Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами до відповідача про захист прав споживача, стягнення коштів за договором банківського вкладу, мотивуючи свої вимоги тим, що він є спадкоємцем всього майна після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року. 23.05.2013 року між нею та Відділенням №14 Філії «Центральне Регіональне Управління Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» було укладено договір-заяву банківського строкового вкладу №16140/370-13 у доларах США строком до 28.05.2014 року. Відповідно до умов договору, сума вкладу складає 10362.42 доларів США, процентна ставка вкладу становить 9.70% річних. 12.10.2013 року його мати здійснила поповнення свого депозитного вкладу на загальну суму 4 000 доларів США. 01.11.2003 року, 06.11.2013 року, 02.12.2003 року матір позивача здійснювала поповнення свого депозитного вкладу на суму 107.00 доларів США, на суму 3893.00 доларів США, на суму 199.00 доларів США. Всього на депозитному рахунку зберігається грошова сума в розмірі 18 561,42 доларів США. 02.12.2014 року він звернувся до Банку з заявою про дострокове повернення вкладу в повному обсязі, проте ані вклад, ані проценти йому повернуто не було, тому він був вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 18 561,42 доларів США, а також судові витрати. В судовому засіданні представники позивача повністю підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог та врахувати, що зважаючи на те, що позивач просить повернути йому кошти за вкладом достроково, необхідно утримати зайво нараховану та виплачену клієнту частину процентів із залишку коштів на депозитному рахунку клієнта у розмірі 1 207,25 доларів США (факт/360 днів: 18561,42 долари США х 1,00% х 273 днів/360 днів/100= 140,75 доларів США; сума зайво нарахованих та виплачених клієнту процентів 1348,00 доларів США - 140,75 доларів США = 1 207,25 доларів США. Вислухавши пояснення представників позивачів, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем всього майна після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого 01.12.2014 року 15 Київською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого в Спадковому реєстрі за №56119431. (а.с. 5-6). 23.05.2013 року між [PERSON] та Відділенням №14 Філії «Центральне Регіональне Управління Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» було укладено договір-заяву банківського строкового вкладу (депозиту) «Пенсійний» №16140/370-13 у доларах США строком до 28.05.2014 року. (а.с.7-8). Відповідно до умов договору, сума вкладу складає 10362.42 доларів США, процентна ставка вкладу становить 9.70% річних. 12.10.2013 року [PERSON] здійснила поповнення свого депозитного вкладу на загальну суму 4 000 доларів США. 01.11.2003 року, 06.11.2013 року, 02.12.2003 року матір позивача здійснювала поповнення свого депозитного вкладу на суму 107.00 доларів США, на суму 3893.00 доларів США, на суму 199.00 доларів США. Всього на депозитному рахунку зберігається грошова сума в розмірі 18 561,42 доларів США. (а.с.8-10). В силу вимог ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зі змісту договору банківського вкладу (депозиту) від 23.06.2014 року вбачається, що в ньому встановлено всі істотні умови для такого виду договорів, відповідно до вимог чинного на той час законодавства та інших нормативно-правових актів. Укладаючи договір, сторони дійшли згоди щодо його укладання на зазначених у ньому умовах, а відтак, з власної ініціативи визначили для себе правила подальшої поведінки. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов»язки відповідно до договору. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов»язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов»язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Як було встановлено в судовому засіданні 02.12.2014 року позивач звернувся до Банку з заявою про дострокове повернення вкладу в повному обсязі, проте ані вклад, ані проценти йому повернуто не було, тому він був вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 18 561,42 доларів США. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 629 ЦК України Договір є обов"язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.ч. 5,6 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Згідно п. 1.2 Положення від 03.12.2013 року №516 договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах вкладу (депозиту) на першу вимогу або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язань є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п. 2.5 Постанови Нацбанку України від 11.10.2008 року банки … повинні виконувати свої зобов»язання за всіма типами договорів із залученням коштів у будь-якій валюті лише у разі настання строку завершення зобов»язань, незалежно від категорії контрагентів. Відповідно до виписки по особовому рахунку з 01.12.2014 року по 30.01.2015 року залишок коштів на рахунку на ім»я [PERSON] складає 17 354 доларів США 17 центів (а.с. 33-39), яка і підлягає стягненню на користь позивача. Суд враховує те, що повернення коштів за депозитом є достроковим поверненням грошових коштів вкладнику і є достроковим розірванням договору банківського вкладу, а тому слід врахувати зайво нараховану та виплачену клієнту частину процентів із залишку коштів на депозитному рахунку клієнта у розмірі 1 207,25 доларів США (факт/360 днів: 18561,42 долари США х 1,00% х 273 днів/360 днів/100= 140,75 доларів США; сума зайво нарахованих та виплачених клієнту процентів 1348,00 доларів США - 140,75 доларів США = 1 207,25 доларів США). Таким чином загальна сума до виплати за договором з врахуванням зайво виплачених процентів складає 17 354 долари США 17 центів (18561,42 долари США - 1 207,25 доларів США = 17354,17 доларів США). Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини)». Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Так, у ст.1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України. Однак, в порушенні цих норм, позивач позбавлений можливості користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які банк, в порушення вимог договору, відмовляється повернути позивачу. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, Постанови Національного банку України є підзаконними актами і не можуть суперечити вимогам закону, в тому числі Цивільному кодексу України, відмова банку повернути вкладнику його кошти порушує її права та умови укладеного між сторонами договору. На підставі викладеного,

Outcome: partial