Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-14 00:00:00

Позивач - [PERSON], звернулася до [PERSON], третя особа - Чугуївська державна нотаріальна контора Харківської області, з позовом про розподіл майна подружжя, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], [INFO], компенсацію за ноутбук, плазмовий телевізор та автомобіль Samand Soren, державний номер [NUMBER] в розмірі 103 000 (ста трьох тисяч) грн. 00 коп. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], [INFO], компенсацію за проведені ремонтні роботи в житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], вартістю 30 000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], [INFO], моральну шкоду у розмірі 10000,00 (десять тисяч) гривень. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], [INFO], витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 (п'ять тисяч) гривень. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], [INFO], сплачений судовий збір. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначила, що 23 червня 2006 року вона та [PERSON] уклали шлюб. В подальшому шлюб між ними було розірвано. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з: квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], ноутбуку, плазмового телевізора, автомобіля Samand Soren, державний номер [NUMBER], які було придбано під час шлюбу. Окрім цього, вони разом з колишнім чоловіком за спільні кошти придбали житловий будинок, який знаходився за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є [PERSON] (син спадкодавця). У зв'язку з тим, що до теперішнього часу вказане вище майно не збереглося, Відповідач, як спадкоємць першої черги після смерті [PERSON], повинен компенсувати Позивачу вартість майна в розмірі 103 000 (ста трьох тисяч) грн. 00 коп., з них вартість ноутбука - 4000 (чотири тисячі) грн., вартість плазмового телевізора - 4000 (чотири тисячі) грн. та вартість автомобіля Samand Soren, державний номер [NUMBER] в розмірі 95 000 (дев'яносто п'яти тисяч) грн. Крім цього, компенсувати вартість проведених ремонтних робіт в розмірі 30 000 (тридцяти тисяч) грн., які було проведено у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS]. Також Позивач вважає, що неправомірними діями Відповідача їй було завдано моральну шкоду. Представник позивача, [PERSON], діючий за договором про надання правової допомоги від 28.01.2014 року, в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, відмовився тільки від стягнення з відповідача суми судового збору, та просив суд позов задовольнити. Відповідач та його представник [PERSON], діючий за договором про надання послуг адвоката від 12.03.2014 року, в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували посилаючись на їх необґрунтованість. Представник третьої особи - Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області, в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої проти задоволення позову не заперечував та просив проводити розгляд справи у його відсутності (а.с. 20). Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність третьої особи за наявними доказами справи. Дослідивши та перевіривши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 23 червня 2006 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 119 (а.с. 7). Шлюб між ними було розірвано, про що 04 травня 2012 року зроблено запис актовий запис № 20 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Чугуївському районі реєстраційної служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області (а.с. 8). [INFO] помер [PERSON], після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з: - квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належала [PERSON] на праві особистої приватної власності; - грошових внесків з відсотками та компенсаціями у Чугуївському-2 відділенні Харківського ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк»; - грошових внесків з відсотками та компенсаціями у ПАТ «УкрСиббанк». За змістом ч.3 ст.368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. У грудні 2008 року, в період шлюбу за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] було придбано новий автомобіль Samand Soren, державний номер [NUMBER], вартістю 95 000 (дев'яносто п'ять тисяч) грн. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.2 вказаної статті). Спірний автомобіль Samand Soren, державний номер [NUMBER], був придбаний на ім'я [PERSON] у грудні 2008 року (що не заперечується відповідачем). [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 червня 2006 року по 04 травня 2012 року. Тобто вказаний автомобіль був набутий під час шлюбу і відповідно до ч. 2 ст. 62 Сімейного кодексу України є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1, 2 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 369 Цивільного кодексу України, розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідач під час розгляду справи повідомив, що вказаний автомобіль відповідно до договору 67/12/588621 від 10 жовтня 2012 року було передано комісіонерові і продано за 56559,61 грн. Про укладення договору 67/12/588621 від 10 жовтня 2012 року Позивачу стало відомо тільки після отримання заперечення Відповідача на позовну заяву у даній справі. Про відчуження автомобіля Samand Soren, державний номер [NUMBER], позивач не попереджалася, своєї згоди на його продаж не надавала. Відповідно до ч.4 ст.65 СК України та Постанови Пленуму Верховного Суду №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Згідно статті 1261 ЦК України: у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є [PERSON] (син спадкодавця). Інших спадкоємців немає. Відповідно до листа Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області Відповідач 20 грудня 2013 року отримав свідоцтва про право на спадщину за законом за №№2-2120, 2-2122 на: квартиру [ADDRESS] та на грошові внески з відсотками та компенсаціями у Чугуївському-2 відділенні Харківського ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» та у ПАТ «УкрСиббанк» (а.с. 81). Відповідно до ч. 2 ст. 62 Сімейного кодексу України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Відповідно до абз. 3 п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України N11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК). Тобто відповідно до наведених вище норм - початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України N11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Отже, сам факт реєстрації автомобіля Samand Soren, державний номер [NUMBER] на ім'я [PERSON] не може бути визнаний початком перебігу строку позовної давності, адже реєстрація майна придбаного під час шлюбу на ім'я одного з подружжя не порушує право другого з подружжя на це майно. Воно все одно залишається в їх спільній сумісній власності. Отже, доводи Відповідача про те, що строк позовної давності має обчислюватись з 2008 року є безпідставними, адже вказаний автомобіль було продано в 2012 році. У зв'язку з тим, що до теперішнього часу вказане вище майно не збереглося, Відповідач повинен компенсувати вартість автомобіля Samand Soren, державний номер [NUMBER] в розмірі 28280 (двадцять вісім тисяч двісті вісімдесят) грн. Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. Право кожного на повагу до його честі та гідності визначено в ст. 28 Конституції України, ст. 270 ЦК України та відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються найвищою соціальною цінністю. Згідно ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуального), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»: Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. У відповідності до ст. 1167 ЦК України Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Неправомірними діями Відповідача Позивачу було завдано моральну шкоду, що виразилася у душевних стражданнях, зміні звичайного життєвого укладу, необхідності витрачати свій час та сили на збирання доказів для звернення до суду та захисту своїх прав. Також Позивач була позбавлена можливості користуватися автомобілем та використовувати його в повсякденному житті. Коли Позивач дізналася, що автомобіль на який вона має законне право був проданий, вона отримала дуже сильний стрес, і тому досі не може прийти в нормальний стан. У неї зник нормальний сон, вона часто прокидається вночі, у зв'язку з чим, не може нормально відпочити. ЇЇ стан здоров'я погіршився, в неї виникли постійні головні болі, підвищилась нервозність. Відсутність з боку Відповідача добровільної волі на відшкодування завданої шкоди також завдало душевних страждань та болю. Враховуючи зазначенні обставини та положення ст. 23, 1167 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного суду України „Про судову практику в правах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди", від 31 вересня 1995 року, Постанови Пленуму Верховного Суду від 28 вересня 1990р. №7 «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій» з подальшими змінами та доповненнями, суд вважає, що з Відповідача необхідно стягнути на користь Позивача, моральну шкоду в розмірі 5 000 (п'ять тисяч) грн.00 коп. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Склад та розмір судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду позивачем надані квитанції про сплату витрат на правову допомогу в сумі 5000 (п'ять тисяч) гривень., які відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід позивача. В інший частині позовних вимог суд вважає за потрібне відмовити в звя'зку з їх безпідставністю. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial