Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: Позивач [PERSON] 31.03.2021 звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на час навчання у вищому навчальному закладі. Зазначає що в період з 04.11.1995 р. по 12.04.2004 року батьки, [PERSON] та Відповідач [PERSON] перебували в шлюбі. Згідно рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11.03.2004 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. В шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та позивач по справі [PERSON] , [INFO] . Окрім наведеного, аргументує позовні вимоги і тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11.03.2004 року у справі № 2-617 було стягнуто з відповідача [PERSON] , на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж одного неоподатковуваного мінімуму громадян на кожну дитину починаючи з 02.02.2004 р. Позивач [PERSON] , [INFO] досягла повноліття та з 01.09.2020 р. навчається в Буковинському Державному медичному Університеті на першому курсі магістратури за спеціальністю фармація. Форма навчання - денна, за контрактом. Вказує, що відповідач ухиляється від добровільного утримання позивачки на час навчання у вищому навчальному закладі. Просить суд зобов`язати [PERSON] , виплачувати аліменти у розмірі ј частини всіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з дня подачі даного позову до суду та до закінчення [PERSON] навчання Рух справи по позиціям сторін: Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17.05.2021 року відкрито провадження в справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження 30.07.2021 року на електронну адресу суду надійшов відзив від [PERSON] , в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог частково. У свою чергу [PERSON] , 10.08.2021 року подала відповідь на відзив, в якій просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, що заперечується відповідачем у наданих суду запереченнях на відповідь на відзив. Сторони в судове засідання, будучи повідомленими про день час і місце розгляду справи не з`явилися. Позивачем [PERSON] до суду скеровано письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач який повторно в судове засідання не з`явився, відомостей про поважність причини неявки в засідання не надав. У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України», суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У справі Bellet v. France, Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції, містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Досліджені судом докази і застосовані норми права Судом належними доказами по справі, встановлено, що [PERSON] , [INFO] батьком є [PERSON] (а.с.4-5) Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11.03.2004 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с.6-5). Довідкою № 498 від 01.03.2021 року підтверджується [PERSON] навчається в Буковинському Державному медичному Університеті на першому курсі за спеціальністю фармація. Форма навчання - денна, за контрактом. Термін закінчення навчання згідно вищевказаної Довідки по 30.06.2025 року. (а.с.7) [PERSON] (зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) (а.с. 8). Згідно розрахунку заборгованості, здійсненого державним виконавцем (а.с. 9,10) відповідач [PERSON] має борг по аліментах станом на 13.02.2021 року в розмірі 78910.56 грн. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За змістом ч.2 ст.154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, а ч.2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.3 ст.151 СК України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно з вимогами ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виходячи з цього сторони, як батьки дитини, повинні спільно вирішувати питання про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини. Закон України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до вимог ст.ст.150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Судом також установлено що [PERSON] має дітей і в другому шлюбі - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вимог ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Частиною першою статті 200 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 липня 2021 року - 2013 грн., а для дітей від 6 до 18 років - 2 510 грн. Аналізуючи вказані статті Сімейного Кодексу можливо зробити висновок, що обов`язок утримувати дитину є добровільним, так як батьки при народженні дитини взяли на себе зобов`язання утримувати її та тільки в разі відмови добровільно утримувати дитину одним з батьків чи наданні недостатніх коштів при можливості надати їх в повному обсязі, одна із сторін, з якою проживає дитина і яка перебуває на її повному утриманні, може вимагати сплати аліментів, тобто примусово стягувати кошти з іншої сторони. За вказаних умов суд вважає, що вимога позивачки про стягнення коштів з відповідача є правомірною. На підставі викладеного,

Outcome: approved