Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що він на підставі договору дарування від 30.12.2005 року є власником житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS]. В даному будинку разом з ним зареєстрований неповнолітні діти: син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], та відповідачка, з якою він перебував з зареєстрованому шлюбі до 05.04.2016 року. Згідно до рішення Чигиринського районного суду від 05.04.2016 року, шлюб між ним та відповідачкою розірвано, а малолітніх дітей залишено проживати з матір'ю. Посилаючись на те, що відповідачка протягом тривалого часу не проживає у його будинку, не несе витрати по оплаті комунальних послуг, а проживає з дітьми в м. Чигирині, позивач просить визнати їх такими, що втратили право на житло. В судовому засіданні позивач спочатку підтримав позов та прохав його задовольнити, а в судових дебатах погодився на те, щоб діти були зареєстровані в належному йому будинку, пояснивши суду, що будинок належить йому, а відповідачка вийшла заміж і на даний час вагітна, а тому він не бажає, щоб і чужа дитина була зареєстрована в його будинку. Він прохав, щоб вона виписалася з будинку, але відповідачка відмовилася це зробити. Відповідачка позов не визнала та пояснила суду, що вона останній раз проживала в даному будинку влітку 2015 року, а діти знаходилися там влітку 2016 року і лише в серпні минулого року вона забрала речі з будинку. Розлучилися вони в 2016 році, а будинок купляли за кошти, шо вона отримала на дітей. Власного житла вона не має, а тому не буде можливості зареєструвати дітей в іншому місці. У зв`язку з цим заперечує проти зняття її та дітей з реєстрації у вказаному будинку, оскільки вона з дітьми повинна бути зареєстрована за однією адресою. Представник третьої особи [PERSON] пояснила, що відповідачка не має власного житла, а тому зняття їх з реєстрації буде суперечити інтересам дітей. Свідок [PERSON] пояснив, що відповідачка з дітьми не проживають в будинку, який придбав позивач, 1,5 року. Свідок [PERSON] пояснив, що відповідачка з дітьми не проживають в будинку близько двох 1,5 років. Вислухавши сторін, представника третьої особи, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При з'ясуванні та встановленні обставин справи суд виходить з вимог ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що позивачу на праві власності на підставі договору дарування від 30.12.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Чигиринського районного нотаріального округу Кашицькою О.Г., належить житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). У вказаному будинку, крім позивача, згідно до довідки № 1054 від 14.11.2017 року, виданої Стецівською сільською радою Чигиринського району, зареєстровані також його колишня дружина [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO] (а.с.13). Згідно до рішення Чигиринського районного суду від 05.04.2016 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, а малолітніх дітей залишено проживати з матір'ю (а.с.9). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 17.11.2017 року, складеного комісією у складі голови Стецівської сільської ради Чигиринського району Швиденко Л.М., депутата Стецівської сільської ради Чигиринського району Терновського М.Ф. та фахівця з соціальної роботи Корпак Н.М., проведено обстеження житлового будинку, належного [PERSON], за адресою: [ADDRESS], де встановлено, що в будинку є три кімнати, однак він перебуває в занедбаному стані та потребує ремонту, відсутні меблі, димар та пічне опалення непридатні для використання, водопостачання в будинку також відсутнє. Тому комісія вважає вказаний будинок непридатним для проживання дітей (а.с.12). А відповідно до довідки № 1058 від 17.11.2017 року, виданої Стецівською сільською радою Чигиринського району, [PERSON], разом з сином [PERSON] та дочкою [PERSON], хоч і зареєстровані за адресою: [ADDRESS], але фактично з вересня 2014 року в будинку не проживають, їхні особисті речі в помешканні відсутні, в домоволодінні вони не з'являються і житлом не цікавляться (а.с.14). Факт того, що близько двох років відповідачка жодного разу не з'являлася за місцем своєї реєстрації в судовому засіданні підтверджується зокрема і показами свідків [PERSON] та [PERSON] Судячи з акту обстеження умов проживання від 12.09.2017 року, відповідачка [PERSON] проживає без реєстрації у житловому будинку, що належить їй на праві користування, за адресою: [ADDRESS] разом з сином [PERSON], дочкою [PERSON] та співмешканцем [PERSON] Комісія прийшла до висновку, що умови проживання сім'ї є задовільними, у будинку чисто, прибрано, наявні меблі, а в дітей є окрема кімната з меблями та всіма необхідними для їх проживання та розвитку речами (а.с.11). В постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.03.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Так, судом встановлено, що причиною залишення відповідачкою вказаного спірного будинку разом з дітьми стали конфліктні стосунки між нею та позивачем, і, як наслідок, розірвання шлюбу між ними, що випливає з рішення Чигиринського районного суду від 05.04.2016 року, що набрало чинності. А у відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статею 406 ЦК України визначено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік без поважних причин. З врахуванням вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що доводи позивача про те, що відповідачка добровільно залишила місце свого постійного проживання та відмовилась від свого права користування спірним житловим приміщенням знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Дана норма матеріального права визначає право власника, у тому числі будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захосту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом перешкод у користуванні своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Так, ст. 391 ЦК України дає підстави для висновку про те, що позивач, як власник, має право вимагати від відповідача, як особи, яка не є членом його сім"ї, а також не відноситься до кола осіб, які постійно проживають з ним та ведуть з ним спільне господасртво, усунення порушень свого права власності. Згідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Таким чином, суд встановив, що відповідачка разом зі своїми дітьми не проживає постійно без поважних на те причин у вище вказаному житловому будинку без поважних причин більше шести місяців. Крім того суд враховує також норми ст. 29 ЦК України, згідно до яких місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Тобто судом встановлено і не заперечується сторонами, що позивач і відповідачка, як батько та мати вищевказаних малолітніх дітей, фактично вирішили питання про місце їх проживання з матір'ю. Разом з цим, позивач не заперечував, щоб його діти продовжували бути зареєстрованими в належному йому будинку. Виходячи з цього, суд вважає необхідним визнати лише відповідачку такою, що втратила право користування будинком, що перебуває у власності позивача. На підставі викладеного та,

Outcome: approved