overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 7696,67 грн. Позов обґрунтовує тим, що перебуває у трудових відносинах з відповідачем. Проте на даний час існує заборгованість по зарплаті. Крім того, вважає, що незаконними діями відповідача завдано моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 1500 грн.. В судове засідання позивач не з"явився, звернувся до суду з заявою ,просить суд розглядати справу у його відсутності , позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подавши письмову заяву до суду, в якій просив розглядати справу без його участі. Оглянувши матеріали справи, дослідивши в сукупності зібрані по справі докази , суд вважає за можливе провести судовий розгляд за відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч.4 ст.197 ЦПК України та позов задовільня,є, виходячи з наступних міркувань. З довідки від 21.10.2014р. вбачається, що позивач працює в ПАТ "ДЗАК" слюсарем з механоскладальних робіт складального цеху з 09.11.1991р. по даний час.. Відповідно до довідки , виданої ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» від 06.08.2015р. заборгованість з виплати заробітної плати перед позивачем становить 7696грн.67коп. Статтями 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникові регулярно в робочі дні , у строки, встановлені договором або нормативним актом роботодавця , погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом ( а в разі відсутності таких органів- представниками , обраними і уповноваженими трудовим колективом), але але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Оскільки на момент розгляду справи з позивачем не проведено розрахунок, суд позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі задоволює в повному обсязі. Оскільки судом встановлено порушення трудових прав позивача, то суд вважає, що підлягає до часткового задоволення і вимога позивача про стягнення на його користь моральної шкоди. При цьому суд приймає до уваги посилання позивача на те, що внаслідок невиплати йому розрахункових коштів, він змушений був звертатись у різні установи та організації за захистом своїх порушених прав, чим порушено його нормальні життєві зв'язки та при визначенні розміру заподіяної позивачу моральної шкоди суд враховує глибину фізичних та душевних страждань позивача, ступінь вини відповідача, а також вимоги розумності та справедливості та визначає її у розмірі 500,00 грн.. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 243,60 грн. .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що її неповнолітня дитина [PERSON], батьківський прав відносно якої відповіджач позбавлена, перебуває на повному утриманні позивача. Просить стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивач свою вимогу підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити, справу розглянути у відсутність представника, подавши про це письмову заяву. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду, до суду повторно не з"явилась, про причини неявки не повідомила, свої заперечення не надала, клопотань про відкладення судового розгляду не заявила. За таких обставин суд розглянув справу заочно у відсутність сторін. Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу виконання обов'язку утримувати неповнолітніх дітей, який регулюється нормами сімейного законодавства, а саме положеннями глави 15 СК України . Станом на день подання позову відповідач мала неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно якої була позбавлена рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомисрької області від 09.12.2004 року, який знаходяться на державному утриманні в установі позивача. Відповідач працездатного віку, інших утриманців не має. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Позбавлення батьківських прав не припиняє такого обов'язку. Враховуючи, що відповідач має можливість та зобов'язаний надавати допомогу на утримання неповнолітньої дитини, тому позовна вимога щодо стягнення з неї аліментів є обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що перебували в шлюбі, мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Спільно не проживають, дитина проживає з ним, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Просить стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивач свою вимогу підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити, справу розглянути в її відсутність, подавши про це письмову заяву. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, до суду повторно не з"явився, про причини неявки не повідомив, свої заперечення не надав, клопотань про відкладення судового розгляду не заявив. За таких обставин суд розглянув справу заочно у відсутність сторін. Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу виконання обовязку утримувати неповнолітніх дітей, який регулюється нормами сімейного законодавства, а саме положеннями глави 15 СК України . Сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні позивача. Відповідач працездатного віку, інших утриманців не має. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення повноліття. Враховуючи, що відповідач має можливість та зобовязана надавати допомогу на утримання неповнолітньої дитини, тому позовна вимога позивача щодо стягнення з неї аліментів є обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що перебували в шлюбі, мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Спільно не проживають, дитина проживає з ним, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Просить стягнути аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 600 гривень щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач свою вимогу підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити, справу розглянути в його відсутність, подавши про це письмову заяву. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду, до суду повторно не з"явилась, про причини неявки не повідомила, свої заперечення не надала, клопотань про відкладення судового розгляду не заявила. Виклик відповідача здійснювався через оголошення в пресі. За таких обставин суд розглянув справу заочно у відсутність сторін. Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу виконання обов'язку утримувати неповнолітніх дітей, який регулюється нормами сімейного законодавства, а саме положеннями глави 15 СК України . Сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], який знаходяться на утриманні позивача. Відповідач працездатного віку, інших утриманців не має. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Враховуючи, що відповідач має можливість та зобов'язана надавати допомогу на утримання неповнолітньої дитини, тому позовна вимога позивача щодо стягнення з неї аліментів є обґрунтованою та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з вимогами повернення кредиту. В обґрунтування своїх вимог пояснив, що 21 березня 2008 року між ПАТ «Акцент-Банк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № АВ8WRX12950066. Згідно з цим договором [PERSON] отримав кредит у розмірі 3215,78 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у ролзмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак [PERSON] зі свого боку умови договору виконував не належним чином, внаслідок чого станом на 4 лютого 2014 року має заборгованість на загальну суму 44276,98 гривень. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому суд за згодою позивача розглядає справу заочно. Вивчив матеріали справи, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню, бо є законними та обґрунтованими. Уклавши угоду з позивачем, відповідач поклав на себе обов'язки по поверненню кредиту, відсотків за користування ним щомісячними платежами, про що свідчить копія кредитного договору за № АВ8WRX12950066 від 21 березня 2008 року, наданий до матеріалів справи. Виходячи з викладеного, порушив умови угоди, відповідач повинен нести відповідальність перед позивачем у розмірі боргу, відсотків за користування кредитом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача і просить визнати недійсним кредитний договір, повернути сторони в первинне положення та визнати факт застосування відповідачем агресивної підприємницької практики. Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, пов"язаного з потребою в обгрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, посилаючись на те, що\~07.11.2009 року \~між сторонами у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м.Черкаси Черкаського міського управління юстиції зареєстровано шлюб, актовий запис №1704. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], 29.01.2010р.н., який проживає з матір'ю. Сімейні та подружні відносини між сторонами припинені, оскільки сторони не знаходять порозуміння при вирішенні спільних сімейних питань. Просить розірвати шлюб та стягнути судові витрати. В ході судового розгляду позивачка позов підтримала та просила задоволити, не проти заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами \~сімейного законодавства. Встановлено, що між сторонами 07 листопада 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м.Черкаси Черкаського міського управління юстиції зареєстровано шлюб, актовий запис №1704. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], 29.01.2010р.н., який проживає з матір"ю. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. \~ Суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки сімя розпалась остаточно, для її відновлення можливостей немає, за таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, оскільки кожен з подружжя має право припинити шлюбні стосунки, примушування до збереження шлюбних стосунків є порушенням права на особисту свободу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, сторона на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає вимогам статті 224 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05 жовтня 2000 року між ним та відповідачем був укладений договір №1633 купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого він придбав квартиру [ADDRESS], яка належала відповідачу. В рахунок укладеного договору він передав відповідачу відповідну грошову суму, а він фактично передав йому у власність нерухомість, а саме квартиру [ADDRESS]. Посилаючись на те, що при укладенні угоди сторони досягли згоди з усіх її суттєвих умов та виконали умови договору, але на теперішній час відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення укладеного договору, позивач просив визнати договір купівлі-продажу дійсним. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає. Третя особа надала суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечують. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 5 жовтня 2000 року між сторонами був укладений договір №1633 купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого позивач придбав квартиру [ADDRESS], яка належала відповідачу на підставі Договору купівлі-продажу" №1804,який виданий та зареєстрований на товарній біржі "Нерухомість-Південь" 29.12.1997 року, зареєстрованого МОБТІ, реєстровий №20217 від 23.01.1998 р. Договір №1633 купівлі-продажу нерухомого майна був зареєстрований на Універсальній біржі "Південь" у «Журналі реєстрації біржових договорів з нерухомістю» за №1633 від 5 жовтня 2000 р., зареєстрованого в ММБТІ 11.10.2000 р. У відповідності до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору, постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Враховуюче вище викладене,на підставі ст. ст. 224, 228, ч.2 ст. 57, ст. 220, 328, 334, 655 ЦК України, суд вважає позов підлягаючим задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме [ADDRESS], оскільки не проживає в ньому з вересня 2013 року без поважних підстав. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на його задоволенні, пояснила суду, що відповідач залишив квартиру з вересня 2013 року, не спілкується з дітьми, місце його проживання не відоме. Відповідач до суду не з»явився, хоча про час і місце розгляду справи сповіщався у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків [PERSON], [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивач зареєстрований в [ADDRESS] Відповідно до довідки КП «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради від 25.07.2014 року, в цьому житловому приміщенні зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], 1985 року народження та [PERSON], 1988 року народження. Заочним Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.05.2014 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до затвердженого начальником КП «ЖЕК-13» акту від 15.09.2014 року [PERSON] не проживає в [ADDRESS] з жовтня 2013 року. Згідно ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності без поважних причин наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Свідок [PERSON] пояснила суду, що відповідача не бачила з минулої осені 2013 року та він не проживає в спірній квартирі, місце проживання його не відоме, його особистих речей в квартирі не має. Свідок [PERSON] дала свідчення суду, що останній рік відповідач не проживає в [ADDRESS], його особистих речей не має і місце проживання не відоме, зустрічала в м. Чернігові та з його слів стало відомо, що в нього є дружина, приватний будинок і в нього все добре. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, позовна вимога про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням з підстав, передбачених ст. 71 ЖК України підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Згідно довідки від 23 грудня 2013 року вбачається, що у вищезазначеній квартирі зареєстровані ії син [PERSON] та відповідачка [PERSON] Відповідачка [PERSON] лише зареєстрована у [ADDRESS]. Однак вона після реєстрації ніколи у вказаній квартирі не проживала. У зв*язку з тим, що відповідачка [PERSON] фактично проживає за іншою адресою, яка позивачу не відома, продовжує бути зареєстрованою в квартирі, яка належить позивачу на праві власності, тому вважає, що [PERSON] не проживає у спірній квартирі без поважних причин більше одного року, тому просила суд визнати її такою, що втратила право користування квартирою. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала свої вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з"явилась, про час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила. Судом прийнято рішення про заочний розгляд справи Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право власності за законом від 20.05.2008 року, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.06.2008 року за реєстраційним номером 22312117 КП БТІ м. Донецька (а.с.6-9). Згідно копії з виписки з особового рахунку (а.с.13) за вказаною адресою зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Як встановлено у судовому засіданні [PERSON] не проживає за вказаною адресою, її особистих речей в квартирі немає. Відповідно акту про не проживання [PERSON] не проживає за вказаною адресою з 2012 року (а.с.13). Допитані у судовому засіданні у якості свідків [PERSON], проживаючий за адресою: [ADDRESS], [PERSON] проживаюча за адресою: [ADDRESS] пояснили, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з 2012 року по теперішній час, її особистих речей у квартирі немає, її місце знаходження нікому нівідомо. Відповідно до ст.. 405 Цивільного Кодексу України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад одного року, якщо інше не встановлено згодою між ними та власником житла або законом. Таким чином, оцінюючи наведені докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] не проживає у спірній квартирі більше одного року без поважних причин, інтересу до вказаного житлового приміщення не проявляє. Підстав для збереження вказаного житлового приміщення за нею понад встановлені законом строки немає, тому [PERSON] необхідно визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного, ст. ст., 405 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що на сьогоднішній день він є власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS]. 28.04.1983 року відповідача [PERSON], [INFO] було зареєстровано у його будинку. З 2008 року відповідач не проживає у його будинку без поважних причин. Ніяких домовленостей щодо зберігання права на житло у період відсутності відповідача між ними не було. Факт того, що відповідач не проживає у його будинку з 2008 року підтверджується доданим актом обстеження та можуть підтвердити свідки. На даний час він має намір розпорядитися своїм будинком (продати), але не може цього зробити у зв'язку із тим, що там прописаний відповідач. Позивач просить суд визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житлом, розташованим за адресою: [ADDRESS] У судовому засіданні позивач позов підтримав, просить суд його задовольнити. Додатково пояснив, що відповідач є його сином, він підтримує з ним зв"язок, але з 2008 року він проживає в АР Крим, та не заперечує проти того щоб його виписали з будинку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Вислухавши пояснення позивача та вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. [PERSON] дійсно є власником житлового будинку по [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності на житловий будинок. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321, 391 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Адресною довідкою від 02.07.2014 року за № 6517 наданою Великолепетиськоим РС УДМС України в Херсонській області та домовою книгою підтверджується, що [PERSON], [INFO], дійсно зареєстрований за адресою [ADDRESS]. Позивач вказує, що з 2008 року, у будинку [ADDRESS] [PERSON] не проживає та не з'являється до будинку. Так, відсутність [PERSON] у вищевказаному будинку з 2008 року по даний час підтверджується: актом обстеження житлових умов [PERSON]. Частиною 1 ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, а також те, що [PERSON] з 2008 року по даний час не проживає у будинку [ADDRESS], до будинку не з»являється хоча зареєстрований у ньому і проживає за іншою адресою, суд відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України вважає можливим визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житлом, розташованим за адресою: [ADDRESS], в наслідок відсутності понад встановлені строки, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 321, 391 ЦК України, ст. 71, 72 Житлового кодексу України,

Outcome: approved