Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області звернувся [PERSON] з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та сплати відсотків за прострочення грошового зобов"язання, посилаючись на те, що 29.06.2016 року він позичив відповідачу [PERSON] 520 000 (п'ятсот двадцять тисяч) гривень (еквівалентно 22 500 доларів США), що підтверджується розпискою. Відповідач зобов'язався повернути йому гроші 17.06.2016 року, а в разі несвоєчасного повернення - зобов'язався сплачувати за кожен місяць прострочення 13 000 (тринадцять тисяч грн.) за місяць від суми позики. В зазначений в розписці термін, [PERSON] грошей не повернув. Позивач вказує, що відповідач прострочив грошове зобов'язання на 90 днів, що дорівнює 39 000 гривень. Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 559 000,00 грн. боргу за договором позики та відсотки за простроченням грошового зобов'язання. 14 грудня 2016 року канцелярією суду зареєстровано заяву позивача про уточнення позовних вимог, в якій він просить суд стягнути з відповідача на його користь 559 000,00 грн. боргу, що еквівалентно 22500,00 доларів США на день звернення до суду та відсотки за прострочення грошового зобов'язання в розмірі 65 000,00 грн. (за п'ять місяців прострочення по 13000,00 грн. за кожен день прострочення). Позивач в судове засідання не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлений належно, подав до суду через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутність на адресу суду не надходило, і тому суд, на підставі ст.ст. 224, 225 ЦПК України, вважає за необхідне провести заочний розгляд справи. Оглянувши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд приходить до висновків, які мотивує наступним чином. Судом встановлено, що 29.06.2016 року позивач дав в борг відповідачу [PERSON] 520 000,00 грн., що еквівалентно 22 500,00 доларам США, що підтверджується розпискою, наданою позивачу відповідачем. Відповідач зобов'язався повернути позивачу борг до 17.06.2016 року, а в разі несвоєчасного повернення - зобов'язався сплачувати за кожен місяць прострочення 13 000,00 грн. за місяць від суми позики. В зазначений в розписці термін [PERSON] борг позивачу не повернув. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підставі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 524 ЦК України передбачає, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Судом встановлено, що відповідно до умов договору позики, укладеного між позивачем та відповідачем, останній отримав у борг 520 000,00 грн.. При цьому було визначено доларовий еквівалент вказаної суми, що становить 22500,00 доларів США. Відповідно до ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст.ст. 192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня. Станом на день ухвалення рішення, курс гривні до долара США становить 27,02 грн. за 1 долар США. Тобто сума боргу, еквівалентна 22500,00 доларам США становить 607950,00 грн., однак, позивач просив суд стягнути суму боргу в розмірі 559 000,00 грн., а суд в даному випадку позбавлений можливості виходити за межі позовних вимог, і тому вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу, згідно курсу долара США до гривні саме на день ухвалення рішення та з врахуванням позовних вимог, що складає суму у розмірі 559 000,00 грн.. Крім того, підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача відсотки за прострочення грошового зобов»язання в розмірі 65000,00 грн, за п»ять місяців прострочення боргового зобов»язання, з розрахунку 13000,00 грн. за кожен місяць прострочення. Таким чином, судом встановлено, що позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу суму позики. В той же час, відповідачем не надано доказів належного виконання взятого зобов'язання по поверненню суми позики, і тому суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 79, 88 ЦПК України, підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, понесені ним судові витрати, а саме сплачений позивачем судовий збір в розмірі 5 591, 20 грн.. Крім того, підлягають до стягнення з відповідача на користь держави 649,00 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved