Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

Позивач 05.09.2019 року звернувся до суду з позовом до відповідачів, і просить ухвалити рішення, яким визнати такими, що втратили право на користування житловим будинком [ADDRESS] . [PERSON] свої вимоги мотивує тим, що 06.12.2016 року він, у [PERSON] , придбав житловий будинок [ADDRESS] . В момент укладення договору купівлі-продажу нерухомості в будинку були прописані продавець та її брат [PERSON] , які пообіцяли після продажу житла припинити реєстрацію місця проживання за вказаною адресою, однак до сьогодні цього не зробили. Вони забрали свої речі та виїхали з будинку. Де вони проживають на даний час йому не відомо. Реєстрація місця проживання [PERSON] та [PERSON] у його житловому будинку порушує права як власника нерухомості. На даний час він не може продати вказаний будинок через реєстрацію у ньому місця проживання сторонніх осіб, тобто не може на власний розсуд розпорядитися своїм майном. Просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак його представником, адвокатом Крохмалюк С. С. подано заяву, в якій просять проводити розгляд справи у їхню відсутність, позовні вимоги підтримують повністю. Не заперечують щодо заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду судового засідання через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України від 06.04.20, не повідомили причини неявки, ними не подано відзив на позов. У зв`язку з тим, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Тому зі згоди позивача, яка викладена у заяві представника, суд ухвалює заочне рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України Суд, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що згідно копії Договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами від 06.12.2016 року [PERSON] (продавець) передала у власність (продала) [PERSON] (покупець) житловий будинок з господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.6-7). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності - [PERSON] є одноосібним власником (приватна власність) - житлового будинку з господарськими спорудами, який знаходиться у [ADDRESS] (а.с.8). Як вбачається із Актів обстеження умов проживання від 23.03.2018 року, від 13.07.2018 року та 23.11.2018 року - [PERSON] та [PERSON] зареєстровані по [ADDRESS] , однак з 2017 року по сьогоднішній день за зазначеною адресою не проживають (а.с.10, 11, 12). Довідкою Дубовецької сільської ради № 685 від 20.08.2019 року підтверджується, що відповідачі - [PERSON] , 1983 р.н. та її брат [PERSON] , 1980 р.н. зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Вирішуючи позов, суд погоджується з доводами позивача про те, що він не може здійснити своє право власності і розпорядитися належним йому майном, так як в належному йому житлі залишилися зареєстрованими відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Об`єкт права власності (спірний житловий будинок ) є житловим приміщенням, тому режим мешкання в нім регулюється нормами Житлового кодексу України. Згідно ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Громадяни, які мають у приватній власності квартиру чи житловий будинок, мають право користуватися помешканням для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд, що закріплено у ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України. Проживання та реєстрація сторонніх осіб в житловому будинку є перешкодою для власника здійснювати свої передбачені законом права власності в повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Підстави позбавлення члена сім"ї права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України. Однак, з матеріалів справи вбачається, що відповідачі не належать до членів сім`ї позивача. Дослідивши всі наявні докази по справі, суд прийшов до переконання, що визнання відповідачів такими, що втратили право на користування спірним житлом не завдасть істотної шкоди їх інтересам та не порушить їхні права. Спірне житло не є власністю відповідачів та належить в цілому позивачу [PERSON] . Такими чином, враховуючи вище встановлені судом обставини, що свідчать про не проживання [PERSON] та [PERSON] у спірному житлі понад установлений законом строк, та беручи до уваги те, що протилежного належними в розумінні ЦПК України доказами відповідачами не доведено, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову. На підставі наведеного, ст.ст. 15, 16, 317, 321, 383, 386 ЦК України,

Outcome: approved