Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа - Інспекція з питань захисту прав споживачів в Одеській області, Регіональне Управління Національного Банку України в Одеській області про захист прав споживачів. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилався на те, що 27 липня 2007 року між ним - [PERSON], та АКБ «УКРСОЦБАНК» було укладено Кредитний Договір №2007/686-Ф03.9/205 від 27.07.2007 року. Зазначений Договір укладений сторонами із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої Банком для будь-яких клієнтів-фізичних осіб. На час укладання кредитного Договору ним Банку була достовірно надана інформація про його фінансово-майновий стан та, відповідно до умов надання кредитних коштів, ним була надана довідка про отримання доходу у національній валюті України за шість місяців, що передували місяцю отримання кредиту. Згідно з Договором про внесення змін до Кредитного договору №3 від 25.09.2013 р., починаючи з квітня 2013 р. щомісячна сума сплати заборгованності по Кредитному договору повинна складати 351,76 (триста п'ятдесят один долар) США 76 центів, не враховуючи суму нарахованих процентів. У забезпечення виконання боргових зобов'язань за кредитним Договором №2007/686-Ф03.9/205 від 27.07.2007 року між позивачем та Банком було укладено Договір іпотеки від 27.07.2007 року, зареєстрований приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] в реєстрі за №587. Відповідно до умов вказаного договору іпотеки, позивач передав Банку в іпотеку нерухоме майно - двокімнатну квартиру, загальною площею 52,3 кв. м, житловою площею 29,6 кв. м., яка знаходиться за адресою [ADDRESS] та, на даний час використовується ним як єдине місце проживання. Крім того, на день укладання кредитного Договору, іноземний курс валюти становив 1 дол.США = 5,05 грн. та на 25 листопада 2013 року становить 1 дол. США = 7,993 грн. На думку позивача, існує істотна зміна становища, щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним Договором. Тобто, з підвищенням курсу іноземної валюти, сума боргу значно зросла, яку позивачу необхідно сплачувати, в зв'язку із чим значно погіршився його фінансовий стан. На думку позивача, неможливе подальше виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час, з порушенням одного із принципів цивільно - правових відносин, які закріплені у статті 3 Цивільного кодексу України - принципу справедливості. Позивач вважає, що такі умови кредитного договору є несправедливими, оскільки, всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договорених прав та обов'язків на шкоду Позичальника, споживача кредитних послуг. Позивач зазначив, що несправедливістю є, зокрема, умови кредитного Договору, в частині надання кредиту в доларах США, що передбачає, згідно умов кредитного договору у випадку погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у доларах США, що є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України, шляхом порушення вимог закону, Банк покладає, як суб'єкт підприємницької (господарської) діяльності, виключно на Позичальника за кредитним Договором та споживача кредитних послуг, що є грубим порушенням частини 3 статті 13 Цивільного кодексу України. На думку позивача, використання Банком долара США, як предмету кредитування за споживчим кредитом, є внесення в кредитний Договір пункту, що значно погіршує становище позичальника, як споживача порівняно з Банком, в разі настання певних подій. Позивач вважає, що надання Банком Позичальникові грошових коштів (кредиту) та проведення Позивачем дій відносно виконання своїх обов'язків в іноземній валюті (в тому числі, оплата процентів за користування кредитом, різного роду комісій) за своєю правовою природою є валютною операцією. Одночасно, статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю" передбачено, що валютні операції проводяться на підставі відповідної ліцензії Національного банку України. Позивач зазначив, що Відповідно до статі 2 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» ліцензування, в тому числі, банківської діяльності, професійної діяльності на ринку цінних паперів, діяльності з надання фінансових послуг, здійснюється згідно з законами, що регулюють відносини у цих сферах. Позивач вважає, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, використання іноземної валюти, як засобу платежу можливо при дотриманні суб'єктами господарських відносин імперативних вимог законодавства, щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії. Посилаючись на статтю 18 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач вказав, що суб'єкт підприємницької діяльності, що надає послуги, не повинен включати у Договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс Договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. На підставі викладеного, позивач просить прийняти позовну заяву до свого розгляду відповідно до статі 110 Цивільного кодексу України та Постанови N 5 від 12.04.96 Пленуму Верховного суду України: «Відповідно до Закону «Про захист прав споживачів» споживачі за власним вибором звертаються до суду за місцем свого проживання, або за місцем знаходження Відповідача, або за місцем заподіяння шкоди, або за місцем виконання Договору. Жоден із цих Судів не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви або переслати її до іншого Суду з мотивів непідсудності; Визнати недійсним кредитний Договір №2007/686-003.9/205 від 27.07.2007 року, укладений між [PERSON], та АКБ «Укрсоцбанк»; Визнати недійсним Договір іпотеки від 27.07.2007 року, укладений між [PERSON], та АКБ «УКРСОЦБАНК» і посвідченим нотаріально приватним нотаріусам Одеського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрованим в реєстрі за №587 від « 27» липня 2007 року; У зв'язку визнанням Кредитного Договору №2007/686-003.9/205 від 27.07.2007 року, укладеного між [PERSON] та АКБ «УКРСОЦБАНК» таким що не є дійсним, зобов'язати: ПАТ «УКРСОЦБАНК» повернути [PERSON] усі платежі, що він здійснював у період обслуговування Кредитного Договору №2007/686-003.9/205 від 27.07.2007 року з дати отримання Кредиту і до сьогодення - в еквіваленті грошової одиниці України - гривні на дату здійснення платежів по курс НБУ, а саме - 409 451,19 (чотириста дев'ять тисяч чотириста п'ятдесят одну) гривню 19 копійок., зобов'язати [PERSON] повернути ПАТ «УКРСОЦБАНК» отриману 27.07.2007 р. суму кредиту в еквіваленті грошовій одиниці України - гривні по курсу НБУ, на дату отримання кредиту, а саме - 353 500,00 (триста п'ятдесят три тисячі п'ятсот) гривень 00 копійок; Зобов'язати приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано у іпотеку за Договором іпотеки укладеним між Позивачем [PERSON] та Відповідачем ПАТ «УКРСОЦБАНК» 27.07.2007 року, а саме нерухоме майно - двохкімнатну квартиру, загальною площею 52,3 кв. м, житловою площею 29,6 кв. м., яка знаходиться за адресою [ADDRESS], яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 27.07.2007 року; У відповідності із статтею 22 Закону України «Про захист прав споживачів», звільнити Позивача - [PERSON] від сплати Судового збору; Судові витрати покласти на Відповідача - ПАТ «УКРСОЦБАНК». Позивач в судове засідання з'явився, підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання з'явився, позовні вимоги не визнав в повному обсязі, про що надав суду свої заперечення. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. В судовому засіданні встановлено, що 27 липня 2007 року між [PERSON], та АКБ «УКРСОЦБАНК» було укладено Кредитний Договір №2007/686-Ф03.9/205.(а.с.8-10). Сума наданих коштів, згідно договору складає 70 000,00 (сімдесят тисяч) доларів США 00 центів (що складає по курсу Національного Банку України - 5,05 гривень за 1 дол. США на дату укладання договору - еквівалент 353 500,00 (триста п'ятдесят три тисячі) гривень, 00 копійок)), з умовою оплати процентів у розмірі 12,5 (дванадцять цілих п'ять десятих) % річних(а.с.8-10). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З часу отримання кредиту між позивачем та Банком були укладені додаткові угоди до Кредитного Договору, згідно з якими сторонами внесено зміни до графіку погашення основної суми заборгованності та відстрочено дату сплати остаточного погашення заборгованності до 26.07.2027 р.(а.с.11-17, 21-22) Згідно з пунктом 1.2. Кредитного Договору, кредит надається Позичальнику на придбання нерухомого майна, а саме двохкімнатної квартири за адресою [ADDRESS]. (а.с.8). Таким чином, даний кредит, згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» є Споживчим кредитом. У забезпечення виконання боргових зобов'язань за кредитним Договором №2007/686-Ф03.9/205 від 27.07.2007 року, між позивачем та Банком було укладено Договір іпотеки від 27.07.2007 року, який був зареєстрований приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] в реєстрі за №587. Відповідно до умов вказаного договору іпотеки, позивач передав Банку в іпотеку нерухоме майно - двокімнатну квартиру загальною площею 52,3 кв. м, житловою площею 29,6 кв. м., яка знаходиться за адресою [ADDRESS], тобто на ту квартиру, на яку було надано Позичальнику кредит.(а.с.18-20) З матеріалів справи вбачається, що проплати за укладеним кредитним договором, на час розгляду справи, позивачем не здійснюються. У зв'язку з відсутністю коштів для сплати кредиту, позивач листами звертався до Банку щодо перегляду методу нарахування процентної ставки з «фіксованої» на рівні 12,5% річних до «плаваючої» з прив'язкою до ставки LIBOR чи середньою ставкою по депозитам, згідно даним НБУ (а.с.24-25). Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею в Україні є гривня. Проте, Цивільним кодексом України допускається використання іноземної валюти на території України. Так, ст.192 ЦК України визначено, що законним платіжним засобом, обов'язково до прийняття за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця - гривня, а іноземна валюта може використовуватися в Україні, у випадку і в порядку, встановлених законом. Відповідно до норм ст.533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійснені розрахунків на території України, допускається у випадку та на умовах , встановлених законом. Таким чином, відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, але, в той час обіг іноземної валюти обумовлюється вимогами спеціального законодавства України. Статтями 1,3,5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Банк, який у встановленому порядку отримав генеральну ліцензію Національного банку України та за умови отримання письмового дозволу Національного банку України на здійснення валютних операцій, має достатні юридичні підстави та законне право для надання резидентам України кредитів як в національній, так і в іноземній валюті. Згідно зі статтею 2 Закону про банки, кошти - це гроші в іноземній та національній валюті чи їх еквівалент. Отже, згідно з діючим законодавством України, предметом кредитного договору, який укладається між банком та позичальником, можуть бути грошові кошти в іноземній валюті і, відповідно, сума кредиту в таких договорах може бути виражена в іноземній валюті. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», кошти, це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Згідно зі ст.345 Господарського кодексу України, кредитні операції банків полягають у розміщенні від свого імені на власних умовах та на власний ризик, залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені Законом України «Про банки і банківську діяльність». Статті 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями, відповідно до п.2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Щодо вимог підпункту «в» пункту 4 ст.5 Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, суд зазначає, що на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання /одержання кредитів в іноземній валюті. Крім того, відповідно до п.8.12 Правил використання готівкової іноземної валюти на території України, затверджених Постановою Правління Національного банку України 30.05.2007 р. № 200, зареєстрованих в міністерстві юстиції України 18.06.2007 р. за № 656/13923-фінансові установи, які одержали генеральну ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій і національний оператор поштового зв'язку можуть використовувати готівкову іноземну валюту для проведення валютних операцій відповідно до отриманих генеральних ліцензій НБУ на здійснення валютних операцій. Отже, операції з наданням банками кредитів в іноземній валюті не потребують індивідуальної ліцензії. Також, відповідно до п.1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України ндивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України, як засобу платежу, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 14.10.2004 року №483, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.11.2004 року N 1429/10028- використання іноземної валюти, як засобу платежу без ліцензії дозволяється, зокрема, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями). Національним банком України, АКБ «Укрсоцбанк» надано право на здійснення операцій з валютними цінностями, про що свідчать наявні у Банка документи, а саме: Банківська ліцензія № 5 від 29.12.2001 року, видана Національним банком України АКБ «Укрсоцбанк» на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність»; Дозвіл № 5-2 від 29.07.2003р. на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», згідно з додатком до цього Дозволу № 5-2 від 29.07.2003 року. Додаток до Дозволу містить перелік операцій, які має право здійснювати АКБ «Укрсоцбанк». Насамперед це операції з валютними цінностями, а саме: неторговельні операції з валютними цінностями, операції з готівкою іноземною валютою та чеками, ведення рахунків клієнтів в іноземній валюті, залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України та міжнародних ринках та інші. Таким чином, Відповідач на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями, вправі здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Крім того, валютне кредитування резидентів України. не порушує чинне законодавство України. Суд також звертає увагу на те, що 20 вересня 2012 року [PERSON] надав заяву, копія якої міститься в матеріалах справи, до ПАТ «Укрсоцбанк», в якій відмовився від можливості зміни суми кредитної заборгованості в національній валюті по отриманому кредиту за Договором про надання кредиту № 20О6/686-Ф03.9/205 від 27.07.2007 року, наголосив, що він усвідомлює всі можливі ризики валютних коливань та свою впевненість у своєчасному погашенні кредиту в разі, якщо курс національної валюти суттєво зміниться до курсу іноземної валюти.(а.с.51) Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових іаслідків, що обумовлені ним. Таким чином, договори кредиту та іпотеки були укладені з додержанням вимог чинного законодавства. Суд звертає увагу на те, що під час укладання Договору кредиту, Позивач, який має належний обсяг дієздатності не висловив жодних заперечень щодо умов Договору, а навпаки підписав його, тим самим підтвердив свою згоду з усіма його умовами. Крім того, під час укладення кредитного договору, в 2007 році [PERSON] було підписано запит до банку на отримання кредиту у розмірі 70 000,00 дол. США, в якому ним було зазначено, що власним підписом на цій заявці на отримання кредиту Позичальник свідчить про той факт, що Банк надав позивачу повну, достовірну та вичерпну інформацію, власне про особу та місце знаходження банку та про всі умови отримання, користування та повернення кредиту, щодо якого цей Запит на отримання кредиту підписаний Позичальником та поданий на розгляд банку.(а.с.49-50). Таким чином, власний підпис позивача на цій заявці на отримання кредиту, свідчить про відсутність у нього будь-яких зауважень чи заперечень стосовно змісту наданої йому банком інформації, як про особу і місцезнаходження Банку, так і про умови отримання, користування та повернення кредиту. Також, 27 липня 2007 року [PERSON] було підписано заяву на видачу готівки № 27/1, в якій ним була зазначена сума кредиту у розмірі 70 000,00 дол. США.(а.с.52). Таким чином, про бажання позивача отримати кредит саме в іноземній валюті свідчать підписані ним, запит на отримання кредиту та заява на видачу готівки № 27/1, копії яких є в матеріалах справи. Відповідно до ст. 1056 Цивільного кодексу України, позичальник має право відмовитись від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше е встановлено договором або законом. Проте, позивачем, на час укладення договору з банком, заперечень до банку не було подано, позивач був згоден з усіма умовами кредитного договору. Згідно з ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Виходячи з викладеного, в судовому засіданні було встановлено, що під час укладення кредитного договору, позивач виявив власне бажання, підписавши кредитний договір, іпотечний договір та додаткові угоди до договору кредиту зі всіма їх істотними умовами, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання угод недійсними є безпідставними. Щодо вимог позивача про зобов'язання приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано у іпотеку за договору іпотеки від 27.07.2007 року, суд зазначає, що вони заявлені до неналежного відповідача, оскільки у відповідності до вимог ч. 2 ст. 30 ЦПК України, вказаний приватний нотаріус не є відповідачем у зазначеній справі. За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів наданих сторонами у справі, суд вважає за можливе у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі. Оскільки, при поданні позову до суду, позивачем не було сплачено держмито, посилаючись на Закон України "Про захист прав споживачів", але в судовому засіданні встановлено, що позовні вимоги позивача пов'язані з укладеним між ним та банком договором, суд вважає за необхідне стягнути з позивача, відповідно до ст. 88 ЦПК України, на користь Державного бюджету України не сплачений при поданні позову, судовий збір у сумі 229 грн. 40 коп.

Outcome: approved