Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Шахтобудівельна компанія» про стягнення моральної шкоди у зв`язку з професійним захворюванням в обґрунтування якого вказав, що він з 01.08.2016 по 21.05.2020 перебував у трудових відносинах з відповідачем працюючи на підприємстві прохідником 5 розряду з повним робочим днем в шахті та був звільнений за ст.38 КЗпП України за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію. Загальний стаж роботи позивача у підземних умовах 23 р 05 м 05 д. Під час трудової діяльності позивач отримав професійне захворювання, обумовлене небезпечними умовами праці. Відповідно до медичного висновку ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І.Кундієва Національної академії медичних наук України від 06.04.2021 йому вперше встановлено професійне захворювання: 1. Хронічний бронхіт ІІ ст. у фазі затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ (один-два) ст. 2. Хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч у стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг. 3. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем порушення слуху ІІ ст. 12.05.2021 за результатами розслідування, комісією складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4. 24.06.2021 Обласною профпатологічною МСЕК йому встановлено 65 % втрати працездатності безстроково та третя група інвалідності, з яких: 35 % внаслідок хронічної попереково-крижової радикулопатії, 20 % внаслідок хронічного бронхіту, 10 % внаслідок приглухуватості. Моральна шкода у зв`язку з отриманим професіональним захворюванням не призначалась та не виплачувалась. Позивач вважає, що внаслідок ушкодження здоров`я йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичних і моральних стражданнях через незворотність втрати працездатності, необхідності вжиття реабілітаційних заходів та проходження лікування, неможливість вести активний спосіб життя, що впливає на його звичайний життєвий уклад, призводить до психологічного дискомфорту і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Він став замкненим, втратив інтерес до життя. Просив стягнути з відповідача на свою користь у якості відшкодування моральної шкоди завданої отриманим профзахворюванням 90000 грн. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Позивач до судового засідання не з`явився, про час місце розгляду справи повідомлений у порядку передбаченому цивільно-процесуальним законодавством України, надав суду клопотання з проханням розглянути справу без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача до судового засідання не з`явилась, про час місце розгляду справи повідомлена у порядку передбаченому цивільно-процесуальним законодавством України. До суду надала відзив, в обґрунтування якого зазначила, що позивач дійсно працював на підприємстві відповідача, стаж його роботи склав 3 роки та 9 місяців, загальний стаж роботи у небезпечних умовах на інших підприємствах - 25 р 10 м 7 д. 06.04.2021, на підставі медичного висновку ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І.Кундієва Національної академії медичних наук України позивачу вперше встановлено професійне захворювання: 1. Хронічний бронхіт ІІ ст. у фазі затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ (один-два) ст. 2. Хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч у стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг. 3. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем порушення слуху ІІ ст. 13.05.2021 за результатами розслідування, комісією складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4. Про шкідливі умови праці позивач був обізнаний, але свідомо приймав їх і усвідомлював можливість ушкодження свого здоров`я, більш того позивач навмисно сприяв розвиненню професійного захворювання та збільшенню шкоди здоров`ю. Крім того, позивач користувався пільгами за роботу у шкідливих умовах: скорочена тривалість робочого часу, додаткова оплачувана відпустка, оплата праці у підвищеному розмірі і т. ін. Працюючи на підприємстві відповідача позивач жодного разу не заявив про порушення умов його праці відповідачем, а трудові відносини з відповідачем були припинені ним з причини виходу на пенсію, а не за станом здоров`я. Випадок професійного захворювання з позивачем взятий до обліку відповідачем виключно на підставі п.101 «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» затв. ПКМУ № 337 від 17.04.2019, як останнім підприємством вугільної промисловості, з яким позивач перебував у трудових відносинах. Вважає, що висновок МСЕК від 24.06.2021 не може братися до уваги судом у якості доказу моральних страждань позивача, якими можуть бути тільки висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичної установи або медично-консультаційної або медично-соціально-експертної комісії про стрес. Крім того, у матеріалах справи відсутні чеки, квитанції які б свідчили про витрати з відновлення психологічного стану або стану здоров`я позивача. Зазначені документи є єдиними доказами моральних страждань позивача від отриманого профзахворювання. Встановлена позивачу ІІІ група інвалідності не може бути перепоною для його працевлаштування та зайняття багатьма видами трудової діяльності. У разі вирішення справи на користь позивача, просила врахувати вимоги п.п.164.2.14 ст.164 Податкового кодексу України. Вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача маральної шкоди заподіяної професійним захворюванням у розмірі 90000 грн безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Клопотань в порядку ст. 222 ЦПК України, учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. ІІІ. Процесуальні дії у справі 16.07.2021 на підставі ухвали судді відкрите провадження у справі, яка розглядається у спрощеному позовному провадженні, розгляд справи по суті призначений на 11.00 год 12.08.2021. Через неявку сторін розгляд справи відкладений на 13.30 год 07.09.2021. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював на підприємстві відповідача на посаді прохідника 5-го розряду з 01.08.2016 по 21.05.2020 з повним робочим днем у підземних умовах та був звільнений на підставі наказу № 895-к від 19.05.2020 за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію (а.с. 8-13). Відповідно до медичного висновку ЦЛЕК від 06.04.2021 № 12/373 ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І.Кундієва Національної академії медичних наук України [PERSON] вперше встановлено професійне захворювання: 1. Хронічний бронхіт ІІ ст. у фазі затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ (один-два) ст. 2. Хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч у стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг. 3. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем порушення слуху ІІ ст. (а.с. 26). 12.05.2021 на підприємстві ТОВ «Шахтобудівельна компанія» комісією складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у прохідника [PERSON] (а.с. 14-17). Внаслідок виявлення професійного захворювання, 24.06.2021 [PERSON] встановлений ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 65% безстроково та інвалідність 3-ї групи, що підтверджується довідкою Обласної профпатологічної МСЕК від 10.07.2018 року (а.с. 18, 19). Протягом 2020-2021 років [PERSON] перебував на лікуванні у КНП «МЦМЛ» Мирноградської міської ради, КНП «Покровська міська лікарня» з приводу отриманого професійного захворювання (а.с. 29, 30, 31, 32, 33, 34, 35). V. Оцінка суду Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України, життя і здоров`я людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Про наявність права на відшкодування моральної шкоди потерпілій особі внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання зазначено в рішенні КСУ від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту „б" підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про страхові виплати), де в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини зазначено, що: «положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 2371 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця)». Згідно ч.1 ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч.4 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.3 постанови № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що в результаті отриманого професійного захворювання, під час роботи на підприємстві відповідача, позивачем отримана моральна шкода, оскільки внаслідок професійного захворювання, позивач зазнавав фізичного болю, тривалий час лікувався, що змінило звичний уклад його життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер, глибину, зазнаваних позивачем душевних страждань, тривалість негативних наслідків. Крім того, суд бере до уваги доводи відповідача про те, що позивач, крім часу роботи позивача на підприємстві відповідача, який складає близько 4 років, працював також і на інших підприємствах вугледобувної галузі у підземних умовах зі шкідливими умовами праці, а тому шкода спричинена позивачу підприємством відповідача є частковою. При цьому суд враховує те, що втрата працездатності встановлена безстроково, позивач має третю групу інвалідності, враховує розмір втрати професійної працездатності, тому виходячи з засад розумності і справедливості вважає, що на користь позивача має бути стягнуто 35000 грн у відшкодування моральної шкоди. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами В силу ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 353,11 грн. На підставі ч.1 ст.3 Конституції України, ст.ст.153, 2371 КЗпП України, ст.23 ЦК України,

Outcome: partial