Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

ПАТ «АкцентБанк" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором б/н в загальному розмірі 29282,47 грн. та відшкодування судових витрат. Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.10.2011 року між ПАТ "А-Банк" та [PERSON] укладений кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту 1600,00 грн. на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки відповідач своєчасно не надавала банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими платежами в строки, відповідно до умов договору, тому виникла заборгованість, яка станом на 20.10.2016 року складає 29282,47 грн., з яких 1278,63 грн. - заборгованість за кредитом; 22634,35 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 3498,90 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1370,59 грн. - штраф (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести за відсутності представника позивача, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та не заперечив проти ухвалення заочного рішення . Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, заявила клопотання про витребування доказів. Відповідно до ухвали від 14.03.2017 р. суд зобовязав Позивача надати наступні докази : читабельні копії документів, які є додатками до позовної заяви, зокрема довідку про Умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна»; виписку за кредитним договором; інформацію про видачу кредитної картки, оскільки з фото, яке надане ПАТ «Акцент-Банк» на ухвалу суду від 08.02.2017 р., не вбачається номер кредитної картки та строк її дії.\~ Вимоги ухвали Позивач не виконав, документи суду не направив. Представник відповідача не заперечувала проти розгляду справи за відсутності представника Позивача, який надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Проти задоволення позовних вимог заперечувала з підстав, викладених у письмових запереченнях та надала контр-розрахунок суми боргу. Також пояснила суду, що розрахунок боргу проведено не вірно. Зауважила., що як вбачається з розрахунку наданого позивачем з 01.07.2014 року розмір боргу за кредитом не змінюється і становить 1278,63 грн., в тому числі 603,65 грн. поточна заборгованість та 674,98 грн. прострочена заборгованість, при цьому сума нарахованих відсотків на прострочену заборгованість за 1 місяць є різною, зокрема: 03.07.2014 року за 28 днів на 674,98 грн. боргу за простроченим кредитом нараховано 96,22 грн. боргу за процентами. Розрахунок проведено за ставкою 30% річних. При цьому 674,98 х 30% : 360 днів х 28 днів = 15,75 грн., а не 96,22 грн. 02.09.2014 року за 28 днів на 674,98 грн. боргу за простроченим кредитом нараховано 118,99 грн. боргу за процентами. Розрахунок проведено за ставкою 30% річних. При цьому 674,98 х 30% : 360 днів х 28 днів = 15,75 грн., а не 96,22 грн. 03.03.2016 року за 28 днів на 674,98 грн. боргу за простроченим кредитом нараховано 1005,08 грн. боргу за процентами. 02.04.2016 року за 28 днів на 674,98 грн. боргу за простроченим кредитом нараховано 1097,14 грн. боргу за процентами. 03.05.2016 року за 28 днів на 674,98 грн. боргу за простроченим кредитом нараховано 1193,78 грн. боргу за процентами. За таких обставин представник відповідача вважає, що заборгованість нарахована Банком станом на 30.04.2013 року у розмірі по кредиту 1278,63 грн. та по відсотках 70,96 грн. є такою, що відповідає вимогам договору та Закону. А розрахунок боргу з 01.05.2013 року проведений не вірно, тому відповідачем здійснено власний розрахунок, виходячи з тих даних, які надано Банком. За контр-розрахунком розмір заборгованості станом на 25.10.2016 року складає за кредитом 1278,63 грн., за процентами 1428,44 грн., а всього 2707,07 грн. Судом в справі встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: 20.10.2011 року між ПАТ "А-банк" та [PERSON] укладений кредитний договір, за умовами якого [PERSON] було видано кредит 1600,00 грн. на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості. На підтвердження позовних вимог позивач надав Анкету-Заяву та Справку об условиях кредитования с использованием кредитки Универсальная «55 дней льготного периода». Вказані документи датовані 20.10.2011 року та містять підпис [PERSON] В Анкеті-Заяві не вказано розмір та тип процентної ставки, розмір комісії чи штрафних санкцій. Зі змісту «Справки об условиях кредитвания» вбачається, що [PERSON] взяла на себе зобовязання сплачувати за користування кредитом проценти у розмірі 2,5% на місяць, тобто 30% річних. Інші документи, додані до позову, зокрема «Условия и Правила предоставления банковских услуг» не містять підпису [PERSON] та дати їх затвердження. Відсутність дати затвердження Условий и Правил не дозволяє встановити, чи діяли саме ці Условия та Правила на час укладення кредитного договору з [PERSON], а тому вони є неналежним доказом в справі. В Анкеті-Заяві вказано, що при підписанні цієї заяви [PERSON] ознайомилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, проте таких документів до матеріалів справи не додано. Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовими частинами договору, оскільки вони не містять підпису Відповідача. Вказане твердження узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, яку Суд висловив у постанові від 11.03.2015 року, де вказано, що у разі, коли Умови та правила не містять підпису Відповідача, то такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору. Таким чином, оскільки такі Умови не містять підпису позичальника (відповідача у справі), а в матеріалах справи немає будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розуміла відповідач, підписуючи заяву позичальника, і вони діяли в момент підписання заяви, вони не є складовою частиною кредитного договору. Пунктом 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача» встановлено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обовязок доведення того, що один з оригіналів договору було передано споживачеві, покладається на кредитодавця. Доказів, що саме з цими Условиями и Правилами предоставления банковских услуг була ознайомлена [PERSON], чи те що саме їх було передано [PERSON] в матеріалах справи немає та позивачем цей факт не доведено. Розмір боргу, який Позивачем заявлено до стягнення обгрнутовується розрахунком, доданим до позову. Даний розрахунок містить наступні нарахування боргу за процентами, з 20.10.2011 30% річних, з 01.10.2014 року 38,4% річних, з 01.04.2015 року 46,80 % річних. При цьому, у єдиному документі, який міститься в матеріалах справи - Справка об условиях кредитования вказано ставку 2,5% на місяць, тобто 30% річних. Підстави зміни відсоткової ставки матеріалами позову не доведено. Положеннями ст.1056-1 ЦК України, якою доповнено Кодекс 12.12.2008 року передбачено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. За таких обставин, суд дійшов висновку, що нарахування боргу за ставками, які вищі ніж 30% річних, тобто вищі за ті з якими Позичальник була ознайомлена та на які погодилась за умовами договору, є таким, що суперечить вимогам Закону. Про недоведеність позовних вимог в частині стягнення боргу за процентами підтверджується наданим представником відповідача контр-розрахунком боргу. В частині стягнення штрафу суд дійшов до такого висновку. За своєю правовою природою, штраф не може бути виражений у сталій сумі, оскільки за нормами ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного зобовязання. Крім того, Постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.10.2015 р. по справі № 6-2003цс15 висловлено наступну правову позицію щодо одночасного стягнення пені та штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобовязань за кредитним договором. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Позивач у позовній заяві просить одночасно стягнути з відповідача 3498,90 грн. пені та комісії за кредитом та 500, 00 грн. фіксованої частини штрафу, 1370 грн. штрафу у розмірі 5 % від суми позову за порушення строків сплати грошових зобовязань більше ніж на 30 днів. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором є недотриманням позивачем положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Крім того, в позовній заяві міститься вимога про стягнення пені і комісії в розмірі 3498,90 грн., при цьому не розділяючи вказані поняття, хоча різними є їх правова природа та строки позовної давності. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобовязання за кожен день прострочення (ч.3 ст.549 ЦК України). Комісією є операційний дохід банку за наданими послугами, сума якого обчислюється пропорційно сумі активу чи зобовязання або є фіксованою. Комісія є платою за надання банком послуг (п. 2.4, глави 2 розділу ІІ Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, затверджених постановою НБУ №255 від 18.06.2003 року). Крім того, умовами кредитного договору стягнення комісії та пені не передбачено, в зв»язку з чим суд дійшов висновку про безпідставність їх стягнення. При розгляді справи від Відповідача також надійшла заява про застосування строків позовної давності, в якій вона просить застосувати строки позовної давності щодо стягнення пені у сумі 2398,90 грн. за період з 01.02.2012 року по 25.10.2016 року та щодо процентів за період з 20.10.2011 року по 25.10.2013 року. Суд приймає доводи щодо застосування строків позовної давності, виходячи з наступного. Із розрахунку боргу, наданого Позивачем, вбачається, що нарахування процентів відбувається щомісячно. Справка об условиях кредитования містить умову про обовязок позичальника сплачувати борг щомісячно. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), якими підтверджено порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (Справка об условиях кредитования) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. За правовим висновком Верховного Суду україни по справі № 6-116 цс13 від 07.11.2013 року - несплачені до моменту звернення до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності за кожним платежем окремо. Враховуючи вищенаведені обставини, суд дійшов до переконання про задоволення позовних вимог в частині стягнення боргу у розмірі 2446,45 грн., з них: за кредитом 1278,63 грн., за процентами 1167,82 грн. в решті позовних вимог відмовити. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial