Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення суми боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, задоволення за рахунок його вартості заборгованості по кредитному договору та судових витрат, посилаючись на такі обставини. Позивач звернувся до суду з вказаним позовом й просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів суму боргу за кредитним договором, заборгованість за відсотками та пеню, посилаючись на такі обставини. 15 грудня 2006 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», було укладено кредитний договір МL-500/206/2006, відповідно до умов якого [PERSON] отримала від банку кредит в розмірі 185 000,00 доларів США. В якості забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між банком та [PERSON] укладений договір іпотеки № РМL-500/206/2006 від 15.12.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. та зареєстрований в реєстрі за номером 19296. 29.06.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг України укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права вимоги. Згідно з вказаними договорами ПАТ «ОТП Банк» відступив, а позивач прийняв право вимоги за кредитними договорами та договором іпотеки, зокрема й договорами укладеними з відповідачем. Банк повністю та в строки виконав свої зобов'язання за кредитним договором, проте в порушення умов цього договору, погашення частин кредиту та нарахованих за його користування процентів у передбачених графіком повернення кредиту та сплати процентів у належному розмірі та строк [PERSON] не виконує. Відповідач у судове засідання не з'являлася неодноразово, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася в установленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представила. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від представника позивача ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача, яка не з'явилася в судові засідання, у порядку заочного розгляду справи. Представник позивача надав суду заяву, якою просив розглянути позов за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. Щодо фактичних обставин по справі. Між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», 15 грудня 2006 року укладено кредитний договір МL-500/206/2006, відповідно до умов якого [PERSON] отримала від банку кредит в розмірі 185 000,00 доларів США зі строком користування кредитом до 15 грудня 2023 року. В якості забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між банком та [PERSON] укладений договір іпотеки № РМL-500/206/2006 від 15.12.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. та зареєстрований в реєстрі за номером 19296. Відповідно до умов цього іпотечного договору предметом іпотеки була квартира [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS]. 29.06.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг України укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права вимоги. Згідно з вказаними договорами ПАТ «ОТП Банк» відступив, а позивач прийняв право вимоги за кредитними договорами та договором іпотеки, зокрема й договорами укладеними з відповідачем. За п. 3 частини № 1 кредитного договору сторони дійшли домовленості, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка. Відповідачем [PERSON] не виконані умови пункту 4 частини 1 договору, відповідно до умов якого повернення відповідної частини кредиту здійснюється рівними частинами з нарахуванням процентів на залишок заборгованості по кредиту. Відповідно до пункту 1.9.1. частини № 2 кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором. Таким чином, враховуючи, що відповідачем неодноразово порушувались вимоги щодо щомісячного повернення кредиту, суд вважає, що позивач набув право дострокової вимоги до боржника за вказаним кредитним договором. Щодо загальної суми заборгованості за договірним зобов'язанням та валюти зобов'язання. Згідно із розрахунком заборгованості від 13.04.2012 року за кредитним договором МL-500/206/2006 від 15.12.2006 року у відповідача перед банком існує наступна заборгованість за кредитом: ? залишок заборгованості за кредитом - 181 329,61 доларів США, що в еквіваленті складає 4 905 761,81 гривень за курсом НБУ станом на 29.02.2016 року; ? несплачені відсотки за користування кредитом - 66 457,03 доларів США, що в еквіваленті складає 1 797 954,34 гривень за курсом НБУ станом на 29.02.2016 року; ? сума пені за прострочення виконання зобов'язань, за курсом НБУ станом на 29.02.2016 року, - 24 535 601,0 гривень. Таким чином, загальна сума заборгованості за договором станом на 13.04.2012 року складає 247 786,64 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 29.02.2016 року складає 6 703 716,15 гривень, та 24 535 601,0 гривень. В останньому висновку суд має застосувати п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», за яким суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). Відтак, вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України). З огляду на наведене, сума залишку заборгованості за кредитом та відсотків за користування кредитом має бути стягнута в валюті кредиту, а сума пені за прострочення виконання зобов'язання та сума штрафу за порушення умов кредиту - в національній валюті України. Офіційний курс української валюти, встановлений НБУ на день постановлення рішення, складає 2705,4389 гривень за 100 доларів США. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне встановити, що у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, сума заборгованості відповідача за кредитним договором МL-500/206/2006 від 15.12.2006 року, частково погашеної заборгованості, становить 247 786,64 доларів США та 24 535 601,0 гривень. Щодо вирішення вимог позову по суті. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою в наслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином. Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки грошове зобов'язання виконано відповідачем не було, ним порушено вимоги ст.1054 ЦК України, за якою позичальник зобов'язаний повернути банку суму кредиту в строки й у порядку, встановленому договором. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п. п. 1 та 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до пп. «к» п. 5.2, п. 6.1 та 6.2 укладеного з відповідачем іпотечного договору у випадку невиконання (неналежного виконання) іпотекодавцем умов кредитного договору або цього договору, іпотекодержатель має право на звернення до стягнення предмету іпотеки. За змістом ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За правилом ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до п. 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у випадку, якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України "Про іпотеку"), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону. Відповідно до правила ч.ч. 6, 7 ст. 38 Закону України „Про іпотеку" ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Розподіл коштів від продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іншими особами, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог. Решта виручки повертається іпотекодавцю. Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність звернення стягнення на предмет іпотеки - квартири [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 82,1 кв.м., шляхом проведення прилюдних торгів та розподілення коштів від продажу предмета іпотеки (у разі продажу предмета іпотеки за ціною, що перевищує розмір заборгованості [PERSON] за цим кредитним договором перед банком) між іпотекодержателем та іпотекодавцем, відповідно до встановленого пріоритету та розміру прав чи вимог. Згідно з абз. 1 п.42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суд, визначаючи початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Окрім цього, з огляду на задоволення вимоги про звернення до стягнення предмету іпотеки підлягає задоволенню й вимога про передання спірної квартири у володіння та управління позивачу до визначення нового власника цього приміщення. Інші заявлені позовні вимоги охоплюються категорією передачі майна у володіння та управління позивача. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору у сумі 3 654,0 гривень.

Outcome: partial