Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», у вересні 2019 року, звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 26 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та відповідачем був укладений кредитний договір № GP5752603 на отримання кредиту в сумі 42580,39 грн. Відповідно до виписки з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 19 липня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» припинилось шляхом приєданання до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк». Відповідно до Статуту Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником усіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал». Внаслідок чого останньому була передана заборгованість за зазначеним кредитним договором. Оскільки відповідач зобов`язання за кредитним договором № GP5752603 від 25 грудня 2013 року належним чином не виконав, Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 112493,63 грн., з яких: 17282,22 грн. основний борг; 4892,40 грн. заборгованість за відсотками; 20405,77 грн. заборгованість за комісією, 69913,24 грн. штрафні санкції, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда [PERSON] від 22 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання (а.с. 37). Відповідачем подано заяву (вх. № 39607 від 11.11.2019 року) про розгляд справи в порядку позовного провадження (а.с.48-50). Проте, ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 06 грудня 2019 року заяву відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміни засідання для розгляду справи по суті підготовчим, залишено без задоволення (а.с. 58-60). Відповідачем подано відзив на позов (вх. № 25017 від 22.07.2020 року), в якому відповідач зазначає, що грошових коштів в сумі яку пред`явив до стягнення позивач не отримував. Заперечує проти стягнення комісії, оскільки як вказує відповідач позивач не надав жодного доказу обслуговування кредиту, і що саме витрати за неіснуюче обслуговування склали саме 642,50 грн., щомісяця. Також відповіач подав заяву про застосування строків позовної давності (вх. 6283 від 18.02.2020 року, а.с. 70-73). Зазначає, що позивачем порушено строк позовної давності, який вже давно сплинув. Відтак просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви позивача в повному обсязі (а.с. 71, 98-102). У зв`язку з звільненням судді [PERSON] , з посади судді Кіровського районного суду міста Кіровограда, відповідно до рішення Вищої Ради Правосуддя від 23.06.2020 року та наказу голови Кіровського районного суду міста Кіровограда від 25.06.2020 року № 121-ОС/д, враховуючи що суддя Бершадська О.В. у вказаному випадку не може продовжувати розгляд справи, відповідно до наказу голови Кіровського районного суду міста Кіровограда про передачу справ № 18-АГ від 26.06.2020 року, невирішені судові справи передані для повторного автоматизованого розподілу, та згідно з пунктом 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл матеріалів справи № 404/7067/19, № провадження 2/404/1849/19 (розпорядження № 232 від 16.07.2020 року керівника апарату Кіровського районного суду міста Кіровограда «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи»). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи № 404/7067/19, № провадження 2/404/1849/19 визначено суддю Кіровського районного суду міста Кіровограда Кулінка Л.Д. Цивільну справу № 404/7067/19, № провадження 2/404/1849/19 прийнято до свого провадження (ухвала судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 21.07.2020 року) (а.с. 91-92). Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання (вх. № 34450 від 27.09.2019 року) про розгляд справи за відсутності представника позивача (а.с. 3). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином (а.с.42, 55, 60, 77, 103), причини неявки суду не відомі, заяв та клопотань до суду не подавав. Розглянувши наявні матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. На підставі пропозиції укласти договір (оферта), Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» та відповідач вступили в договірні відносини, шляхом укладання кредитного договору № GP5752603 від 25 грудня 2013 року, відповідач отримав кредит в сумі 18900,00 грн., строком на 36 місяців, зі сплатою 19,00 річних відсотків та 3,40 % комісією за обслуговування кредитом, згоду на вказану суму кредиту та умови кредитування відповідач підтвердив, про що засвідчив підписом на заяві (а.с. 7). Твердження відповідача стосовно того, що вказаний договір підписаний невідомо ким, є хибними, оскільки на кредитному договорі № GP5752603 від 25 грудня 2013 року, стоїть підпис відповідача з зазначенням його прізвища, ім`я та по батькові. При цьому, останній не ставить питання щодо проведення почеркознавчої ескпертизи на підтвердження власного підпису в кредитному договорі, а відтак заперчення відповідача проти підписання вказаного договору до уваги судом не приймаються. Згідно Статуту Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» затвердженого позачерговими Загальними зборами акціонерів (протокол № 80 від 27.11.2018 року), (надалі Статут), Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (назву товариства змінено на Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк») за рішенням Загальних зборів акціонерів банку (протокол № 79 від 26 квітня 2018 року), та є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал» (пункт 1.1.Статуту) (а.с. 24-26). Відтак Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № GP5752603 від 26 грудня 2013 року. За положеннями частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За визначенням, що міститься у статтях 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно частини першої статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України). Положеннями частин першої та другої статті 633 Цивільного кодексу України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом частини першої статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Обов`язок позичальника повернути позику встановлений статтею 1049 Цивільного кодекс України згідно якої позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором. Згідно із частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. На виконання та у зв`язку з істотними порушеннями відповідачем умов кредитного договору, позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу відповідача було направлено письмову вимогу щодо погашення заборгованості по кредитному договору № GP5752603 від 25 грудня 2013 року, разом з вимогою про погашення заборгованості до 03 травня 2019 року (а.с.10). Статтею 1082 Цивільного кодексу України передбачено боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомлені визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Визначаючи розмір боргу, суд виходить з розрахунку, який надано банком, оскільки відповідачем цей розрахунок не спростований і свій контррозрахунок суду не надано. Згідно довідки про стан та історію заборгованості за кредитним договором № GP5752603 25 грудня 2013 року відповідач має заборгованість перед позивачем в загальній сумі 42580,39 грн., з яких: 17282,22 грн. основний борг, 4892,40 грн. заборгованість за відсотками, та 20405,77 грн. заборгованість за комісією (а.с.12-13). Відповідач не спростував факт отримання кредитних коштів та частково сплачував заборгованість за договором, отже, не заперечував факт укладення кредитного договору, тому твердження відповідача у відзиві на позовну заяву, щодо не отримання кредиту та заперечення щодо суми боргу, при цьому заявляючи про застосування строків позовної давності, суд сприймає критично. Вказані обставини підтверджуються довідкою про стан та історію заборгованості за кредитним договором № GP5752603 25 грудня 2013 року (а.с. 12-13). Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 Цивільного кодексу України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 17282,22 грн. Крім того, позивач заявив до стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам в сумі 4892,40 грн. У відповідності до положень частини другої статті 1054 Цивільного кодексу України та згідно частини першої статті 1048 Цивільного Кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів,їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору, що визначено частинами першою, другою статті 1056-1 Цивільного кодексу України. В силу статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно кредитного договору № GP5752603 25 грудня 2013 року визначено річна відсоткова ставка у розмірі 19,00%. Відповідач ознайомився з даними умовами кредитування, про що засвідчив підписом на вказаному договорі (а.с. 7). Оскільки докази виконання відповідачем в повному обсязі прийнятих на себе зобов`язань за договором в матеріалах справи відсутні, а також враховуючи, те, що відповідач при оформленні кредиту ознайомлений з відсотковою ставкою по кредитному договору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованості по відсоткам 4892,40 грн. Щодо стягнення заборгованості за комісією в сумі 20405,77 грн. суд зазаначає, що за частиною першою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного Банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 15-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», з подальшими змінами, у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України, треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. За змістом статтей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», зараз і надалі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Частиною другою статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відомостями про сукупну вартість кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов`язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги. Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то такі дії, а також супроводження кредиту не є самостійними послугами, які зумовлюють сплату позичальником коштів за це. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, здійснюється банком у своїх інтересах при реалізації ним своїх прав за кредитним договором, а тому такі дії не є послугами, що надаються клієнту-позичальнику. Встановлення платежів за такі послуги заборонено нормативно-правовими актами, а тому на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавалися. Ураховуючи, що пунктом 4.2 Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків від 25 грудня 2013 року (а.с. 8), встановлено обов`язок боржника сплачувати комісію за обслуговування кредиту без зазначення, за які саме послуги банку позичальник зобов`язаний сплачувати комісію, та комісію за надання кредиту, суд дійшов до висновку, що зазначені положення є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Встановлення таких платежів у порушення вимог зазначених нормативно-правових актів, спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах. Ураховуючи наведене, позовні вимоги банку про стягнення заборгованості по сплаті комісії у розмірі 20405,77 грн, є безпідставними. Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, позивач просив у тому числі, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник) та нарахованих процентів, стягнути штрафи за несвоєчасну сплату кредиту. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України). Частинами першою, другою статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Так, позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № GP5752603 25 грудня 2013 року, посилається на Загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків. Відповідно до пункту 6.1 вказаних Загальних умов, позичальник зобов`язаний повернути банку кредит, сплатити проценти, комісії та інші комісії, можливі штрафи та збитки на умовах визначених цим розділом та пропозицією, а також виконувати інші умови ним передбачені. За повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або сплати процентві, та/або комісії у терміни що передбачені графіком платежів та/або іншим чином визначені відповідно до кредитного договору. Позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від простроченої суми за кожен випадок прострочення, а також за кожен місяць прострочення встановленого терміну від простроченої суми, розрахованої на останній день місячного строку. Застосування штрафів, передбачених цим пунктом, здійснюється в другий день від дати прострочення, передбаченої графіком платежів. Сплата штрафу не звільняє позичальника від виконання зобов`язань, за порушення яких він передбачений, і так само не звільняє його від обов`язку понад суму штрафу, у повному обсязі відшкодувати банку збитки, заподіянні невиконанням, або неналежним виконанням своїх зобов"язань за кредитним договором, в тому числі будь-які витрати, що були понесені банком зі стягненням заборгованості з позичальника за кредитним договором (пункт 6.2. Загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків) (а.с.8-9). При цьому в наданому розрахунку позивачем відповідачу нарахована в тому числі і неустойка за прострочення комісії, що прямо суперечить вищевказаним нормам законодавства. Таким чином, враховуючи, те, що відповідач при оформленні кредиту ознайомлений з Загальними умовами договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, що підтверджується підписом відповідача на вказаних Умовах, відтак сторони педбачили відповідальність за неналежне виконання зобо`язань у вигляді штрафу. Водночас, оскільки позивачу відмовлено у позовній вимозі щодо стягнення з відповідача комісії, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість по штрафам лише в сумі 65290,57 грн. (без урахування неустойки за прострочення комісії та неустойки за відправку повідомлень га уточнення реквізитів). Щодо пропущення позивачем строків позовної давності, як зазначає відповідач, суд вважає за потрібне зазначити таке. За приписами статті 256 Цивільного кодексу України визначено, поняття позовної давності, а саме позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України). Оскільки вказаний кредитний договір оформлений строком на 36 місяців, тобто дата останнього погашення спливає 26 грудня 2019 року, а позивачем позовна заява про стягнення заборгованості за кредитним договором пред`явлена до суду 27 вересня 2019 року, тому позивачем при звернені до суду строк позовної давності не порушено. Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 1504,63 грн. виходячи з такого розрахунку. Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 88095,19 грн. (88095,19 грн. х 100 % : 112493,63 грн. х 1921,00 грн. = 1504,63 грн).

Outcome: partial