Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-28 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулися [PERSON] та [PERSON] з посиланням на те, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до майна колгоспного двору, на час припинення якого його членами були його (позивача) батьки [PERSON] і [PERSON] та він (позивач), які набули права власності на вказаний житловий будинок як на майно колгоспного двору в рівних частках. 10 лютого 2000 року [PERSON] отримав державний акт на право приватної власності на землю ІІ-КВ № 012789, виданий на підставі рішення виконкому Полковницької сільської ради від 11 жовтня 1999 року за № 32 на земельну ділянку загальною площею 0,73 га, розташовану по [ADDRESS] , передану для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель 0,25 га, ведення особистого підсобного господарства 0,48 га, який був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 144. [INFO] [PERSON] помер, спадщину після смерті якого прийняв він (позивач), син померлого та спадкоємець за заповітом, посвідченим 28 травня 2008 року секретарем виконкому Полковницької сільської ради Бондар Л.М., за реєстром № 111, подавши 4 червня 2019 року до Ставищенської районної державної адміністрації заяву про прийняття спадщини. Дружина спадкодавця [PERSON] та його діти [PERSON] і [PERSON] подали до Ставищенської районної державної контори заяви про відмову від прийняття спадщини за законом. Вважає, що [PERSON] за життя набув право власності на 1/3 частину вказаного житлового будинку як на майно колгоспного двору, а тому це право увійшло до складу спадщини, яка відкрилася [INFO] внаслідок смерті останнього. Проте, реєстрація права власності на вказаний житловий будинок до 01.01.2013 року проведена не була та інформація щодо державної реєстрації права власності на вказаний будинок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутня. Вказаний житловий будинок загальною площею 81,9 кв. метри, житловою площею 39,0 кв. метри, вартістю 126650 гривень, розташований на приватизованій земельній ділянці. Постановою державного нотаріуса Ставищенської районної державної нотаріальної\~контори від 21 серпня 2019 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно вищевказаний житловий будинок через відсутність державної реєстрації права власності на ім`я померлого. Позивачі просять суд визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті 6 грудня 2018 року [PERSON] на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] та право власності в порядку визначення частки в майні колгоспного двору на 1/3 частину даного житлового будинку, загальною площею 81,9 кв. метри, житловою площею 39,0 кв. метри, вартістю 84433,33 грн.; визнати за [PERSON] право власності в порядку визначення частки в майні колгоспного двору на 1/3 частину даного житлового будинку, загальною площею 81,9 кв. метри, житловою площею 39,0 кв. метри, вартістю 42216,66 грн. Позивачі в судове засідання не прибули, в позовній заяві зазначили, що просять справу розглядати без їх участі (а.с. 3-8). Представник відповідача Ставищенської селищної ради в судове засідання не прибув. Ставищенська селищна рада про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 110), про причини неявки представника суд не повідомила. Треті особи: [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не прибули, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, направили до суду заявки, в яких не заперечили проти задоволення позову (а.с. 95, 98). Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до майна колгоспного двору, на час припинення якого в ньому проживали батьки позивача [PERSON] і [PERSON] та позивач, які набули права власності на вказаний житловий будинок як на майно колгоспного двору в рівних частках (а.с. 14-25, 27, 28). 10 лютого 2000 року [PERSON] отримав державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 012789, виданий на підставі рішення виконкому Полковницької сільської ради від 11 жовтня 1999 року за № 32 на земельну ділянку площею,0,73 га, розташовану на території [ADDRESS] , передану для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель 0,25 га, ведення особистого підсобного господарства 0,48 га, який був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 144 (а.с. 29). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 53 зв.). Рішенням Ставищенського районного суду від 22 жовтня 2020 року встановлено факт, що [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Полковниче Ставищенського району Київської області є сином [PERSON] , який помер [INFO] . До спадкового\~майна померлого належить: 1/3 частина житлового будинку [ADDRESS] . Проте, реєстрація права власності на який згідно відповіді КП КОР Південне БТІ до 01.01.2013 року не проводилась (а.с. 13) та в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про речові права на вказане нерухоме майно відсутні (а.с. 61). Відповідно до копії технічного паспорту (а.с. 31-34), висновку про ринкову вартість майна (а.с. 30) вказаний житловий будинок загальною площею 81,9\~кв.\~метри,\~житловою площею\~39,0\~кв.\~метри,\~вартістю 126650\~гривень розташований на приватизованій земельній ділянці, на якій також знаходяться: погріб з шийкою «Б/пг», погріб з шийкою «В/пг», прибудова «а», тамбур «а1», прибудова «а3», прибудова «а4», літня кухня сарай - гараж «В-1», ганок «а2», колодязь питний № 1, ворота з хвірткою № 2, огорожа № 3, хвіртка № 4, огорожа № 5. З копії\~матеріалів спадкової\~справи (а.с.\~49-59)\~встановлено,\~що після\~смерті [PERSON] \~із заявою\~про прийняття\~спадщини до\~Ставищенської районної\~державної нотаріальної\~контори за місцем\~відкриття спадщини\~у встановлений\~шестимісячний строк\~звернувся позивач,\~син померлого\~-\~спадкоємець за\~заповітом,\~посвідченим 28\~травня 2008\~року секретарем\~Полковницької сільської\~ради за\~реєстром №\~111.\~Спадкоємці за\~законом \~діти померлого\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~та дружина\~померлого [PERSON] , яка\~має право\~на обов`язкову\~частку у\~спадщині, звернулися до Ставищенської районної\~державної нотаріальної\~контори із\~заявами про\~відмову від\~прийняття спадщини. Інші спадкоємці у померлого відсутні. 21 серпня 2019 року державний нотаріус Ставищенської районної державної нотаріальної контори Цимбалюк В.М. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючого документу на будинок (а.с. 12). Полковницька сільська рада довідкою № 181 від 17 вересня 2020 року у відповідь на звернення позивача повідомила, що видача свідоцтв про право власності на ім`я померлого не передбачена (а.с. 21). Як вбачається із статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 1220 ч. 1, 1223 ч. 3 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч.1, 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Як встановлено ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ч.\~1\~ст.\~1270\~ ЦК\~України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. Відповідно до ст. 2 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що [PERSON] за життя набув права власності на 1/3 частину вищевказаного житлового будинку, як на майно колгоспного двору, а позивач набув право власності на 1/3 частину вищезазначеного житлового будинку, як на майно колгоспного двору та на 1/3 частину вказаного житлового будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті 6 грудня 2018 року батька; [PERSON] набула права власності на Ѕ частину вищезазначеного житлового будинку,\~як на\~майно колгоспного\~двору,\~тому позов слід задовольнити. Оскільки позивачі в позовній заяві вказали, що понесені судові витрати беруть на себе (а.с. 3-8), відповідно до змісту ст. 141 ЦПК України суд не вирішує питання про стягнення або розподіл судових витрат.

Outcome: approved