Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

До суду звернулась позивач [PERSON], з позовом про стягнення аліментів до відповідача [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі ? частини всіх видів заробітку( прибутку) відповідача посилаючись на наступне: 12.10.2002 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] В період шлюбу у них народивсь син - [PERSON], [INFO]. Приблизно з жовтня 2013 року вони з відповідачем припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства, хоч проживають в одному будинку. З цього ж часу відповідач перестав надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Лише один раз в серпні 2014 року надав 1000 грн., для підготовки дитини до школи. Відповідач працює має постійний заробіток в сумі приблизно 3000-4000 грн., тому може надавати допомогу на утримання дитини, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також пояснила, що відмову від надання допомоги на утримання дитини відповідач мотивує тим, що сплачує кредит. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував при цьому пояснив, що він проживає разом з позивачкою однією сім»єю та ведуть спільне господарство, тому для нього є новиною посилання позивача, що вони не живуть однією сім»єю. Він вважає абсурдним стягнення з нього аліментів, так як він сім»ю матеріально забезпечує, купує продукти харчування, речі домашнього вжитку. Дитину він також матеріально забезпечує, купує для дитини продукти харчування, витратив свої кошти на медичне обстеження дитини. Подання позивачкою даного позову пов»язує з тим, що рік назад в зв»язку з виникненням в нього проблем з кредитом, він перестав давати позивачці кошти і сам купував все необхідне для сім»ї. До цього його зарплатна картка була у позивачки і вона на власний розсуд витрачала з неї гроші. Свою дитину він любе і матеріально її утримує. Вислухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково за наступними підставами: Як встановлено в судовому засіданні сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12.10.2002 року. Їх шлюб був зареєстрований виконавчим комітетом Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію шлюбу. В період шлюбу у сторін народивсь син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому відповідач записаний батьком дитини. Судом встановлено, що на даний час сторони проживають разом. Проте, з пояснень відповідача вбачається, що він вкладає отримувані ним кошти на забезпечення сім»ї в тому числі і дитини, але позивачці коштів на забезпечення матеріальних потреб дитини не надає . Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов"язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. За таких обставин суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів суд враховує матеріальне становище сторін: позивач та відповідач працюють та мають постійний заробіток. З пояснень сторін позивачка отримує заробітну плату в розмірі близько 2300 грн., відповідач отримує заробітну плату в розмірі 4000-4500 грн. Інших дітей в сторін на утриманні немає. Хронічних захворювань ні сторони, ні дитина не мають. Виходячи з вищевикладеного та враховуючи той факт, що відповідач вкладає отримувані ним кошти в забезпечення сім»ї, в тому числі і на задоволення потреб дитини, так як сторони проживають однією сім»єю, а також те, що позивачка не довела суду, що аліменти на утримання дитини потрібно стягнути саме в розмірі ? частини прибутку відповідача, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітну (прибутку) але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Доводи відповідача про те, що він проживає з позивачкою однією сім»єю, веде з нею спільне господарство, та вкладає кошти на забезпечення сім»ї, суд не може визначити як підставу для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів. Так як участь батьків в утриманні дитини не пов»язується з перебуванням їх у шлюбі, спільного або окремого проживання, а залежить від того, чи надають батьки кошти на утримання дитини. З пояснень самого ж відповідача вбачається, що він сам розпоряджається отримуваним ним заробітком, грошових коштів позивачці в тому числі і на утримання дитини не надає, що є підставою для стягнення аліментів. Суд також врахував той факт, що відповідач сам частково забезпечує матеріальні потреби дитини, тому приймає рішення про стягнення аліментів з відповідача в розмірі меншому ніж просить позивачка. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред»явлення позову. Відповідно до реєстраційного номеру позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 23.10.2014 року, тому аліменти підлягають стягненню саме з цієї дати. Відповідно п. 1 ст. 367 ЦПК України рішення підлягає негайному виконанню в межах платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в суму 243 грн. 60 коп. На основі ст. 180, 182, 183 СК України.

Outcome: partial