Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив встановити факт приналежності на праві власності до 20.08.1997 р. [PERSON] житлового будинку з надвірними прибудовами в м. Камянка-Дніпровська Запорізької області, пров. Мічуріна, 5; встановити факт прийняття [PERSON] спадщини на майно після померлого [PERSON]; встановити факт приналежності до 30.12.2015 р. [PERSON] вказаного будинку; визнати за ним право власності вищезазначений житловий будинок. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що його батько [PERSON] отримав земельну ділянку площею 0,15 гадля будівництва житлового будинку із земель радгоспу «Камянка» по пров. Мічуріна, 5 в м. Камянка-Дніпровська. Рішенням виконкому йому було дозволено будівництво будинку, проте за життя батько не оформив належні правовстановчі документи на будинок в органах державної реєстрації. 20.08.1997 р. [PERSON] помер. За життя батько склав заповіт, за яким все своє майно заповів дружині [PERSON] Н,[PERSON] смерті батька мати прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном. 30.12.2015 р. [PERSON] померла. Він є спадкоємцем за законом, на час смерті матері проживав постійно з нею. Приватний нотаріус відмовив йому в оформленні спадщини на житловий будинок через відсутність правовстановчих документів на будинок. В судове засідання позивач та його представник не зявились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали. Представник Камянсько-Дніпровської територіальної громади у Запорізькій області до суду не зявився, просив справу розглянути у його відсутність. Від третьої особи без самостійних вимог приватного нотаріуса Камянсько-Дніпровського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, заперечень не мав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач народився 26.02.1967 року, що підтверджується копією його свідоцтва про народження серії ІІ-КА № 055661 від 13.03.1967 р. та паспортом громадянина України. Його батьками були [PERSON] та [PERSON]. Споріднення позивача з батьками підтверджується свідоцтвом про народження. [PERSON] на підставі договору від 11.01.1977 р. № 571 отримав присадибну земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва житлового будинку із земель радгоспу «Камянка» в м. Камянка-Дніпровська Запорізької області, пров. Мічуріна, 1в (теперішній час № 5 у звязку з інвентаризацією будинків). Рішенням Виконавчого комітету Камянсько-Дніпровської міської ради Запорізької області № 5 від 11.01.1977 р. [PERSON] дозволено будівництво житлового будинку на земельній ділянці, яка виділена радгоспом «Камянка» по пров. Мічуріна, 1в в м. Камянка-Дніпровська. Згідно технічного паспорту на житловий будинок, виданого ОП ЗМБТІ 17.08.2007 р., користувачем житлового будинку № 5 по пров. Мічуріна в м. Камянка-Дніпровська Запорізької області є [PERSON] [PERSON] склав заповіт, посвідчений 02.10.1996 р. приватним нотаріусом Камянсько-Дніпровського районного округу в Запорізькій області [PERSON] за реєстром № 2-884, за яким все своє майно заповів дружині [PERSON] 20 серпня 1997 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 094121 від 26.08.1997 р. 30 грудня 2015 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 339786 від 30.12.2015 р. Листом № 459/02-17 від 29.06.2017 р. приватний нотаріус Камянсько-Дніпровського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] повідомив [PERSON] про неможливість оформлення спадщини на житловий будинок № 5 по пров. Мічуріна в м. Камянка-Дніпровська Запорізької області через відсутність документа, що посвідчує право власності на вищевказаний будинок. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно Інструкції Міністерства юстиції України від 21.05.2005 р. № 19-32/319 у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватись в судовому порядку. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші майнові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід та припинення підлягають державної реєстрації. Згідно Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень передбачено, що право власності на нерухоме майно підлягають обов'язковій державній реєстрації. Відсутність державної реєстрації житлового будинку в органах державної реєстрації створює їй перешкоди в оформленні спадщини на нього. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивачка протягом шестимісячного строку не відмовилася від спадщини, тому є такою, що не пропустила строк для прийняття спадщини. Як зазначається у п. 1 Інформаційного листу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27.09.2012 р. № 10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок від 17.08.2007 р. усі обєкти, що розташовані на вищевказаній земельній ділянці були зведені до 1977 р., окрім сараю (1986 р.) та фундаменту під теплицю (1980 р.). Житловий будинок був побудований в 1977 році, а правовідносини з забудови будинку в зазначений час були врегульовані ЦК УРСР, а отже цей будинок був побудований у відповідності до діючих на вказаний час норм матеріального права та інших нормативно-правових актів загальної дії, та введення в експлуатацію і державної реєстрації не потребував. Правовстановлюючий документ про право власності на вказане домоволодіння спадкодавець не оформлював. Однак, враховуючи те, що спірні правовідносини виникли до 01 січня 2004 року, згідно із ч. 6 ст. 86 ЦК УРСР відносини власності регулюються Законом України «Про власність», цим Кодексом, іншими законодавчими актами. За положеннями ст. 86 ЦК УРСР та ст. 2 Закону України «Про власність» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відповідно до ст. 12 Закону України від 07.02.1991 р. «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Згідно ст. 49 зазначеного Закону володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За приписами ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частин 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Таким чином, вимоги щодо визнання права власності підлягають задоволенню. Щодо вимог - встановити факт приналежності на праві власності до 20.08.1997 р. [PERSON] житлового будинку з надвірними прибудовами, що розташовані за вищевказаною адресою; встановити факт прийняття [PERSON] спадщини на житловий будинок, що належав [PERSON]; встановити факт приналежності до 30.12.2015 р. [PERSON] житлового будинку, суд вважає відмовити у їх задоволенні з наступних підстав. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення», факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має право подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про право власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності. Однак, у спадкодавця був відсутній правовстановлювальний документ на вищевказане майно. Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України зі смертю особи припиняється її правоздатність, тому за нею не можна визнати будь-яке право. А отже, вимоги про встановлення фактів приналежності на праві власності житлового будинку з надвірними прибудовами, розташованими за вищевказаною адресою, задоволенню не підлягає. На підставі ст.ст. 25, 182, 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1262, 1267, 1268 ЦК України, ст. 86 ЦК УРСР, ст.ст. 2, 12, 49 Закону України від 07.02.1991 року Про власність», ст. 2 Закону України від 01.07.2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: partial