Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку. Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] помер її батько [PERSON], після смерті якого залишилася спадщина, що складається, зокрема, з квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач, як єдиний спадкоємець звернулася до Десятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS], однак ніколи там не проживала, в спірній квартирі відсутнє майно, що належить відповідачу Крім того, відповідач не бере участі у витратах, пов'язаних з утриманням квартири та з оплатою комунальних послуг. Після смерті батька відповідач перестала бути членом сім»ї власника. У зв'язку з наведеним позивач просить визнати [PERSON], такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що розташовано за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 травня 2017 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. 23 червня 2017 року ухвалою суду у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про прийняття зустрічного позову відмовлено. 26 вересня 2017 року ухвалою суду прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON], Комунального концерну «Центр комунального сервісу» за участю третьої особи Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, виселення до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Зустрічні вимоги мотивовано тим, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], який був власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. У зазначеній квартирі відповідач та [PERSON] були зареєстровані та проживали разом однією сім'єю понад п'ять років. [INFO] [PERSON] помер. Позивач не є власником спірної квартири, оскільки не отримала свідоцтво про право власності на спадкове майно, однак чинить відповідачу перешкоди у користуванні житловим приміщенням, а саме змінила замки та вселила у спірну квартиру квартирантів. У зв'язку з чим просить усунути [PERSON] перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення в квартиру за адресою: [ADDRESS] та шляхом виселення квартирантів. 03 грудня 2018 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позові. Представник позивача [PERSON] підтримав первісний позов. Пояснив, що відповідач зареєстрована у спірній квартирі за домовленістю з власником з метою працевлаштування. Однак більше п»яти років не проживає. Норми ч.2 ст. 405 ЦК України передбачають втрату права користування житловим приміщенням у разі не проживання більше одного року. Зустрічні позовні вимоги не визнає, оскільки відповідач втратила право користування спірною квартирою, жила разом з батьком позивача по вул. Празькій м. Києва, зареєстрована в спірній квартирі без мети проживання. Відповідач [PERSON] первісний позов не визнала. Пояснила, що з січня 2009 року проживала разом з [PERSON] на [ADDRESS]. В [INFO] року мати чоловіка померла, тому вони переїхали жити на вул. Празьку, а квартиру на [ADDRESS] здавали в оренду. Після смерті чоловіка повернулась у спірну квартиру, однак замки на дверях було змінено. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] первісний позов не визнав. Пояснив, що позивач не є власником спірної квартири, оскільки не отримала свідоцтво про право власності на спадкове майно. Однак чинить відповідачу перешкоди у користуванні житловим приміщенням, а саме, змінила замки та вселила у спірну квартиру квартирантів. Представники відповідача Комунального концерну «Центр комунального сервісу» Нестеренко О.С. позов не визнав. Пояснив, що у відношенні відповідача [PERSON] не порушували будь-яких прав. Представник відповідача Комунального концерну «Центр комунального сервісу» Абдулаєв А.Н. огли підтримав пояснення представника відповідача Комунального концерну «Центр комунального сервісу» Нестеренко О.С. Представник третьої особи Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Свідок [PERSON] пояснила, що з січня 2009 року відповідач проживала разом з [PERSON] на [ADDRESS]. В [INFO] мати чоловіка померла, тому вони переїхали жити на вул. Празьку. Після смерті чоловіка не змогла повернутися у спірну квартиру, оскільки змінили замки на вхідній двері. Відповідач змушена була звернутися до поліції. Свідок [PERSON] дала аналогічні пояснення. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. [INFO] помер [PERSON] - батько позивача (а.с. 11, 14), після смерті якого залишилася спадщина, що складається, зокрема, з квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.17-18, 70) Позивач, як єдиний спадкоємець звернулася до Десятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] (а.с.16). Між сторонами виник житловий спір, предметом доказування якого є відсутність членів сім'ї без поважних причин понад один рік за місцем реєстрації місця проживання. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилалася на не проживання відповідача за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік. На підтвердження позовних вимог позивач надала акт від 21 червня 2017 року, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], однак фактично не проживає з 2012 року (а.с.56), Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки позивач чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. На підтвердження заперечень відповідач надала суду довідку про нарахування та оплату вартості послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення гарячої води за період з березня по листопад 2017 року (а.с.108), довідку про нарахування та сплату житлово-комунальних послуг (а.с.109), квитанції про оплату вартості житлово-комунальних послуг (а.с.110, 115-125). Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна). Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Зазначені норми визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 1220 ЦК України визначено часом відкриття спадщини день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). В постанові Верховного суду України у справі за № 6-164цс12 від 23 січня 2013 року висловлена така правова позиція: в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього. Судом встановлено, що відповідач зареєстрована у спірній квартирі, як член сім"ї. З січня 2009 року по березень 2011 року вона проживала разом з власником спірної квартири [PERSON] на [ADDRESS], після чого переїхали жити на вул. Празьку та проживала до дня смерті чоловіка. В квітні 2017 року позивач звернулася з позовом до суду, посилаючись на не проживання відповідача без поважних причин у спірній квартирі з 2012 року. Право володіння та користування спадковим майном виникло у позивача з часу відкриття спадщини - з [INFO]. Однак на день розгляду справи позивачем не отримано свідоцтво про право власності на спадкове майно. Статтею 317 ЦК України визначений зміст права власності - право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Однак позивачем не надано належних та допустимих доказів порушення права власності, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на викладене, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку слід відмовити повністю. Відповідач звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON], Комунального концерну «Центр комунального сервісу» за участю третьої особи Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, виселення. В обґрунтування позовних вимог про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення відповідачем зазначено, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], який помер [INFO], а тому має право користуватися спірним житловим приміщенням. Крім того, позивач чинити перешкоди відповідачу у користуванні житловим приміщенням. На підтвердження позовних вимог відповідачем надано довідку Комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 12 червня 2017 року про реєстрацію місця проживання [PERSON] за адресою : [ADDRESS] (а.с. 68), лист Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції від 20 червня 2017 року про неможливість [PERSON] в присутності працівників поліції, потрапити до квартири (а.с.94), витяг з кримінального провадження № 12017100040013919 про надходження 07 вересня 2017 року заяви [PERSON] про перешкоди у користування житловим приміщенням, які чинить донька власника квартири [ADDRESS] [PERSON] (а.с.98), заяву від 18 грудня 2017 року, адресовану позивачу з вимогами про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом передачі ключів від спірної квартири (а.с.175-176, 177, 178). Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з ч. 1 ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч.3 ст.116 цього кодексу, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до ч.1,3 ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав", застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391,396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Судом встановлено, що відповідач зареєстрована у спірній квартирі з 31 січня 2013 року та має право користування житловим приміщенням. Позивач чинить перешкоди відповідачу у праві користування житловим приміщенням. З урахуванням викладеного позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення підлягають задоволенню повністю: усунути [PERSON] перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення в квартиру за адресою: [ADDRESS]. Крім того, відповідачем заявлено позовні вимоги про усунення перешкод у користування житловим приміщенням, шляхом виселення квартирантів. На підтвердження вимог відповідач надала заяву від 04 липня 2017 року, адресовану позивачу з вимогами про виселення квартирантів (а.с. 90, 91, 92). Згідно ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Згідно ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Однак відповідачем не надано належних та допустимих доказів проживання у спірній квартирі сторонніх осіб, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З урахуванням викладеного у задоволенні зустрічних вимог про усунення перешкод у користування житловим приміщенням, шляхом виселення квартирантів слід відмовити повністю. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп., відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір". З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України у зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог судові витрати, які складаються з витрат сплату судового збору, стягненню з відповідача не підлягають. На підставі п.9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - інваліди І-ІІ групи. Судом встановлено, що відповідач є інвалідом ІІ групи (а.с.64), зустрічні позовні вимоги якої підлягають задоволенню частково, а саме в частині усунення [PERSON] перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення в квартиру за адресою: [ADDRESS]. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з позивача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 640 грн. 00 коп.

Outcome: partial