Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет» (далі - ПАТ НДПІ «МЕХАНОБРЧОРМЕТ») про стягнення несплаченої заробітної плати і інфляційної складової. В обґрунтування своїх вимог вказала на те, що з 01.08.2008 року по 23.01.2017 року працювала в ПАТ НДПІ «МЕХАНОБРЧОРМЕТ» на посаді інженера 2 категорії. Їй незаконно при звільненні не сплачена керівництвом відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 10160, 33 грн., тобто заборгованість по заробітній платі станом на 25.01.2017 року за період з серпня 2016 року по січень 2017 року складає 10160, 33 грн., а саме: серпень -1919,53 грн.; вересень -1899,06 грн. жовтень -2088,97 грн., листопад - 2066, 10 грн., грудень - 804,83 грн., січень - 1381, 84 грн. Дата останньої виплати - 27.12.2016 року у розмірі 400 грн., що підтверджується довідкою про заборгованість по заробітній платі. Відповідно до таблиці індексу інфляції, зафіксованої у вересні і жовтні 2016 року, окрім заборгованості по заробітній платі, відповідач повинен сплатити їй інфляційну складову по невиплаченій заробітній платі за вересень, жовтень, листопад, грудень 2016 року і січень 2017 року в розмірі 320,15 гривень. Тому позивач звертається до суду за захистом своїх порушених прав та просить стягнути на її користь з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з серпня 2016 року по січень 2017 року в розмірі 10160,33 грн. , а також інфляційну складову за вересень, жовтень, листопад, грудень 2016 року в розмірі 320, 15 грн. Також стягнути моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та судові витрати в розмірі 1200 грн. Позивач та її представник адвокат Тімофєєва О.А. надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, на позові наполягали. Просили задовольнити. Представник відповідача Ушакова Н.П. в судове засідання не з"явилася, надали письмові заперечення згідно яких відповідач позов не визнає. Просить відмовити позивачеві в задоволенні позову так як в трудових відносинах не має бути нарахувань інфляції, а моральна шкода не доведена позивачем , в чому вона полягає. Відповідач вважає, що позов подано без додержання вимог законодавства оскільки не було подано наказ, а відразу позов. Що не відповідає вимогам ст. 118 ч. 3 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] в період з 01.08.2008 р. по 23.01.2017 р. перебувала в трудових відносинах з ПАТ НДПІ «МЕХАНОБРЧОРМЕТ», що не заперечувалось сторонами та підтверджується копією трудової книжки працівника (а.с. 9). Наказом № 49-к від 23.08.2017 року позивача було звільнено за угодою сторін. Згідност. 94 КЗпП Українизаробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно дост. 115 КЗпП Українита ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується регулярно в строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з ч. 1ст. 47 КЗпП Українивласник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені вст. 116 КЗпП України. Відповідно до положеньст. 116 КЗпП Українипри звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з довідки № 42 від 25.01.2017 року, станом на 25.01.2017 року заборгованість по заробітній платі ПАТ НДПІ «МЕХАНОБРЧОРМЕТ» перед [PERSON] становить 10160, 33 грн. Дата останньої виплати 27.12.2016 року у розмірі 400 грн. Отже з відповідача підлягає стягненню вказана заборгованість. Згідно ст.ст. 1-4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Виплата компенсації проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів) на індекс інфляції за період не виплати доходів (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації проводиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. На підставі зазначених вимог закону ПАТ НДПІ «МЕХАНОБРЧОРМЕТ» повинен виплатити позивачу [PERSON] компенсацію втрати частини її доходів, яка обчислюється відповідно до ст. 4 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових коштів у звязку з порушенням терміну їх виплати», затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 рокуз наступними змінами за вересень-грудень 2016 року. Так, індекс інфляції в вересні 2016 року склав 101,8%, у жовтні 2016 року 102,8%, у листопаді 2016 року 101,8%, у грудні 2016 року 100,9%.Загальна сума компенсації втрати частини заробітної плати становить 320, 15 грн. З розрахунком позивача суд погоджується так як він відповідає вимогам законодавства. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з ПАТ НДПІ «МЕХАНОБРЧОРМЕТ» на користь [PERSON] компенсацію втрати частини її доходів в розмірі 320, 15 грн. Відповідно до частин 1,2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно роз'яснень, наданих Верховним Судом України в п. 9 постанови Пленуму від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Згідно правових позицій, викладених в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року, передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Порушення процедури про банкрутство роботодавця, наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби, незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті компенсації за невикористану відпустку порівняно із сумою середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В зв»язку з невиплатою заробітної плати позивач була позбавлена матеріального забезпечення, не могла належним чином дбати та утримувати себе та дитину. Через що постійно переживала, постійно боролася з проблемами які виникали через відсутність коштів. Суд вважає, що розумною та справедливою сумою моральної школи буде сума 1000 грн. З приводу стягнення з ПАТ НДПІ «МЕХАНОБРЧОРМЕТ» на користь [PERSON] витрат на правову допомогу в розмірі 1200,00 грн. суд зазначає таке. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановленийЗаконом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі.Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»затверджено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, пов'язаних з розглядом справ. Так, граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі права.Склад та розміри витрат, пов'язаних оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження оплати витрат на правову допомогу в розмірі 1200,00 гривень позивачем надано: договір про надання правової допомоги від 03лютого 2017 року № 2813/16-2017 (а.с.13) та квитанцію від 03.02.2017 р. (а.с. 12).З огляду на викладене, суд задовольняє вимогу позивача про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 1200,00 грн. з відповідача. Згідно ЗУ «Про судовий збір» за позовну вимогу майнового характеру позивачем (фізичною особою) сплачується судовий збір в розмірі 1 % від ціни позову, але не менше ніж 640 грн позивач подає до суду вимогу майнового характеру за яку мала сплатити 640 грн. судового збору, та за вимогу немайнового характеру 640, 00 грн. В силу статті 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 1280,00 гривня у доход держави. На підставі ст. 4 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових коштів у звязку з порушенням терміну їх виплати», затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року, ст.ст. 1-4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», ст. 24 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 47, 94, 115, 116, 117 КЗпП України,

Outcome: partial