Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

Громадянка [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до громадянина [PERSON], в якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Крім того, позивачка [PERSON] просить суд стягнути з відповідача [PERSON] як батька дитини, на її користь, як матері їх спільної дитини, грошове утримання в розмірі 500 гривень, до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідач [PERSON] позов щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини визнав частково та вважає можливим сплачувати на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] в розмірі 350 гривень. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення з нього аліментів на її утримання, як матері їх спільної дитини, відповідач [PERSON] не визнав, вважає, що він немає матеріальної змоги їх сплачувати. Під час розгляду справи по суті, позивачка [PERSON] позов підтримала повністю, суду пояснила, що на даний момент шлюб між нею та відповідачем [PERSON] розірваний, на протязі одинадцяти місяців вони проживають окремо. Їх малолітній син [PERSON] проживає з позивачкою в [ADDRESS]. Разом з відповідачкою та її сином проживають і батьки [PERSON] Позивачка вказала на те, що для утримання їх спільної дитини (харчування, одяг та інші побутові витрати), відповідач зобов'язаний, як батько, сплачувати їй аліменти. Крім того, їх малолітній син хворіє, на його лікування також необхідні витрати. Кошти, які надає відповідач на утримання дитини, не покривають необхідних витрат. Позивачка вважає, що відповідач [PERSON] має можливість сплачувати аліменти на її утримання та сина у сумі 2000 гривень, так як неофіційно працює водієм маршрутного автобуса у підприємця з Млинівського району на прізвище [PERSON] і отримує відповідну заробітну плату. На думку [PERSON], догляд за бабою, відповідач здійснює формально, так як це йому необхідно для ухилення від служби в Збройних силах України. Позивачка [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати по справі. Представник [PERSON] адвокат Кузнєцов В.В. також підтримав позовні вимоги позивачки, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини та аліменти на утримання позивачки, як матері дитини в загальній сумі 2000 гривень. Вищевказані кошти, на думку представника позивачки, необхідні для нормальної життєдіяльності [PERSON], як матері дитини, так і самої дитини. Також, представник вважає, що [PERSON] має можливість сплачувати аліменти на її утримання та сина, так як неофіційно працює водієм маршрутного автобуса і отримує відповідну заробітну плату в сумі п'яти-семи тисяч гривень. На думку адвоката, догляд за бабою, відповідач здійснює формально, так як це йому було необхідно для ухилення від служби в Збройних силах України. Представник [PERSON] адвокат Кузнєцов В.В. також пояснив, що надані позивачкою письмові докази щодо сплати комунальних рахунків та товарні чеки на купівлю продуктів харчування та інших речей, підтверджують обставини необхідності витрат на проживання як дитини, так і позивачки, як її матері. Представник вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати по справі. Відповідач [PERSON] позов щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини визнав частково та вважає про можливість стягнення з нього на користь позивачки [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] в розмірі 350 гривень. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення з нього аліментів на її утримання, як матері їх спільної дитини, відповідач [PERSON] не визнав, вважає, що він немає матеріальної змоги їх сплачувати. Також, відповідач [PERSON] суду пояснив, що на даний момент шлюб між ним та позивачкою [PERSON] розірваний, на протязі одинадцяти місяців вони проживають окремо. Їх малолітній син проживає з матір'ю в смт. Демидівка Рівненської області. [PERSON] немає постійного місця роботи, так як здійснює догляд за своєю бабою, яка є інвалідом та особою похилого віку. Даний статус він отримав офіційно в державних органах, що підтверджується наданими ним документами. Догляд за бабою полягає у допомозі їй у повсякденному житті, а саме необхідно допомагати їй вставати з ліжка, ходити та в інших випадках. Матеріально він бабці не допомагає, так як вона отримує пенсію. Догляд за бабою він здійснює з тих причин, що його батько доглядає діда похилого віку, а мати має постійне місце роботи. Відповідач [PERSON] підтвердив, що його доходи мають непостійний характер та складаються із доходів по утриманню підсобного господарства та складають близько п'ятиста гривень в місяць. Зі слів відповідача, на протязі періоду окремого проживання з колишньою дружиною та малолітнім сином, він, по можливості, допомагав матеріально дитині та відвідував її. Так, з його слів, у 2015 році, він надавав позивачці для утримання сина грошові кошти в сумі 1500 гривень. За січень - лютий 2016 року, він також надавав [PERSON] грошові кошти в сумі 400 гривень, дитині купляв продукти харчування. Відповідач спростував твердження позивачки про те, що він неофіційно, постійно працює водієм маршрутного автобуса. Зі слів [PERSON], за останній рік де- кілька разів підміняв свого товариша, який дійсно, працює водієм автобуса. При цьому, [PERSON] на постійній основі водієм не працює, грошових кощтів за дану роботу не отримує. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матір'ю відповідача, вони проживають в [ADDRESS] З її слів, відповідач [PERSON] не в змозі сплачувати аліменти позивачці в тій сумі, яку вона вказала в заяві. [PERSON], на даний час, немає постійного місця роботи, офіційно здійснює догляд за своєю рідною бабою, яка є інвалідом та людиною похилого віку. ЇЇ чоловік( батько відповідача) також не працює, доглядає дідуся. Фінансово родина утримується із її доходів( вона має постійне місце роботи) та із доходів із утримання підсобного господарства (свині, корови, земельні угіддя). Свідок [PERSON] підтвердила те, що відповідач немає постійного місця роботи, водієм маршрутного автобуса він не працює. З її слів, були випадки, що він де - кілька разів підміняв свого товариша, який дійсно, працює водієм автобуса. Зі слів свідка, відповідач [PERSON] та вони, як дід та баба, беруть участь у вихованні дитини та намагаються допомогти їй матеріально. Так, в листопаді місяці 2015 року, із доходів з продажу живності, [PERSON] надав позивачці грошові кошти в сумі 1500 гривень для утримання дитини. Свідок [PERSON] суду показала, що позивач та відповідач на протязі одинадцяти місяців разом не проживають. За цей період вона та її чоловік, як дід та баба, утримують внука та свою дочку, які проживають спільно з ними в [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] майже не допомагає матеріально дитині. Свідкові відомо про те, що [PERSON] працює водієм маршрутки, так як бачила його неодноразово за кермом даного транспортного засобу. 9 лютого 2016 року, він особисто, автобусом під'їзджав до будинку, де вони проживають, щоб привітати з днем народження дочку. Свідок [PERSON] не може стверджувати, що це постійна робота відповідача [PERSON] та не може сказати чи отримує він за дану роботу кошти і в якій сумі. Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] на протязі року разом не проживають. До дитини [PERSON] з'являється рідко, не утримує її належним чином. [PERSON], як дід, забезпечує внука всім необхідним. Свідок підтвердив, що у березні 2016 року на протязі п'яти днів, внук знаходився на стаціонарному лікуванні у зв'язку із захворюванням. Свідок [PERSON] не може оцінити майновий стан відповідача [PERSON], але стверджує, що бачив неодноразово, що він, як водій, керує маршрутним автобусом. На думку [PERSON], догляд за бабою, відповідач [PERSON] здійснює фіктивно. [PERSON], як свідок, пояснила, що вона є однокласницею позивачки [PERSON], відносини зі сторонами у неї нормальні. Свідок показала, що неодноразово (біля п'яти разів) бачила в смт. Демидівка відповідача [PERSON] за кермом маршрутного автобуса. Зі слів позивачки [PERSON], їй відомо, що відповідач за дану роботу отримує біля 5 000 гривень. Свідок [PERSON] пояснив, що позивачка [PERSON] є однокласницею його дівчини [PERSON], відносини зі сторонами у нього нормальні. 19.12.2015 року в барі «Каприз» в смт Демидівка Рівненської області, він познайомився із відповідачем [PERSON] Під час розмови, [PERSON] сказав [PERSON], що він працює водієм маршрутки. Також, [PERSON] в розмові сказав свідкові про те, що ухиляється від служби в армії, а саме здійснює догляд за своєю бабою. Свідок [PERSON] суду пояснив, що весною 2015 року, відповідач [PERSON] придбав у нього за 700 доларів бувший у використанні автомобіль. [PERSON] виконував на замовлення [PERSON] у даному автомобілі ремонтні роботи. Вважаючи, що ремонтні роботи були виконані неналежним чином, у [PERSON] з [PERSON] виник конфлікт. Свідок [PERSON] підтвердив, що неодноразово бачив [PERSON] за кермом маршрутки. Свідок [PERSON] суду пояснила, що 08.02.2016 року особисто бачила [PERSON] за кермом маршрутки, коли їхала по своїх потребах в місто Рівне. Взявши до уваги пояснення позивача, відповідача та їхніх представників, дослідивши показання свідків, письмові докази по справі, оцінивши інші встановлені обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.181, ст. 184 Сімейного Кодексу України, кошти за рішенням суду на утримання дитини (аліменти) можуть присуджуватися у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід. Під час розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] немає постійного місця роботи, його заробітки є нерегулярними. Дані фактичні обставини визнали як позивач так і відповідач, тому, у відповідності до ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України, вони не підлягають доказуванню. У відповідності до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 12.08.2012 року та копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.05.2014 року, позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі та є батьками малолітньої дитини, [PERSON], [INFO]. Рішенням суду від 16.02.2016 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. У відповідності до висновку органу опіки та піклування Демидівської районної державної адміністрації Рівненської області від 14.03.2016 року, відповідачу [PERSON] визначено особисті зустрічі з дитиною чотири рази на місяць по чотири години (а.с.4,5,107,108,). Згідно до письмової довідки №85 від 22.08.2016 року, виданої посадовими особами Демидівської селищної Ради Рівненської області, позивачка зареєстрована за місцем проживання із сином в селі Дубляни (а.с.6). Вважаючи на дослідженні судом показання свідків [PERSON] та [PERSON], судом встановлено, що позивачка [PERSON] з малолітньою дитиною фактично проживає спільно зі своїми батьками у житловому будинку [ADDRESS]. Подані позивачкою [PERSON] та дослідженні судом письмові докази (копія свідоцтва про шлюб, рішення суду про його розірвання, копія свідоцтва про народження дитини, письмова довідка органів місцевого самовядування) підтверджують фактичні обставини перебування позивачки та відповідача в шлюбі, його подальше розірвання, наявність у подружжя дитини та її проживання з матір'ю. Норми ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України вказують на те, що при визначенні розміру аліментів в межах позовних вимог, суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіків, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. Судом досліджено, надане позивачкою [PERSON], письмове направлення №99 від 09.02.2016 року за підписом лікаря та завідуючого районною поліклінікою про направлення малолітнього [PERSON] для обстеження і вирішення питання щодо його лікування у зв'язку із виявленим у нього захворюванням (а.с.37). В своїх показаннях свідок [PERSON] підтвердив що у березні 2016 року на протязі п'яти днів його внук, [PERSON], знаходився на стаціонарному лікуванні у зв'язку із захворюванням. Дані докази (письмове медичне направлення та показання свідка [PERSON]) підтверджують незадовільний стан здоров'я малолітнього [PERSON]. Будь - яких інших доказів, які б свідчили про стан здоров'я дитини (фізичні вади, хронічність чи системність захворювання, необхідність витрат для лікування) та обґрунтовували вимоги щодо стягнення із відповідача на утримання дитини аліментів у розмірі 1 500 гривень щомісяця, позивачка [PERSON] суду не надала. Дослідженні судом письмові докази, надані позивачкою [PERSON], а саме: письмові рахунки за користування електроенергією, телекомунікаційними та комунальними послугами, квитанції про оплату даних рахунків підтверджують обставини нарахування та сплати громадянкою [PERSON] комунальних послуг за приватний будинок, де проживає дитина позивача та відповідача (а.с.38,39). Оцінюючи дані письмові докази, суд бере до уваги встановлені фактичні обставини про те, що позивачка [PERSON] з малолітньою дитиною також проживає у даному житловому будинку [ADDRESS] і, як користувач житла, повинна нести частину витрат на його утримання. Також, суд робить висновок, що у даному домогосподарстві проживають і інші дорослі, працездатні члени сім'ї позивачки ( батько, мати), які як користувачі будинку, зобов'язані також нести витрати щодо сплати комунальних послуг. Товарні чеки на придбання продуктів харчування та інших товарів, надані позивачкою та дослідженні в судовому засіданні, підтверджують обставини необхідності щомісячних витрат для потреб харчування та побуту, як малолітньої дитини так і її матері (а.с.40-44) Приймаючи рішення щодо розміру аліментів, які необхідно стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] на утримання малолітнього сина, суд бере до уваги встановлені та передбачені п. 4 ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України обставини, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів на утримання дитини. Так встановлено, що відповідач проживає в [ADDRESS] спільно з батьками, сестрою, дідом та бабою. Відповідач [PERSON], немає постійного місця роботи, здійснює догляд за своєю бабою [PERSON], [INFO], яка є особою похилого віку, що досягла 80-річного віку (а.с.19-22). Таким чином, здійснення відповідачем [PERSON] догляду за особою похилого віку, обмежує його можливості щодо отримання належних та достатніх доходів для сплати ним на утримання дитини аліментів у розмірі 1 500 гривень щомісяця. Позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували незаконність дій відповідача [PERSON] щодо догляду ним особи похилого віку. Досліджена судом копія військового квитка [NUMBER] від 23.12.2011 року, підтверджує факт непридатності відповідача [PERSON] до військової служби та спростовує показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] щодо формальності догляду ним за особою похилого віку з метою ухилення від військової служби. Оцінюючи, як докази, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] суд керується змістом норм ст.59 Цивільного процесуального кодексу України про те, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, показання вищевказаних свідків про те, що вони неодноразово бачили відповідача [PERSON] за кермом маршрутного автобуса, у відповідності до ст.58 Цивільного процесуального кодексу України є неналежними та не можуть підтверджувати його майновий стан та отримання доходів від перевезення пасажирів. Такі обставини підлягають доказуванню шляхом надання відповідних письмових доказів із підприємств, установ та фінансових державних органів. Відповідно до копії трудової книжки [NUMBER] від 07.02.2011 року та письмової довідки директора приватного підприємства фірма «ПриватСервіс», у [PERSON] відсутні трудові відносини з підприємствами, які здійснюють перевезення пасажирів (а.с.105,106). Таким чином, приймаючи рішення щодо розміру аліментів, які необхідно стягнути з [PERSON] на утримання дитини, суд керується ч.1 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України про те, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На момент прийняття судом рішення за позовною заявою [PERSON] щодо стягнення аліментів, дитині [PERSON], [INFO], виповнився один повний рік. У відповідності до Закону України «Про державний бюджет на 2016 рік», прожитковий мінімум для дитини цього віку становить 1 167 гривень. Норми ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України вказують про те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, обов'язок по здійсненню таких витрат лягає на обох батьків, у зв'язку з чим, при визначенні розміру аліментів має враховуватись участь кожного з батьків у таких витратах. Таким чином, вважаючи на дослідженні докази та встановлені фактичні обставини, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на користь позивачки [PERSON] на утримання малолітнього сина в розмірі 450 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ч.ч.2,4,6 ст.84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка, батька дитини, до досягнення дитиною трьох років. Дане право має дружина і в разі розірвання шлюбу, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища. Із досліджених судом письмових доказів (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.05.2014 року, копія рішення суду від 16.02.2016 року) встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої дитини, [PERSON], [INFO]. Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с.5,108). Дослідженні судом письмові докази, а саме письмові рахунки за користування електроенергією, телекомунікаційними та комунальними послугами, квитанції оплати рахунків за користування електроенергією, телекомунікаційними та комунальними послугами в приватному будинку в смт. Демидівка Рівненської області,вул.17 Вересня,53, товарні чеки на придбання продуктів харчування та інших товарів, надані позивачкою та дослідженні в судовому засіданні, підтверджують обставини необхідності несення позивачкою витрат для свого проживання та харчування (а.с.38,39,40-44). Згідно ч.4 ст.83 Сімейного кодексу України, право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Із показань свідка [PERSON] встановлено, що відповідач [PERSON] немає постійного місця роботи. Сім'я, в якій проживає відповідач, фінансово утримується із її доходів ( вона має постійне місце роботи) та із доходів по утриманню підсобного господарства (свині, корови, земельні угіддя). Зі слів свідка [PERSON], в листопаді місяці 2015 року, із доходів з продажу живності, [PERSON] надав позивачці грошові кошти в сумі 1500 гривень. Дані фактичні обставини визнали, як позивач так і відповідач. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідач [PERSON], як батько дитини, може надавати матеріальну допомогу позивачці, як матері їх спільної дитини. При цьому, вважаючи на встановлені обставини його майнового стану, відсутності постійного місця роботи, факту догляду за особою похилого віку, її розмір має становити 250 гривень щомісячно. Згідно з нормами п.1 ч.1 ст.367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. До початку розгляду справи по суті, позивачка [PERSON] заявила нові позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] як батька дитини, на її користь, як матері їх спільної дитини, грошове утримання в розмірі 500 гривень до досягнення дитиною трирічного віку. Пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суд України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року роз'яснено, що у разі, якщо позивач на підставі ч. 2 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України, заявив нові вимоги, у зв'язку з чим збільшилась ціна позову, він відповідно до абзацу другого ч. 2 статті 6 Закону України «Про судовий збір», ч.3 ст. 80 Цивільного процесуального кодексу України повинен сплатити до звернення до суду з відповідною заявою несплачену суму судового збору, розмір якого має відповідати ставкам, встановленим пунктом 1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до пункту 3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільняються від сплати судового збору під час розгляду цивільної справи позивачі у справах щодо стягнення аліментів. Норми ч.3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України вказують, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У відповідності до ст.88 Цивільного кодексу України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суд України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" № 10 від 17.10.2014 року роз'яснено, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується і у випадку, коли судовий збір сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом України «Про судовий збір». Вважаючи на часткове задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача [PERSON], аліментів на утримання дитини, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача в дохід держави судового збору в розмірі 165 гривень 36 копійок. До судових витрат, згідно з нормами ст.79 Цивільного процесуального кодексу України, відносяться витрати на правову допомогу. Позивачкою [PERSON] були понесені витрати в сумі 400 (чотириста) гривень за надання їй правової допомоги адвокатом Мервінським В.В. з питань консультації та складання позовної заяви про стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідно до пропорційності задоволених позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки [PERSON] понесені нею судові витрати на правову допомогу в сумі 120 гривень (а.с.7-10). Вважаючи на часткове задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання позивачки, як матері їх спільної дитини, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача в дохід держави судового збору в розмірі 275 гривень 60 копійок. Позивачкою [PERSON] були понесені витрати в сумі 1 500 (одна тисяча п'ятсот) гривень за надання їй правової допомоги адвокатом з питань консультації, складання позовної заяви та представництво її інтересів в суді про стягнення аліментів на її утримання. Відповідно до пропорційності задоволених позовних вимог про стягнення аліментів на утримання позивачки, з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки [PERSON] понесені нею судові витрати на правову допомогу в сумі 750 гривень (а.с.64). На підставі викладеного,

Outcome: partial