Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 24.09.2006 року між сторонами був зареєстрований шлюб. Від даного шлюбу у сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відповідач є здоровою людиною, на своєму утриманні, крім ще однієї дитини, а саме [PERSON] , [INFO] на якого він повинен сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27.06.2017 року, винесеного по цивільній справі № 127/8960/17, немає. Відповідач не є особою з інвалідністю, яка унеможливлює йому працювати. Батьки відповідача також є здоровими і не потребують сторонньої допомоги. Відповідач забезпечений житлом та має зареєстровані на його ім`я земельні ділянки з різним цільовим призначенням, які дають йому можливість отримувати додатковий дохід. В уточненій позовній заяві просила суд, стягнути з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. 00 коп., щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] , кожен окремо, уточнені позовні вимоги підтримали за обставин викладених в позові, просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] , в судовому засіданні, кожен окремо, уточнені позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити в їх задоволенні. В судовому засіданні свідок [PERSON] , який є кумом сторін, суду показав, що знайомий з [PERSON] з дитинства, з 2008 року є хрещеним дочки сторін [PERSON] . Зазначив, що [PERSON] завжди дбав про дітей, бачив, коли приїздив до Вінниці, як останній купував продукти харчування. Дочка сторін [PERSON] проживала у м. Вінниці, по вул. Хмельницьке шосе та була забезпечена усім необхідним для життя. Свідок [PERSON] , який є чоловіком рідної сестри [PERSON] , суду показав, що знає відповідача з дитинства. Спілкуватися почали в 2008 році. З 2011 року по 2017 рік [PERSON] проживала в [ADDRESS] . Разів 5 на рік навідувався до сторін в гості, вважав сторін сім`єю до того часу поки вони жили разом. Зазначив, що сім`ю забезпечував [PERSON] , постійно купував дітям продукти і одяг. Також відомо, що квартиру в м. Вінниці придбав відповідач. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю відповідача [PERSON] суду показала, що сторони були однією сім`єю до розлучення, проживали разом в м. Вінниці, по вул. Хмельницьке шосе, у них народилось двоє дітей. [PERSON] навчалась на стаціонарі в медичному університеті в м. Вінниці. Вказала, що в період часу з 2011 року по 2017 рік часто приїздила до сторін, завжди привозила дітям гостинці, купувала продукти, одяг. Також зазначила, що після народження дітей спільно з чоловіком відкрили картки на ім`я дітей куди складають кошти. [PERSON] завжди піклувався про дітей, купував усе необхідне. Батьки [PERSON] теж піклувались про дітей. Зазначила, що в 2016 році разом з [PERSON] їздили до Болгарії на відпочинок, а у 2015 році в Затоку. Разом відмічали усі свята. На літні канікули діти сторін відвідували обох бабусь і дідусів. Аналогічні покази дав свідок [PERSON] . Свідок [PERSON] , який є батьком позивачки [PERSON] суду показав, що з січня 2020 року [PERSON] проживає в м. Бершаді, де до цього часу проживала [PERSON] йому не відомо. Вказав, що [PERSON] приїздить до Бершаді часто. Скільки коштів витрачається на утримання [PERSON] в місяць йому не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, суду показала, що з 2011 року по 2017 рік проживала за адресою своєї реєстрації в м. Вінниці, відповідач [PERSON] проживав разом з нею, однак на той час спільний побут не вели. В 2015 році народився син [PERSON] , батьком якого є відповідач. У вказаний період часу дочка [PERSON] періодично проживала в м. Вінниці, періодично в м. Бершаді у бабусі з дідусем. Дитячий садочок № 3 в м. Вінниці, в період часу з 2009 року по 2014 рік відвідувала періодично. До 2017 року відповідач періодично купував дочці продукти харчування та одяг. Вислухавши думку сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 24.09.2006 року між сторонами був зареєстрований шлюб (Т.1 а.с.4). Від даного шлюбу у сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (Т.1 а.с.5). Відповідно до довідки № 814 від 17.02.2017 року, ЖЕК № 6, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (Т.1 а.с.27). Згідно до довідки № 240 від 12.06.2017 року Комунального закладу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 21 ВМР», дочка [PERSON] на момент звернення батька є ученицею 4-А класу. Впродовж всього періоду навчання дитини у школі [PERSON] брав активну участь у її вихованні, цікавився справами, відвідував батьківські збори, позаурочні заходи за участі [PERSON] . Окрім того, [PERSON] з вересня 2014 року обіймає посаду голови батьківської громади класу, де навчається Софія. На добровільній основі надає матеріальну допомогу закладу, піклується розвитком матеріально технічної бази приміщення, де навчається дочка (Т.1 а.с. 144). Відповідно до довідки № 12 від 16.06.2017 року ДНЗ № 30, [PERSON] , [INFO] , виховувалась у дошкільному навчальному закладі № 30 з 19.08.2009 року по 30 травня 2014 року. Оплата за перебування дитини вносилась своєчасно. Вихованням дитини займалися обоє батьків (Т.1 а.с.145). Відповідно до акту про тимчасову відсутність особи, зареєстрованої в житловому приміщенні від 20.01.2017 року, [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] не проживає за вказаною адресою з липня 2017 року (Т.1 а.с.224). Згідно відповідей на письмове опитування учасника справи як свідка, від 13.09.2018 року, [PERSON] зазначила, що в період часу з 06.07.2011 року по 25.05.2017 року в утриманні [PERSON] [INFO] , [PERSON] брав участь в межах своїх можливостей та побажань (Т.2 а.с.188). Відповідно до довідки № 06-02/41 від 10.02.2020 року Бершадської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №1, [PERSON] навчається у 6-Б класі Бершадської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №1 з 13 січня 2020 року по даний час (Т.3 а.с.177). Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ч. 1ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до цивільного кодексу України. Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, і відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Слід зазначити, що в ст. 182 СК України в редакції до внесення змін Законом України № 2475-УІІІ від 03.07.2018 року було передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Позов [PERSON] до суду подано 13.07.2011 року (Т1.а.с.2). Зважаючи на положення ст. ст. 141, 180-182 СК України, зокрема про солідарний обов`язок батьків на утримання неповнолітньої дитини суд вважає, що з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. 00 коп., щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.05.2017 року і до [INFO] , а з 03.07.2018 року не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дочкою повноліття. Зазначаючи час стягнення аліментів - з 26.05.2017р. суд виходив з наступного. Відповідно до постанови Вінницького апеляційного суду від 26.09.2019р. було встановлено факт перебування дочки [PERSON] за період з часу звернення (13.07.2011р.) та до винесення судом рішення, на утриманні обох батьків ( а.с.94-96 т.3). В даний проміжок часу у них народився син [PERSON] , [INFO] ( а.с.221 т.1). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.06.2017р. ( а.с.222-223 т.1) було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утриманння сина [PERSON] , [INFO] починаючи з 26.04.2017р. Однак, як зазначила сама позивачка у письмовому опитуванні, як свідка, що в період часу з 06.07.2011 року по 25.05.2017 року в утриманні [PERSON] [INFO] , [PERSON] брав участь в межах своїх можливостей та побажань (Т.2 а.с.188). Тобто самою позивачкою визнається факт участі батька в утриманні та вихованні дітей до 26.05.2017р. і дана обставина підтверджується совокупністю доказів, які знаходяться в матеріалах справи. В подальшому сторони не проживали разом, не вели спільного господарства, відповідач близько 6 місяців перебував в США., що унеможливлювало його участі у вихованні дочки [PERSON] . І дана обставина відповідачем не була спростована під час судового слідства. А тому суд вважає що саме з 26.05.2017р. у відповідача виникає обов"язок по сплаті аліментів, на утримання дочки [PERSON] . У відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави 51 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial