Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позивних вимог зазначає, що 23 вересня 2014 року відповідач [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], скоїв дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок чого автомобіль [NUMBER], яким керував [PERSON], отримав механічні пошкодження. Після скоєного [PERSON] залишив місце ДТП. Автомобілю Деу АЕ 7004 ЕТ, власником якого є Позивач, завдано матеріальної шкоди, яка визначена у розмірі 55255 грн. 42 коп., згідно Висновку експертного авто товарознавчого дослідження № Д 27/01/15 від 22.01.2015 року, який надано судовим експертом. При цьому риночка вартість пошкодженого автомобіля визначена у розмірі 87520 грн. У зв'язку із цим ДТП, власник пошкодженого авто, поніс витрати: на авто евакуатор у сумі 400 грн., на авто товарознавчу експертизу у сумі 1500 грн.. У зв'язку із судовим розглядом справи, позивач поніс відповідні судові витрати: судовий збір 646,55 грн., витрати на правову допомогу 2500 грн., що доводиться відповідними квитанціями, договором на правову допомогу, актом наданих послуг, які додані до позову. У звязку з чим просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] матеріальну шкоду, завдану автомобілю позивача внаслідок ДТП в розмірі 55255 грн. 42 коп., моральну шкоду в розмірі 5000 грн., витрати на авто товарознавчу экспертизу 1500 грн., витрати на авто евакуатор 400 грн., витрати на правову допомогу 2500 грн., судовий збір 646 грн. 55 коп. Заочним рішенням суду позов задоволено. У подальшому, ухвалою суду заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення - задоволено. Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15 вересня 2015 року, ухвалене по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення майнової та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди скасувано. Призначено справу до розгляду в загальному порядку. Позивач в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду заяву у якій просить суд розглядати справу у відсутність представника позивача, на позовних вимогах наполягає, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно Постанови Дзержинського районного суду від 05.11.2014 року по справі № 210/5830/14-п, яка вступила у законну силу, 23 вересня 2014 року відповідач [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] , порушуючи ПДР (п.10.1, п.16.6), скоїв дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок чого автомобіль [NUMBER], яким керував [PERSON] , отримав механічні пошкодження . Після скоєного [PERSON] залишив місце ДТП, чим порушив п.2.10 «а» ПДР України (а.с.5, 9). Відповідно до ч.4\~ст.61 ЦПК України\~постанова судді у справі про адміністративне правопорушення є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно Висновку експертного авто товарознавчого дослідження № Д 27/01/15 від 22.01.2015 року, який надано судовим експертом авто [NUMBER], власником якого є [PERSON], завдано матеріальної шкоди, яка визначена у розмірі 55255 грн. 42 коп. (а.с.6-7). З огляду на приписи статей 11, 22, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов»язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки\~особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. Таким чином потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, та у постанові № 6-725цс16 від 14.09.2016р., яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою до застосування всіма судами. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України. Відповідно до цієї правової норми шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності її вини. Таким чином, єдиною підставою цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, що включає такі елементи, як шкода, протиправність поведінки, причинний звязок між ними, а також за виключенням передбачених законом випадків, вина заподіювача шкоди, тобто відшкодуванню підлягає тільки та шкода, яка є обєктивним наслідком протиправної дії чи бездіяльності. Згідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Правила відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, визначені в статті 1188 ЦК України. Відповідно до цієї правової норми шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно з п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою\~ст. 1167 ЦК України, а саме: моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. \~Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд відзначає, що відповідно до ч. 1\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою\~ст. 1167 ЦК України, а саме: моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. З урахуванням викладеного, оскільки встановлено, що внаслідок неправомірних дій відповідача потрапив у дорожньо-транспортну пригоду і був пошкоджений автомобіль,\~\~яким керував позивач, сам позивач при цьому зазнав психологічного стресу, обєктивно обумовленого обставинами події, в звязку з чим слід визнати наявність передбачених законом підстав для відшкодування завданої моральної шкоди. Таким чином, вина Відповідача у спричиненні ДТП не підлягає додатковому доведенню в силу ч. 4 ст. 61 ЦПК України. При цьому у Відповідача - водія [PERSON] був відсутній поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на автомобіль ВАЗ 2101 н.з. Э9330ДН, що доводиться листом Відділом ДАІ [PERSON] від 13.03.2015 року (а.с.9) у звязку з чим Позивач позбавлений права вимоги страхової виплати в порядку ст. 979 ЦК України. Однак, слід врахувати, що завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника\~в договірному зобовязанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.\~\~ Тобто потерпілий, не зобов"язаний звертатись до страхової компанії для відшкодування завданих збитків, або до МТСБУ (у передбачених законом випадках), а має право безпосередньо звернутись до особи, що завдала збитків. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах\~заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частинами 1, 4\~ст. 60 ЦПК\~встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків,\~установлених\~ст. 61 цього Кодексу. \~\~\~\~ Враховуючи вищевикладене, позивачем належними та допустимими доказами доведено позовні вимогу, у звязку з чим є всі підстави для задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 646,55 грн. (а.с.1), витрати на авто товарознавчу експертизу у сумі 1500,00 грн. (а.с.13), витрати на авто евакуатор у сумі 400,00 грн. (а.с.14), а також витрати на правову допомогу у розмірі 2500,00 грн. (а.с.11), що підтверджується відповідними квитанціями. Витрати на правову допомогу належним чином підтверджені та не спростовані відповідачем.

Outcome: approved