Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Казенного підприємства «Науково виробничий комплекс «Іскра», [PERSON], Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та Апостолівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання права власності на автомобіль і зняття арешту. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на виконанні державного виконавця відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції [PERSON] знаходиться виконавче провадження номер за ЄДРВП 44476618 щодо примусового виконання виконавчого листа № 129, виданого 05.08.2014 року Шевченківським районим судом м.Запоріжжя про стягнення з боржника ([PERSON]) на користь НВК Іскра заборгованості за рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 07.05.2014 року. 25.03.2015 року постановою державного виконавця Нікопольського відділу державної виконавчої служби міськрайонного управління юстиції [PERSON] накладений арешт на автомобіль ВА3 21061, випуску 1991 року, номерний знак 87077АН. 26.04.2017 року на посту, поблизу смт.Солоне, траси Дніпропетровськ - Запоріжжя Дніпропетровської області працівниками патрульної поліції був затриманий автомобіль, за кермом якого був він. При цьому, автомобіль був вилучений у звязку з вищезазначеним арештом та оголошенням його у розшук. Станом на дату подачі цього позову автомобіль знаходиться на зберіганні патрульної поліції. Він просить суд визнати усний договір - доручення від 21.09.2011 року, укладений між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони, на підставі якого 21.09.2011 року була видана довіреність, посвідчена [PERSON], державним нотаріусом Зеленодольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, зареєстрована в реєстрі за № 1276 удаваним правочином, укладеним з метою приховання договору купівлі - продажу автомобіля ВА3 21061, випуску 1991 року, номерний знак 87077АН, що укладений між ним з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони; визнати за [PERSON] право власності на автомобіль ВА3 21061, випуску 1991 року, кольору світло-синього, шасі (кузов, рама) № ХТА210610М2676356, двигун № 2103-1932084, реєстраційний номерний знак 87077АН, зареєстрованого Апостолівським МРЕВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 04.05.2000 року; виключити автомобіль марки ВА3 21061, випуску 1991 року, номерний знак 87077АН з акту опису та звільнити його з-під арешту. Правове обґрунтування: відповідач по справі [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії ЯАА № 477008, виданого Апостолівським МРЕВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 04.05.2000 року є власником автомобіля ВА3 21061, випуску 1991 року, кольору світло-синього, шасі (кузов, рама) №ХТА210610М2676356, двигун № 2103-1932084, реєстраційний номерний знак 87077АН, зареєстрованого Апостолівським МРЕВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 04.05.2000 року. Зазначені обставини об'єктивно підтверджуються довіреністю, посвідченою 21.09.2011 року державним нотаріусом [PERSON] Зеленодольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, зареєстровано в реєстрі за № 1276. Із зазначеної довіреності також вбачається, що [PERSON] за попередньою домовленістю уповноважив його - [PERSON] - управляти та розпоряджатися (продати, обміняти, заставити, здати в оренду тощо) автомобілем ВА3 21061, випуску 1991 року, реєстраційний номерний знак 87077АН. При цьому, в замін виданої довіреності, [PERSON] 21.09.2011 року надав [PERSON] розписку, яка посвідчує, що останній виплатив [PERSON] 15 000,00 грн. за автомобіль ВА3 21061, випуску 1991 року, номерний знак 87077АН, що належить [PERSON], згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії ЯАА № 477008, виданого Апостолівським МРЕВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 04.05.2000 року. Факт видачі генеральної довіреності [PERSON] [PERSON]\~[PERSON], що посвідчена 21.09.2011 року державним нотаріусом [PERSON] Зеленодольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, зареєстровано в реєстрі за № 1276 і свідчить про наявність у нього станом на 21.09.2011 року права розпорядження спірним майном. За вказаних вище обставин, усний договір доручення, на підставі якого було видано довіреність, посвідчену 21.09.2011 року державним нотаріусом [PERSON] Зеленодольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, зареєстровано в реєстрі за № 1276, є удаваним правочином у розумінні ч.1 ст.235 ЦК України. Згідно ч.2\~ст.235\~ЦК України, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Із сукупного аналізу обставин справи, що встановлені вище з нормами ЦК України, [PERSON] вважає, що удаваний договір - доручення на підставі, якого було видано довіреність, посвідчену 21.09.2011 року державним нотаріусом [PERSON] Зеленодольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, зареєстровано в реєстрі за № 1276, за своїми істотними ознаками відповідає істотним умовам договору купівлі - продажу. Тому до відносин, що виникли між сторонами, слід застосувати норми закону, що регулюють договір купівлі - продажу. Із викладеного вбачається, що сторонами виконано істотні умови договору - купівлі продажу автомобіля ВА3 21061, випуску 1991 року, номерний знак 87077АН. Відтак, він - [PERSON] - набув право власності на вказаний автомобіль, сплатив за нього грошові кошти у сумі 15 000, 00 грн. Проте, у встановленому законом порядку договір купівлі - продажу посвідчений не був. На теперішній час він не має можливості зареєструвати за собою право власності на зазначене майно, оскільки постановою державного виконавця накладено арешт на спірний автомобіль, як на майно [PERSON]. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав і суду пояснив, що одразу переоформити машину на себе в нотаріуса в нього не було грошей. Він ледве назбирав гроші, щоб віддати відповідачу по справі [PERSON] І зараз, будучи фактичним володільцем машини, він не має змоги її використовувати та розпоряджатись нею. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав і суду пояснив, що, коли він виконував обовязки директора КП «НВК «Іскра», вирішив поміняти автомобіль. Оскільки на перший внесок по кредиту в нього не вистачало грошей, він вирішив продати свій старий автомобіль ВАЗ, який зараз є предметом спору. Від позивача по справі він отримав всю суму грошей за проданий автомобіль і був згодний переоформити автомобіль на позивача по справі одразу. Але позивач вирішив оформити автомобіль по довіреності. Він не заперечував і підписав довіреність. Потім в нього на роботі почались проблеми і він поїхав за своїм місцем реєстрації. Ніхто його не розшукував. А потім він дізнався про накладення арешту на автомобіль, який йому вже давно не належить. Не переоформили вони автомобіль через те, що для переоформлення необхідно було зробити експертизу з оцінювання, ще якість платні послуги, тобто на той час це було дорого. А зараз така халепа. Представники відповідачів - Казенне підприємство «Науково виробничий комплекс «Іскра», Нікопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та Апостолівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області - в судове засідання не з'явились, про день, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Однак, про причини неявки до суду не повідомили, будь-яких заяв про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у свою відсутність суду не надавали. КП «НВК «Іскра» надало до суду відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що, відповідно до приписів статті 235 Цивільного кодексу України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Пункт 25 Постанови пленуму\~Верховного суду\~України від\~06\~листопада 2009 року №\~9\~«Про судову\~практику розгляду\~цивільних справ\~про визнання правочинів недійсними» регламентує,\~що за\~удаваним правочином\~сторони умисно\~оформляють один\~правочин,\~але між\~ними насправді\~встановлюються інші\~правовідносини.\~На відміну\~від фіктивного\~правочину,\~за удаваним\~правочином права\~та обов'язки\~сторін виникають,\~але не\~ті,\~що випливають\~зі змісту\~правочину.\~Встановивши під\~час розгляду\~справи,\~що правочин\~вчинено з\~метою приховати\~інший правочин,\~суд,\~на підставі\~статті 235\~Цивільного кодексу\~України,\~має визнати,\~що сторонами\~вчинено саме\~цей правочин,\~та вирішити\~спір із\~застосуванням норм,\~що регулюють\~цей правочин.\~Якщо правочин,\~який насправді\~вчинено,\~суперечить закону,\~суд ухвалює\~рішення про\~встановлення його\~нікчемності або\~про визнання\~його недійсним.\~Таким чином,\~для визнання\~правочину удаваним\~слід встановити,\~що обидві\~сторони договору\~усвідомлювали,\~що вони\~укладають саме\~удавану угоду\~та,\~що їх\~дії направлені\~на досягнення\~інших правових\~наслідків та\~приховують іншу\~волю учасників.\~Згідно з\~ч.3\~ст.244\~Цивільного кодексу\~України,\~довіреність -\~це письмовий\~документ,\~що видається\~однією особою\~іншій особі\~для представництва\~перед третіми\~особами.\~Частиною 1\~статті 237\~Цивільного кодексу\~України регламентовано,\~що представництвом\~є правовідношення,\~в якому\~одна сторона\~(представник)\~зобов'язана\~або має\~право вчинити\~правочин від\~імені другої\~сторони,\~яку вона\~представляє.\~Згідно з\~ч.1\~ст.202\~Цивільного кодексу\~України,\~правочином є\~дія особи,\~спрямована на\~набуття,\~зміну або\~припинення цивільних\~прав та\~обов'язків.\~Отже,\~як вбачається\~з аналізу\~названих норм\~статей Цивільного\~кодексу України,\~видача довіреності\~є одностороннім\~правочином та\~свідчить про\~наявність між\~особою,\~яка її\~видала,\~та особою,\~якій її\~видано,\~правовідносин,\~які є\~представницькими відносинами,\~це свідчить\~про те,\~що видача\~довіреності на\~володіння,\~користування та\~розпорядження транспортним\~засобом без\~укладення договору\~купівлі-продажу\~цього транспортного\~засобу з\~дотриманням встановленої\~процедури не\~вважається укладеним,\~відповідно до\~закону договором\~та не\~є підставою\~для набуття\~права власності\~на транспортний\~засіб особою,\~яка цю\~довіреність отримала.\~З огляду\~на те,\~що довіреність\~являється одностороннім\~правочином,\~вчиненим відповідачем\~2,\~підстави для\~твердження про\~те,\~що вказаний\~правочин був\~вчинений сторонами\~для приховання\~іншого правочину\~відсутні.\~На даний\~час фактично\~ніхто не\~визнає права\~позивача на\~згаданий у\~позові транспортний\~засіб.\~Даний автомобіль\~офіційно вважається\~майном відповідача\~і через\~це перебуває\~в арешті.\~Відповідно до\~Порядку державної\~реєстрації (перереєстрації),\~зняття з\~обліку автомобілів,\~автобусів,\~а також\~самохідних машин,\~сконструйованих на\~шасі автомобілів,\~мотоциклів усіх\~типів,\~марок і\~моделей,\~причепів,\~напівпричепів,\~мотоколясок,\~інших прирівняних\~до них\~транспортних засобів\~та мопедів,\~затвердженого постановою\~Кабміну від\~07.09.1998\~№ 1388,\~покупець має\~право і\~навіть зобов'язаний\~зареєструвати на\~себе транспортний\~засіб,\~але без\~належних документів,\~які свідчать\~про перехід\~права власності,\~цього зробити\~неможливо.\~Пунктом 8\~даного Порядку\~передбачено,\~що документами,\~які підтверджують\~правомірність придбання\~транспортних засобів,\~є,\~в тому\~числі,\~договір купівлі-\~продажу із\~зазначенням юридичних\~чи фізичних\~осіб,\~які визнаються\~власниками транспортних\~засобів,\~марки,\~моделі,\~року випуску\~таких засобів,\~а також\~ідентифікаційних номерів\~їх складових\~частин.\~Главою 53\~Цивільного кодексу\~України передбачено\~загальний порядок\~укладення договорів\~будь-якими\~учасниками цивільних\~відносин.\~До принципово\~важливих складових\~цієї процедури\~відносяться зміст\~та форма\~договору,\~спосіб і\~місце укладення.\~Оформлення договорів\~купівлі-продажу\~транспортних засобів\~може проводитися\~в територіальному\~органі з\~надання сервісних\~послуг МВС.\~У разі\~продажу транспортних\~засобів та\~їх складових\~частин,\~що мають\~ідентифікаційні номери,\~філією субєкта\~господарювання або\~уповноваженим дилером,\~крім акта\~приймання-передачі\~підприємства-виробника,\~покупцеві видається\~акт приймання-передачі,\~що укладається\~між субєктом\~господарювання (його\~філією)\~та уповноваженим\~дилером.\~Під час\~продажу транспортних\~засобів,\~що перебувають\~(перебували)\~на обліку\~в уповноваженому\~органі МВС\~або Держсільгоспінспекції,\~покупцеві територіальним\~органом з\~надання сервісних\~послуг МВС\~видається свідоцтво\~про реєстрацію\~транспортного засобу\~(технічний\~паспорт)\~або Держсільгоспінспекцією\~-\~свідоцтво про\~реєстрацію машини\~з відміткою\~про зняття\~машин (тракторів,\~самохідних шасі,\~самохідних сільськогосподарських,\~дорожньо-будівельних\~і меліоративних\~машин,\~сільськогосподарської техніки,\~інших механізмів)\~з обліку\~чи акт\~технічного стану.\~У разі\~зняття з\~обліку транспортного\~засобу покупцеві\~видається свідоцтво\~про реєстрацію\~транспортного засобу\~(технічний\~паспорт)\~та копія\~реєстраційної картки,\~що додається\~до свідоцтва\~про реєстрацію\~транспортного засобу\~на пластиковій\~основі.\~Отже,\~усе вище\~викладене дає\~підстави для\~наступного висновку:\~по \~перше,\~довіреність являється\~одностороннім правочином,\~вчиненим відповідачем\~[PERSON] І підстави для твердження, що вказаний правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину відсутні. По друге, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Якщо транспортний засіб за позивачем у визначеному законом порядку не зареєстрований, то й підстав визнати за ним право власності на спірне майно немає. Тому просять в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Відповідно до\~ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов"язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно зі\~ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин, суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Згідно з ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Як встановлено в судовому засіданні, 21.11.2011 року відповідач [PERSON] уповноважив [PERSON] управляти та розпоряджатися (продати, обміняти, заставити, здати в оренду тощо) автомобілем ВА3 21061, випуску 1991 року, кольору світло-синього, кузов (коляска) № ХТА210610М2676356, двигун № 2103-1932084, реєстраційний номерний знак 87077АН, зареєстрованого Апостолівським МРЕВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 04.05.2000 року, що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії ЯАА №477088, виданого Апостолівським МРЕВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 04.05.2000 року (а.с.7). Для цього надав право [PERSON] керувати транспортним засобом, подавати від його імені заяви, одержувати необхідні довідки та інші документи, розписуватись за нього, в тому числі підписувати угоди про відчуження чи передачу прав користування згаданим транспортним засобом, визначаючи умови договору в кожному конкретному випадку на свій розсуд, зняти транспортний засіб з обліку в органах Державтоінспекції чи поставити його на облік в установлені законом строки тощо (а.с.6). В матеріалах справи міститься розписка відповідача по справі [PERSON] від 21.09.2011 року, в якій він підтверджує отримання від [PERSON] коштів в розмірі 15\~000 грн. за переданий йому автомобіль (а.с.8). 26.04.2017 року спірний автомобіль було вилучено у позивача по справі [PERSON] на посту, поблизу смт.Солоне, траси Дніпропетровськ - Запоріжжя Дніпропетровської області працівниками патрульної поліції (а.с.9) на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції [PERSON] від 25.03.2015 року (а.с.5), тобто фактично через майже 4 роки після передачі автомобіля відповідачем [PERSON] позивачу [PERSON] Суд вважає, що, оскільки автомобіль де-факто належав позивачу по справі, який сплатив за нього повну суму вартості, що підтвердив в судовому засіданні й відповідач [PERSON], але не встиг переоформити автомобіль на своє імя, хоча, виходячи зі змісту довіреності, саме для цього й була оформлена вищевказана довіреність, старшим державним виконавцем постанова про арешт спірного автомобіля була винесена передчасно. Тому, на думку суду, позовні вимоги в частині звільнення спірного автомобіля з-під арешту підлягають задоволенню. Однак, позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за ним права власності на спірний автомобіль не можуть бути задоволені судом, оскільки для реєстрації права власності на автомобіль існує інша процедура, визначена Законом. Крім того, суд вважає, що не підлягають задоволенню й позовні вимоги в частині визнання договору доручення від 21.09.2011 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: partial