Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ"Універсал Банк" за участю третьої особи ПП "Компанії "Володимирський масив" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовна заява мотивована тим, що з 11.08.2009 року по 08.01.2014 року [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПП «Компанія «Володимирський масив». Наказом № 2 від 08.01.2014 року позивача було звільнено у зв'язку з переведенням на роботу у TOB «Керамік - Плюс» по п.5 ст. 36 КЗпП України. Проте при звільненні позивачу не була виплачена заробітна плата, утворивши заборгованість в сумі 3207,91 грн. Лише 22.10.2014 року позивач отримав свої кошти в сумі 3207,91 грн., які мали бути виплачені йому в день звільнення тобто 08.01.2014 року. Однак вимоги чинного законодавства щодо своєчасної виплати заробітної плати ігнорувалися відповідачем і не виконувалися. Тому останній змушений звернутись із вищезазначеним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав та не заперечив проти його задоволення. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню, вихидячи із наступного. Судом встановлено, що з 11.08.2009 року по 08.01.2014 року [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПП «Компанія «Володимирський масив» (а.с. 7). Наказом № 2 від 08.01.2014 року позивача було звільнено у зв'язку з переведенням на роботу у TOB «Керамік - Плюс» згідно п.5 ст. 36 КЗпП України. Ст. 47 КЗпП встановлює, що роботодавець зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Проте при звільненні відповідачем не було виплачено заробітну плату позивача борг становив 3207,91 грн., а 22.10.2014 року [PERSON] отримав зазначені кошти в сумі 3207,91 грн, які мали бути виплачені в день звільнення тобто 08.01.2014 року. У відповідності з ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Однак зазначені вимоги чинного законодавства щодо своєчасної виплати заробітної плати ігнорувалися відповідачем і не виконувалися, що було визнано представником відповідача в ході судового розгляду справи. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Визначення розміру середнього заробітку врегульовано «Порядком обчислення середньої заробітної плати», який затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року. Відповідно до пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку при звільненні обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно Довідки Пенсійного Фонду України №1932 від 18.08.2014р в ПП «Компанія «Володимирський масив» заробіток [PERSON] в листопаді 2013 року склав 1151,00 грн., в грудні 2013 року склав 1223,00 грн. (а.с. 8). Отже, відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінет Міністрів України №100 від 08.02.1995 року середній заробіток позивача за один день становить 55,20 грн. (1151,00 грн. (зарплата в листопаді 2013 р.) + 1223,00 грн. (зарплата в грудні 2013р.) / 43 (кількість робочих днів в листопаді та грудні 2013р.) = 55,20 грн). Враховуючи вимоги ст. 117 КЗпП України, та те, що з моменту звільнення позивачу було затримано виплату заробітної плати, відповідач повинен виплатити його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 09.01.2014 року по день фактичного розрахунку тобто до 22.10.2014 року. Отже середній заробіток за весь час затримки розрахунків при звільнення становить: 55,20 грн. х 196 (кількість робочих днів затримки розрахунків при звільнені з 09.01.2014 року по 22.10.2014 року) = 10819,20 грн., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права та інтереси сторін. На підставі викладеного та

Outcome: approved