Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до ТОВ «Сан Енерджі-4» про визнання припиненими трудових відносин, мотивуючи свої вимоги тим, що 16 листопада 2017 року [PERSON] було призначено на посаду директора ТОВ «Сан Енерджі-4» за сумісництвом (дві години на день). Запис до трудової книжки про роботу за сумісництвом не вносився, у відповідності до абз. 6 п. 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом № 58 Міністерства праці України від 29 липня 1993 року. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» (в редакції Закону, що діяла на дату призначення позивача директором) відомості про [PERSON] , як керівника та підписанта ТОВ «Сан Енерджі-4», були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань під час призначення позивача на відповідну посаду. Єдиним учасником (засновником) ТОВ «Сан Енерджі-4» є пайове товариство «Солар-4», місцезнаходження: вул. Теллісківі, 60, контора 53, м. Таллін, Естонська Республіка. Беручи до уваги той факт, що одноособовий засновник пайове товариство «Солар-4» фактично не опікується своїм підприємством, ТОВ «Сан Енерджі-4» найманих працівників немає (крім директора), товариством не виконуються поставлені завдання та економічні цілі. Директор даного товариства не нараховує та не отримує зарплатню, за відсутністю коштів. Як наслідок, позивач втратив матеріальну (економічну) та будь яку іншу зацікавленість у перебуванні на посаді директора ТОВ «Сан Енерджі-4», у трудових відносинах із даним товариством тощо. Крім того, відсутній будь-який зв`язок із засновником (учасником) пайове товариство «Солар-4», дана обставина є перешкодою у вільному (прямому) звільненні позивача з посади директора за власним бажанням. 25 червня 2020 року позивач для звільнення з посади директора даного товариства, ініціював скликання позачергових загальних зборів товариства та надіслав відповідне повідомлення третій особі у справі. Позачергові загальні збори ТОВ «Сан Енерджі-4» не відбулись за відсутністю представників учасників. Оскільки ТОВ «Сан Енерджі-4» проігнорувало повідомлення позивача про його звільнення та не виконав покладених на нього статутом обов`язків по створенню нового виконавчого органу та дій щодо внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо звільнення [PERSON] , позивач звернувся за захистом порушених трудових прав до суду із позовною заявою, в якій просить визнати трудові відносини із відповідачем припиненими у зв`язку із звільненням за власним бажанням. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечив проти ухвалення заочного\~рішення по\~справі(а.с.35-39). Відповідач та третя особа у судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, своїм правом на подання відзиву на позов та пояснень не скористалися. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи згоду позивача, суд вважає необхідним розглянути справу без участі відповідача та ухвалити відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на таке. У судовому засіданні достовірно встановлено, що 16 листопада 2017 року відповідно до рішення загальних зборів учасників було створено товариство з обмеженою відповідальністю «Сан Енерджі-4» та затверджено його статут (а.с.8). Засновником та єдиним учасником ТОВ «Сан Енерджі-4» є пайове товариство «Солар-4» (Республіка Естонія), як вбачається з п.п. 2.1. п. 2 статуту ТОВ «Сан Енерджі-4» та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 21.11.2017 (а.с.10-12, 20-27). Цього ж дня, 16 листопада 2017 року внесено відомості про ТОВ «Сан Енерджі-4» та про його керівника [PERSON] до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.10-12). 16 листопада 2017 року [PERSON] приступив до виконання обов`язків директора ТОВ «Сан Енерджі-4» за сумісництвом (дві години на день) з 16 листопада 2017 року згідно з наказом ТОВ «Сан Енерджі-4» від № 1-К, на підставі рішення загальних зборів учасників ТОВ «Сан Енерджі-4», оформленого протоколом № 1 від 16 листопада 2017 року, та заяви [PERSON] від 16 листопада 2017 року (а.с. 8-9). У подальшому, позивач направив ТОВ «Сан Енерджі-4» та пайовому товариству «Солар-4» заяву від 25 червня 2020 року про звільнення його з посади директора товариства за власним бажанням з 11 серпня 2020 року, а також повідомлення про проведення позачергових загальних зборів учасників ТОВ "«Сан Енерджі-4» (а.с.14-16, 18-19). Згідно з протоколом №1/2020 від 11 серпня 2020 року, складеним директором ТОВ «Сан Енерджі-4» [PERSON] , позачергові загальні збори учасників ТОВ «Сан Енерджі-4» не відбулися у зв`язку із відсутністю учасника (а.с.17). \~ \~ \~ \~Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «Сан Енерджі-4» не здійснило будь-яких дій, спрямованих на вирішення питання про звільнення позивача [PERSON] з посади директора товариства. Хоча відповідно\~до ст.\~43\~Конституції України,\~кожен має\~право на\~працю,\~що включає\~можливість заробляти\~собі на\~життя працею,\~яку він\~вільно обирає\~або на\~яку вільно\~погоджується. Використання примусової праці забороняється. Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року N 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року N 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року N 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. Положенням п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Згідно з ч.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Передбачений ч.1 ст. 38 КЗпП України порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачає попередження ним про це власника або уповноважений орган письмово за два тижні. Разом з тим особливість звільнення директора товариства полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства. Чинним законодавством не врегульовано порядок звільнення директора за відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, зокрема через неможливість зібрати кворум для проведення загальних зборів. При цьому, за змістом ст. 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається Недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав у обраний ним спосіб. Положенням ч.2 ст. 5 ЦПК України встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У позовній заяві [PERSON] просить визнати припиненими трудові відносини із ТОВ «Сан Енерджі-4» у зв`язку із звільненням за власним бажанням з посади директора. Верховний Суд\~у постановах\~від 03\~липня 2019\~року у\~справі №\~520/11437/16-ц\~(провадження\~№ 61-11763св18), від 24 грудня 2019 року у справі № 758/1861/18 (провадження № 61-49113св18) визначив, що ефективним і таким, що не суперечить закону, способом захисту порушених прав директора у даному випадку буде визнання трудових відносин припиненими на підставі частини першої статті 38 КЗпП України. Враховуючи, що фактично трудові відносини між сторонами припинилися, однак невирішення загальними зборами учасників товариства питання про звільнення працівника з посади директора є порушенням права позивача щодо вільного вибору праці, суд вважає ефективним зазначений у позовній заяві спосіб захисту порушених прав позивача. Оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду даної справи, а відтак підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~Судові витрати слід залишити за позивачем, як на тому наполягав останній у своїй позовній заяві. На підставі викладеного та

Outcome: approved