Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

До суду з позовом звернувся представник органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON], [INFO], передати органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації малолітню дитину для подальшого її влаштування, стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частики від заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на [PERSON], [INFO] від заробітку відповідача щомісячно з часу звернення з позовом до досягнення дитиною пвноліття на особу або установу в якій буде перебувати дитина. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що службою у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації було надіслано лист про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої [PERSON], [INFO]. Деснянським районним судом м. Києва [PERSON]визнанно винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України та засуджено до позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців, вона відбуває покарання у Збаразькій виправній колонії № 63. Малолітня [PERSON] працівниками Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві була влаштована до Київського міського будинку дитини «Берізка», де і перебуває по теперішній час. Відповідачка [PERSON] цілком самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків, доньку не утримує, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, підготовки до самостійного життя, не цікавиться її здоров'ям, нехтує її потребами. Службою у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації малолітню [PERSON] взято на облік як дитину, яка опинилася в складних життєвих обставинах. Позивач, посилаючись на ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», ст. 150, 164 СК України просить позбавити батьківських прав [PERSON], передати органу опіки та піклування малолітню дитину для подальшого її влаштування, стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини. Представник позивача в судове засідання не з'явився, був належно повідомлений про час розгляду справи. Надіслав до суду заяву, якою просив розгляд справи проводити без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, рішення прийняти, виходячи з інтересів дитини. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився, був належно повідомлений про час розгляду справи. Третя особа - Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання представника не направила, була належно повідомлена про час розгляду справи. Представник надіслав до суду заяву, якою просив розгляд справи проводити без участі представника третьої особи, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, рішення прийняти, виходячи з інтересів дитини. Третя особа - Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання представника не направила, була належно повідомлена про час розгляду справи. Ч. 2 ст. 158 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи дану норму закону, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивача та третіх осіб на підставі наявних в ній доказів. Представник третьої особи - служби у справах дітей Віньковецької РДА позовні вимоги, пов'язані із позбавленням [PERSON] батьківських прав підтримав, просить їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві та стягнути аліменти з матері на утримання малолітньої [PERSON]. Відповідачка вимоги визнала частково, погодилась сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини і заперечувала проти позбавлення її батьківських прав. Повідомила, що вона вчинила злочин, за який відбуває покарання в місцях позбавлення волі. Доньку [PERSON], вона дуже любить і не залишала її без нагляду. За вчинення крадіжки вона була оголошена у розшук правоохоронними органами. На період її розшуку, проживала у свого співмешканця в м. Києві. Дитина весь цей період була з нею. Вона її доглядала і опікувалась. В дитини була кроватка, дві коляски, квартира зі зручностями, співмешканець давав кошти на харчування. На інших осіб, чи взагалі на будь-кого, вона дитину не лишала, окрім періоду, коли її затримали працівники міліції. Вона перед затриманням погодила з міліцією, щоб її доньку передали в лікувальний заклад, а потім її помістили в місця позбавлення волі. Вона добре себе поводить в колонії і має надію вийти достроково і виховувати свою дитину. Дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного зв'язку, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.2 ст.3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 150 Сімейного Кодексу України визначено обов'язки батьків щодо дитини. Вони зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. ст. 152, 155 СК України права дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, а ухилення від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підставою для позбавлення батьківських прав згідно ч. 1 п. 2 ст. 164 Сімейного кодексу України є ухилення особи від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За висновком органу опіки Деснянської в місті Києві ДА від 10.09.2015 року [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав через те, що мати [PERSON] та батько - [PERSON] нехтують своїми обов'язками, ухиляючись від виховання дитини, не цікавляться її життям, здоров'ям, покинули дитину, яка проживала у близьких родичів по [ADDRESS]. Зазначені у висновку посилки не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Так, [PERSON] надіслав заяву, якою відкликає іншу свою нотаріально посвідчену заяву, в якій не заперечував щодо позбавлення його батьківських прав. А твердження [PERSON] про те, що вона з дитиною проживала у співмешканця в кв.[ADDRESS], де дитина мала кроватку, дві коляски тощо, фактично підтверджує висновок органу опіки. Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що, розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, та відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які ґрунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. В даному випадку [PERSON] передала дитину не тому, що не бажала її виховувати, а тому, що її затримали працівники міліції як особу, яка перебувала у розшуку через скоєння злочину. Зважаючи на встановлені судом обставини, з урахуванням того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, суд вважає, що підстави для позбавлення батьківських прав відповідача відносно доньки [PERSON] передбачені ст.164 СК України, на час розгляду даної справи відсутні, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. При цьому суд посилається на зміст конвенція "Про права дитини» ратифікованої Україною 27.02.91 року, стаття 9 якої зазначає, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Окремою ухвалою Деснянського районного суду порушується питання про необхідність влаштування малолітньої [PERSON], яка проживає в квартирі [ADDRESS] у зв'язку з позбавленням волі її матері - [PERSON] Тобто, суд зазначає адресу проживання дитини, на чому наголошує відповідачка, тому посилання у висновку органу опіки на підкинуту, чи знайдену дитину, суд оцінює критично. Позбавлення прав є крайньою мірою, а відповідно до ст. 170 ч.1 СК України суд може постановити рішення про відібрання дітей від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках оговорених пунктами 2-5 ч.1 ст. 164 СК України. У зв'язку з наведеним, та відкликанням своєї заяви [PERSON] передчасно позбавляти відповідачку батьківських прав. Проте судом приймається до уваги та обставина, що [PERSON] вже позбавлена батьківських прав щодо іншої дитини, окрім того вона засуджена вироком Деснянського районного суду м. Києва до 2 років 6 міс позбавлення волі, відбуває міру покарання в колонії. Причиною, яка перешкоджає належному вихованню дитини являється вчинення матір'ю умисного злочину і її засудження до позбавлення волі реально. Батько дитини - [PERSON] фактично самоусунувся від утримання, виховання та догляду за дитиною, написавши заяву, якою дав згоду на позбавлення його батьківських прав і хоча відкликав цю заяву, але фактично дитиною не опікається протягом року і не висловив бажання про передачу йому дитини. Відповідно до ст. 172 ч.3 СК України якщо відпадуть такі причини, суд за заявою матері може постановити рішення про повернення дитини. При відібранні дитини суд вирішує питання про стягнення з відповідачки аліментів на дітей. Таким чином суд, оцінивши в сукупності добуті докази, вважає необхідним позовні вимоги органу опіки задовольнити частково, оскільки такі обґрунтовані та повністю підтвердженні в судовому засіданні фактичними обставинами справи, яким суд дав належну оцінку.

Outcome: partial