Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути аліменти на повнолітню дитину - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 гривень, щомісячно, з моменту подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною 23-річного віку. Позивач в обґрунтування своїх вимог за позовом зазначала, що сторони з 1997 по 2006 роки перебували у шлюбі. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова шлюб розірваний та 16.08.2006 року видане свідоцтво про розірвання шлюбу. Також позивачка вказала, що наприкінці 2007 року, вона зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «Філоненко». З відповідачем позивачка мають спільну повнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка фактично мешкає та зареєстрована разом з позивачкою та знаходиться на її піклуванні, так як Відповідач у добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання спільної доньки. Донька сторін є студентом 1-го курсу денної форми навчання, технологічного факультету, напряму підготовки «6.010104 Професійна освіта», Української інженерно- педагогічної академії у м. Харкові. Позивачка зазначила, що до досягнення донькою повнолітнього віку, з Відповідача на користь позивача стягувалися аліменти у розмірі 300 грн. на місяць. На цей час, позивачці тяжко утримувати повнолітню доньку, якій вже 18 років та повноцінно займатися її оздоровленням та розвитком, яка також знаходиться під наглядом спеціалістів Харківської міської поліклініки № 5 та поліклініки Харківської міської студентської лікарні та взята на диспансерний облік Харківською міською поліклінікою № 5, лікарями - кардіоревматологом та офтальмологом. Позивачка у судове засідання не зявилася, надала суду заяву, якою просить позовні вимоги задовольнити, розглянути справу у її відсутність, у разі не явки відповідача розглянути справу у заочному порядку. Відповідач у судове засідання не зявився, повідомлявся про час розгляду справи своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток (а.с. 19-20, 27-28) причини неявки суду не повідомив, письмових заперечень на позов не надав. У відповідності до приписів ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи викладене, відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, не з'явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. В ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. У ході судового розгляду встановлено та не заперечується сторонами, що відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Шлюб розірвано 16 серпня 2006 року (свідоцтво про розірвання шлюбу 1-ВЛ № 031917 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану фрунзенського районного управління юстиції м. Харкова). Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно наданого свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] І-ВЛ № 067392 від 30.06.1998 р. року відповідач записаний батьком дитини, а [PERSON] - мати. Відповідно до свідоцтва про шлюб І-КЕ № 037997 [PERSON] 10 листопада 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області зареєструвала шлюб з [PERSON], актовий запис № 119. Після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Судом встановлено, що згідно позовних вимог [PERSON] проживає з матірю за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні (довідка №3252 від 18.10.2016 р.. видана КП «Жилкомсервіс» дільниця№ 55). Судом\~\~встановлено, що [PERSON] на даний час є студентом 1-го курсу денної форми навчання, технологічного факультету, напряму підготовки «6.010104 Професійна освіта», Української інженерно- педагогічної академії у м. Харкові та навчається за держбюджетом (довідка № Т-106-58-35 від 01.09.2016 року). Відповідно до ст.199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до абз. 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Суд вважає, що [PERSON]О, у зв'язку з продовженням навчання, потребує більш значної матеріальної допомоги для організації нормальних умов життя та навчання (проїзд, харчування, одяг, придбання підручників тощо). При визначенні розміру аліментів, відповідно до вимог ст.ст. 182, 200 СК України, судом враховано матеріальне становище дитини та платника аліментів, інші обставини. Законом не встановлено межі визначення судом розміру аліментів на повнолітню дочку, сина. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частиною 2 ст. 184 СК України закріплено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Потреба в матеріальній допомозі має бути пов'язаною з навчанням. Докази на підтвердження зазначеної обставини надаються суду заінтересованою стороною. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 200 Сімейного Кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При стягненні аліментів, суд бере до уваги стан здоров'я та матеріальне становище позивача, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, а також те, що відповідач працездатний, але не працює, інших дітей на утриманні не має та інші обставини, передбачені ст. 182 Сімейного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, виходячи з принципу розумності та справедливості, враховуючи, що [PERSON]В має нерегулярний, мінливий дохід, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітньої доньки - [PERSON], [INFO] на час її навчання в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, від дня пред'явлення позову та до закінчення навчання, за умови продовження донькою навчання. Проте, у випадку зміни обставин, зокрема при зміні матеріального становища як батьків, так і повнолітньої дитини, сторони мають можливість до закінчення нею навчання звернутися до суду з позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів. Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми виплати за один місяць. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст.. 88 ЦПК України. Приймаючи до уваги вищенаведене та

Outcome: approved