Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Любашівського районного суду із позовом про повернення неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка була відібрана за рішенням Любашівського районного суду від 26 вересня 2016 року. В обґрунтування вимог, в позові вказувала, що вона радикально змінила умови свого життя, має можливість виконувати свої батьківські обов»язки, за час перебування дитини у навчальному закладі систематично провідувала дитину, регулярно спілкувалася із нею по телефону. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просили відмовити, вказуючи на те, що відсутні підстави для позбавлення батьківських прав, а також [PERSON] запевнила , що при потребі вона буде забезпечувати періодичне лікування дитини. Відповідач - орган опіки та піклування Любашівської районної державної адміністрації Одеської області позов не визнав та звернувся до суду із зустрічним позовом , в якому просив позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] та стягувати аліменти, обґрунтовуючи вимоги тим, що після відібрання дитини, [PERSON] не усунула причини, які були підставою для відібрання, зокрема відсутні житлово-побутові умови, дитина має не стійкий психічний стан, не завжди може контролювати свою поведінку, проте у сім»ї несприятливий психологічний клімат, про що свідчать звернення [PERSON] до відділку поліції. Після того, як дитину почали відпускати додому із Савранського ПТАУ , на дитину надходили скарги, так як дитина вчиняла хуліганські дії. Разом із тим, відповідно до характеристики, [PERSON] тривалий час зловживала спиртними напоями. Представник відповідача - Харітон О.А. в судовому засіданні зустрічний позов підтримала та просила задовольнити, поряд із тим, вказувала на те, що оскільки дитина бажає бути із матір»ю , тому позивачці [PERSON] можна дати ще одну можливість піклуватися про свою доньку. Треті особи: Троїцька сільська рада Любашівського району Одеської області надала до суду клопотання про розгляд справи у відсутність представника, вказуючи на те, що не заперечує проти позбавлення батьківських прав. В судовому засіданні директор Державного навчального закладу "Савранське професійно-технічне аграрне училище" Жирун Я.Б. в судовому засіданні підтримала позов [PERSON], вказувала на те, що недоцільно та не має підстав позбавляти [PERSON] батьківських прав. При цьому пояснила , що в даний час дитина [PERSON] перебуває в їхньому закладі, мати дитину відвідувала, регулярно телефонувала. Коли дитина разом із матір»ю вона поводиться добре і навпаки, коли дитина без матері поводиться досить часто агресивно, погрожувала суїцидом, із тією метою, щоб її дозволили проживати із матір"ю. Дитина мріє повернутися в сім»ю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи , суд приходить до наступного. Частинами сьомою та восьмою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є матір»ю неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження . Відомості про батька дитини внесені до актового запису про народження відповідно до ч.1ст.135 СК України. Згідно рішення Любашівського районного суду Одеської області від 26.09.2016 року було відібрано неповнолітню [PERSON], [INFO] від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав та передано органу опіки та піклування Любашівської РДА для подальшого влаштування (а.с.11-13). Як вбачається із змісту судового рішення суду від 26 вересня 2016 року підставою для відібрання дитини [PERSON] у матері [PERSON] стало те, що залишення дитини на вихованні матері створює загрозу для життя та здоров»я дитини. Відповідно до ч. 3 ст.170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 р № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов»язаної із захистом прав дитини» якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов'язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав. Відповідно до ст.164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав, зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов»язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов»язками. За змістом ст.3,9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991р., у всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним з батьків, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що із 01 вересня 2017 року неповнолітня [PERSON] є ученицею ДНЗ «Савранське професійно-технічне училище, в якому перебуває на повному державному забезпечені як дитина, позбавлена батьківського піклування. (а.с. 107-108). За час перебування дитини в зазначеному закладі [PERSON] відвідувала доньку, із дозволу директора забирала доньку додому, привозила чистою та охайною, щоб мати постійний зв»язок вона придбала доньці мобільний телефон. Дитина скучає за мамою, мріє про повернення у сім»ю (а.с.51). Відповідно до первинного висновку психолога № 177 від 06.04.2018 року дитина позитивно ставиться до матері, потребує лікування (а.с.117). Відповідно до характеристики [PERSON], в останньої траплялися нервові розлади , погрожувала суїцидом, на фоні того, що дитина бажає повернутися у сім»ю (а.с.120). Як вбачається із виписки історії хвороби № 822 [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні із 13.03.2018 року в Одеській обласній психіатричній лікарні №2 (а.с.179). Допитана в якості свідків [PERSON] пояснила , що вона працює майстром державного навчального закладу "Савранське професійно-технічне аграрне училище" та підтвердила, що [PERSON] відвідувала доньку, допомогла облаштуватися в гуртожитку, дитина бажає проживати в сім»ї разом із матір»ю. Допитані в якості свідків директор Комунального закладу «Піщанська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» [PERSON], психолог цього закладу [PERSON] пояснювали, що дитина [PERSON] перебувала у їхньому закладі, в період із 28 жовтня 2016 року по 31 серпня 2017 року, її систематично відвідувала мати, періодично спілкувалася по телефону цікавилася станом здоров»я та поведінкою дитини. В дитини були спроби суїциду, бо вона хотіла жити вдома із мамою та сестричкою. Разом із тим, в судовому засіданні допитана в якості свідка медичний працівник ДНЗ «Савранське ПТАУ» [PERSON] пояснила, що дитина [PERSON] потребує лікування, у зв»язку із чим дитина була направлена Одеську обласну психіатричну лікарню, де проходила лікування . Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім»ї, складеного Троїцькою сільською радою Любашівського району Одеської області від 05 квітня 2018 року, [PERSON] проживає разом з донькою [PERSON], [INFO], матір»ю [PERSON], братом [PERSON] у [ADDRESS]. В будинку є дві кімнати, із яких опалюється лише одна, продукти харчування були в мінімальній кількості /а.с.115/. Згідно із статтею 14 Закону України «Про охорону дитинства» під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Стаття 171 Сімейного кодексу України також передбачає, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Ураховуючи вік [PERSON], якій на час розгляду справи виповнилось 15 років, в судовому засіданні було з'ясувано її думку щодо позбавлення батьків батьківських прав та відношення її до матері. Так, дитина зазначила, що бажає повернення до матері, хоче бути вдома і проти позбавлення матері батьківських прав заперечує. При цьому пояснила, що вдома є всі умови для проживання, чисто, є необхідні продукти харчування, одяг, мати її не ображає, також пояснила, що мати відвідувала її під час навчання в Савранському училищі, постійно телефонувала. Аналізуючи докази по справі, суд встановив, що позивачка [PERSON] змінила ставлення до виконання своїх батьківських обов»язків щодо доньки [PERSON], цікавиться дитиною, її життям, станом здоров»я, розвитком тощо. Зазначені обставини були підтверджені свідченнями свідків та письмовими доказами по справі. Крім того, [PERSON] пояснила, що дійсно її донька потребує періодичного лікування та запевнила, що вона буде забезпечувати періодичне лікування дитини в медичному закладі. Приймаючи до уваги зазначені обставини, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов [PERSON] про повернення дитини слід задовольнити та повернення дитини в родину відповідає інтересам дитини. Поряд із тим, зустрічний позов органу опіки про позбавлення прав [PERSON] не підлягає задоволенню, оскільки судом в цій справі не встановлено жодної із підстав, визначених ст.164 СК України. Неправомірна поведінка дитини та недостатньо добрі житлово-побутові умови проживання, не можуть бути підставою для позбавлення матері [PERSON] батьківських прав відносно доньки. Також , не може бути підставою для позбавлення батьківських прав, те що [PERSON] раніше зловживала спиртними напоями, оскільки згідно п.4 ч.1 ст.164 СК України батьківських прав можуть бути позбавленні матір чи батько, якщо вони є хронічними алкоголіками, а [PERSON] такою не являється. Згідно вимог ст.141 ЦПК України витрати, в зв»язку з розглядом справи компенсуються за рахунок держави. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала.

Outcome: approved