Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON], ГТУЮ в Донецькій області, третя особа: ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», ПАТ «Приватбанк», та після уточнення позовних вимог просив визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме: грошовий вклад за договором банківського депозиту «Традиційний» № [NUMBER] від 22.02.2013 року (сума вкладу без урахування відсотків - 50 000 грн.) в сумі 85 459,42 грн. з урахуванням відсотків нарахованих на момент отримання в порядку спадкування за законом; грошовий вклад за договором № SAMDN25000729300061 (вклад Стандарт, 24 мес.) від 01.10.2012 року (сума вкладу без урахування відсотків - 20 000 грн.) в сумі 20 300,01 грн. з урахуванням відсотків нарахованих на момент отримання в порядку спадкування за законом; грошовий вклад за договором № SAMDN25000738737225 (вклад Стандарт, 24 мес.) від 22.10.2013 року (сума вкладу без урахування відсотків - 33 000 грн.) в сумі 54 173,49 грн. з урахуванням відсотків нарахованих на момент отримання в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову вказує, що [INFO] померла дружина позивача - [PERSON], про що здійснено актовий запис № 35 від 17.02.2014 виконавчим комітетом Юнокомунарівської міської ради м.Єнакієве Донецької області. За життя дружина уклала договір банківського депозиту «Традиційний» № [NUMBER] від 22.02.2013 року (сума банківського депозиту 50 000 грн. із відсотками до нарахування згідно із умовами договору, договір № SAMDN25000738737225 (вклад «Стандарт, 12 мес.») від 22.10.2013 (сума банківського депозиту - 33 000 грн.) із відсотками встановленими до нарахування згідно із умовами договору та договір № SAMDN25000729300061 (вклад «Стандарт, 24 мес.») від 01.10.2012 (сума банківського депозиту - 20 000 грн.) із відсотками встановленими до нарахування згідно із умовами договору. Таким чином, [INFO] відкрилася спадщина на належне [PERSON] (спадкодавцю) майно. Вказує, що протягом усього життя позивач з дружиною проживали разом, як і на момент її смерті. Так, на підставі ст. 1270 ЦК України, позивач фактично прийняв спадщину після смерті дружини, звернувся до Другої Єнакіївської нотаріальної контори, однак свідоцтво про право на спадщину не отримав. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину або роз'яснення механізму отримання даного свідоцтва, позивач звернувся із заявою до Міністерства юстиції України та Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. 26.04.2016 року позивач отримав відповідь на своє звернення із Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, згідно із якою наказом Головного управління юстиції у Донецькій області Першою краматорською державною нотаріальною конторою надана інформаційна довідка зі Спадкового реєстру № 43704653 від 26.04.2016, з якої вбачається, що після смерті [PERSON] Другою єнакіївською нотаріальною конторою 06.06.2014 року була заведена спадкова справа № 207/2014. Заповітів чи спадкових договорів [PERSON] не залишала, відомостей про інших спадкоємців немає. Відповідно до наказу Головного управління юстиції у Донецькій області від 18.11.2014 № 69/2 «Про переміщення Головного та територіальних управлінь юстиції, відділів державної виконавчої служби, відділів державної реєстрації актів цивільного стану, державних нотаріальних контор» Друга єнакіївська державна нотаріальна контора перереєстрована за адресою м. Слов'янськ, м. Миколаївка, вул. Пархоменко, 34, але фактично дана держнотконтора не перемістилася за тією адресою та не здійснює нотаріальну діяльність. Архів Другої єнакіївської нотаріальної контори залишився у м. Єнакієве, яке знаходиться на території, тимчасово непідконтрольній українській владі, та доступ до якого на даний час відсутній у зв'язку із захопленням представниками незаконних озброєних формувань. Спадкоємцями першої черги є позивач [PERSON] та їх дочка - [PERSON]. Однак, у зв'язку із тим, що Друга єнакіївська нотаріальна контора перереєстрована у м. Слов'янську Донецької області проте фактично не переїхала, позивач не може реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, на сьогодні вже відкрито спадкову справу померлої [PERSON] у м. Єнакієве Донецької області, однак в даний час ця територія непідконтрольна українській владі, а тому отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлої дружини неможливо. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява, у якій вона просить суд розглянути справу без її присутності (вх. № ЕП-3471 від 01.11.2016 року , 3473 від 02.11.2016 року). 26.08.2016 року на електронну адресу суду за вх. № ЕП-2784 надійшла заява від [PERSON], у якій вона не заперечує проти позовних вимог та просить розглянути справу за її відсутності (арк. с.56). Представники відповідачів - Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Бахмутської районної ради Донецької області в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надіслали заяви про розгляд справи за відсутністю їх представника (а. с. 57, 103, 140-148). Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, судом встановлено правовідносини, що склалися щодо спадкового майна та визнання права власності на майно в порядку спадкування. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], 1946 року народження, та [PERSON], 1946 року народження, одружилися 18.10.1969 року і після реєстрації одруження присвоєно прізвища чоловіку - [PERSON], дружині - [PERSON], про що свідчить Свідоцтво про одруження [NUMBER], видане РАЦС Юнокомунарівського міськвиконкому Донецької області 18.10.1969 року (арк. с.10). [INFO] [PERSON] померла у віці 68 років, про що 17.02.2014 року складено відповідний заспи № 35 Виконавчим комітетом Юнокомунарівської міської ради м. Єнакієвого Донецької області та видано Свідоцтво серія [NUMBER]. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя ст. 1223 ЦК). Вищевказане свідоцтво про смерть є дійсним. Воно видано органом реєстрації актів цивільного стану до призупинення проведення державної реєстрації актів цивільного стану відділами державної реєстрації актів цивільного стану, які знаходяться на території Донецької області, зокрема, м. Єнакієве, на підставі пункту 3 наказу Міністерства юстиції України від 17.06.2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» в редакції наказу Мінюсту України від 17.12.2014 року № 2129/5, який набув чинності з 30.12.2014 року (наказ зареєстрований в Мінюсті України 17.06.2014 року за № 640/25417). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має протягом шести місяців з часу відкриття спадщини подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина 1 ст. 1269, частина 1 ст. 1270 ЦК). З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 43704653 У передбачений частиною 1 ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк 06.06.2014 року позивач звернувся до нотаріуса Другої єнакіївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але до теперішнього часу свідоцтво про право на спадщину не видане у зв'язку з припиненням діяльності Другої єнакіївської державної нотаріальної контори. На звернення [PERSON] до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо підтвердження наявності спадкової справи та отримання свідоцтва про право на спадщину позивачу була дана відповідь про наявність заведеної спадкової справи № 207/2014. Крім того повідомлено, що Архів Другої єнакіївської державної нотаріальної контори залишився у м. Єнакієво, яке знаходиться на території, непідконтрольній українські владі та доступ до якого на даний час відсутній у зв'язку із захопленням представника незаконних збройних формувань. Запропоновано звернутися до суду для визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування (арк.с. 15). Судом встановлено, що за життя [PERSON] уклала з Публічним акціонерним товариством «Промінвестбанк» договір банківського депозиту «традиційний» № [NUMBER] від 22.02.2013, сума вкладу - 50 000 гривень. Депозит прийнято від вкладника на строк 367 днів (п.2.2.договору). Днем повернення депозиту є 24.02.2014 року (арк. с. 11). Також [PERSON] укладено з Публічнимакціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» договір № SAMDN 25000738737225 (вклад Стандарт, 12 мес.) від 22.10.2013 року, відповідно до якого по закінченню кожного цілого місяця, в перший робочий день, наступний за датою оформлення договору, після 15 год. нарахїовні проценти по вкладу зараховуються на рахунок [NUMBER]. Виплата коштів з карти і розрахунки в торгівельних точках здійснюються без комісії. Сума вкладу - 33000 грн., на суму вкладу нараховуються проценти за ставкою 18% річних (арк. с. 12). 01.10.2012 року [PERSON] з цим же банком був укладений договір SAMDN 25000729300061 (вклад Стандарт, 24 мес.), відповідно до якого Вкладник передав, а Банк прийняв грошові кошти в сумі 20000 грн. на строк 24 місяці. Для внесення коштів відкрито рахунок [NUMBER] з відсотковою ставкою 18 % річних. Мінімальний строк вкладу становить 6 місяців (арк. с. 14). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частин першої-другої статті 1228 ЦК України вкладник має право розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі). Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. За даними банківських установ на рахунку [NUMBER] в Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк» на рахунку [NUMBER] залишок станом на 02.09.2016 року становить 54173,49 грн. за початковою сумою депозиту - 33000 грн., на рахунку [NUMBER] на таку ж дату залишок становить 20300,01 грн. за початковою сумою депозиту - 20000 грн.; в Публічному акціонерному товаристві «Промінвестбанк» на депозитному рахунку в національній валюті № [NUMBER] станом на 05.09.2016 року нараховано відсотків 35459,42 грн., сума депозиту 50000 грн. (довідки від 02.09.2016 року № 20.1.0.0.0/7-20160901/741 та від 05.09.2016 року № 24-9-7/1543 відповідно арк.с.105-106, 107-123 з випискою по рахункам). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1298 ЦК, частина десята статті 67 Закону України «Про нотаріат»), тобто по цій справі свідоцтво про право на спадщину позивач мала отримати після 16.08. 2014 року. Згідно частини першої статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Відповідно до п. 4.9. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Мінюсту України від 22.02.2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. 22.09.2016 року Державним нотаріусом Першої єнакіївської державної нотаріальної контори Браташевською Г.О. [PERSON] відмовлено у видачі Свідоцтва по право на спадщину після смерті дружини [PERSON], померлої [INFO], у зв'язку з відсутністю доступу до архіву (арк.с.130,131). Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.4 розділу 2 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Мінюсту України від 22.02.2012 року № 296/5, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та роз'яснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження. Тобто, повторне заведення в теперішній час спадкової справи органами нотаріату, які здійснюють свої повноваження на території, яка контролюється органами державної влади України, є неможливим. Відповідно до частини 1 статті 91 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (в редакції Закону України від 12.02.2015 року № 189-VIII), який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затверджений рішенням Кабінету Міністрів України, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Кабінетом Міністрів України 15 квітня 2015 року постановою № 210 затверджено Порядок реєстрації деяких спадкових справ у Спадковому реєстрі, який визначає процедуру реєстрації у Спадковому реєстрі спадкових справ заведених на підставі статті 91 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Проте зазначений Порядок не врегулював процедуру оформлення права на спадкування у разі, якщо спадкова справа заведена нотаріусом раніше і залишилася на території, на якій органи державної влади в теперішній час тимчасово не здійснюють свої повноваження. Тобто, матеріалами справи доведено, що починаючи з 17 серпня 2014 року і до теперішнього часу, на протязі більш, ніж двох року, позивач з незалежних від нього причин не може отримати свідоцтво про право на спадщину та розпорядитися спадковим майном на власний розсуд. Відповідно до статті 41 Конституції України, частини першої статті 319, частини першої статті 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Істотною умовою дотримання статті 1 Протоколу N 1 до Конвенції в ході втручання є законність цього втручання. "Перше і саме гласна вимога статті 1 Протоколу N 1 до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання органів державної влади в повагу власності має бути законним, про що зазначено в Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Беелер проти Італії» (Beyeler v. Italy) [GC], заява № 33202/96, п. 107, ECHR 2000-I, п.108- 109. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні, про що наголошується у Рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Будченко проти України» (заява 38677/06), п. 40 рішення). У справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) Європейський Суд зазначив: Згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» (<...>) [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року). Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98) (п.166-168 рішення). На теперішній час законні підстави для втручання органу влади у мирне володіння майном, а саме, для припинення (обмеження) можливості [PERSON] користуватися та розпоряджатися грошовим вкладом, що входить до спадкового майна та належить йому в порядку спадкування з [INFO], відсутні. Втім, в порушення статті 41 Конституції України, статті 1 Першого протоколу Конвенції право власності позивача на спадкове майно порушено - через тимчасову окупацію окремих районів Донецької області, проведення на території Донецької області антитерористичної операції позивач вже більш, ніж два роки з незалежних від нього причин не може отримати свідоцтво про право на спадщину. Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, є зокрема, визнання права. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. На теперішній час дійсно існують перешкоди для оформлення позивачем спадкових прав у нотаріальному порядку і за таких обставин визнання права власності на майно в порядку спадкування є компетенцією суду. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Територія міста Єнакієво Донецької області, що знаходиться у віданні Єнакієвської міської ради, до складу Артемівського району в особі Артемівської районної ради Донецької області, не передавалася. Згідно постанови Верховної Ради України від 11.12.2014 року №31-VІІІ «Про зміни в адміністративно-територіальному устрої Донецької області, зміну і встановлення меж Артемівського району Донецької області» змінено межі Артемівського району Донецької області за рахунок передачі земель, що знаходяться у віданні Вуглегірської міської ради, у тому числі територій міста Вуглегірськ Єнакіївської міської ради, Ольховатської та Булавинської селищних рад Єнакієвської міської ради. [PERSON] не була мешканкою цих територій, на момент смерті вона проживала у місті Юнокомунарівськ м. Єнакієве та померла у в м. Єнакієве місто Юнокомунарівськ, Донецької області держава Україна. Бахмутська міська рада не є належним відповідачем по справі. Оскільки Бахмутська (до перейменування Артемівська) районна рада Донецької області не є належним відповідачем по справі, у задоволенні позовних вимог саме до неї позивачу слід відмовити. Відсутність реально діючої установи нотаріату, на яку покладено обов'язок видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину, залишення спадкової справи на території, яка не контролюється органами державної влади, що є перешкодами для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та підставою для відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] Оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку має бути покладено на Другу єнакіївську державну нотаріальну контору, яка фактично на теперішній час існує лише де-юре, та Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області, яке має організувати роботу відповідної нотаріальної установи. Перевіривши відповідно до статті 69 Закону України «Про нотаріат» факт смерті спадкодавця [PERSON], час і місце відкриття спадщини після її смерті, встановивши добровільність [PERSON] на задоволення позову, склад спадкового майна, суд вважає позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], ГТУЮ в Донецькій області, третя особа: ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», ПАТ «Приватбанк» про визнання права власності в порядку спадкування за законом на грошовий вклад є такими, що підлягають задоволенню. На підставі наказу Міністерства юстиції України від 17.06.2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» в редакції наказу Мінюсту України від 17.12.2014 року № 2129/5, ст.ст.1223, 1268, 1218, 1228 ЦК України, Закону України «Про нотаріат»,

Outcome: approved