Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулося до Святошинського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди в сумі 9 167,17 грн., мотивуючи позов тим, що 02.06.2011 року між [PERSON] та ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», був укладений договір страхування транспортних засобів № 018148, яким застраховано автомобіль «Ssang Yong Korando», державний реєстраційний номер [NUMBER]. 02.07.2011 року з вини відповідача скоєно дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок ДТП пошкоджено автомобіль «Ssang Yong Korando», державний реєстраційний номер [NUMBER]. ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування до нього, виходячи із звіту про оцінку, враховуючи наряд-замовлення та квитанції здійснило виплату страхового відшкодування на користь страхування, в розмірі 59 167,17 грн. 11.12.2013 року представником позивача подана заява про уточнення позовних вимог, якою просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «СК «ПЗУ Україна» матеріальної шкоди в розмірі 9 167,17 грн., обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що [PERSON] на момент ДТП перебував у трудових відносинах з ПП [PERSON], тому організація зобов'язана відшкодувати шкоду, що спричинена по вині її працівника при виконанні ним своїх трудових обов'язків. Враховуючи, що між відповідачем та ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів, останній здійснив відшкодування шкоди на користь ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» в розмірі - 50 000,00 грн., при цьому не погашена залишилась сума в розмірі 9 167,17 грн., проте відповідач коштів на розрахунковий рахунок позивача не сплатив, що стало підставою для звернення до відповідача із позовом для відшкодування завданої матеріальної шкоди. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав відповідні пояснення, Відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що вона не була запрошена на експертну оцінку завданої шкоди та дорожньо-транспортна пригода сталась не з її вини, в зв'язку з чим вважає, що вона не являється належним відповідачем по даній справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином (а.с. 70), причини неявки в судове засідання не повідомив, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів. Заслухавши пояснення учасників процесу, досліджуючи матеріали справи, суд бере до уваги наступне. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 27 липня 2011 року справа № 3-4184/11 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП і визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 02.07.2011 року, в результаті якої пошкоджено автомобіль «Ssang Yong Korando», державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 7), який належить [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 4). 04.07.2011 [PERSON] подано заяву до ПАТ «СК «ПЗУ Україна» про настання страхового випадку по договору страхування Авто КАСКО (а.с. 8-12). Відповідно до ст. 4 Закону України «Про страхування», предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані: з життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування); з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності). Тобто, виходячи зі змісту вищезгаданої норми, страхування транспортного засобу належить до майнового страхування. [PERSON] звернувся до ПАТ «СК «ПЗУ Україна» для відшкодування шкоди заподіяної під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 02.07.2011, вказана дорожньо-транспортні пригода сталась з вини [PERSON], вина останнього встановлена Постановою Подільського районного суду м. Києва від 27.07.2011 року справа № 3-4184/11. Згідно з ч. 1 ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, а згідно пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.92 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" вказано, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК Україна шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Судом встановлено, що згідно звіту про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу № КО 05/09/11 від 05.09.2011 № 481 складеного ТОВ «БК-Експерт» визначено розмір завданої шкоди майну - автомобіль "«Ssang Yong Korando», державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] в розмірі 70 550,61грн. (а.с. 13-26), складено страховий акт №UA2011070200002/L01/03 від 08.11.2011 року, яким визначено розмір збитку завданого об'єкту страхування - 59167,17грн. (а.с. 27), позивач сплатив ПАТ «Ідея Банк» за платіжним дорученням №11862 від 15.11.2011 суму 59167,17грн. Оскільки між відповідачем [PERSON] та ПАТ «СК «ПЗУ Україна» укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, останній здійснив відшкодування шкоди на користь ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» в розмірі - 50 000,00 грн., при цьому не погашена залишилась сума в розмірі 9 167,17 грн. Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи, що жодних, спрямованих на врегулювання даного питання в досудовому порядку, з боку [PERSON] не було здійснено, позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до припису ст. 1172 ЦК України організація зобов'язана відшкодовувати шкоду, що спричинена по вині її працівника при виконанні ним своїх трудових (службових) обов'язків. Статтею 1172 ЦК України, відшкодування шкоди, спричинена з вини [PERSON] - працівника ПП [PERSON], під час виконання ним своїх трудових обов'язків, покладається на [PERSON] Згідно положень ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо). Оскільки автомобіль «Вольво» державний номерний знак [NUMBER] на момент ДТП належав на праві власності [PERSON], остання у відповідності ч. 2 ст. 1187 ЦК України також несе відповідальність за заподіяну шкоду. Підсумовуючи викладене, враховуючи, що між [PERSON] та ПАТ СК «Країна» укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, останній здійснив відшкодування шкоди на користь ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» в розмірі - 50 000,00 грн., натомість не погашеною залишилась сума в розмірі 9 167,17грн., суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Розподіляючи судові витрати суд виходить зі змісту вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, а саме стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved