Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] , до [PERSON] , з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обгрунтування заяви вказала, що 03 березня 2015 року уклала шлюб з відповідачем по справі, який зареєстрований виконкомом Кідрівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис №28. Шлюбне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів і поглядів на життя. Втратили почуття любові і взаємоповаги один до одного. Сімейних стосунків не підтримують. За час спільного проживання у них народилося двоє дітей син [PERSON] [INFO] , та донька [PERSON] [INFO] . Позивачка разом з малолітніми дітьми проживають окремо. Матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач в добровільному порядку не надає, в житті дітей, їх вихованні та розвитку ніякої участі не приймає, що ставить позивачку у скрутне матеріальне становище, тому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Володимирецького районного суду від 11.06.2021 року у вказаній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивачки [PERSON] , в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив розгляд справи проводити у його відсутності. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про час і місце слухання справи, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив про розгляд справи в його відсутності перед судом не клопотав. За нормою ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому згідно ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди позивачки, розглянути позов за відсутністю відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Суд, дослідивши обставини справи, проаналізувавши всі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. З матеріалів справи вбачається, і це встановлено в судовому засіданні, що 03 березня 2015 року, сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Також в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , є батьком сина [PERSON] [INFO] , та доньки [PERSON] [INFO] . Даний факт стверджується оглянутими в судовому засіданні та долученими до справи свідоцтвами про народження. Діти проживають разом із матір"ю [PERSON] та перебувають на її утриманні, спору про визначення місця проживання дітей між сторонами немає. Крім того в судовому засіданні було встановлено, що шлюбні відносини сторін фактично припинені, відповідач з позивачкою не проживають спільно, діти проживають разом з матір`ю і знаходяться повністю на її утриманні, відповідач проживає окремо. Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Виходячи з наведеного, суд вважає, що шлюб існує формально, сторони миритися не бажають, не підтримують сімейні відносини, і є підстави для його розірвання. У відповідності до ст.113 СК України особа , яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка [PERSON] , просила не відновлювати її дошлюбне прізвище. Згідно ст. 141 СК України - мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України. Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Суд приймає до уваги матеріальне становище відповідача, однак це не звільняє його від обов`язку по утриманню дітей. Доказів про те, що між позивачкою та відповідачем досягнуто домовленість про сплату відповідачем аліментів на дітей сторони не надали. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей у розмірі 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття, в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вирішує питання про судові витрати та стягує з відповідачки на користь позивача у розмірі 908 грн. 00 коп. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при поданні позову до суду про стягнення аліментів, то суд на підставі ч. 2 ст. 133, ч. 1,2,6 ст. 141 ЦПК України, стягує ці витрати з відповідача.

Outcome: approved