Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

З позовом в суд звернувся [PERSON], який просить встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON], встановити факт прийняття [PERSON] спадщини, яка відкрилася після смерті дружини [PERSON] та визнання за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Із зустрічним позовом в суд зернувся [PERSON] до Сушнівської сільської ради Радехівського району Львівської області, треті особи які не заявляють самостійні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], про прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії та визнання права власності на нерухоме майно. Цивільні справи об'єднані в одне провадження. Позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що за ним необхідно визнати право власності на житловий будинок [ADDRESS], оскільки він прийняв спадщину на згаданий житловий будинок після смерті своєї дружини [PERSON], яка за життя також прийняла в спадщину згаданий житловий будинок після смерті своєї матері [PERSON], а відповідно тещі для позивача [PERSON] Позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що за ним , спадкоємцем в порядку спадкової трансмісії, необхідно визнати право власності на житловий будинок [ADDRESS], продовживши строк звернення до суду, оскільки такий термін пропущений з поважних, незалежних від нього причин. В судовому засіданні позивачі та їхні представники підтримали позовні вимоги, просили їх задоволити. В судові засідання відповідач не з'явився, просив справу слухати у відсутність відповідача. Заслухавши пояснення сторін, представників позивачів та відповідачів, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши докази, з'ясувавши фактичні обставини справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, суд вважає, що позов [PERSON] не підлягає до задоволення, а позов [PERSON] підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а ч. 2 ст. 10 ЦПК України передбачає, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Ч. 1 ст. 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що беруть участь у справі. Згідно із ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] народилося двоє дітей - [PERSON], та [PERSON]. Від шлюбу [PERSON] з [PERSON] народилося двоє дітей - [PERSON] та [PERSON]. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] народилося четверо дітей - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть вбачається, що [INFO] у віці 40 років помер [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть вбачається, що [INFO] помер [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть вбачається, що [INFO] померла [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть вбачається, що [INFO] померла [PERSON]. Житловий будинок [ADDRESS] належав членам «колгоспного двору», частки у майні яких не визначені. Господарство, у якому проживали померлі [PERSON] та [PERSON], належало до суспільної групи «колгоспний двір» Відповідно до ст. 120 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року (в редакції, що діяла до 1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 123 ЦК України 1963 року, розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо роз'яснення ст.ст. 17, 18 Закону України "Про власність" вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. На час ліквідації колгоспних дворів в спірному будинковолодінні ніхто не був зареєстрований та не проживав. Після 15 квітня 1991 року майно вказаного колгоспного двору не змінилося і не зменшилось, тому співвласниками двору в рівних частках є особи, які були членами колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року. Доказів того, що спірний житловий будинок було на 15.04.1991 року переведено до іншої соціальної групи сторони суду не надали, не встановлені такі і судом. Згідно Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року №11215, визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено саме на сільські ради. Свідоцтво про спадщину на будинок з господарськими будівлями нотаріальна контора видати не може, оскільки будинок категорії нерухомості як колгоспний двір. На сьогодні поняття колгоспний двір утратило значення. Але перевести двір до категорії такого, що належить громадянину на праві приватної власності і видати документ про право власності на будинок, неможливо у звязку з тим, що голова колгоспного двору помер, а сільська рада не може перевести колгоспний двір до іншої категорії двору. Відповідно до листа Міністерства юстиції України №19-32/319 від 21 лютого 2005 року у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Через відсутність правовстановлюючого документа на будинок як на об'єкт права власності громадянина і через неможливість перевести колгоспний двір до іншої категорії з видачею свідоцтва про право власності на будинок як на обєкт права приватної власності громадянина у звязку зі смертю [PERSON] та [PERSON], оформити спадщину у нотаріальній конторі неможливо. Спадкувати за правом представлення згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України, за якою внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини Відповідно ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. ст. 316-319, 328-329, 392 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі ін ших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на свій власний розсуд. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судам надано право визнавати право власності на майно. Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного Кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1216 Цивільного Кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов"язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Outcome: dismissed