Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі. До початку судового засідання позивач [PERSON] направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, при цьому він позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, обґрунтувавши позов тим, що сторони перебували між собою у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 3.02.2010 року з відповідача на користь позивачки були стягнуті аліменти на утримання їх спільного сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу щомісяця до його повноліття. Крім того, з 8.02.2003 року по 17.04.2012 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого народилась [INFO] року донька [PERSON]. На теперішній час позивач сплачує кошти на утримання доньки. З 2014 року він проживає разом з батьками [PERSON], пенсіонером та [PERSON], пенсіонером, інвалідом 3 групи та доглядає за ними. На даний час [PERSON] ніде не працює і перебуває на обліку у Харківському міському центрі зайнятості як безробітний. За таких обставин просить зменшити розмір аліментів, призначений рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 3.02.2010 року з 1/4 частини з усіх видів доходу щомісяця до 300 грн. щомісяця в зв'язку з погіршенням матеріального стану позивача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що позивач по справі не є хворою особою, є працездатним і мав би працювати та отримувати постійний щомісячний дохід, але цього не робить. На утримання сина вона витрачає чималі кошти, а позивач не сплачує навідь мінімального розміру присуджених аліментів. Тому позов є безпідставним та необґрунтованим і просить відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч.1-2, ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ч.1, ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати до досягнення нею повноліття. Як наголошує ч.2, ст.182 СК України розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за неоподаткований мінімум доходів громадян. За правилами ч.1, ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували між собою у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.20). В подальшому шлюб між сторонами було розірвано. За змістом ч.3, ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 3.02.2010 року з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання їх спільного сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу щомісяця до повноліття дитини (а.с.21). За змістом розрахунку заборгованості Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання дитини станом на 1.10.2015 року складає 10 047 грн. 37 коп. (а.с.19). Вказані вище обставини не заперечувались відповідачем і не спростовувались будь-якими доказами по справі. У відповідності до ст.7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2015 рік" №80-VIII від 28.12.2014 року - установити у 2015 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2015 року - 1176 гривень, з 1 грудня - 1330 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2015 року - 1032 гривень, з 1 грудня - 1167 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2015 року - 1286 гривень, з 1 грудня - 1455 гривень. З 8.02.2003 року по 17.04.2012 року позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с.2, зворот. бік), від якого народилась [INFO] року донька [PERSON] (а.с.6). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17.04.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний (а.с.5). На даний час [PERSON] ніде не працює і перебуває на обліку у Харківському міському центрі зайнятості як безробітний (а.с.4). За змістом положень ч.3, ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є повне забезпечення інтересів своєї дитини. Як наголошує ч.1, ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За приписами ч.3, ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року „Про застосування судом окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Як вбачається із тексту позовної заяви [PERSON] просить зменшити розмір аліментів, призначений заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 3.02.2010 року з 1/4 частини з усіх видів доходу щомісяця до 300 грн. щомісяця в зв'язку з погіршенням матеріального стану позивача. Однак вказана позовна вимога суперечить диспозиціям ч.3, ст.181 СК України, яка встановлює виключно два способи стягнення аліментів: у вигляді частки від доходу особи, з якої стягуються аліменти, та у твердій грошовій сумі, а також ч.1, ст.192 СК України, яка регулює тільки збільшення розміру аліментів, який уже визначений за рішенням суду, при цьому вказана норма права ніяким чином не змінює спосіб виконання стягнення аліментів. В даному випадку заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 3.02.2010 року вже встановлений спосіб стягнення аліментів у вигляді стягнення 1/4 частини з усіх видів доходу позивача щомісяця, а положення ч.1, ст.192 СК України у правовідносинах, що склались між сторонами, регулюють різмір дробового значення вже присуджених аліментів в частині їх збільшення або зменшення, а не зміни встановленого способу їх стягнення. Таким чином, в позові мова фактично йдеться не про зменшення розміру аліментів, а про зміну порядку стягнення аліментів (з частки від доходу на тверду грошову суму). Позивач не просить суд зменшити „1/4 частину" на частку у меншому розмірі, а суд не має повноважень вийти за межі його позовних вимог. Крім того, позивачем по справі не надано суду будь-яких доказів в розумінні ст.57-59 ЦПК України погіршення матеріального стану платника аліментів або необхідності постійного стороннього догляду його батьків, що є підставою для зменшення розміру аліментів, так як наявність в справі посвідчень пенсіонерів та інваліда 3 групи не свідчить про необхідність за ними стороннього догляду. За правилами ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Як наголошує ч.1-2, ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. За змістом ч.1-2, ст.58ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Аналізуючи описані вище докази, зібрані у судовому засіданні, а також положення диспозиції ч.3, ст.181; ч.1, 192 СК України, суд вважає, що оскільки позивач фактично просить змінити спосіб виконання рішення суду про стягнення аліментів, а не збільшити розмір призначених судом аліментів, при цьому він не надав доказів погіршення матеріального стану платника аліментів або погіршення його стану здоров'я з тим станом, що існував на момент винесення рішення суду від 3.02.2010 року, тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed