Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] (раніше [PERSON] ), через представника - адвоката Авілову О.М. звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, а також аліменти за минулий час з 01.02.2019 року. В обґрунтування позову представник позивача зазначає, що позивачта [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Згідно довідки № 1340 від 15.11.2013 року [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України. Позивач разом із дитиною мешкала в [ADDRESS] . За весь час проживання батько дитини [PERSON] жодного разу не відвідував дитину та не допомагав матеріально. Позивач, бажаючи для своєї доньки повноцінної родини та повноцінного розвитку, змінила місце проживання, оскільки уклала шлюб з [PERSON] 09.06.2016 року в Бейтар Еліт в Рабинаті Гуш-Ціона. 14.11.2016 року позивач змінила ім`я та прізвище на [PERSON] . На теперішній час дитина Алієва Лейла є повністю адаптованою в Ізраїлі, про що свідчать довідки: - про навчання від 12.11.2018 року про те, що дитина навчається в дошкільному навчальному закладі в поселенні Маале-Амос, починаючи з 01.09.2016 року; - про страхування в лікарняній касі «Леуміт» з 07.11.2016 року; - про статус резидента; - соціальної служби від 03.12.2018 року, згідно якої з 2016 року родина [PERSON] проживає в Маале-Амос в приватному будинку, який належить цій родині, [PERSON] налагодив гарний контакт з [PERSON] , він її батько у всіх відношеннях, піклується про неї, встановив контакт з вихователькою, та забезпечує її усім необхідним. [PERSON] виконує всі функції батька для [PERSON] , натомість як [PERSON] не приймає участі в житті дитини взагалі та самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. [PERSON] ( [PERSON] ) звернулась до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] , проте у задоволенні позову було відмовлено. Згідно даних з відкритих джерел мережі Інтернет (https://www.btl.gov.il/RussianHomePage/Benefits_ru/mezonot ru/Pages/shiureHakitzba ru.asp х) мінімальний розмір аліментів на одну дитину в Ізраїлі складає 2 059 шекелей. Згідно офіційного курсу НБУ вартість 1 шекеля становить 8,4310 грн. станом на 24.03.2021 р., тобто мінімальний розмір аліментів на утримання дитини, яка проживає в Ізраїлі складає 17359,429 гривень (8.4310 грн. х 2059 ізраїльських шекелей). Оскільки [PERSON] з моменту первісного звернення до суду не надавав доказів розміру свого офіційного доходу, проте зазначав, що веде підприємницьку діяльність, аліменти на утримання доньки [PERSON] необхідно стягувати у твердій грошовій сумі з урахуванням всіх обставин даного спору: проживання дитини на території Ізраїля та достатній рівень забезпечення дитини становить 2 059 шекелей, що відповідно є 17359,429 гривень, а [PERSON] зобов`язувався з 2019 року сплачувати аліменти, проте своєї обіцянки не виконав, вважала, що розмір аліментів є цілком обґрунтованим. Позивачкою не вирішувався даний спір в позасудовому порядку, оскільки [PERSON] сам зобов`язувався утримати дитину у добровільному порядку з 2019 року Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.05.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у даній цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 11 листопада 2021 року відповідачем надано відзив на позовну заяву, згідно якого [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Вони постійно проживали в цивільному шлюбі в м. Харкові з матір`ю дочки на зйомній квартирі. Відповідач працював і дбав про свою сім`ю. Позивачка по справі, в пошуках кращого життя та скориставшись його відсутністю, без його згоди вивезла дитину з України наприкінці 2015 р., чим порушила його права. В позові вказано про те, що даний спір в досудовому порядку не вирішувався у зв`язку з тим, що він зобов`язувався утримувати дитину в добровільному порядку. Відповідач не заперечує допомагати дитині, але яким чином це робити, враховуючи що дитина з матір`ю проживають в іншій країні і дуже далеко від його місця знаходження, на усі його спроби домовитися про це з матір`ю дитини, ні через її представника, ні через суд не привели ні до чого, тому що позивач відмовилася йти на контакт зі ним. Іншого способу бачитися з дитиною і допомагати їй у нього немає. Зазначає, що його позбавили прав батька, він не має можливості спілкуватися з дитиною. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що вона вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Жодного доказу цього позивач не надала. Зазначає, що має нерегулярний, мінливий дохід, з якого сплачує комунальні послуги, оренду житла, витрачає на продукти харчування, одяг, побутові предмети, на своє лікування, оскільки має хронічне захворювання, що також потребує значних грошових витрат. Тому не має можливості сплачувати на місяць запропоновані аліменти, офіційно не працює, не має цінного рухомого і нерухомого майна. В судове засідання представник позивача не з`явилась, про день та час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки суду не повідомив, надав відзив на позовну заяву. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність сторін, з урахування їх письмових заяв, на підставі наявних доказів в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 81 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач та відповідач не перебували у зареєстрованому шлюбі. Від фактичних шлюбних відносин мають доньку: [PERSON] , [INFO] , батьками якої записано сторін по справі. 09 червня 2016 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] Бейтар Еліт в Рабинаті Гуш-Ціона та змінила ім`я та прізвище на [PERSON] . Судом встановлено, що відповідач аліменти не сплачує, уникає добровільно надавати матеріальну допомогу. Позивач у позові просила стягнути з відповідача 17 359,42 грн. щомісячно. Обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст.51 Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. З наведених норм чинного законодавства України про особисті немайнові і майнові права та обов`язки батьків і дітей, випливає наступне. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття шляхом сплати аліментів на її утримання у розмірі, визначеному судом, а також нести додаткові витрати на утримання дитини, відповідно для розвитку здібностей дитини, стану здоров"я дитини. Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. За приписами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що дитина мешкає разом з матір`ю [PERSON] (раніше [PERSON] ) в Ізраїлі з 2016 року. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України закріплено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. За ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. (ст. 182 СК України). Відповідач у відзиві зазначає, що має нерегулярний, мінливий дохід, з якого сплачує комунальні послуги, оренду житла, витрачає на продукти харчування, одяг, побутові предмети, на своє лікування, оскільки має хронічне захворювання, що також потребує значних грошових витрат. Тому не має можливості сплачувати на місяць запропоновані аліменти, офіційно не працює, не має цінного рухомого і нерухомого майна Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», з 1 січня 2021 року установлено прожитковий мінімум для дітей в розрахунку на місяць віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Враховуючи зазначені обставини, а також рівний обов`язок батьків щодо утримання дітей, виходячи з положень ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91р., яка визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 2 510 грн., що дорівнює прожитковому мінімуму для дітей в розрахунку на місяць віком від 6 до 18 років, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до повноліття дитини, що відповідає вимогам ст. 180 СК України. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову як такого, що ґрунтується на вимогах закону. Одночасно сторонам роз`яснюється, що розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, що відповідає положенням ст. 192 СК України. Щодо вимоги позивача про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] за минулий період, починаючи з 01.02.2019 року у розмірі 433985 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне. Стягнення аліментів за минулий час та заборгованості за аліментами визначено статтею 194 Сімейного кодексу України, так згідно ч. 1 цієї статті аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Постановою КЦС ВС від 18.05.2020 року (справа № 215/5867/17) сформовано правову позицію, про те, що частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині. Слід зазначити, що ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальними правилами Сімейного кодексу України вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Матеріали справи не містять жодних доказів, що позивачка вживала до подачі вказаного позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в розумінні ч. 2 ст.191 СК України. При цьому, у відзиві відповідач зазначив, що не заперечує допомагати дитині, але не знає яким чином це робити, враховуючи що дитина з матір`ю проживають в іншій країні і дуже далеко від його місця знаходження, на усі його спроби домовитися про це з матір`ю дитини, не привели ні до чого, тому що позивач відмовилася йти на контакт із ним. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем та її представником не доведено ті обставини, що [PERSON] ухилявся від сплати аліментів на утримання дитини за минулий час, починаючи з 01.02.2019 року, а позивач зверталась до нього та намагалась їх стягнути, тому обставини, викладені в позовній заяві не знайшли свого підтвердження під час слухання справи. На підставі викладеного, суд вважає, що позов [PERSON] (раніше [PERSON] ) про стягнення аліментів на дитину за минулий період в розмірі 433985 грн., не підлягає задоволенню. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Приписами частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Також, потрібно врахувати, що відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно зі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати у виді судового збору стягуються з відповідача на користь держави в порядку ст.141 ЦПК, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial