Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до Великомихайлівського районного суду Одеської області з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення. Мотивуючи свої заявлені вимоги тим, що позивач на прохання відповідача зареєстрував його до свого житлового будинку за адресою [ADDRESS], вказаний житловий будинок належить позивачу на підставі витягу про державну реєстрацію прав. Станом на сьогоднішній день в указаної квартирі зареєстрований та проживає відповідач [PERSON]. Відповідач порушує правила співжиття та робить неможливим для інших проживання, добровільно залишити, належну позивачу квартиру відмовляється. В судовому засіданні позивач, підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі та просив позов задовольнити та визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, висилити та зняти його з реєстрації з вказаного будинку. Відповідач в судове засідання не з'явився. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка про одержання судової повістки, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухав позивача, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав. Як передбачено ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі : «судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою»; Згідно до ст. 317, 319, 391 ЦК України власник майна має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право розпоряджатися своєю власністю , право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 71 ч. 1 Житлового кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців, а згідно ст. 72 цього кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Ст. 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Ст. 3 Сімейного кодексу України визнає сім'ю спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Таким чином, оскільки відповідач у спірному будинку не проживає більше року, не оплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню спірної квартири та не приймає участі у спільному побуті, вона вважається такою, що втратила право користування житлом. Реєстрація відповідача в даному будинку порушує право позивача, як власника щодо користування та розпорядження майном, а саме - тягне за собою невиправдані матеріальні витрати при сплаті комунальних послуг, неможливості здійснити відчуження майна та інше. Отримання такого рішення необхідне для зняття відповідачів з реєстрації у відповідності до ст. 7 ч. 1 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 р. N 1382-IV. На підставі викладеного,

Outcome: approved