Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

В червні 2015 року позивач звернувся в суд з цим позовом до відповідача [PERSON]., посилаючись на виплату ним страхового відшкодування за договором страхування цивільно - правової відповідальності власнику пошкодженого в ДТП автомобіля, що був застрахований позивачем. Для розгляду справи в судове засідання представник позивача не прибув, подавши письмову заяву, в якій заявлений позов підтримав, справу просив розглянути у його відсутність / а.с. 53, 54 /. Відповідач [PERSON]., будучи зареєстрованим за адресою, зазначеною у позовній заяві / а.с. 20, 21 /, та повідомленим про день, час, місце розгляду справи в порядку, визначеному абзацом 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України / а.с. 43, 50, 51, 52 /, в судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суд не сповістив, заперечень щодо заявленого позову не подав, що фактично вказує на визнання ним цього позову. В справі мається достатньо матеріалів про права та взаємини сторін. Протокольною ухвалою суду, відповідно до положень ст. ст. 77, 225 ч. 1 ЦПК України ухвалено справу розглянути у відсутність відповідача, проти чого представник позивача не заперечував у своєму письмовому клопотанні / а.с. 53 /. Третя особа Приватне акціонерне товариство „Страхова компанія „Галицька", будучи належним чином повідомленою про день, час і місце розгляду справи / а.с. 44, 47 /, явку свого представника в судове засідання не забезпечила, про причини такої неявки в супереч вимогам ст. 77 ч. 2 ЦПК України суд не повідомила, з огляду на що цю неявку слід визнати такою, що має місце без поважних причин. Свого ставлення до заявленого позову цим учасником процесу не висловлено. Дослідивши письмові докази по справі, надані позивачем на засадах змагальності і диспозитивності, проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до задоволення зі слідуючих обгрунтувань. Згідно з постановою Московського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2014 року, яка набрала законної сили, встановлено факт того, що 01 квітня 2014 року, приблизно, в 13 годин 10 хвилин в м. Харкові на перехресті проспекту Московський та площі Феєрбаха відповідач [PERSON]., керуючи автомобілем марки „Ваз 2107", державний номерний знак [NUMBER] з порушенням пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, допустив зіткнення з автомобілем марки „HONDA", державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON]., в результаті чого транспортні засоби були механічно пошкоджені. Цією постановою відповідача визнано винним і піддано стягненню по ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу / а.с. 9/. Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Оскільки пошкоджений в ДТП автомобіль був застрахований позивачем на підставі договору добровільного страхування наземного транспортного засобу від 13.06.2013 року, за яким позивач прийняв на себе зобов'язання відшкодувати збитки, що може зазнати страхувальник, відповідно до поданих документів позивач перерахував страхове відшкодування страхувальнику [PERSON]. в сумі 34213 гр. 74 копійки / а.с. 4 - 7, 10 /. В подальшому позивач звернувся з регресною вимогою до третьої особи по справі Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Галицька", якою було застраховано цивільну відповідальність [PERSON]., і та виплатила йому 27308 гр. 42 коп.. Згідно зі ст. 27 Закону України „Про страхування" і ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Статтею 1191 ч. 1 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, позивач набув права вимоги відшкодування від відповідача в сумі 6905 гривень 32 копійки, що становить різницю такого відшкодування від відшкодованої суми, а відтак заявлений позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем документально підтверджено оплату судових витрат у виді судового збору в сумі 243 гривни 60 копійок / а.с. 1 /. Отже, ця сума і підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

Outcome: approved