Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

В листопаді 2014 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 29.05.2014 [PERSON], будучи працівником публічного акціонерного товариства «Київоблгаз» «Києво-Святошинської філії газового господарства», здійснював перевірку домашнього газового котла та облаштування вентиляційного каналу за адресою місця проживання [PERSON] - буд. [ADDRESS]. Під час розмови між позивачем та відповідачем усно було домовлено, що відповідач встановить автоматику на газовий котел позивача за додаткову оплату. 16.06.2014 р. о 21:30 год. відповідач, прийшовши до дому позивача за вказаною адресою, попросив грошові кошти у розмірі 4 000,00 грн. з метою придбання необхідного обладнання для встановлення автоматики на газовий котел, як пояснив сам відповідач. Відповідач зобов'язався виконати протягом тижня встановлення та налаштування обладнання, тобто до 21.06.2014 р.. За два дні - 18.06.2014 о 21:30 год. відповідач знову приїхав до дому позивача та позичив за усною домовленістю ще 4 500,00 грн. у борг, зобов'язуючись повернути всю суму до 02.07.2014 р.. Позивач погодилася на умови відповідача та надала останньому у борг грошові кошти у сумі 4 500,00 грн. зі строком повернення коштів до 02.07.2014 р.. Тому, відповідач [PERSON] позичив у позивача грошові кошти у загальному розмірі 8 500,00 грн.. Посилаючись на вищевикладене та норми закону, позивач просив суд: стягнути з відповідача на його користь суму боргу у розмірі 8 500 грн., судові витрати та витрати на правову допомогу. В судове засідання представник позивача з»явилась. Позов підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити. Відповідач в судове засідання, не з"явився, про день слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.05.2014 [PERSON], будучи працівником публічного акціонерного товариства «Київоблгаз» «Києво-Святошинської філії газового господарства», здійснював перевірку домашнього газового котла та облаштування вентиляційного каналу за адресою місця проживання [PERSON] - буд. [ADDRESS]. Під час розмови між позивачем та відповідачем усно було домовлено, що відповідач встановить автоматику на газовий котел позивача за додаткову оплату. 16.06.2014 о 21:30 год. відповідач, прийшовши до дому позивача за вказаною адресою, попросив грошові кошти у розмірі 4 000,00 грн. з метою придбання необхідного обладнання для встановлення автоматики на газовий котел, як пояснив сам відповідач. Відповідач зобов'язався виконати протягом тижня встановлення та налаштування обладнання, тобто до 21.06.2014 р.. За два дні - 18.06.2014 о 21:30 год. відповідач знову приїхав до дому позивача та позичив за усною домовленістю ще 4 500,00 грн. у борг, зобов'язуючись повернути всю суму до 02.07.2014 р.. Позивач погодилася на умови відповідача та надала останньому у борг грошові кошти у сумі 4 500,00 грн. зі строком повернення коштів до 02.07.2014 р.. Однак у призначений термін, тобто до 21.06.2014 р. відповідач не придбав обладнання для встановлення автоматики на газовий котел та не з'явився до позивача виконувати свою роботу щодо встановлення та налаштування обладнання. 16.09.2014 р. позивач зустрівся з відповідачем і він написав розписку, в якій зобов'язався повернути позивачеві отриманні грошові кошти в розмірі 8 500,00 грн. до 05.10.2014, проте взятих зобов'язань не виконав. Отже, відповідач [PERSON] позичив у позивача грошові кошти на загальну суму 8 500,00 грн., що підтверджується, наявною в матеріалах справи, розпискою. Відповідач свої зобов'язання щодо повернення суми позики не виконав, кошти не повернув та продовжує ухилятись від виконання зобов'язань. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. У відповідності до вимог статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строк повернення у розписці - визначений. У разі порушення зобов'язання згідно вимог статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, та є судовими витратами. Суд під час ухвалення рішення вирішує, зокрема, питання про розподіл судових витрат, про що зазначається в його резолютивній частині. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Проте, позивачем не надану суду належних та допустимих доказів щодо стягнення визначеного ним розміру 4 000 грн. витрат на правову допомогу. Жодного доказу на підтвердження сплати позивачем такої суми в матеріалах справи не має. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про часткову обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони частково відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Згідно ст. 88 ЦПК України суд судові витрати покладає на відповідача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial