Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

До суду з позовною заявою звернулась позивач [PERSON] , представник позивача адвокат Минець Олександра Васильовича до Корюківської міської ради Чернігівської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Корюківська районна державна нотаріальна контора Чернігівської області, Головне управління держгеокадастру у Чернігівській області про визнання права на земельну частку (пай). Представник позивача просить визнати за [PERSON] право на спадкове майно за законом, що відкрилось після смерті батька - [PERSON] , померлого [INFO] в с. Верхолісся Корюківського району Чернігівської області, а саме: на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності пайового фонду колективного сільськогосподарського підприємства „Україна" с. Олександрівка Корюківського району Чернігівської області, розміром 6,6 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, що належало на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 059293, виданого на підставі рішення Корюківської районної державної адміністрації від 31 травня 1996 року № 195, зареєстрованого 31 липня 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 290, загальною вартістю 29710,00 грн. (двадцять дев`ять тисяч сімсот десять гривень 00 копійок). Позивачка прийняла спадщину після смерті батька, однак через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове нерухоме майно. Представник позивача та позивач належним чином оповіщені про час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не з`явились, в позовній заяві просили справу розглянути без їх участі. Представник відповідача належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує у задоволенні вимог позивачки. Представники третіх осіб у підготовче засідання не з`явились, належним чином повідомлені про розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого засідання. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом по справі встановлено, що [INFO] , померла мати позивача - [PERSON] , про що засвідчує повторне свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) від 02 червня 2021 року, актовий запис № 26. Після смерті матері відкрилась спадщина. До складу спадщини входить право на земельну частку (пай), що належало спадкодавцю згідно сертифіката на право на земельну частку (пай), серії ЧН № 059293 колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» с. Олександрівка Корюківського району Чернігівської області, виданого на підставі рішення Корюківської районної державної адміністрації від 31 травня 1996 року № 195 та зареєстрованого 31 липня 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 290 та інше майно. Згідно п.4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в редакції 2004 року. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Так як дані правовідносини виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції 2004 року, слід застосовувати діюче на той час законодавство, а саме Цивільний кодекс Української РСР в редакції 1963 року. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , був її чоловік - [PERSON] , так як згідно ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. За положеннями ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У відповідності до ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За змістом норм ст. 549 Цивільного кодексу України в редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За ст. 549 Цивільного кодексу УРСР 1963р., як рівнозначні в юридичному розумінні розглядалися два способи прийняття спадщини:ь фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном; подання нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. При цьому під фактичним вступом у володіння спадковим майном розуміються будь-які дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню й використанню цього майна, підтриманню його в належному стані. Вважається, що такий спадкоємець висловлює свою волю щодо прийняття спадщини своєю фактичною поведінкою - він продовжує проживати у тому самому приміщенні, користується речами, які належали спадкодавцеві, зберігає їх тощо. Згідно п. 113 Інструкції Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 р. N 18/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 7 липня 1994 р. за N 152/361, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Отже, враховуючи вказані норми. [PERSON] , фактично прийняв спадщину після смерті своєї дружини - [PERSON] (протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, бо постійно проживав разом із спадкодавцем по [ADDRESS] , що підтверджується відповідними довідками органу місцевого самоврядування, але юридично її не оформив. [INFO] , помер батько позивача - [PERSON] , що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим 05 листопада 2021 року Менським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми),актовий запис № 10. Позивач прийняла спадщину після смерті батька. В установленому законом порядку, вона звернулася із заявою про прийняття спадщини до Корюківської районної державної нотаріальної контори, де 23.10.2010 року була заведена спадкова справа 209/2010. Однак через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове нерухоме майно. У разі втрати, пошкодження сертифіката на право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування до суду (Лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13). Для підтвердження дійсності отримання [PERSON] документа на земельну частку (пай) позивачка звернулася з заявою до Управління у Корюківському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, де їй надали відповідну інформацію (31-25-0.201-263/353-21 від 07.10.2021). Отримати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, можливо лише після подання нотаріусу правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, а також перевірки нотаріусом відсутності заборони або арешту вказаного майна (п. 4.15 гл. 10 р. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.12 р. № 296/5). Згідно статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Оскільки спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визнання належності цього майна має вирішуватися у судовому порядку, оскільки рішення суду буде юридичним документом для оформлення права на це майно. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до положень статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із вимогами статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень частини 1 статті 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини 3 статті 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. Зважаючи на викладене вище, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в підготовчому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті, позивачці необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 454,00 грн. згідно квитанції №14 від 18.02.2021. Решту сплаченого судового збору залишити за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: approved