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника. У відповідності до положень ст. ст.355 і 366 ЦК України власність двох осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Положення ч.3 ст.358 ЦК України визначають, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. З положень ст.388 ЦК України вбачається порядок витребування майна від добросовісного набувача. При цьому положення ч.3 цієї статті визначають, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Як вбачається з положень п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 6 листопада 2009 року, реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1 ст.216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Положення ч.1 ст. 216 ЦК не можуть застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК. З огляду матеріалів зазначеної цивільної справи - правочинів, правовстановлюючих документів, судових рішень, витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що визнано усіма сторонами, вбачається, що позивачеві належить 51/100 частині, а відповідачеві [PERSON] на час ухвалення судового рішення - 49/100 частині спірного будинку по [ADDRESS]. У відповідності до державних актів на право власності серії ЯЙ № 313294-8389 та № 313295-8388 від 23 листопада 2012 року, відповідачеві [PERSON] належали земельні ділянки, що розташовані по [ADDRESS], площею 0,0158 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий № 3210700000:04:001:005, та площею 0,05 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № 3210700000:04:001:0050, при цьому, остання, на підставі договору дарування від 2 грудня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області, [PERSON], за реєстровим № 1735, подарована співвідповідачеві [PERSON], з встановленням запису про право власності № 7902357. З огляду вищезазначених державних актів на право власності на земельні ділянки вбачається, що вони були видані на підставі рішення 27-ої сесії 6-го скликання Васильківської міської ради Київської області № 03.19-27-УІ від 17 серпня 2012 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки та передачі їх безоплатно у власність співвідповідачеві [PERSON] У відповідності до висновку експертної судової земельно-технічної експертизи № 07/68-13-14 від 7 березня 2014 року, запропоновані варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою по [ADDRESS], площею 0,1038 га., зі зменшенням розмірів земельних ділянок для відповідного призначення. Таким чином, задовольняючи позов, суд, виходить з того, що представниками позивача в судовому засіданні доведена незаконність передачі відповідачем органом місцевого самоврядування співвідповідачеві [PERSON] у приватну власність земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, ведення особистого селянського господарства, без врахування належної їй на час прийняття спірного рішення частки у спільній часткової власності - будинку [ADDRESS], що порушує права на отримання позивачем земельної ділянки, а тому, відповідне рішення органу місцевого самоврядування від 17.08.2012 року, державні акти на них та державна реєстрація підлягають визнанню недійсними, з витребуванням земельної ділянки площею 0,05 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № 3210700000:04:001:0050, від відповідача [PERSON] та вважає за необхідне встановити порядок користування земельною ділянкою за варіантом № 1 судової земельно-технічної експертизи № 07/68-13-14 від 7 березня 2014 року, якій буде найбільше відповідати інтересам заявника та сторін у цілому. На підставі наведеного та

Outcome: approved