Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди, в якому зазначив, що у період з 28.12.1979 року по липень19891 року проходив військову службу в Демократичній Республіці Афганістан. При виконанні службових обовязків в Демократичній Республіці Афганістан він отримав вогнепальні осколкові поранення голови, правої ноги, контузію головного мозку, наслідком яких рубці шкіри в зазначених анатомічних областях, що в подальшому призвело до розвитку «стійких залишкових явищ перенесеної ЗЧМТ у вигляді післятравматичної та дисциркулярної енцефалопатії ІІ-ІІІ ст. прогресуючого, кризового перебігу з вираженим церебростенічним синдромом, двобічною пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфункцією, частими (1-2 рази на тиждень) судинними кризами змішаного характеру (лікворо-гіпертизивні, вертебробазилярні), мнестичним зниженням, емоційно-вольовою нестійкістю; посттравматичного церебрального арахноїдиту з вираженим лікворо-гіпертензивним синдромом, вираженим вестибуло-атактичним синдромом; центральною вестибулярною дисфункцією вираженою, з тяжким порушенням статико-кінетичної стійкості ІІІ ст., вестибуло-сенсорними і вегетативними реакціями ІІІ ст., стійко вираженим цефалгічним синдромом; хронічна ішемія, атеросклероз. Він проходив неодноразові стаціонарні лікування з приводу зазначених захворювань. Після проведення лікування стан його здоров"я не покращився. Він вимушений тривалий час знаходитися на лікарняних, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури. Внаслідок поранення (контузії і захворювань), пов'язаного з проходженням військової служби, йому встановлена ІІ група інвалідності безстроково. У звязку із вищевикладеним, він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, багато коштів витрачає на лікування. Позивач вважає, що йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 100000,00 гривень, і просить суд стягнути її з відповідача. Позивач і його представник у судовому засіданні позов просили задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача проти позовних вимог заперечувала у повному обсязі, просила суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутні докази заподіяння Міністерством оборони України винних дій щодо позивача та наявність причинного зв'язку між такими діями та моральною шкодою, як і відсутні докази завдання позивачеві моральної шкоди. Крім того, Міністерство оборони України не є належним відповідачем по даній категорії справ. Суд, заслухавши пояснення позивача і його представника, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного звязку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №2803 від 24.06.2016 року, [PERSON] при виконанні обов"язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, отримав вогнепальні осколкові поранення голови, контузію головного мозку (у 1980 році), наслідком яких рубці шкіри в зазначених анатомічних областях, що в подальшому призвело до розвитку «стійких залишкових явищ перенесеної ЗЧМТ у вигляді післятравматичної та дисциркулярної енцефалопатії ІІ-ІІІ ст. прогресуючого, кризового перебігу з вираженим церебростенічним синдромом, двобічною пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфункцією, частими судинними кризами змішаного характеру (лікворо-гіпертизивні, вертебробазилярні), мнестичним зниженням, емоційно-вольовою нестійкістю; облітеруючого атеросклерозу судин нижніх кінцівок, стенокардії. На підставі виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії АВ №0674180, під час огляду 12.12.2016 року [PERSON] встановлена друга група інвалідності у звязку із пораненням (контузією і захворюванням), пов'язаним з виконанням обов"язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії . Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя. На підставі п.9 вищезазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) і з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Оскільки, встановлена позивачу третя група інвалідності є наслідком поранення (контузії і захворювання), пов'язаного з виконанням обовязків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, суд приходить до висновку, що у позивача виникло право вимагати відшкодування моральної шкоди. Твердження представника відповідача про те, що чинним законодавством не передбачена відповідальність Міністерства оборони України у відшкодуванні моральної шкоди є помилковим. Статтею 170 Цивільного кодексу України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обовязки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до ст.3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Отже, обов'язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21.10.2014 року у справі №3-86гс14, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для судів. Відповідно до п.1 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою Кабінетом Міністрів України №1317 від 03.12.2009 року, метою проведення медико-соціальної експертизи є, в тому числі, виявлення причини настання інвалідності. Тобто, Центральною військово-лікарською комісією, як компетентним органом, наданий висновок, що поранення та захворювання [PERSON] пов"язані з виконанням обовязків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. Згідно з ч.4 ст.23 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, і не пов'язана з розміром цього відшкодування. Таким чином, особа, якій завдано моральну шкоду, має право на її відшкодування незалежно від інших виплат, які вона отримала, чи могла б отримати. З урахуванням конституційної значимості здоров'я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від народження й охороняється державою, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач отримав поранення, які призвели до захворювання та встановлення інвалідності, під час проходження військової служби на території Демократичної Республіки Афганістан, де велись бойові дії, що призвело до фізичного болю та моральних страждань внаслідок ушкодження здоров"я, він має право на відшкодування моральної шкоди. Оцінуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, які позивач оцінив у сумі 100000,00 гривень, суд виходить з характеру й обсягу страждань, їх тривалості, моральної шкоди у вигляді змін нормального ритму життя, морально-психологічного хвилювання у звязку із погіршенням стану здоровя після отриманого поранення, тривалого проходження лікування, враховуючи обставини справи, групу інвалідності, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягаючими частковому задоволенню у розмірі 35 000,00 гривень. Так як задоволена основна вимога позивача, який був звільнений від сплати судового збору при подачі заяви, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір.

Outcome: partial