Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із вищевказаною позовною заявою. Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що 11.10.2018 року о 16 год. 22 хв. [PERSON] керуючи автомобілем «МАZDA 6» д.н.з. [NUMBER] в м. Києві, по п-ту, Соборності, 1, рухаючись заднім ходом, не переконавшись в небезпечності маневру, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , що призвело до травмування пішохода, пошкодження транспортного засобу та завдало матеріальних збитків. Вина відповідача підтверджується постановою Дніпровського районного суду м. Києва по справі про адміністративне правопорушення від 14.01.2019 р., відповідно до якої відповідача визнано винним у скоєнні ДТП. Позивач до події 11.10.2018 р. отримав захворювання (контузію) пов`язану із захистом Батьківщини і перебував на реабілітаційному лікуванні з діагнозом «стан після перенесеної гострої реакції на стрес, незначне вираження астено-невротичний синдром з виходом в одужання». Внаслідок протиправних дій відповідача позивач зазнав нову психотравмуючу подію, перебуваючи на лікуванні внаслідок контузії - довідка № 991 від 04.10.2019 р., позивач внаслідок ДТП отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми ліктьового суглоба, лівого колінного та гомілкового -ступеневого суглоба, забій м`яких тканин, больовий синдром після загострення хвороби перебував на лікуванні в клініці психіатрії НВМКЦ «ГВКГ» з 23.10.2019р. по 19.11.2019р. з діагнозом Стан після перенесеної гострої реакції на стрес, незначно виражений астено-невротичний синдром з виходом на одужання» - виписний епікриз №25406, також отримав моральну шкоду. Відповідач пропонував Позивачу покинути місце події, звинувачував Позивача в тому, що він навмисно потрапив під автомобіль Відповідача. Своїми діями Відповідач змусив Позивача морально страждати, принизив честь та гідність захисника України - офіцера Збройних Сил України, учасника бойових дій, наніс йому психотравмуючею подією відчуття образи і приниження через осудне, з точки зору суспільної моралі та загально прийнятих норм поведінки, намагання Відповідача - винуватця уникнути свого морального обов`язку, добровільно, хоча б частково відшкодувати завдану моральну шкоду та відновити моральне благополуччя потерпілого. Відповідач жодним разом не цікавився фізичним станом Позивача, не намагався відшкодувати моральну шкоду, не попросив вибачення, не визнає своєї провини, при не одноразовому спілкуванні з представником позивача адвокатом Навродським О.В. відмовлявся від досудового врегулювання спору, що і змусило Позивача звернутись до суду для захисту своїх прав. Ухвалою суду від 16.01.2020 року вищевказану позовну заяву направлено за підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва, оскільки справа не належить до територіальної юрисдикції Дніпровського районного суду м. Києва. 12.03.2020 року вищевказана позовна заява надійшла до Деснянського районного суду м. Києва. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2020 року дана справа була передана на розгляд судді Зотько Т.А. Ухвалою судді від 20.03.2020 було відкрито провадження у вказаній справі, з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Надалі у зв"язку з введенням на території України карантинних заходів (постанова КМУ «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID -19» від 11.03.2020 р. № 211) було продовжено відповідачу процесуальні строки для подачі відзиву на позовну заяву, у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19, на період дії карантину. Ухвалою судді від 13.08.2020 було визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] вимоги позовної заяви підтримав, посилаючись на обставини, що викладені в ній. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся судом належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції суду. Клопотань до суду про розгляд справи у його відсутність, відкладення розгляду справи та відзиву або пояснень на позовну заяву до суду не надходило. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Враховуючи вищевикладене та вимоги ст.ст.178, 279, 280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, у відсутності відповідача за наявними у справі матеріалами, з ухваленням по справі заочного рішення. Суд, заслухавши пояснення представника позивача - [PERSON] , дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов до таких висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Судом встановлено, що [PERSON] 11.10.2018 о 16:22 год., керуючи автомобілем «Мазда 6», д.н.з. [NUMBER] , в м. Києві, по пр. Соборності, 1, рухаючись заднім ходом, не переконався в безпечності маневру, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , що призвело до травмування пішохода, пошкодження транспортного засобу та завдало матеріальних збитків. Своїми діями [PERSON] , порушив п.п. 10.9. ПДР України. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 14.01.2019 року [PERSON] , було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова не оскаржувалась та набрала законної сили. Частиною 6 ст. 82 ЦПК України регламентовано, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Для визначення страждань моральної шкоди позивач звернувся до Громадської організації «Спілка фахівців соціологічних та психологічних досліджень» і отримав висновок експерта № 11-12-2018 де зазначено ступінь його моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача. Згідно вищевказаного висновку [PERSON] завдана моральна шкода внаслідок травмування в ДТП (11.12.2018) в період реабілітаційного лікування порушень функцій центральної нервової системи, пов`язаної із проходженням військової служби; [PERSON] завдана моральна шкода внаслідок обвинувачень в провокації даного ДТП; Практика правозастосування подібних правовідносин Вищим спеціалізованим судом України відносно середньої унормованої особистості без проведення спеціальних досліджень свідчить про розумність і справедливість відшкодування моральної шкоди: в межах 3-25 мінімальних заробітних плат на час судових розглядів щодо осіб, психологічний стан і акцентуації яких не досліджувались внаслідок подібного ушкодження здоров`я; в межах 3 мінімальних заробітних плат на час судових розглядів щодо осіб, психологічний стан і акцентуації яких не досліджувались внаслідок безпідставного звинувачення в аморальній поведінці; відсутність дієвих проявів каяття і достовірних доказів добровільної компенсації частини завданої шкоди, об`єктивно допускає подальші наміри уникати відшкодування, що збільшує моральні страждання. Таким чином, за методикою (формулою) Ерделєвського, яка не враховує соціологічні складові та суддівську практику Вищих судів і припинена у застосуванні Мінюстом України, розмір відшкодування моральної шкоди піддослідної особи лише через завдання тілесних ушкоджень може становить від 89 352 грн. до 178 704 грн. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Верховний суд України в п. 1 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди. Крім цього, в п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Верховним судом України в п. 9 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Розмір компенсації зазвичай становить 2000 - 5000 євро. Таким чином визначений позивачем розмір спричиненої моральної шкоди цілком відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Таким чином, враховуючи, що відповідач будь-яких заперечень з приводу суми морального відшкодування не подавав, в добровільному порядку грошові кошти не надав, а відтак суд вважає, що позивачем правомірно заявлено вимогу до відповідача з приводу відшкодування моральної шкоди в сумі 178704 грн., що є сумою відшкодування за наслідками протиправних дій відповідача, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та яка підлягає стягненню з відповідача, як особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Щодо стягнення розміру витрат позивача на проведення експертизи, яка оплачена експерту та склала 3351 грн., що підтверджується рахунком № 11/12 від 11.12.2018 року, дана вимога також підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2680,56 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved