Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

До суду з вказаною позовною заявою звернулася [PERSON] з посиланням на те, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявського О.А. від 24 грудня 2020 року на підставі виконавчого напису № 3194, вчиненого 9 вересня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. відкрито виконавче провадження № 63999081 про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс»» заборгованості у розмірі 84101 гривня за кредитним договором № 1616/ФКВ-07, укладеним між нею та ПАТ «ДельтаБанк» 28 вересня 2007 року. Правонаступником ПАТ «ДельтаБанк» є ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» відповідно до договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 2268/К від 23 червня 2020 року. 24 грудня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Валявським О.А. під час здійснення вищевказаного виконавчого провадження накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що робить неможливим фінансування життєдіяльності її та дітей. Вважає, що виконавчий напис, вчинений із порушеннями законодавства, порушує її права та законні інтереси. Рішенням Ставищенського районного суду від 7 квітня 2014 року з неї на користь ПАТ «ДельтаБанк» було стягнуто заборгованість по вищевказаному кредитному договору в сумі 21973 грн. 87 коп. 6 травня 2014 року вона добровільно сплатила вказану заборгованість, а саме 2000 доларів США, що відповідало 22800 грн., а також судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. 12 червня 2014 року представник ПАТ «ДельтаБанк» отримав два виконавчі листи, проте на примусове виконання їх не подавали, в зв`язку з добровільним виконанням. Ухвалою Ставищенського районного суду від 6 листопада 2020 року відповідачу відмовлено у видачі дублікатів виконавчих листів та поновленні строку для пред`явлення їх до виконання. Незважаючи на погашення боргу відповідач нарахував неіснуючу заборгованість, за стягненням якої в безспірному порядку звернувся до приватного нотаріуса. Позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 9 вересня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т. В. за реєстровим номером 3194. В судове засідання позивач не прибула, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 67), в позовній заяві зазначила, що просить справу розглядати без її участі (1-8). Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» в судове засідання не прибув, відповідач про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 68), про причини неявки представника суд не повідомив, відзиву на позов до суду не подав, витребувані ухвалою судді від 30 грудня 2020 року для дослідження в судовому засіданні оригінали документів, які містяться у кредитній справі [PERSON] суду не надав. Третя особа: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. в судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 69, 71), про причини неявки суд не повідомив, витребувані ухвалою судді від 30 грудня 2020 року належним чином завірені копії документів, що були підставою вчинення виконавчого напису № 3194 суду не надав. Третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Київської області Валявський О.А. в судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 70, 71), про причини неявки суд не повідомив. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи із наступного. В судовому засіданні встановлено, що 9 вересня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. вчинено виконавчий напис, за реєстровим номером 3194, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», яке є правонаступником ПАТ «ДельтаБанк» на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 2268/К від 23 червня 2020 року, заборгованість, що виникла за кредитним договором № 1616/ФКВ-07 від 28 вересня 2007 року, укладеним між ТОВ «Український промисловий банк», правонаступником якого є ПАТ «ДельтаБанк», та [PERSON] за період з 23 червня по 20 серпня 2020 року в сумі 84101 гривня 24 копійки, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 16616 грн.; за відсотками - 10590,19 грн.; за комісіями - 29388 грн.; за штрафними санкціями - 27206,62 грн.; суми сплати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису - 300 грн., який знаходиться на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявський О.А., що підтверджується копіями даного виконавчого напису (а. с. 18) інформації про виконавче провадження від 28 грудня 2020 (а. с. 19-24), та постанови про відкриття виконавчого провадження від 24 грудня 2020 року. Таким чином, спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису для стягнення заборгованності з підстав, що випливають з кредитних правовідносин. Ухвалою судді Ставищенського районного суду від 30 грудня 2020 року (а. с. 36-37) витребувано у ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» для дослідження в судовому засіданні оригінали документів, які містяться у кредитній справі [PERSON] , проте, дана ухвала суду відповідачем не виконана, витребувані документи ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» суду не надані. Відповідно до підпунктів 1.1 -1.2 Глави 16 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Як випливає з тексту оскаржуваного Виконавчого напису, останній, вчинено на підставі п. 2 вищевказаного Переліку під назвою "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Вказаним Розділом Перелік доповнено згідно Постанови КМ України № 662 від 26.11.2014 року. За загальним правилом ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України від 02 вересня 1993 року «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Згідно з п. п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувана до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною 1 статті 39 Закону України «Про нотаріат» , порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 9 вересня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогіча правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19). Зазначена позиція узгоджується з правовою позицією, яка міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Відповідач суду не надав доказів, які б спростували вищевказані обставини, які були встановлені судом. Рішенням Ставищенського районного суду від 7 квітня 2014 року (а.с. 12-13) позов ПАТ "Дельта Банк" задоволено; стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ "Дельта Банк" заборгованість по кредитному договору №1616/ФКВ-07 від 28.09.2007 року в сумі 21973 гривні 87 копійок та судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок (а.с. 12-13). Позивачем додано до матеріалів справи копії квитанцій № 35117281 від 6 травня 2014 року (а.с. 14) та № 39936588 від 6 травня 2014 року (а.с. 15) [PERSON] сплатила АТ «ДельтаБанк» 2000 доларів, що еквівалентно 22800 грн. на погашення заборгованості згідно договору № 16/16/ФКВ-07 від 28 вересня 2007 року та судовий збір в сумі 243,60 грн., проте, суд не бере їх до уваги, оскільки відсутні відомості про зарахування вказаних коштів в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором. Таким чином, станом на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису, у чинному законодавстві України були відсутні підстави для його вчинення, на яку послався як на підставу для вчинення виконавчого напису у самому виконавчому написі приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т. В. Судовий збір слід стягнути з відповідача на користь спеціального фонду Державного бюджету України, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved