Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

В січні 2019 р. позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила суд, постановити рішення яким визнати відповідача такими, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, їй на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Шандибою Л.І., від 11 лютого 2008 року за реєстровим №491 та зареєстрованого в Київському БТІ від 15 лютого 2008 року за №5370 належить на праві приватної власності Ѕ частини квартири [ADDRESS] та на підставі Свідоцтва про право на спадщину за [PERSON] , посвідченим Шостою Київською державною нотаріальною конторою 03 листопада 2006 року за реєстровим №3-2685 також інші Ѕ частини вищезазначеною квартири. В даній квартирі зареєстровані: позивач, власник квартири - [PERSON] , та відповідач - [PERSON] , який зареєстрований, однак ніколи не проживав в квартирі [ADDRESS] . Оскільки відповідач самостійно не бажає знятись з реєстрації, місце його проживання наразі не відоме, тому позивач вимушений був звернутись до суду з зазначеним позовом. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в матеріалах справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв про розгляд справи у його відсутність, відзиву на позовну заяву суду не надав. Оскільки відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив та не подав до суду відзив, а позивачка просила слухати справу у її відсутність, суд вважає можливим розглянути дану справу відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов підлягає задоволенню з наступник підстав. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом КМНО, Шандибою Л.І., 11.02.2008 року за реєстровим №491 та зареєстрованого в Київському БТІ 15.02.2008 року за №5370, позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить Ѕ частини квартири [ADDRESS] . В вищезазначеній квартирі зареєстровані: [PERSON] , яка є власником квартири, та Відповідач - [PERSON] . Як вказує позивач в березні 2016 року до неї звернулись батьки відповідача з проханням допомогти отримати паспорт громадянина України їх 18-ти річному сину [PERSON] , оскільки той не має реєстрації, запевнивши, що реєстрація потрібна на деякий час, як тільки відповідач отримає паспорт. Позивач дала згоду на реєстрацію відповідача, однак [PERSON] та його батьки спілкування з позивачем припинили, та повідомили, що самостійно зніматись з реєстрації відповідач не буде, у зв`язку з чим, [PERSON] вимушена була звернутись до суду. Відповідач у квартирі [ADDRESS] не проживає, що підтверджується Актом обстеження квартири, складеним ЖЕД №8 від 15.01.2018 року. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , підтвердила суду обставини, що родина відповідача просила допомогти їм та зареєструвати до суду в квартиру [PERSON] , однак жодного року відповідача в квартирі не бачила. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , повідомив суд про те, що позивач є його прабабусею, в вищезазначеній квартирі буває досить часто, проте жодного разу відповідача не бачив в квартирі. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Аналогічне визначене статтею 321 ЦК України щодо непорушності права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В частині 1 ст.316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно частини 1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. А у відповідності до частини 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Крім цього, відповідно до частини 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В статті 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. У п. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 12.04.1985 р. № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України зазначено, що у справах визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі ст. 71 ЖК України, необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню

Outcome: approved