Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

В серпні2017 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він та його співмешканка [PERSON] є власниками житлового будинку № 137, який розташований у місті Покровську (колишній Красноармійськ) Донецької області по вулиці Довженко (колишня Воронова). 18 червня 2017 року [PERSON] померла. Спадщину після її смерті прийняла онука [PERSON] за правом представлення. При житті померлій була передана у власність земельна ділянка площею 0,1000 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка розташована за адресою: місто Покровськ (колишній Красноармійськ) Донецької області, вулиця Довженко (колишня Воронова), 137. Таким чином, померлій була передана у власність земельна ділянка на якій розташовано житловий будинок, співвласником якого є він. На підставі наведеного позивач просив визнати частково недійсним рішення Красноармійської міської ради від 22.04.2009 року № 5/38-50 в частині передачі [PERSON]Ф.у власність земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої за адресою: м. Покровськ (колишній Красноармійськ) Донецької області, вулиця Довженко (колишня Воронова), 137; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ДН № 182652 від 27.07.2009 року, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010915900346 виданий на імя [PERSON] Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив справу розглянути за його відсутності. Відповідач надав заяву, в якій просив справу розглянути за відсутність свого представника та ухвалити рішення на розсуд суду. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в судове засідання не зявилась, надала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позову. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. \~\~\~\~\~\~ Згідно копії договору купівлі-продажу від 26 липня 1986 року, посвідченого державним нотаріусом Красноармійської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2-3012, власником житлового будинку № 137 по вулиці Довженко (колишня Воронова) м. Покровськ (колишній Красноармійськ) Донецької області є [PERSON] (а.с.2). Згідно копії договору дарування від 20 січня 1993 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Красноармійської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 283, власником 1/2 частку житлового будинку № 137 по вулиці Довженко (колишня Воронова) м. Покровськ (колишній Красноармійськ) Донецької області є [PERSON] (а.с.5-6). На підставі рішення Красноармійської міської ради № 5/38-50 від 22 квітня 2009 року та додатку до нього [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель (а.с.7-9). 27 липня 2009 року [PERSON] головою Красноармійської міської ради видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ДН № 182652 на підставі рішення Красноармійської міської ради № 5/38-50 від 22 квітня 2009 року площею 0,1000 га, розташовану по вулиці Довженко (колишня Воронова) 137 м. Покровськ (колишній Красноармійськ) Донецької області для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010915900346 (а.с.11). Згідно копії свідоцтва про смерть, виданого 20 червня 2017 року Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] померла 18 червня 2017 року (а.с.10). [PERSON] є спадкоємицею після смерті [PERSON], яка померла 18 червня 2017 року, за правом представлення. Відповідно до пунктів 1, 2, 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі що були у попереднього землекористувача. Уразі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особ право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органами державної влади, органами влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства порушує цивільні права та інтереси. Відповідно до абз.2 п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст.152 ЗК України шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування відшкодування заподіяних збитків, застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст.16 ЦК України). Частиною 3 статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсним рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно п.2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999р. № 43 (яка на теперішній час втратила чинність), виправлення в державному акті не допускається. З 01.01.2013 року набули чинності зміни до Земельного Кодексу України, зокрема стаття 126 викладено в новій редакції, а саме право власності на земельну ділянку посвідчується не державні актом, а оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У відповідності до ст. 37 Закону України «Про державний земельний кадастр» виправлення помилок можливо лише у витязі, довідці з Державного земельного кадастру, викопіюванні з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру, тобто в тих документах, які чинні з 01.01.2013 року. Пунктом 156 Постанови Кабінету Міністрів України «Порядок ведення державного земельного кадастру», виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку може здійснюватися також на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) або матеріалів інвентаризації земель чи рішення суду. Як передбачено ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Оскільки органом місцевого самоврядування видано акт, яким порушуються права позивача, такий державний акт на право власності на земельну ділянку підлягає визнанню судом недійсним. Відповідно до ст.ст.120, 152, 155, 158 ЗК України,

Outcome: approved