Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON]звернувся до суду з позовом до Доманівської районної державної адміністрації про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що [PERSON] померла 09.06.2002 року, про що свідчить свідоцтво про її смерть. За життя, на випадок смерті, спадкодавця розпорядилася своїм майном і заповіла позивачу земельну частку(пай) розміром 8.37 умовних кадастрових га, розташовану в межах території Маринівської сільської ради Доманівського району. [PERSON], як спадкоємець за заповітом, фактично прийняв спадщину, що встановлено рішенням сулду, однак при зверненні до нотаріальної контори щодо оформлення спадкових прав, нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, в тому числі й з причини, що Державний акт на право приватної власності на зеземельну ділянку було видано на ім"я [PERSON] вже після її смерті. Враховуючи, що за заповітом позивач не може оформити спадщину нотаріально із-за оформлення правовстановлюючого документу у виді Державного акту з порушенням вимог закону, він вимушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON]О.в судове засідання не з"явився, від його представника за договором [PERSON]надійшла заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Від представника відповідача-Доманівської РДА Миколаївської області , за дорученням, [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] померла 09 червня 2002 року, про що свідчить копія свідоцтва про смерть. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельних ділянок загальною площею 17.71га, що знаходиться в межах території Маринівської сільської ради, Доманівського району Миколаївської області, про що свідчить копія Державного акту на право приватної власності на землю серії МК № 094720, виданий 07 квітня 2004року . За життя, на випадок смерті, [PERSON] 28.12.2001р.розпорядилася спадковим майном та заповідала право на дану земельну частку( пай), яка перебуває у колективній власності КСП "Батьківщина, розміром 8.37 умовних кадастрових га, належній їй на підставі сертифікату серії МК № 0084350, племінникові [PERSON], про що свідчить копія заповіту. Даний заповіт не змінювався і не скасовувався по день смерті заповідача. Після смерті спадкодавці, [PERSON]фактично прийняв спадщину, про що свідчить рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 22.07.2016року. Позивач за заповітом бажає прийняти спадщину, однак від нотаріуса отримав відмову з тієї підстави, що Державний акт на право власності на земельну ділянку на імя спадкодавці було видано 07 квітня 2004року, тобто після її смерті(постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.02.2014року) . Відповідно до п.11 ч.1 ст.346 ЦК України, підставою припинення права власності є смерть громадянина. Відповідно до ст.21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Статтею 152 ЗК України зазначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-33цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. В п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 року, №7, судам підсудні справи за заявами,зокрема, щодо визнання недійсними державних актів на земельні ділянки. Аналізуючи досліджений в судовому засіданні Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, судом встановлено, що документ виданий після смерті [PERSON], що підтверджується копією актової записи про її смерть. Відповідно п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право на землю [PERSON] припинилося із її смертю, а тому Державний акт на право приватної власності на землю необхідно визнати недійсним. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved