Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

Згідно позову, що надійшов до суду 25.08.2015 р., позивач зазначив, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2014 року, було скасовано рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20.05.2014 р. та частково задоволено його позов, заявлений до відповідача, а саме визнано незаконним та скасовано наказ розпорядження генерального директора філії «Вільногірський ГМК» ПрАТ «[PERSON] ТИТАН» за № 404 від 27 листопада 2013 року про припинення трудового договору (контракту) по п. 1 ст. 40 КЗпП України (скорочення штату працівників), стягнуто з відповідача на його користь у відшкодування завданої йому моральної шкоди кошти в розмірі 1000 грн. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2015 р., постановлену за результатами розгляду касаційної скарги відповідача на зазначене вище рішення суду апеляційної інстанції, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.09.2014 р. залишено без змін, а касаційну скаргу відповідача відхилено. Рішення суду апеляційної інстанції на цей час набрало чинності. З дати набрання чинності зазначеного вище рішення суду апеляційної інстанції, він залишився працівником філії «Вільногірський ГМК» ПрАТ «[PERSON] ТИТАН» на посаді слюсаря-ремонтника (інвалід) відділення № 1 металургійного виробництва підприємства філія «Вільногірський ГМК» ПрАТ «[PERSON] ТИТАН». На цей час, підприємство відповідача змінило назву на приватне акціонерне товариство (далі в тексті ([PERSON]) «Юкрейніан Кемікал Продактс», яке є правонаступником прав та обов'язків [PERSON] «[PERSON] ТИТАН». Наказом керівника підприємства відповідача від 25.05.2015 р. за № 456, його було виведено на простій з 26 травня 2015 року та йому було визначено робоче місце - «червоний куточок» на другому поверсі адміністративної будівлі рудоуправління підприємства відповідача за адресою: м. Вільногірськ, вул. Промислова, 2, на якому він знаходився до дня свого звільнення з підприємства відповідача. 27 травня 2015 року йому було вручено на підприємстві відповідача персональне попередження про звільнення від 26.05.2015 р., в якому зазначалось, що на підставі наказу по філії від 04.07.2013 р. № 236 «Про зміни схеми організаційної структури філії, скорочення штату працівників МП», займана мною посада - слюсаря-ремонтника (інвалід) відділення № 1 металургійного виробництва підприємства скорочена, в зв'язку з чим, він попереджався про своє звільнення з підприємства відповідача. 26 травня 2015 р. йому надійшла пропозиція від відповідача, в якій йому пропонувалась посада кур'єр (інвалід) управління комбінату, від якої він відмовився з підстав того, що на підприємстві були й інші вакансії, на які його можливо б було працевлаштувати, але з невідомих йому причин - ці посади йому не пропонувались, а запропонована йому посада кур'єра не відповідала стану його здоров'я, оскільки потребувала його тривалого перебування на повітрі. Крім зазначеної вище пропозиції, інших про його працевлаштування від відповідача до нього не надходило по дату його звільнення. Оскільки він є членом профкому первинної профспілкової організації Незалежної профспілки Гірників України філії «Вільногірський ГМК» ПрАТ «[PERSON] ТИТАН», то його звільнення можливе було б лише після узгодження його з профспілковою організацією, в якій він є членом профкому та з вищестоящою профспілковою організацією. 03 липня 2015 року, до профспілкового комітету первинної профспілкової організації Незалежної профспілки Гірників України філії «Вільногірський ГМК» ПрАТ «[PERSON] ТИТАН» було направлено подання від відповідача, в якому відповідач просив надати згоду про його звільнення. Аналогічне подання від 03.07.2015 р. було направлено до НПГУ, м. Київ. Обидва подання відповідача були розглянуті та відповідями за підписом голови ППО НПГУ «Вільногірський ГМК» ПрАТ «[PERSON] ТИТАН» [PERSON] від 25.07.2015 р. та за підписом Голови НПГУ [PERSON] від 09.07.2015 р., в наданні згоди відповідачу на його звільнення було відмовлено, в зв'язку з недотриманням відповідачем норм чинного законодавства України про працю. Однак, не зважаючи на те, що відповідач своєчасно отримав відповіді від профспілкових організацій про їх відмову в наданні згоди на його звільнення, керівником підприємства відповідача було винесено наказ від 03 серпня 2015 р. за № 289 п про його звільнення з підприємства відповідача на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (скорочення чисельності або штату працівників). Він вважає, що наказ відповідача про його звільнення з підприємства відповідача є незаконним та підлягає скасуванню, виходячи з наступних обґрунтувань. Так, ст. 49-2 КЗПП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджують не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. У випадках змін в організації виробництва і праці має враховуватись переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Згідно з рішенням Конституційного суду України у справі № 1-31\\98, питання про надання згоди на розірвання трудового договору з працівником у передбачених законом випадках і порядку вирішує професійна спілка, яка діє на підприємстві, членом якої є працівник. Відповідно до роз'яснень, які викладені у п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», з наступними змінами та доповненнями, слідує, що розірвання трудового договору з ініціативи власника допускається лише за попередньою згодою профспілкової організації, крім випадків, передбачених ст. 43 та 43-1 КЗпП України. Звільнення погоджується з органом профспілки, яка діє на підприємстві, членом якої є працівник. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі. У відповідності до положень ст. 38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», профспілка приймає його самостійно, на власний розсуд і не зобов'язана надавати згоди на розірвання трудового договору навіть при обґрунтованому поданні про звільнення. Єдиною законодавчо встановленою вимогою до рішення профспілкового органу є наявність його обгрунтування про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником за ініціативи роботодавця. В його випадку, обидві профспілкові організації, своєчасно та обґрунтовано надали відповідачу відповідь, в якій відмовили відповідачу в наданні згоди на його звільнення, зокрема, мотивуючи своє рішення про незгоду тим, що відповідачем питання про скорочення штату вирішувалось кілька років тому, без врахування суттєвих обставин, що відбулись на підприємстві - передання цілісного майнового комплексу, після закінчення оренди, державі та переведення великої кількості працівників, майже 90 % усіх працюючих, з підприємства відповідача - до ДП «ОГХК», яке було утворене на базі майна, що орендувалось та використовувалось відповідачем. За таких підстав, є очевидним той факт, що відповідач здійснив його звільнення незаконно, всупереч вимогам чинного КЗпП України, чим було грубо порушено його права та трудові інтереси. Крім того, згідно з положеннями ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Більше того, зазначеними незаконними діями, що полягають у його незаконному звільненні, відповідачем йому було завдано також й моральної шкоди, що полягає в наступному: незаконним звільненням було грубо порушено гарантовані йому Конституцією України та чинним законодавством України його права як працівника; з вини відповідача він втратив свій єдиний заробіток та єдине джерело для свого існування, що порушило звичний йому перебіг життя, з урахуванням його матеріального та сімейного положення; він є інвалідом та ушкодження здоров'я отримав на підприємстві відповідача, в зв'язку з чим він потребує в тому числі й трудової реабілітації, чого він був позбавлений відповідачем; його незаконне звільнення відповідачем значно ускладнило його існування; внаслідок значного обмеження його фінансового забезпечення після звільнення, в нього значно скоротилась можливість для лікування та підтримання стану його здоров'я на безпечному для його життя рівні; за захистом своїх прав та інтересів він змушений звертатися до адвокатів та до суду, що є не звичним для нього проведенням свого часу; з вини відповідача він змушений витрачати свій вільний час не на організацію відпочинку та свого дозвілля, а на судовий спір з відповідачем, що також додає йому значних, тривалих моральних страждань та переживань. Все перелічене вище, значно погіршило його звичний життєвий ритм, погіршило його загальне самопочуття та знизило загальний життєвий тонус, що завдало та продовжує завдавати йому додаткових моральних страждань. Для відшкодування завданої йому відповідачем моральної шкоди, йому знадобляться значні додаткові витрати фізичних та духовних сил а також додаткові майнові витрати, пов'язані із судовим процесом розгляду його позову. Таким чином, виходячи з обґрунтувань, наведених вище, завдану йому відповідачем моральну шкоду він оцінює на загальну суму 5000 (п'ять тисяч) гривень. Докази, якими можуть бути підтвердженні обставини та факти, викладені в позовній заяві, підтверджуються документами, доданими до його позову, в тому числі рішенням суду, що набрало законної сили, яким встановлено, в тому числі, порушення відповідачем його трудових прав та завдання йому моральної шкоди На підставі викладеного вище та відповідно до вимог ст. 221, 223, 235, 237-1 КЗпП України, позивач прохає: 1. Визнати незаконним та скасувати наказ розпорядження відповідача № 289 п від 03.08.2015 р. про припинення трудового договору (контракту) з ним по п. 1 ст. 40 КЗпП України (скорочення штату працівників) з підстав незаконності його звільнення з підприємства відповідача. 2. Поновити його на посаді, яку він займав до звільнення з підприємства відповідача. 3. Зобов'язати відповідача здійснити розрахунок та виплату йому заробітної плати за вимушений прогул з моменту його звільнення - по дату поновлення його на роботі у випадку задоволення його позову судом 4. Стягнути з відповідача на його користь компенсацію за завдану йому моральну шкоду, пов'язану з невиплатою йому заробітної плати за час вимушеного прогулу, в розмірі 5000 (п'ять тисяч) гривень, виходячи з обґрунтувань, викладених вище. 5. Стягнути з відповідача на його користь всі судові витрати, понесені ним в зв'язку з розглядом цієї справи судом. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги та їх обгрунтування, що викладені в позовній заяві, підтримали в повному обсязі. З їх додаткових пояснень витікає, що відповідачем перед звільненням позивача не було запропоновано вакантні посади, які підходять позивачу за його станом здоров'я. Позивач, зокрема, міг би працювати слюсарем по ремонту бензокосилок, бензопил, мотоблоків, міг би працювати комірником, обліковцем на складі, тобто виконувати роботи в приміщенні, відповідно до рекомендацій МСЕК; йому ж пропонувалися посади охоронця, прибиральника виробничих приміщень, кур'єра, на яких він завідомо, не міг працювати за станом здоров'я. Відповідачем не було враховано, що позивач отримав інвалідність на підприємстві відповідача, в зв'язку з чим мав переваги в залишенні на роботі. Розмір відшкодування моральної шкоди в грошовому вимірі в сумі 5 тис. грн. відповідає його перенесеним моральним стражданням, повязаних з незаконною невиплатою йому відповідачем заробітної плати за час вимушеного прогулу, що стався за вини відповідача, внаслідок його незаконного звільнення, при цьому відповідач повторно незаконно його звільняє за таких же самих обставин. Позивач володіє навичками у роботі з персональним комп'ютером (ПК), тому міг би працювати на посадах, де використовується ПК. Якщо було потрібно, то позивач, навіть за власний рахунок, міг пройти додаткове навчання. Проте адміністрація підприємства відповідача все зробила для того, щоб звільнити позивача за скороченням штату. Представник третьої особи на боці позивача без самостійних вимог, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з його пояснень витікає, що за останній період часу, перед звільненням позивача, відповідачем було прийнято на посади, які могли заміщати інваліди, більше 25 осіб. Відповідач був зобов'язаний запропонувати позивачу пройти МСЕК для визначення того, на яких посадах позивач зможе працювати за своїм станом здоров'я, проте відповідач цього не зробив і користується даними МСЕК більше ніж дворічної давності. Відповідач за потреби міг запропонувати позивачу пройти певний курс навчання, щоб працювати на відповідній посаді. Всі звільнені працівники металургійного виробництва були працевлаштовані, за виключенням трьох, які являються членами Незалежної профспілки. Окрім того, відповідач повинен був запропонувати позивачу інші вакантні посади не тільки по філії Вільногірського ГМК, а взагалі, по підприємству відповідача а також посприяти працевлаштуванню позивача на іншому підприємстві. Відповідач до цього часу офіційно не повідомив профспілку ні про зміну своєї назви, ні про зміну своєї юридичної адреси. Відповідач звільнив позивача [PERSON] всупереч позиції первинної профспілки, членом якої він є, та вищестоящого виборного органу Незалежної профспілки, які обґрунтовано відмовили у наданні згоди на його звільнення. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. В обгрунтування своїх заперечень проти позову представник усно пояснив, що раніше судовим рішенням було скасовано лише наказ про звільнення позивача з роботи, проте наказ про скорочення штату працівників металургійного виробництва не скасовувався. Перед звільненням позивачу пропонувалися вакантні посади, відповідно до кваліфікаційних характеристик, стану здоров'я і спеціальності позивача. Позивач відмовився від запропонованих вакансій безпідставно. Незалежна профспілка та вищий виборний орган профспілки не надали обгрунтування своєї незгоди на звільнення позивача. Позивач не міг використати свою перевагу на залишення на роботі, оскільки всі працівники металургійного виробництва були звільнені, вакантних посад не залишалося. Посади, про які повідомляє позивач, вимагають знання ПК та спеціальних комп'ютерних програм, позивач же володіє ПК лише на побутовому рівні, тому ті посади йому не пропонувалися. Журнал реєстрації прийнятих на роботу працівників не може бути доказом наявності на підприємстві вакантних посад, про які відомості підприємство передає до Вільногірського міського центру зайнятості. Оскільки позивач перебував на простої, то він не належить до тієї категорії працівників, стосовно яких обов'язковим є періодичний медичний огляд. Із письмових заперечень відповідача (а.с.59-60), витікає, що підстав для задоволення позовних вимог немає, а обставини, на які посилається Позивач є необгрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. З 01 жовтня 2013 року відбулися зміни в організації виробництва і праці на [PERSON] «[PERSON] ТИТАН» філії «Вільногірський ГМК». У відповідності до ст.494 КЗпП України, Відповідачем проведено консультації з профспілковими організаціями, які діяли на підприємстві, щодо попередження звільнення працівників МВ (протокол №3 від 03 липня 2013 року). Відповідно до наказу № 236 від 04.07.2013 року «Про зміни схеми організаційної структури філії та скорочення штату працівників МВ» зі схеми організаційної структури філії 01.10.2013р. було виключено підрозділ «Металургійне виробництво» та повністю скорочено штат та чисельність металургійного виробництва. На підставі даного наказу посада слюсара-ремонтника відділення № 1 металургійного виробництва була скорочена, а [PERSON] звільнений за п.1 ст.40 КЗпП України. На підставі рішення акціонера Приватного акціонерного товариства «[PERSON] ТИТАН» № 69 від 04.03.2015р. змінено найменування Приватного акціонерного товариств; «[PERSON] ТИТАН» на Приватне акціонерне товариство «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС». На підставі рішення акціонера Приватного акціонерного товариств: «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС» №70 від 18.03.2015р. змінено найменування філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» Приватного акціонерного товариств: «[PERSON] ТИТАН» на Філію «ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ ГІРНИЧО-МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ» Приватного акціонерного товариства «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС». Відповідні зміни до Єдиного державного реєстру внесено 24 березня 2015 року. Приватне акціонерне товариство «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС» є правонаступником за всіма правами та обов'язками [PERSON] «[PERSON] ТИТАН» Філії «Вільногірський ГМК» ПрАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС» і діє від імені [PERSON] «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС» та в його інтересах (п.2.2 Положення про Філію). На виконання ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2014 року Відповідачем видано наказ № 368 від 18.09.2014р. про відміну наказу № 404 від 27.11.2013р. «Про припинення трудового договору зі слюсарем-ремонтником (інвалідом) відділення MB [PERSON]М.». Таким чином, [PERSON] продовжив знаходитись в трудових відносинах з Відповідачем. В подальшому, Позивачу пропонувалися вакансії згідно його кваліфікації та стану здоров'я, від яких Позивач письмово відмовився ( лист від 22.09.2014 р. вих. № 01-23/4672). У зв'язку з припиненням діяльності металургійного виробництва філії, відсутністю у штатному розписі філії штатної одиниці - слюсар-ремонтник (інвалід) відділення №1 MB, у зв'язку з відмовою від запропонованих вакансій, що відповідають спеціальності, кваліфікації та стану здоров'я [PERSON], на підставі ст.113 КЗпП України, Позивача 25.05.2015р. було виведено на простій (наказ № 456 від 25.05.2015 року). Наказом № 454 від 25.05.2015 року Відповідач був попереджений про наступне вивільнення, відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпП України, що підтверджується персональним попередженням про майбутнє звільнення № 01-23/1244 від 26.05.2015 р. Повідомленням від 25.05.2015 р. вих. № 33 позивачу запропоновано вакансію курєра (інвалід) управління комбінату, від якої позивач відмовився. 15.07.2015 року позивачу було запропоновано вакансії охоронця 2 категорії ВО та прибиральника виробничих приміщень ГТВ. Позивач погодився на вакансію охоронника 2 категорії ВО, про що є відповідна відмітка у листі № 46 від 15.07.2015 року. Проте, відповідно до висновку окуліста, позивач не придатний для роботи за вказаною вакансією. У відповідності до вимог ст.43, 252 КЗпП України, п.10 ст. 38, ст.41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», враховуючи що Позивач є членом профспілкової організації, філією «Вільногірський ГМК» ПрАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС» 03.07.2015р. на адресу Незалежної профспілки гірників України (надалі НПГУ) та на адресу первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України Філії «Вільногірський ГМК» ПрАТ «[PERSON] ТИТАН» (надалі - ППО НПГУ Філії [PERSON] «[PERSON] ТИТАН» направлено подання про надання згоди на звільнення [PERSON]М, однак у наданні згоди на звільнення було необґрунтовано відмовлено. Зокрема, голова ППО НПГУ філії ВГМК [PERSON] «[PERSON] ТИТАН», [PERSON], у своїй відповіді посилається на те, що Позивачу не надано переважне право на залишенні на роботі. Але застосування положення ст.42 КЗпП України можливе лише за умови, коли у роботодавця є вибір між тим, кого можливо залишити на роботі і тим кого звільняти. Враховуючи, що всі посади працівників підрозділу MB були скорочені в результаті ліквідації цього структурного підрозділу, ніхто з працівників не залишився працювати на попередній роботі, тому у Позивача не було переважного права на залишення на роботі. Окрім того, у відповіді голови ППО НПГУ філії ВГМК [PERSON] «[PERSON] ТИТАН», [PERSON], зазначено, що Філією «Вільногірський ГМК» ПрАТ «ЮКРЕЙНІАН KEMIKAЛ ПРОДАКТС» не дотримано положення ст.494, що також є необгрунтованим. Відповідно до ч.2 ст.494 КЗпП України, ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. Власник або уповноважений ним орган не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення проводить консультації з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення. Відповідачем у 2013 році завчасно за 3 місяці до передбачуваного скорочення проводилися консультації з профспілковими організаціями, які діяли на підприємстві щодо попередження звільнення працівників MB, що підтверджується протоколом № 3 від 03 липня 2013 року. При цьому чинним законодавством України не встановлено терміну проведення таких консультацій та обов'язку їх проводити безпосередньо перед звільненням. Таким чином, позиція ППО НПГУ [PERSON] «[PERSON] ТИТАН» не ґрунтується на нормах чинного законодавства, в зв'язку з чим є необгрунтованою. Позиція Незалежної профспілки гірників України з цього приводу аналогічна і також не є обґрунтованою, що є обов'язковою вимогою передбаченою ч.6 ст.39 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", де зазначено, що рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. Враховуючи необґрунтованість відповідей НПГУ та ППО НПГУ Філії «Вільногірський ГМК» ЗАТ «[PERSON] ТИТАН», а також відсутність інших вакансій які відповідають спеціальності та кваліфікації Позивача окрім запропонованих, Відповідач наказом від 03.08.2015 року № 289п звільнив позивача. Таким чином, Філією «Вільногірський ГМК» ПрАТ «ЮКРЕЙНІАН KEMIKAJI ПРОДАКТС» повністю дотримана процедура скорочення, передбачена Кодексом законів про працю України. Окрім вищенаведеного, слід зауважити, що Позивач систематично відмовлявся від запропонованих вакансій, які пропонувались йому ще з 2013 року. На думку Відповідача вищезазначене свідчить про те, що [PERSON] не бажає йти на діалог з відповідачем для вирішення питання переводу на іншу роботу. Попри те, профспілкові організації членом якої є Позивач, навмисно зловживають своїми правами, і не враховують суттєвих обставин при винесенні рішення про відмову у наданні згоди на звільнення. ППО НПГУ [PERSON] «[PERSON] ТИТАН» не приймає участі у діяльності підприємства на якому працюють його працівники, а при вирішенні питання про надання згоди на звільнення керується лише власним суб'єктивним переконанням. Окрім того, діяльність ППО НПГУ [PERSON] «[PERSON] ТИТАН» в Філії «Вільногірський ГМК» ПрАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС», взагалі, є сумнівною з огляду на наступне. Відповідно до ст.16 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», профспілки, їх об'єднання легалізуються шляхом повідомлення на відповідність заявленому статусу. Відповідно до ч.4 ст.16 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», на підставі поданих профспілкою, об'єднанням профспілок документів легалізуючий орган у місячний термін підтверджує заявлений статус за ознаками, визначеними статтею 11 цього Закону, включає профспілку, об'єднання профспілок до реєстру об'єднань громадян і видає профспілці, об'єднанню профспілок свідоцтво про легалізацію із зазначенням відповідного статусу. Відповідно до ч.2 ст.11 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», статус первинних мають профспілки чи організації профспілки, які діють на підприємстві, в установі, організації, навчальному закладі або об'єднують членів профспілки, які забезпечують себе роботою самостійно чи працюють на різних підприємствах, в установах, організаціях або у фізичних осіб. Пунктом 1 підрозділу 6.1 розділу VI Статуту НПГУ первинна профспілкова організація (далі ППО НПГУ) створюється із членів НПГУ, які працюють на одному підприємстві (в установі), а також у структурному підрозділі (якщо воно має право найму і звільнення робочої сили) за наявності не менше трьох членів НПГУ. Тобто, обов'язковою умовою для створення ППО НПГУ є факт перебування членів НПГУ в трудових відносинах з одним підприємством на якому створюється ППО НПГУ. В теперішній час голова ППО НПГУ Філії «Вільногірський ГМК» ПрАТ «[PERSON] ТИТАН», [PERSON], не перебуває у трудових відносинах з Відповідачем. Враховуючи вищевикладене, є невизначеною діяльність ППО НПГУ [PERSON] «[PERSON] ТИТАН» в філії «Вільногірський ГМК» ПрАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС», а тим самим підпадає під сумнів правомочність прийнятого рішення про ненадання згоди на звільнення Позивача. Враховуючи положення ч.2 ст.160 ЦПК України,відповідач вважає, що дані обставини мають істотне значення для вирішення справи і потребують детального дослідження. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved