Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до Куцівської сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на будинковолодіння №115 з надвірними спорудами в с.Куцівка Смілянського району Черкаської області по вул. Леніна, та земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 2,58 грн. що в адмінмежах Куцівської сільської ради, посилаючись на те, що 21 вересня 2013 року померла її тітка [PERSON], та після її смерті відкрилась спадщина що складається із зазначеного майна. Померла [PERSON] за життя розпорядилась своїм майном на випадок смерті, шляхом складення заповітів на імя позивача, посвідчених секретарем Куцівської сільської ради. Позивач вражає, що оскільки вона фактично проживала разом з спадкодавцем на момент її смерті, та не відмовилась від прийняття спадщини, то вважається такою, що прийняла її, тому просить визнати за нею право власності на вказане майно в порядку спадкування за заповітом. У судовому засіданні позивач та її представник поданий позов підтримали і просили його задовольнити з наведених у позові підстав. Представник відповідача в судове засідання не зявився, звернувся до суду із завою, в якій просив справу розглянути без його участі та позовні вимог визнав повністю. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, показання свідків, врахувавши позицію представника відповідача, висловлену в письмовій формі, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.174 ЦПК України наслідком визнання відповідачем позову є ухвалення рішення про задоволення позову лише за наявності для того законних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть (а.с.4) 21 вересня 2013 року померла [PERSON]. Відповідно до копії технічного паспорту (а.с. 5-7), копії державного акту на земельну ділянку (а.с.8), довідки Куцівської сільської ради (а.с.11) померлій [PERSON] на момент смерті належало таке майно : будинковолодіння №115 з надвірними спорудами в с.Куцівка Смілянського району Черкаської області по вул. Леніна, та земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 2,58 грн. що в адмінмежах Куцівської сільської ради. За життя [PERSON] розпорядилась своїм майном на випадок смерті, та заповіла його позивачу, що підтверджується копіями заповітів (а.с.9-10) та копією рішення суду від 26 вересня 2014 року (а.с.12) У своїх позовних вимогах позивач просила визнати за нею право власності на вказане майно в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], мотивуючи тим, що вона постійно проживала із [PERSON] на момент її смерті та не зверталась із заявою про відмову від прийняття спадщини. Допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідами [PERSON] підтвердили факт проживання позивача із спадкодавцем на момент її смерті. Також такий факт підтверджується довідкою виданою головою Куцівської сільської ради №2-15/15 від 27 березня 2015 року. Наведені обставини вказують, що позивач, згідно Закону є такою, що прийняла спадщину. Проте, як визначено у 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Відповідно до вимог ч. 1 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 № 296/5 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; та в інших випадках, передбачених Законом. Згідно вимог ч. 2 глави 13 вказаного Порядку нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобовязаний викласти причини відмови в письмовій формі і розяснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У постанові про відмову зазначаються: дата винесення постанови; прізвище, ініціали нотаріуса, який виніс постанову, найменування та місцезнаходження державної нотаріальної контори або найменування нотаріального округу та адреса розташування робочого місця приватного нотаріуса; прізвище, імя, по батькові фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, місце її проживання або найменування і місцезнаходження юридичної особи; про вчинення якої нотаріальної дії просила особа, що звернулася до нотаріуса (короткий зміст прохання); причини відмови у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство; порядок і строки оскарження відмови з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства. Відповідно до вимог глави 14 даного Порядку нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Згідно вимог п. 4.15. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Таким чином, главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Так, згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 23, 24 постанови „Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Суд, для повного і всебічного зясування обставин, що мають значення для справи, здійснив виклик та допитав свідків, заявлених позивачем, а також звернувся до державної нотаріальної контори для зясування наявності чи то відсутності відкриття спадкової справи по смерті [PERSON], однак згідно інформаційної довідки (а.с.54) відомості про спадкову справу відсутні, а згідно листа завідувача Смілянської держнотконтори № 1118 від 9 червня 2015 року (а.с.53) спадкова справа не заводилась. В свою чергу позивачем не надано відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, що давало б можливість суду вирішувати по суті даний спір. Таким чином в даному випадку відсутність умов для одержання [PERSON] в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджено належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне майно в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], що є підставою для відмови у позові. Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed