Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], який проживає у с.Пужайкове Балтського району Одеської області, звернувся 09.07.2014 року в Балтський районний суд Одеської області з позовом до відповідача [PERSON], [INFO], з вимогою: відшкодувати вартість воріт № 5 вартістю - 1535 грн.; - відшкодувати вартість огорожі № 6 - 463 грн; повернути наступне майно: електроциркулярку з електродвигуном потужністю 5 квт., електродвигун потужністю 2.2 квт., електротрансформатор 22/36 В., три чавунні опори для лавки садової, загальною вагою 150 кг; не чинити перешкоди у користуванні частиною садиби в цілому, та північною частиною садиби зокрема, шляхом передачі йому дублікатів ключів від замків, що Відповідач повісила на південні ворога головного проїзду, що є територією їх спільного користування, окрім цього відносно північних воріт головного проїзду, зважаючи на те, що ширина головного проїзду дорівнює 8 метрів визначити порядок користування даним проїздом шляхом поділу останнього порівну (по 4 метра кожному), а від так передачі у його користування ? зазначеного проїзду, що дасть можливість кожній із сторін встановити власні ворога; встановити порядок користування смугою проїзду із головного проїзду до городу (який розташований із північної сторони подвір'я), шириною 4 метра та площею близько 32 кв.м. (на план-схемі дану смугу заштриховано), шляхом передачі даної смуги у користування позивача; огорожу № 6 в районі східного кута південної веранди змістити на 1 м. у бік подвір'я належного до користування Відповідача, тим самим повернувши дану огорожу до стану узгодженого Мировою угодую; компенсувати йому вартість тимчасових будок для дров (2 шт.), навісу між кошем та будкою, кукурудзяного коша та запасів дров, що в будках знаходилися у сумі 3520 грн.. Підставою цьому зазначав те, що його колишня дружина, яка є Відповідачем у справі [PERSON], [INFO], зверталась до Балтського районного суду Одеської області із позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя. У процесі розгляду даної цивільної справи вони дійшли згоди відносно спірних питань, в результаті чого Балтський районний суд постановив ухвалу про визнання мирової угоди та відповідно про закриття провадження у справі. Згодом, з метою усунення передумов, що призводили до конфліктів між ними було укладено Додаткову угоду від 04.09.2012р., яку було посвідчено сільською радою с. Пужайкове Котовського району Одеської області. Однак на даний час Відповідач [PERSON] не виконує та грубо порушує умови Мирової та Додаткової угодити в результаті чого між ними виникають постійні сварки що унеможливлює встановлення режиму добросусідства. Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 29.102014 року справу у порядку ст.116 ЦПК України було передано до розгляду до Котовського міськрайного суду Одеської області. 30.11.2015 року справу прийнято до провадження суддею Нікітішиним В.П. Вході судового розгляду справи Позивач 11.03.2016 року остаточно уточнив свої позовні вимоги, фактично зменшивши їх до однієї, а саме просив суд зобов'язати Відповідача [PERSON] змістити Огорожу № 6 в районі східного кута південної веранди будинку [ADDRESS] у бік подвір'я належного до користування [PERSON] в притул до опор виноградної палатки зі сторони позивача, оскільки інші спірні питання сторонами врегульовано у позасудовому порядку. На цій остаточній вимозі Позивач наполягав. Представники Відповідача [PERSON], [INFO], адвокат Івасишин В.П. та за довіреністю [PERSON], з урахуванням уточненої остаточної позовної вимоги, позов визнали і не заперечували у його задоволенні. Вислухавши пояснення Позивача та представників Відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про таке. Згідно ч.3 ст.42 ЗК України встановлено, що порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та присадибні території, визначається співвласниками. Пленум Верховного Суду України в свої Постанові від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних спорів» в пунктах 19,21 і 22 зазначає, що «При встановленні порядку використання земельної ділянки й розпорядження нею громадянами, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди належать на праві спільної часткової власності, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком та здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. У спільному користуванні сторін суд може залишити лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. Виходячи з того що порядок використання й розпорядження спільною земельною ділянкою визначається насамперед самими співвласниками жилого будинку залежно від розміру їх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до ст.42 ЗК бере до уваги їх угоду з цього приводу при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, які пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на будинок і для яких ця угода також є обов'язковою. Це правило стосується й випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Як вбачається з матеріалів справи і ця обставина не заперечується сторонам відповідно до ухвали Балтського районного суду Одеської області від 05.04.2012 року було визнано мирову угоду між цими ж сторонами у справі, щодо розподілу спільного майна подружжя у вигляді жилого будинку з відповідними господарськими будівлями й спорудами в с.Пужайково Балтського району Одеської області та визначено порядок користування прибудинковою земельною ділянкою. За умовами цієї Мирової угоди у користування Позивача виділяється огорожа №6 і по подвір'ю територія (№ 2) розширяється до східного кута південної веранди під літ. «а1» і встановлюється огорожа висотою не більше 1 м. на відстані 0.5 м. від веранди і до огорожі зі сторони вулиці по стійкам виноградної палатки загальними зусиллями сторін. Також у користування позивача відходить територія подвір"я з північної сторони, прилегла до житлової прибудови «ЛІ» і далі до капітальної стіни погребу, відгороджується огорожею, включаючи колодязь під літ. «К2». Огорожа закінчується на останню стійку виноградної шпалери. Таким чином сторони у справі які є співвласниками будинку, уклавши Мирову угоду і в подальшому Додаткову угоду, фактично визначили порядок користування прибудинковою земельною ділянкою. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Однак як вбачається з План-схеми від 01.03.2016 року, складеної керівником КП «Техінвентаризатор» Станіславською Т.О., Огорожа №6 фактично встановлена на відстані 1.06 см. від стійок виноградної палатки, тобто зменшено територію подвір'я належного Позивачу. Згідно ч.ч. 1. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до положень ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій. які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Частинами 2, 3 статті 152 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється зокрема шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Відтак Позивач як належний землекористувач має право на відновлення свого порушеного права шляхом переміщення огорожі №6 в бік подвір'я Відповідача. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням обставин справи та наявних письмових доказів цьому, беручи до уваги визнання позову відповідачами справи, суд вважає за можливе цей позов задовольнити у повному обсязі. У звязку із зменшенням заявлених позовних вимог суд відносить на рахунок Відповідача понесені ним, Позивачем, судові витрати у справі у вигляді сплаченого судовго збору у розмірі 243,60 грн. і 200 грн. на оплату правової допомоги.

Outcome: approved