Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з заборгованості за кредитними договорами № 17-008-850-2-18-Г від 01 лютого 2018 року у розмірі 85 936,21 грн. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 01 лютого 2018 року між ПАТ «МЕГАБАНК», правонаступником якого є АТ «МЕГАБАНК», та [PERSON] укладений кредитний договір №17-008-850-2-18-Г, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 107758,62 грн на строк з 01 лютого 2018 року до 31 січня 2020 року, зі сплатою 15% річних, комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,5% від суми кредиту та зобов`язувалася сплачуваним щомісячний платіж, який включає суму ануїтетного платежу (крім першого та останнього) та суми щомісячної комісійної винагороди, в розмірі 8150,14 грн, який сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця. Позивач свої зобов`язання виконав. Відповідач порушила свої зобов`язання за кредитним договором щодо своєчасного повернення сум отриманого кредиту, процентів за користування кредитними коштами, у зв`язку з цим виникла заборгованість, яка станом на 01 травня 2021 року становить 85 936,21 грн, з яких: 37 438,45 грн - сума залишу заборгованості за кредитом, 6,38 грн - сума залишку нарахованих та несплачених відсотків, 48 491,38 грн - штраф. Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за вищевказаним кредитним договором в розмірі 85 936,21 грн, а також судовий збір у розмірі 2270 грн. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 21 липня 2021 року справа передана за підсудністю до Вінницького міського суду Вінницької області. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 вересня 2021 року відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб. Користуючись своїм правом, відповідач через свого представника - адвоката Пинзара І. В. подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що [PERSON] визнає позов в частині залишку заборгованості за кредитом в розмірі 37 438,45 грн і залишку нарахованих та несплачених відсотків в розмірі 6,38 грн та вказує на пропуск строку позовної давності до вимог про стягнення штрафу в розмірі 48 491,38 грн, а тому просить відмовити в задоволені позову в цій частині. Крім того, зазначає, що нарахування позивачем штрафу в розмірі 48 491,38 грн становить більше 100% існуючої заборгованості, що суперечать принципу балансу в правовідносинах сторін. Щодо застосувати строку позовної давності звертає увагу на те, що 30 січня 2019 року виникло зобов`язання зі сплати штрафу, передбаченого п. 6.3 договору, позовна давність відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) становить 1 рік, а тому строк позовної давності за зобов`язанням зі сплати штрафу сплив 31 січня 2020 року. Позивачем була подана відповідь на відзив на позовну заяву, в якому вказували, що сторони в кредитному договорі на власний розсуд передбачили розмір штрафу у процентному відношенні у випадку неналежного виконання зобов`язань за договором. При цьому звертали увагу на положення ст.21 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якої сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін, що відповідає в даному випадку. Заперечення на відповідь відповідача до суду не надходило, відповідач надала заяву про застосування строків позовної давності щодо стягнення штрафу. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 жовтня 2021 року задоволено клопотання представника відповідача та здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Представник позивача Мизиненко Д. В., який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Вказував, що штраф нарахований в межах строку дії договору. Представник відповідача - адвокат Пинзар І. В. в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував щодо стягнення з [PERSON] тіла кредиту та нарахованих відсотків та просив застосувати до вимог про стягнення штрафу наслідки пропуску позивачем строків позовної давності. Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом установлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ЦК України щодо виконання зобов`язань. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною другою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією із підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ст.1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) частина 1 ст. 610 ЦК України. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитного договору, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до умов кредитного договору та вимог ЦК України. Судом установлено, що 01 лютого 2018 року між ПАТ «МЕГАБАНК», правонаступником якого є АТ «МЕГАБАНК», та [PERSON] укладений договір № 17-008-850-2-18-Г (з ануїтетними платежами). Відповідно до умов кредитного договору № 17-008-850-2-18-Г [PERSON] отримала кредит у розмірі 107 758,62 грн. Кредит надається на споживчі цілі шляхом видачі з каси банку готівкою на строк з 01 лютого 2018 року до 31 січня 2020 року; процентна ставка за користування кредитом становить 15% річних, що нараховується на суму заборгованості; комісійна винагорода за обслуговування кредитної заборгованості становить 2,5% від суми кредиту та сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця; процентна ставка за користування кредитом понад зазначений в договорі строк становить 0,1% річних; розмір щомісячного платежу, який включає суму ануїтетного платежу (крім першого та останнього) та суми щомісячної комісійної винагороди, що сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця становить 8150,14 грн (п.1.2, 2 договору). Відповідно до п.4.1 договору повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється щомісячними ануїтетними платежами передбаченими договором. Відповідно до п.4.2 договору платіжним періодом є календарний місяць. Перший платіжний період - перший місяць користування кредитом, останній платіжний період - останній місяць користування кредитом, який починається першого дня календарного місяця та закінчується в термін, вказаний в пункті 2.2. договору. Згідно з п.3.2.3 договору відповідач зобов`язаний своєчасно та в повній сумі сплачувати щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідну комісійну винагороду) за договором на передбачених договором умовах. Згідно 4.3 договору нарахування процентів за користування кредитом проводиться з 1-го по останній календарний день звітного місяця, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяць, 360 днів у році та процентної ставки передбаченої договором. При цьому день видачі та день повернення кредиту вважається одним днем (метод визначення днів для нарахування процентів «факт/360». Відповідно до п. 4.4 договору у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 (дев`яносто) календарних днів, позивач обліковує заборгованість за кредитом в повному обсязі на відповідному рахунку простроченої заборгованості. При цьому правовідносини сторін за цим договором не втрачають своєї чинності та діють протягом строку дії договору. З цього моменту Позивач припиняє нарахування щомісячної винагороди, процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі, встановленому п.2.11 цього Договору (0,1% процента річних), а за невиконання прийнятих на себе зобов`язань щодо сплати ануїтетних платежів та комісійних винагород відповідач, сплачує штраф у розмірі, передбаченому п.6.3. цього Договору. Згідно п. 6.3 договору у разі порушення строків сплати ануїтетних та/або комісійної винагороди понад 90 календарних днів позичальник сплачує кредитодавцеві штраф у розмірі 45% від суми кредиту. Позивач виконав свої зобов`язання, що підтверджується виписками з особового рахунку № [NUMBER] за період з 01 лютого 2018 року по 30 квітня 2021 року. Вказана обставина не заперечується і стороною відповідача. Позичальник належним чином умови договору щодо повернення наданого кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість. З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 17-008-850-2-18-Г від 01 лютого 2018 року слідує, що станом на 01 травня 2021 року заборгованість відповідача за цим договором становить 85 936,21 грн, з яких: 37 438,45 грн - сума залишу заборгованості за кредитом, 6,38 грн - сума залишку нарахованих та несплачених відсотків, 48 491,38 грн - штраф. Відповідач вимоги в частині стягнення з [PERSON] суми залишку заборгованості за кредитом в розмірі 37 438,45 грн та суми залишку нарахованих та несплачених відсотків в розмірі 6,38 грн визнав. Суд приймає визнання відповідачем позову в цій частині, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та відповідає матеріалам справи. Що стосується стягнення з відповідача штрафу, останній просив застосувати строк позовної давності. Згідно до ч.1ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ч.1 с. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Законодавцем визначена загальна позовна давність, яка встановлюється тривалістю у три роки (ст. 256 ЦК України), та спеціальна позовна даність, яка для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ст. 258 ЦК України). Так, ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вказувалося, відповідно до п. 4.4 договору у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 (дев`яносто) календарних днів, позивач обліковує заборгованість за кредитом в повному обсязі на відповідному рахунку простроченої заборгованості. При цьому правовідносини сторін за цим договором не втрачають своєї чинності та діють протягом строку дії договору. З цього моменту Позивач припиняє нарахування щомісячної винагороди, процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі, встановленому п.2.11 цього Договору (0,1% процента річних), а за невиконання прийнятих на себе зобов`язань щодо сплати ануїтетних платежів та комісійних винагород відповідач, сплачує штраф у розмірі, передбаченому п.6.3. цього Договору. Згідно п. 6.3 договору у разі порушення строків сплати ануїтетних та/або комісійної винагороди понад 90 календарних днів позичальник сплачує кредитодавцеві штраф у розмірі 45% від суми кредиту. За змістом позовної заяви та наявних у справі матеріалів слідує, що право у позивача на стягнення з відповідача штрафу виникло у зв`язку із порушенням строків сплати ануїтетних платежів, за яким послідувало обліковування заборгованості по кредиту із зазначенням дати початку зарахування банком прострочення та нарахування штрафу - 31 січня 2019 року. Щодо твердження позивача, що відповідно до п.4.4 правовідносини сторін не втрачають чинності та діють протягом строку дії договору, тобто до 31 січня 2023 року та штраф нарахований в межах строку дії договору, то, крім вказаного вище, суд звертає увагу, що відповідно до умов договору кредит надавався на строк з 01 лютого 2018 року до 31 січня 2020 року і позичальник зобов`язаний повернути одержаний кредит у повному обсязі до 16.00 год. 31 січня 2020 року та останнім платіжним періодом є останній місяць користування кредитом, який починається першого дня календарного місяця та закінчується в термін, вказаний в пункті 2.2. договору, тобто 31 січня 2020 року. Банк звернувся з даним позовом 25 червня 2021 року, а тому строк позовної давності до вимог про стягнення штрафу, про застосування якої просить відповідач, на момент звернення до суду закінчився. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належить, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частина або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 30 травня 2018 року в справі № 161/20278/14-ц, від 11 вересня 2019 року в справі № 623/99/17. Аналіз наданих суду сторонами матеріалів указує на відсутність доказів того, що відповідач вчинив дії (в тому числі певні платежі), які б свідчили про визнання нею боргу в частині сплати штрафу, у розрахунку позивача такі відомості також відсутні, а отже строк позовної давності щодо стягнення штрафу перерваний не був. У зв`язку з цим суд вважає, що позовні вимоги в частині сплати штрафу не підлягають задоволенню внаслідок спливу строку позовної давності. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "ЮКОС" проти Росії" Європейський суд з прав людини зазначив, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов`язані з позовною давністю. Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду. Тобто, суб`єктивне матеріальне право безпосередньо пов`язане з позовною давністю; боржник має право після пропущення кредитором строку позовної давності бути звільненим від свого обов`язку перед кредитором (звільненим від переслідування та притягнення до суду). З огляду на викладене, позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача слід стягнути на користь банку заборгованість за кредитним договором № 17-008-850-2-18-Г від 01 лютого 2018 року в розмірі 37 444,83 грн, з яких: 37 438,45 грн - заборгованість за кредитом, 6,38 грн - сума залишку несплачених відсотків. Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Зважаючи на часткове задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 989,10 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial