Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору позики та договору іпотеки недійсними. Мотивуючи свої вимоги тим, що між ним та [PERSON] склалися господарські правовідносини. 10 грудня 2008 року в м. Вільнюсі (Литва) відбулись переговори щодо прямих поставок будівельних матеріалів, за умовами яких [PERSON], як генеральний директор UAB «TEGRA», висунув умову про попередню оплату очолюваною позивачем компанією за придбання нею товарів, у той час, коли до цього оплата за будівельні матеріали здійснювалась по факту реалізації, й такої можливості не виключав договір поставки, укладений між ними від 01 лютого 2008 року. За таких умов він, як керівник компані «Будгерметик-2003», особа, від якої залижали місця наймних працівників, не міг не погодитися на висунуті [PERSON] умови, оскільки їх невиконання мали б наслідком вплинути на ведення ним бізнесу, скорочення штату тощо. За наслідками вказаних переговорів, задля забезпечення виконання умов контрактів у майбутньому, ним 10 грудня 2008 року була написана розписка в присутності свідка [PERSON], за умовами якого він взяв у [PERSON] 600 000 доларів США зі строком повернення коштів частинами до 01 червня 2010 року, у якій з метою забезпечення виконання зобов»язань зазначив про обов»язковість укладення договору іпотеки, належного йому нерухомого майна - нежитлового приміщенням, розміщеного за адресою: [ADDRESS]. При цьому, оскільки вказана розписка носила забезпечувальних характер, була способом виконання ТОВ «Будгерметик-2003» з оплати вартості будівельних матеріалів, які мали б поставлятися компанією «TEGRA», очолюваною [PERSON], в дійсності кошти в сумі 600 000 доларів США, про які йде мова в розписці йому не передавались, ними він не володів. Вподальшому, 11 червня 2009 року в приміщенні приватного нотаріуса КМНО [PERSON] на заміну вказаній розписці, яка мала б бути знищена [PERSON], він написав нову тією ж датою, тобто заднім числом, однак без обов»язку передачі майна в іпотеку, та з новою датою повернення коштів - 10 грудня 2012 року щодо отримання ним в борг від [PERSON] 600 000 доларів США. Вважає, що ані перша розписка зі строком повернення коштів 01 червня 2010 року, ані друга зі строком повернення 10 грудня 2012 року не була реальною й є безгрошовою, тобто кошти йому [PERSON] не передав. Відтак, фактично між ними було укладено один договір позики на 600 000 доларів США, й жодних коштів за цим договором він від відповідача не отримував, оскільки наміру ствоювати будь-які правові наслідки за цим договором не переслідував, а останній мав забезпечувальних характер їх господарських відносин, й на підставі ст. 1051 ЦК України оспорює вказаний договір з тих підстав, що грошові кошти насправді ним не були одержані. Оскільки договір іпотеки, укладений між ними забезпечував недісний договір позики, останній також вважається недійсним. Наразі [PERSON] звернувся до суду з позовом до нього про стягнення коштів за договором позики, захищаючи свої права, він вважає із вказаних підстав дговір позики недісним, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON], діючий на підставі довіреності від 03 вересня 2012 року (а.с.48 том 2), позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON], діючий на підставі нотаріально посвідченої довіреності від [PERSON] від 23 вересня 2013 року (а.с.49, 51), позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні за недоведеністю вимог. Вважаючи, що оспорюваний договір позики є іменним, дійсним, реальним, платним, укладеним сторонами добровільно за їх волевиявленням, сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, що підтверджується двома розписками, договором позики та договорм іпотеки. Позицію позивача розцінює не інакше, як бажання уникнути зобов»язань по виконанню договору позики. Окрім іншого, просив застосувати строк позовної давності до вимог про визнання договору позики, на виконаня якої надана розписка від 10 грудня 2008 року про виконання зобов»язань до 01 червня 2010 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення. За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу за його відсутності, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи та за погодженням зі сторонами. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, свідчення свідка [PERSON] й позивача [PERSON] в якості свідка, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають відмові у їх задоволенні за недоведенісю вимог із наступних правових підстав та встановлених правовідносин. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] є партнерами по бізнесу, учасниками господарських правовідносин (а.с.8-10). 10 грудня 2008 року в м. Вільнюсі (Литва) в офісі компанії UAB «TEGRA» [PERSON], як фізична особа, передав, а [PERSON] в присутності свідка [PERSON] прийняв грошові кошти в борг в сумі 600 000 доларів 00 центів США у якості безпроцентної позики. Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується розпискою [PERSON] від 10 грудня 2008 року, в якій [PERSON] вказав про отримання та обов»язок повернення боргу частинами в срок до 01 червня 2010 року (а.с.19), та в якій з метою забезпечення виконання зобов»язань зазначив про обов»язковість укладення договору іпотеки, належного йому нерухомого майна - нежитлового приміщення, розміщеного за адресою: [ADDRESS] (а.с.16-17 том 1). 10 грудня 2008 року сторони уклали договір позики про отримання [PERSON] в борг від [PERSON] 600 000 доларів США, на підтвердження чого була надана [PERSON] розписка про отримання та обов»язок повернення ним боргу частинами в срок до 10 грудня 2012 року (а.с.18, 19 том 1). З метою забезпечення виконання вказаних зобов»язань сторонами укладений договір іпотеки від 11 чевня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО [PERSON] (а.с.20-21 том 1). Цей договір, як передбачено його п.1, забезпечує виконання іпотекодавцем зобов»язання, що виникає із укладеного іпотекодержателем договору позики грошей від 10 грудня 2008 року (основне зобов»язання), за умовами якого [PERSON] (іпотекодавець) зобов»язаний повернути іпотекодержателю позичені кошти в сумі 4 560 000 грн., що на момент укладення цієї угоди виходячи із курсу (1USD США=7,60 грн.), є сумою, еквівалентною 600 000 (шістсот тисяч) доларів США, з кінцевим терміном поверхня - до 10 грудня 2012 року. В забезпечення виконання зобов»язання, що викладено в п. 1 договору укладається договір іпотеки, предметом якого є: 1) нежиле приміщення [ADDRESS], загальною площею 152, 70 кв м та нележить іпотекодавцю на праві власності; 2) трикімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 54,3 кв м, та нележить іпотекодавцю на праві власності. Позивач відповідно до умов вказаного договору й договору позики засвідчив, що всі умови договору йому зрозумілі й він вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтвердив свою здатність їх виконувати, що підтверджується підписами сторін, погоджених нотаріально (а.с.18, 20-21). Вказане не спростовується й поясненнями позивача, даними в судовому засіданні, який визнав, що як дві розписки, договір позики, так й договір іпотеки ним укладений добровільно, свідомо, без примусу тощо. Окрім того, преамбула вказаного договору містить відомості про те, що сторони Договору іпотеки попередньо ознайомлені з наслідками вчинюваної нотаріальної дії, розуміючи значення та умови цієї угоди, її правові наслідки, підтверджуючи дійсність намірів при її укладанні, та те, що вона не носить характеру мнимої та удаваної, й будучи добровільно, уклали вказаний договір. (а.с.20-21). Проте у визнавчений строк кошти позичальник не повернув, чим взяті на себе зобов»язання не виконав. Наслідком чого [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми позики за розпискою зі строком повернення коштів до 01 червня 2010 року (а.с.32-35, 22 том 1). Вказана справа перебуває в провадженні Печерського районного суду м. Києва (а.с.22), наразі зупинена до вирішення даного спору. Таким чином, між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін. За умовами якого відповідач передав позивачу зазначену грошову суму у позику, а позивач зобов»язався повернути отримані кошти готівкою по першій розписці в строк до 01 червня 2010 року, по другій - до 10 грудня 2012 року у визначений спосіб (частинами, тобто з розстрочкою), що підтверджується двома розписками, договором позики та договорм іпотеки (а.с. 16-17, 18, 19-21). Як перша розписка, так й друга датовані 10 грудня 2008 року, предметом яких є однакові сумим боргових зобов»язань - 600 000 доларів США, що уцілому становить 1 200 000 доларів США, проте різняться датою повернення коштів, у першому випадку до 01 червня 2010 року, по другій розписці - до 10 грудня 2012 року. Договір є укладеним, відповідно до ст. 638 ЦК України, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На підтвердження чого посвідчують своїми підписами, що відповідає даним правовідносинам. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Аналізуючи зібрані по справі докази суд вважає, що сторони добровільно, й ними це не спростовується, уклали договір позики та на забезпечення виконання його зобов»язань договір іпотеки, а тому підстав вважати, що останній був укладений під психологічних тиском, немає. Так, позивач у своїх пояснення та, як свідок, визнав, що договір ним укладався добровільно, без примусу, проте у зв»язку з тим, що він як керівник компанії, особа, від якої залижали місця наймних працівників, не міг не погодитися на висунуті [PERSON] умови, оскільки їх невиконання мали б наслідком вплинути на ведення ним бізнесу, й він вимушений був укласти оспорювані договори. При написанні розписки, на нього ніхто не тисну, ані психологічно, ані фізично, більше того текст договору позики готувався в офісі його компанії, про наявність прихованих умов оспорюваного договору він мав змогу зазначити в тексті угод, проте не зробив цього, довіряючи тим самим [PERSON]. В ході розгляду справи судом встановлено, що укладена сторонами угода не мала на меті приховати іншу угоду й з іншими правовими наслідками, й те, що сторонами укладена саме та угода, яку вони дійсно мали на увазі. Ця угода не суперечить законові, іншим актам законодавства, особи, які її вчиняли мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі, а тому немає правових підстав для визнання угоди недісною. Для визнання правочину недійсним суду слід встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Проте такі обставини судом не встановлені. За договором позики, відповідно до статті 1046 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Так, ст. 1046 ЦК України передбачені істотні умови договору позики: він є публічним, іменним, двостороннім, реальним, платним. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менша як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми, що не суперечить даним правовідносинам. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст. 1046 ЦК України). Відповідно до частини 2 статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивач вважає, що ані перша розписка зі строком повернення коштів 01 червня 2010 року, ані друга зі строком повернення 10 грудня 2012 року, не була реальною, тобто кошти йому [PERSON] не передав. Відтак, фактично між ними було укладено один договір позики на 600 000 доларів США, й жодних коштів за цим договором він від відповідача не отримував, оскільки наміру ствоювати будь-які правові наслідки за цим договором не переслідував, а останній мав забезпечувальних характер їх господарських відносин, й на підставі ст. 1051 ЦК України оспорює вказаний договір з тих підстав, що грошові кошти насправді ним не були одержані (за безгрошовістю), посилаючись на покази свідків та документи - податкові декларації [PERSON], із яких вбачається, що останній не декларував вказані кошти, тобто такі, які уподальшому стали предметом позики. Оскільки договір іпотеки, укладений між ними забезпечував недійсний договір позики, останній, на його думку, також вважається недійсним. Проте, з такою позицією погодитися не можна. Суд, надавши оцінку правовій підставі оскарження договорів позики та іпотеки, вважає їх недоведеними. Так, відповідно до ст. 1047 ЦК письмова форма договору позики передбачена у тому випадку, якщо його сума не менш ніж у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Однією із форм договору позики може бути розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або визначеної кількості речей.

Outcome: dismissed