Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з вказаним позовом, з урахуванням уточнень від 30.09.2021 року, у якому просив суд: усунути перешкоди у здійсненні права власності [PERSON] шляхом припинення арешту зі всього майна, що належить [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , накладеного Постаново державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Роєвим О.Л. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА187986 під 02.03.2010 року, реєстровий номер обтяження 9588342. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29.09.2009 року по справі №2-6628/09 за позовом ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, вимоги ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено у повному обсязі. 24.11.2009 року Малиновським районним судом міста Одеси по зазначеній вище справі №2-6628/09 видано виконавчий лист. ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» пред`явлено виконавчого листа до виконання. 02.03.2010 року державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Роєвим О.Л. винесено постанову АА187986 про арешт майна боржника [PERSON] , та заборони його відчуження. Згідно листа Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) від 15.04.2020 року та листа Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) від 09.04.2020 року, виконавче провадження №17350832 з примусового виконання виконавчого листа №2-6628/09 від 24.11.2009 року, завершене 23.06.2010 року, згідно п.2 ч. 1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», передано до архіву та знищено. 21 грудня 2018 року, на підставі Договору про відступлення права вимоги, АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило право вимоги за Кредитним договором №014/3611/74/80104 та Договором поруки від 16.08.2007 року укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] - на користь ПАТ «ОКСІ БАНК». 21 грудня 2018 року, на підставі Договору про відступлення права вимоги, ПАТ «ОКСІ БАНК» відступило право вимоги за Кредитним договором №014/3611/74/80104 та Договором поруки від 16.08.2007 року на користь ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп». 21 грудня 2018 року, на підставі Договору відступлення права вимоги №21-12/18/8, ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» відступила право вимоги за Кредитним договором №014/3611/74/80104 та Договором поруки від 16.08.2007 року на користь [PERSON] Згідно позовної заяви, [PERSON] зобов`язання перед новим кредитором виконано у повному обсязі, тому необхідність у забезпеченні його виконання відсутня. Враховуючи все вищевикладене, позивач звернувся до суду із заявою про усунення перешкод у здійсненні права власності. 09.12.2021 року в судове засідання позивач не з`явився, представник позивача подав до Малиновського районного суду м. Одеси заяву, в якій він просив суд розглянути справу без його участі, позов підтримав. 09.12.2021 року відповідачка в судове засідання не з`явилася, 01.12.2021 року подала до суду заяву, в якій зазначила, що матеріальних претензій до позивача немає та визнає позовні вимоги у повному обсязі. 09.12.2021 року представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним та своєчасно, причини неявки суду не повідомив. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно\~з ч.\~4\~ст.\~206\~ЦПК України,\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши всі матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 серпня 2007 року [PERSON] уклав кредитний договір №014/3611/74/80104 з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», згідно до якого отримав від ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитні кошти. На забезпечення виконання Кредитного договору, між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , [PERSON] були укладені Договори поруки від 16 серпня 2007 року. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29.09.2009 року по справі №2-6628/09 за позовом ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, вимоги ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено у повному обсязі, вирішено стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у солідарному порядку на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по виплаті кредиту. Судом встановлено, що 24.11.2009 року Малиновським районним судом міста Одеси по зазначеній вище справі №2-6628/09 видано виконавчий лист. ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» пред`явлено виконавчого листа до виконання. Постановою державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, відкрито виконавче провадження №17350832 з виконання виконавчого документу. 02.03.2010 року, державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Роєвим О.Л. винесено постанову АА187986 про арешт майна боржника [PERSON] , та заборони його відчуження. Арешт накладено на все майно [PERSON] . Судом встановлено, що згідно листа Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) від 15.04.2020 року та листа Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) від 09.04.2020 року, виконавче провадження №17350832 з примусового виконання виконавчого листа №2-6628/09 від 24.11.2009 року, завершене 23.06.2010 року, згідно п. 2 ч. 1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», передано до архіву та знищено. Також, судом встановлено наступні обставини справи, 21 грудня 2018 року, на підставі Договору про відступлення права вимоги, АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило право вимоги за Кредитним договором №014/3611/74/80104, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] та Договорами забезпечення - Договором поруки від 16.08.2007 року укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] та Договором поруки від 16.08.2007 року укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] - на користь ПАТ «ОКСІ БАНК». 21 грудня 2018 року, на підставі Договору про відступлення права вимоги, ПАТ «ОКСІ БАНК» відступило право вимоги за Кредитним договором №014/3611/74/80104, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] та Договорами забезпечення - Договором поруки від 16.08.2007 року укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] та Договором поруки від 16.08.2007 року укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] - на користь ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп». 21 грудня 2018 року, на підставі Договору відступлення права вимоги №21-12/18/8, ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» відступила право вимоги за Кредитним договором №014/3611/74/80104, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] та Договорами забезпечення - Договором поруки від 16.08.2007 року укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] та Договором поруки від 16.08.2007 року укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] - на користь [PERSON] . Судом встановлено, що відповідачка визнала позов повністю, що підтверджується заявою. Згідно даної заяви відповідачці наслідки визнання позову відомі та зрозумілі. Визнання позову це розпорядницька дія відповідачів, їх згода на задоволення заявлених позовних вимог, спрямована на закінчення розгляду судом заявленої вимоги шляхом винесення рішення про її задоволення. Визнання позову є розпорядницькою дією відповідачів і означає безумовну згоду з вимогами позивачів та з винесенням судом рішення на користь позивачів незалежно від наявності і доведеності фактів, що входять у підставу позову. Визнання факту є різновидом пояснень відповідача як засобу доказування і спрямоване на підтвердження наявності певної обставини, доказування якої згідно з правилами про розподіл тягаря доказування покладається на позивача. Враховуючи вище викладене, судом встановлено, що [PERSON] зобов`язання перед новим кредитором виконано у повному обсязі, тому необхідність у забезпеченні його виконання відсутня. Зобов`язання припинено виконанням. Таким чином, [PERSON] не є боржником. Враховуючи, що статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21.04.1999 року зі змінами), який діяв на момент закінчення виконавчих проваджень, не була передбачена можливість зняття арешту у разі закінчення виконавчих проваджень на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21.04.1999 року зі змінами), арешт з майна боржника не знято. Судом встановлено, що спір про право відсутній, на даний час, порушень з боку державного виконавця не вбачається. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, суд вважає за необхідне скасувати вжиті державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Роєвим О.Л. запобіжні заходи шляхом зняття арешту зі всього майна [PERSON] , накладеного Постановою державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Роєва О.Л. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА187986 від 02.03.2010 року. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно статті 40 ЗУ «Про виконавче провадження», яка є чинною на час звернення з даним позовом, у разі закінчення виконавчого провадження, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статі 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Отже, виходячи з системного тлумачення статей 16, 572, 589 ЦК України, статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», статті 1 Закону України «Про іпотеку» і роз`яснень пункту 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). До подібних за змістом правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові 13 березня 2019 року у справі № 815/2969/16, провадження № 11- "69апп18. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved