Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

Позивач в особі Національного медичного університету імені Богомольця О.О. звернувся до [PERSON], третя особа - Міністерство охорони здоров»я України, про відшкодування вартості навчання. Мотивуючи свої вимоги тим, що 05.08.2007 року наказом № 1339/л-1 [PERSON] була зарахована на І-й курс медико-психологічного факультету «медична психологія» Національного медичного університету імені Богомольця О.О. та 01.09.2008 року з нею укладено угоду про підготовку та працевлаштування фахівців з вищою медичною освітою № 070728. Наказом № 1250/л-1 від 20.06.2013 року була відрахована у зв»язку із закінченням навчання та направлена для проходження інтернатури згідно розподілу до державної установи - в Обласний центр медико-соціальної експертизи Управління охорони здоров»я Чернігівської ОДА за державним замовленням. При зарахуванні на навчання за державні кошти відповідачкою була підписана угода за умовами якої вона зобов»язувалась прибути після закінчення вузу на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а в разі відмови їхати за призначенням - відшкодувани до державного або місцевого бюджетів вартість навчання, проте згідно відповіді з місця проходження нею інтернатури встановлено, що вона за місцем призначення відсутня й не прибувала, а наказом Комунального ліковально-профілактичного закладу Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні від 05.11.2013 року з 12.09.2013 року звільнена за прогули без поважних причин згідно п.4 ст. 40 КЗпП України. Вартість навчання за період з 2007 року по 2013 рік /повного строку/, становить 100 411 грн. 25 коп., які мають бути відшкодовані згідно порушеного нею зобов»язання, що й стало підставою зверення до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], діюча на підставі довіреності від 10 січня 2017 року (а.с.51), позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила їх задовольнити: стягнути з [PERSON] на користь Національного медичного університету імені Богомольця О.О. 100 411 грн. 25 коп. - вартості навчання. Представник відповідача [PERSON], діючий на підставі довіреності від 06 лютого 2017 року (а.с.52), в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задовленні за недоведеністю та безпідставністю позовних вимоги, вважаючи примус до працевлаштування - є порушенням Конституції України. Третя особа в судове засідання не з"явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення. За таких підстав суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності третьої особи, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, та за погодженнм сторін. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи, у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Судом встановлено, що 05.08.2007 року наказом № 1339/л-1 [PERSON] була зарахована на І-й курс медико-психологічного факультету «медична психологія» Національного медичного університету імені Богомольця О.О. та 01.09.2008 року з нею укладено угоду про підготовку та працевлаштування фахівців з вищою медичною освітою № 070728 (а.с.7, 10). Навчання відбувалось за кошти державного бюджету. Наказом № 1250/л-1 від 20.06.2013 року вона була відрахована у зв»язку із закінченням навчання та направлена для проходження інтернатури згідно розподілу до державної установи - в Обласний центр медико-соціальної експертизи Управління охорони здоров»я Чернігівської ОДА за державним замовленням (а.с.8-9, 54, 55). При зарахуванні на навчання за державні кошти відповідачкою була підписана угода за умовами якої вона зобов»язувалась прибути після закінчення вузу на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а в разі відмови їхати за призначенням - відшкодувани до державного або місцевого бюджетів вартість навчання, проте згідно відповіді з місця проходження нею інтернатури встановлено, що вона за місцем призначення відсутня, не прибувала й наказом Комунального ліковально-профілактичного закладу Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні від 05.11.2013 року з 12.09.2013 року звільнена за прогули без поважних причин згідно п.4 ст. 40 КЗпП України (а.с.57, 58-64). Вартість навчання за період з 2007 року по 2013 рік /повного строку/, становить 100 411 грн. 25 коп. (а.с.6, 65-66), які мають бути відшкодовані згідно порушеного відповідачкою зобов»язання на підставі угоди про підготовку та працевлаштування фахівців з вищою медичною освітою № 070728 та у відповідності до Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992 та Наказу Міністерства охорони здоров»я України № 367 від 25.12.1997 року «Про затвердження Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням". Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідач відповідно до умов вказаного договору засвідчив, що всі умови договору йому зрозумілі й він вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтвердив свою здатність їх виконувати, що засвідчується його особистим підписом; його умови ним не спростовуються Зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Боржник, який порушив зобов"язання, відповідно до ст. 623 ЦК України, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Судом надана правова оцінка заперечень відповідача проти позову, та вважає, що останні не заслуговують на увагу, розцінюються судом як такі, що спрямовані на уникнення від виконання зобов"язань, оскільки докази ним на спростування позовних вимог не надані, тому такі заперечення не можуть бути прийняті судом та покладені в основу рішення як такі, що спростовуються доказами наданими позивачем по справі. Таким чином суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини першої статті 88 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 1 506 грн. 17 коп. (а.с.1), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 526, 626, 629 ЦК України, Закону України «Про вищу освіту», з урахуванням Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992 та Наказу Міністерства охорони здоров»я України № 367 від 25.12.1997 року «Про затвердження Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням,

Outcome: approved