Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, порушують права та свободи, ганьблять ділову репутацію позивача, відомості озвучені відповідачем [PERSON] у відео інтерв'ю під назвою «Народний контроль» продовжує боротися з ЄРЦ» та поширені відносно позивача 30 жовтня 2013 року у стрічці новин на Каналі 24 та у стрічці новин 31 жовтня 2013 року на тому ж каналі; зобов'язання відповідачів спростувати відомості, поширені 30 та 31 жовтня 2013 року у відео інтерв'ю під назвою «Народний контроль» продовжує боротися з ЄРЦ», яке було розміщено відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю Радіокомпанія «Західний полюс» Телеканал новин 24 Івано-Франківськ у стрічці новин Каналу 24 у спосіб найбільш близький до способу їх поширення, шляхом розміщення на Каналі 24 та Каналі 402 у стрічці новин офіційного вибачення перед позивачем голови ради громадської організації «Народний контроль» [PERSON] про те, що ним була поширена недостовірна та така, що не відповідає дійсності, порушує права та свободи, ганьбить ділову репутацію КП «ЄРЦ», інформація, яка була озвучена останнім в інтерв'ю під назвою «Народний контроль» продовжує боротися з ЄРЦ» та розповсюджена Товариством з обмеженою відповідальністю Радіокомпанія «Західний полюс» Телеканал новин 24 Івано-Франківськ 30-31 жовтня 2013 року на каналі 24 у стрічці новин за 30 та 31 жовтня 2013 року, не пізніше 15 днів з дня набрання рішенням суду законної сили; стягнення в солідарному порядку з відповідачів моральної шкоди в розмірі 2 грн. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали з мотивів викладених в позовній заяві. Просили позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні вимоги позову заперечили, просили в позові відмовити. Крім того, позивач пояснив, що його виступ це критика роботи позивача. Позивач є публічною юридичною особою і повинен розуміти що його діяльність підлягає критиці з боку громадян. Відповідач [PERSON] виступав від імені громадської організації «Народний контроль», а не від свого імені. В основу виступу відповідача покладено факти з рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України 11-р/тк від 20.06.2013 року по справі № 97/1-2012. Представники відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Радіокомпанія «Західний полюс» Телеканал новин 24 Івано-Франківськ в судовому засіданні вимоги позову не визнали, просили в його задоволенні відмовити. Суду пояснили, що в ефірі було розміщено інтерв'ю фізичної особи керівника громадської організації. Позивачу - КП «ЄРЦ» було запропоновано висловити свою думку з приводу міркувань відповідача [PERSON] чи надати спростування сказаному, однак позивач не відреагував на таку пропозицію, а натомість звернувся до суду з позовом. Щодо звинувачень у «рекеті», то відповідач [PERSON] такого не говорив, про це говорив журналіст поза кадром. Вислухавши пояснення представників сторін, відповідача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що 30 жовтня 2013 року об 20.42 год. у стрічці відо новин Каналу 24 було розміщено відеоматеріал під назвою «Народний контроль» продовжує боротися з ЄРЦ». Даний сюжет було також повторно розміщено відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю Радіокомпанія «Західний полюс» Телеканал новин 24 Івано-Франківськ у стрічці ранкових новин каналу 31 жовтня 2013 року об 08.35 год. Відеоматеріал містить інтерв'ю голови ради Громадської організації «Народний контроль» [PERSON], який надаючи інтерв'ю кореспонденту Телеканалу 24 висловлює думки, твердження щодо діяльності КП «ЄРЦ». Відеоматеріал під назвою «Народний контроль» продовжує боротися з ЄРЦ» було розміщено в мережі Інтернет, та в стрічці новин Каналу 24, а також на інтернет-сайті «YouTube». Відеозапис вказаного інтерв'ю мається в матеріалах справи та переглянутий судом і сторонами в судовому засіданні. Згідно ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів Відповідно до ст. 94 ЦК України, юридична особа має право на недоторканість її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу. Як роз'яснено в п. 4 Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1, під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати, передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними у демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Згідно з ч. 2 ст. 20 Закону України «Про інформацію», будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом. Пунктом 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1, встановлено, що Відповідно до статей 94, 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Як роз'яснив Пленум ВСУ в п. п. 6, 15 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1, у разі поширення недостовірної інформації, що порушує особисті немайнові права юридичної особи або її структурного підрозділу, позов вправі пред'явити орган цієї юридичної особи. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Негативною, в розумінні ст. 277 ЦК України слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. В інтерв'ю відповідач [PERSON] гостро критикує діяльність позивача та посилається на рішення Антимонопольного комітету Таким чином дана інформація є критикою, оціночними судженнями відповідача [PERSON] і тому її поширення не може завдати моральної шкоди. Окрім того, відсутня сукупність обставин, які є необхідними складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову згідно постанови Пленуму ВСУ. Що стосується решти виступу відповідача, то слід сказати, що дана інформація містить риторичні запитання та являється суб'єктивним твердженням відповідача, який негативно оцінює роботу КП «ЄРЦ» зокрема, є критикою, оціночним судженням. Позивач є комунальний підприємством, публічною особою, яка надає послуги населенню в житлово-комунальній сфері, під час публічного обговорення його роботи та роботи місцевої влади зокрема, зазнав гострої критики саме щодо цієї діяльності, поширена відповідачем, під час вказаної передачі, інформація не може вважатися такою, що підлягає спростуванню в судовому порядку шляхом пред'явлення позову про захист честі, гідності. Межа допустимої критики щодо позивача є значно ширшою, ніж будь-якого іншого підприємства. Комунальні підприємства, публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх роботи і повинні це усвідомлювати. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Крім того, згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в абзацах 3 - 5 п. 19 постанови від 27 лютого 2009 року N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції, яка відображена у рішеннях від 29 березня 2005 року у справі «Українська «Прес Група» проти України», від 5 травня 2011 року у справі «Редакція газети «Правое дело» та Штекель проти України», від 31 березня 2011 року у справі «Сірик проти України» та інших. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Враховуючи те, що позивачем не доведено суду те, що інформація поширена відповідачем у телепередачі порушує його особисті немайнові права та ділову репутацію, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимогах про слід відмовити. Що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до вимог п.5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Враховуючи те, що доводи позивача про порушення його особистих немайнових прав не знайшли свого підтвердження, вимоги в частині відшкодування моральної шкоди також є безпідставними. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є необгрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо вимоги відповідача [PERSON] про відшкодування йому витрат на правову допомогу в сумі 14 000 грн., то суд вважає, що така вимога підлягає задоволенню в розмірі 1705 грн. 20 коп. виходячи з наступного. Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Представник відповідача жодного разу не знайомився з матеріалами справи в суді, в матеріалах справи міститься заперечення на позовну заяву підписані представником відповідача на написання яких представнику відповідача з його досвідом у юриспруденції мало б знадобитись не більше однієї години, загальна тривалість усіх судових засідань в яких брав участь представник відповідача становить 2 год. 30 хв., тобто загальна кількість годин яких представник відповідача витратив на справу становить не більше 3 год. 30 хв., а не 150 годин, як це заявляє представник відповідача. Жодних аргументів та доказів про те, що представник відповідача витратив саме 150 годин на справу представник відповідача та відповідач суду не дали та не навели. Отже, суд вважає, що розмір витрат які поніс відповідач на правову допомогу в розмірі 14 000 грн. є значно завищеним та необгрнутованим. Мінімальна заробітна плата в Україні 1218 грн., 40% від 1218 грн. становить 487 грн. 20 коп., отже, обгрунтованими є витрати в розмірі 1705 грн. 20 коп. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 34, 68 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. п. 4, 5, 6, 15, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1, п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. ст. 5 ч. 1, 20 ч. 2, 30 Закону України «Про інформацію», ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», ст. ст. 16, 23, 94, 277 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 84, 88 ЦПК України,

Outcome: approved