Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою в якій просить: встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] у с. Безлюдівка Харківського району, Харківської області, 30.07.2004 року з метою подальшої реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання свідоцтва про смерть. В обґрунтування заяви зазначав, що його дружина [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Починаючи з 2000 року дружина скаржилася на головні болі, погане самопочуття, але до лікарів не зверталась. На початку 2004 року її стан здоров`я погіршився і 26.07.2004 року вона була доставлена у міську клінічну лікарню № 7, де їй було встановлено діагноз - пухлина мозку. Хвороба лікуванню не піддавалася, а тому вона поїхала до своєї сестри у с. Безлюдівку. [INFO] його дружина померла та була похована на кладовище у с. Безлюдівка поруч з сестрою. Провести державну реєстрацію та отримати свідоцтво про смерть [PERSON] він не може, тому, що відсутні документи, що констатують її смерть, а тому необхідно підтвердити факт її смерті. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Харківському району йому було відмовлено у внесенні актового запису про смерть та видачі свідоцтва про смерть. Ухвалою суду від 31.12.2020 прийнято заяву до розгляду та відкрито окреме провадження. Заявник надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги заяви підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у останній, та просив їх задовольнити. Заінтересована особа надіслала до суду письмові пояснення в яких зазначила, що державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті, встановлення у судовому порядку факту смерті, звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. При вирішенні заяви просить прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного. Статтею 315 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено перелік справ про встановлення юридичних фактів, які розглядаються судом в порядку окремого провадження. Відповідно до п. 8 ч. 1ст. 315 ЦПК України встановлення факту смерті особи в певний час, день, місяць та рік проводиться тільки у разі неможливості реєстрації органом реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Факт смерті особи в певний час, при відмові органів запису актів цивільного стану зареєструвати факт смерті, встановлюється за умови подання заявником документів про відмову органів РАЦСу в реєстрації факту смерті, яка обумовлюється несвоєчасним зверненням у ці органи або відсутністю документів, які стверджують подію смерті. При зверненні до суду заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланням на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Доказами, цього можуть бути: медичне свідоцтво, акт органів міліції, акт органів пожежного і водного нагляду та інші докази. Заявник в обґрунтування заявленої вимоги посилається на наступні докази: Відомості Селищного голови Безлюдівської селищної ради № 1464 від 04.11.2020 року, в яких зазначено, що [PERSON] , [INFO] дійсно похована 30.07.2004 року на кладовищі смт Безлюдівка Харківського району, Харківської області (згідно акту депутата та свідченням свідків). Виписка із історії хвороби № 5104 КПП «Міська клінічна лікарня № 7» з якої вбачається, що [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні у зазначеному закладі в період з 26.07.2004 р. по 27.07.2004 р. Діагноз: об`ємне утворення у лівій скроневій долі головного мозку. Хвора виписана із стаціонару за вимогою родичів. Рекомендовано спостереження у невропатолога та терапевта за місцем проживання. Аналогічна інформація була надана на запит суду 19.04.2021 р. Також заявником до матеріалів надано фотознімки, де зображено місце заховання [PERSON] [INFO] . З відповіді Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському району у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 26.12.2020 року вбачається, що проведеною перевіркою даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян актовий запис про смерть на громадянку [PERSON] , [INFO] не значиться. Повідомлено, що надати повторне свідоцтво по смерть на гр. [PERSON] та зареєструвати смерть на вищезазначену громадянку не вбачається можливим у зв`язку з відсутністю підстав. З листа Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському району у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 25.11.2020 року вбачається, що відділом здійснено перевірку щодо реєстрації смерті [INFO] гр. [PERSON] , [INFO] за обліковими даними архіву відділу Виконавчим комітетом Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області за три контрольних роки пошуку від вказаної у запиті дати смерті, актового запису про смерть щодо гр. [PERSON] не виявлено. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 13 Постанови № 5 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" (з подальшими змінами), заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п. 7 ст. 273 ЦПК) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті і полягає у з`ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану та від оголошення особи померлою, яке провадиться за іншими правилами ЦПК. На відміну від факту смерті особи, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. Згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Згідно ст. 17 Закону України "Про реєстрацію актів цивільного стану", підставою для проведення державної реєстрації смерті є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров"я або судово-медичною установою документ встановленої форми, що підтверджує факт смерті. За відсутності такого документа, що підтверджує факт смерті, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту смерті. Пунктом 1 Розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма N 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма N 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Особи, які виявили ознаки смерті іншої людини, мали повідомити заклад охорони здоров`я, а заява про реєстрацію смерті в разі неможливості одержання лікарського свідоцтва про смерть або фельдшерської довідки про смерть встановленої форми, має бути зроблена не пізніше п`яти діб з дня смерті. Однак, як вбачається із матеріалів справи ніхто до працівників закладів охорони здоров`я чи працівників правоохоронних органів про смерть [PERSON] не повідомляв, із заявою про реєстрацію смерті у встановлений термін не звертався. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, заявником не надано суду жодних доказів, що підтверджують факт смерті [PERSON] у певний час, у певному місці і за певних обставин (довідка про захоронення, дозвіл на поховання; витяг з книги реєстрації поховання померлих, документи слідчих органів, медичних установ, сільської ради, документи на підтвердження понесених витрат по похованню з відповідних ритуальних служб, фотокартки, тощо), не підтверджено час смерті, обставини за яких настала смерть. Заявник обґрунтував свою заяву лише посиланням на виписку з історії хвороби № 5104, з якого вбачається, що його дружина хворіла. В судовому засіданні за клопотанням заявника були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили, що [PERSON] хворіла та померла [INFO] . Після чого остання була похована на кладовищі у с. Безлюдівка Харківського району, Харківської області, однак надані свідками показання н можуть бути прийняті судом, оскільки обставини настання смерті [PERSON] не підтверджені належними письмовими доказами. У даному випадку рішення суду не може ґрунтуватися лише на показаннях свідків, оскільки підтвердження факту смерті не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановлення факту народження або смерті особи має важливе значення як для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, так і для вирішення питань правонаступництва померлої особи, а тому рішення суду в такій категорії справ повинне ґрунтуватися на дотриманні вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у їх сукупності та взаємозв`язку. Заявником не зазначено та не надано суду переконливих доказів, що достовірно підтверджують обставини смерті [PERSON] у певний час, у певному місці і за певних обставин, не вказано час смерті, не зазначено при яких обставинах настала смерть останньої і чому факт смерті не було зареєстровано. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для встановлення факту смерті та задоволення заявлених вимог.

Outcome: dismissed