Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

В травні 2014 року в Рівненський міський суд надійшов позов із обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за використану теплову енергію в сумі 5168 грн. 48 коп. та судових витрат в справі. В позовній заяві зазначалось, що Товариство із обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» здійснює відпуск теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання житлового приміщення, що знаходиться за адресою [ADDRESS], квартиронаймачем (власником) якого є відповідач [PERSON] Щомісячна плата за надані послуги встановлюється за затвердженими в установленому порядку тарифами. Судовим наказом Рівненського міського суду від 12 грудня 2012 року з відповідача було стягнуто на користь позивача заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 3603,80 грн. Ухвалою Рівненського міського суду № 569/8845/13ц такий судовий наказ скасовано, оскільки спір підлягає розгляду в позовному провадженні. На підставі дій сторін по наданню і споживанню послуг із теплопостачання виникли цивільні права та обов'язки, згідно ст. 68 ЖК України розмір щомісячної плати за надані послуги встановлюється за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Відповідно ст. 68 ЖК України, п. 5 ч. 3 ст. 20, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 19 «Про теплопостачання», квартиронаймач /власник/ зобов'язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Внаслідок порушення відповідачем своїх зобов'язань відповідачем не вноситься плата за використану теплову енергію, чим допущена заборгованість станом на 01.05.2014 року на вищевказану позовом суму 5168 грн. 48 коп. Згідно письмових заперечень відповідача на позовну заяву Зазначалось, що позовні вимоги є безпідставними з огляду на наступне: позовною заявою не зазначений період , за який позивач бажає стягнути дебіторську заборгованість, вважає, що борг нараховано за межами строку позовної давності; договір про надання житлово-комунальних послуг між сторонами суду не наданий; розмір площі, яку зазначає позивач, визначений невірно, він завищений; нарахування заборгованості проведене без врахування показників лічильників на тепло і гарячу воду не надано. Крім того, вважає, що надані до справи документи викликають сумнів із приводу їх достовірності, оскільки не посвідчені у встановленому порядку та просить виключити їх із числа доказів. Представник позивача повністю підтримав позовні вимоги в суді. Додатково пояснив, що у зв'язку із тим, що відповідачем надані документи про факт зменшення розміру опалювальної площі квартири із 33,9 кв.м. до 31,7 кв.м., позивачем зроблений розрахунок суми можливого коригування в сторону зменшення суми заборгованості по площі 31,7 кв.м. за період листопада 2009 року - квітня 2014 року на 321,87 грн. Проте позивач позбавлений можливості здійснити відповідний перерахунок розміру заборгованості відповідача, нарахованої за попередні періоди в сторону зменшення, що пов'язано із тим, що відповідний будинок обладнаний загальнобудинковим тепловим лічильником. Починаючи із жовтня 2014 року нарахування заборгованості за спожиті послуги буде здійснюватись, виходячи із площі 31,7 м.кв. Строк позовної давності позивачем не пропущений, оскільки він переривається із зверненням позивача із заявою на видачу судового наказу в грудні 2014 року та починає текти заново. Крім того, пояснив, що в справі відсутні докази про звернення відповідача на опломбування лічильника ГВП до позивача в 2010 році, оскільки такий лічильник повинен бути опломбований двома надавачами послуг, посилання на наступні показники щодо ощадливого споживання ГВП споживачем вважає припущенням, щодо відсутності реагування із боку позивача на заяву відповідача з приводу опломбування лічильника гарячої води від 13.03.2014 року та нарахування за нормами, він пояснити не може. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач не визнав позовні вимоги про стягнення заборгованості, підтримав письмові заперечення. Додатково пояснив, що відповідачем не визнається розрахунок заборгованості позивача, оскільки поззивач не встановив, що за квартира, в якій він проживає, і яка плата повинна нараховуватись. Він не згідний із нарахуванням плати за гаряче водопостачання, оскільки 10 грудня 2009 року йому перекрили водовідведення, він не користувався водою 3 місяці 20 днів до встановлення лічильника на холодну і гарячу воду 29.03.2010 року, останнім часом ГВП він фактично не користується, на лічильнику має місце показник зафіксований в березні 2014 року, не згідний із показником опалювальної площі в квартирі і після уточнення такої площі позивачем в суді, так як в цю площу включений тамбур до квартири площею 2,1 кв.м метра, який використовується, як комора і не має опалювальних приладів. Не заперечує, що його квартира приєднана до центрального опалення і гарячого водопостачання, з приводу її ввід»єднання від таких послуг він не звертався. Щодо неякісного надання послуг позивачем він не може надати суду відповідних актів. Просить в задоволенні позову відмовити. Оцінюючи пояснення, досліджені надані в справі докази, встановлені обставини суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Встановлено, що відповідач [PERSON], проживаючи в якості наймача та будучи один зареєстрованим в [ADDRESS], не мав і не має договірних відносин по наданню послуг із теплопостачання та гарячого водопостачання із позивачем, який надає такі послуги по будинку на теперішній час, ні з теплопостачаючою організацією, правонаступником якої є позивач. Проживаючи у вищевказаній квартирі відповідач отримував теплову енергію для опалення та гарячого водопостачання житлового приміщення, яке небуло від»єднане від центральної системи опалення і ГВП, за що по особовому рахунку відповідача [NUMBER] проводилися щомісячні нарахування за період опалювального сезону. Відповідно до положень ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних сторін у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах між власником, споживачем, виконавцем, виробником. Водночас встановлено наявність відкритого КП особового рахунку [NUMBER] на ім'я [PERSON] на оплату послуг по наданню гарячої води і опалення на вищевказану квартиру, загальною площею 33,9 кв.м., по якому проводяться нарахування плати по теперішній час, а відповідачем не заперечується факт /подія/ одержання послуг по теплопостачанню, наданих позивачем, що є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків, згідно ст. 11 ЦК України. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Встановлено, що в період листопада 2009 року - травня 2014 року, в порушення зобов'язань про оплату послуг у строки, встановлені договором або законом, відповідно до фактичних правовідносин, які склалися між сторонами з приводу надання позивачем послуг їх використання та часткової оплати відповідачем послуг за використану теплову енергію, положень ст.ст.11, 526 ЦК України, ст.ст. 67, 68 ЖК України, ст.1 9 Закону України „Про теплопостачання", відповідач фактично отримавши послуги в добровільному порядку оплату їх не проводив, чого не заперечував і не спростував в суді, у зв'язку з чим допустив заборгованість. Загальна сума заборгованості визначена позивачем за означений період складає 5 168,48 грн. Вказана сума заборгованості оспорюється відповідачем, доводи якого оцінюються судом в наступному порядку. Доводи та заяву відповідача щодо застосування строку позовної давності до заборгованості, нарахованої за період строку поза межами трирічного строку, що передує зверненню до суду, не заслуговують на увагу, оскільки судом встановлено на підставі ухвали Рівненського міського суду №569/8845/13ц від 06 вересня 2013 року і не оспорено відповідачем звернення позивача до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату наданих із теплопостачання послуг, з приводу чого 12 грудня 2012 року був виданий судовий наказ, який в подальшому скасований вказаною ухвалою із рекомендацією звернення в порядку позовного провадження. За наведених обставин, в силу ч.ч.2,3 ст. 264 ЦК України, строк позовної давності або позовна давність переривається в грудні 2012 року і перебіг позовної давності починається заново, проте заборгованість плати за спожиту теплову енергію за листопад 2009 року в сумі 81,59 грн. вважається такою, що заявлена поза межами строку позовної давності станом на грудень 2012 року. Поважних причин пропущення позовної давності не встановлено. Відповідно ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, суд вважає наявними підстави для відмови в задоволенні вимоги в частині стягнення заборгованості за листопад 2009 року на суму 81,59 грн. внаслідок спливу строку позовної давності, як за заявою сторони. Судом встановлено на підставі наданого відповідачем плану квартири [ADDRESS], що загальна площа квартири відповідача складає /12,8 житлова + 18,9 допоміжна/ 31,7 кв.м. За наявною випискою особового рахунку та додатковим розрахунком позивача встановлено, що нарахування заборгованості проведені на загальну площу квартири відповідача 33,9 кв.м., що перевищує нарахування на дійсну площу /зайво нараховано/ на суму 321,87 грн. Доказів про те, що такі дані про площу квартири надані відповідачем або по його вині не встановлені, за наведених обставини підстав для стягнення безпідставно зайво нарахованих коштів позивачем не встановлено. В частині стягнення коштів на суму 321,87 грн. вимог до задоволення не підлягають. Водночас доводи позивача про те, що допоміжна площа тамбура, який належить до його квартири, не може бути включена в опалювальну площу не заслуговують на увагу. На підставі досліджених судом наданих відповідачем повідомлень РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» від 10.12.2009 року та № 79 від 13.01.2010 року, які не спростовані позивачем, підтверджуються доводи відповідача про відключення квартири відповідача від водовідведення в період від 10.12.2009 року по 29.03.2010 року, яке підключене після звернення в управління в справах захисту прав споживачів, внаслідок чого він не міг і не користувався ГВП, після чого був підключений лічильник на водопостачання, по нарахуванню за показниками якого вбачається відсутність послуг та нарахувань по ГВП. Таким чином, оцінкою досліджених доказів в сукупності суд вважає об'єктивно підтвердженими доводи відповідача про безпідставність нарахування плати за ГВП по нормах в розмірі 35,14 грн. щомісячно за період 10.12. 2009 року - 29.03. 2010 року. Вимоги в частині стягнення таких нарахувань за вказаний період на загальну суму 103 ,05 грн. вважаються безпідставними до задоволення не підлягають. Крім того, суд приймає до уваги доводи відповідача про безпідставність нарахування позивачем йому плати за ГВП за період квітня - травня 2014 року на суму 74,36 грн., оскільки за наявності пломбування водолічильника в берерзні 2014 року РОВКП «Рівнеоблводоканал» та прийнятої позивачем 13.03.2014 року заяви відповідача про проведення опломбування лічильника, таке пломбування не проведене, законні підстави невиконання зобов'язань позивачем не доведені, нарахування відповідачу плати за ГВП по нормах за вказаний період за квітень 2014 року 36,44 грн. і за травень 2014 року 37,92 грн. оцінюються судом безпідставними, такими що до стягнення не підлягають. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. З огляду на викладене, суд вважає відсутніми законні підстави для стягнення із відповідача на користь позивача нарахованої заборгованості в загальному розмірі 580,93 грн., за безпідставністю нарахування такої заборгованості плати за послуги теплопостачання та пропуском строку позовної давності за листопад 2009 року. Позовні вимоги, за наведених обставин, у відповідності до положень чинного законодавства, до задоволення підлягають лише в частині стягнення з відповідача наявної станом на 01.05.2014 року заборгованості за послуги по теплопостачанню в сумі /5 168,48 - 580,93/ 4 587, 55 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до суми задоволених вимог. З врахуванням даної вимоги процесуального кодексу та встановлених судом обставин, підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп., щро є мінімальної встановленою законом сумою судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial