Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

До суду\~звернулася [PERSON]\~ з позовом\~до Петрашівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області. Позивач просить\~визнати за\~нею право\~на земельну\~частку (пай)\~розміром \~1,46\~ в\~умовних кадастрових\~гектарах,\~яка перебувала\~у колективній\~власності КСП\~ «Авангард» або державної власності (запасу чи резерву), що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Петрашівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області. Зазначає,\~що у 1976 році вона вступила до членів КСП Авангард» с. Пирогівка Віньковецького району Хмельницької області. Як передбачено п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року за № 720/95, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Тому, за рішенням Петрашівської сільської ради народних депутатів від 07 червня 1993 року було видано [PERSON] серії ХМ № 006 від 02 жовтня 1995 року на право колективної власності на землю по колишньому КСП «Авангард», що у с. Пирогівка Віньковецького району Хмельницької області та передано землі площею - 836,7 га у колективну власність. Так як вона являлась членом КСП «Авангард», тому і була включена до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства під № 180. Посилаючись на п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року за № 720/95, та ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), вона просить її вимоги задовольнити. Повідомляє що 20.12.2017 року дізналась про порушення свого права, тому несвоєчасно звернулась до суду із позовом. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги, повідомила, що право на земельну частку (пай) виникло з 1995 року у позивачки, але взнала вона про порушення свого права в червні 2017 року, тому не пропустила трирічний строк, оговорений ст. 257 ЦК України, тому відсутні підстави для застосування ст. 267 ЦК України. Представник відповідача визнала вимоги позивачки, повідомила, що та працювала в колгоспі, а потім в КСП «Авангард», але перейшла працювати в соціальну сферу і їй, як працівнику соціальної сфери виділили в користування земельну ділянку площею 0,60 га, але вона відмовилась від цієї ділянки тому що взнала про те, що її включили у списки пайовиків КСП «Авангард», в якому вона раніше працювала. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надіслав відзив на позов, в якому звертає увагу суду на недотримання позивачем вимог ст.ст. 257, 267 ЦК України. Вважає, що з 1995 року позивачка знала про порушення свого права, оскільки внесена в списки пайовиків згідно державного акту про право колективної власності на землю, але не використала його у звязку із спливом строків позовної давності, тому її вимога задоволенню не підлягає. Дослідивши та оцінивши позицію сторін та надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного звязку, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. \~Відповідно до\~п. 1 ч. 2\~ст. 16 Цивільного кодексу України\~визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено,\~що [PERSON] внесена\~у список\~співвласників \~земельних паїв\~по колишньому КСП «Авангард» с. Пирогівка Віньковецького району Хмельницької області під № 180 відповідно до державного акта серії ХМ № 006 на право колективної власності на землю цього сільськогосподарського підприємства. Це породжує її право на отримання частки у спільній власності членів КСП. Це право\~ніким не\~оспорюється із\~учасників цивільної\~справи \~і підтверджується\~архівними довідкою\~№ 432\~(а.с.16),\~тому в\~силу ст.\~82\~ч.\~1\~ЦПК України\~приймається судом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Третьою особою не визнаються вимоги позивача з підстав пропуску строків її звернення до суду за захистом порушеного права. Згідно ст. 53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача. Частина шоста цієї норми зазначає, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог, мають процесуальні права і обовязки, встановлені\~статтею 43\~цього Кодексу. Стаття 43 ЦПК України не наділяє третю особу правом визнавати (не визнавати) заявлені позивачем вимоги., таким правом наділений відповідач, згідно приписів ст. 49 ЦПК України, оскільки третя особа не є стороною, а є учасником справи, тому судом обговорюється питання строків позовної давності за відсутності заяви сторони. На цьому наголошує і стаття 267 ч.3 ЦК України, яка визначає, що \~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Стороною у цьому спорі є Петрашівська сільська рада, яка відповідно до внесених у законодавство змін з 01 січня 2019 року є розпорядником землі в межах населених пунктів цієї ради. Оскільки вона є стороною, то тільки вона вправі ставити вимогу про застосування строків позовної давності в цьому спорі. Представник сільської ради навпаки позов визнає, погоджуючись з позивачем, що в 2017 році та дізналася про порушення свого права на земельну частку (пай) і вимогу про сплив строку позовної давності не висуває. За таких обставин немає підстав для застосування судом ч.3 ст. 267 ЦК України (строку позовної давності) до вказаних правовідносин. Із повідомлення\~Держгеокадастру довідка\~ Г-11/0-0.20-12/134-18\~від 16.05.2018\~року (а.с.8)\~[PERSON] включена\~ у\~список пайовиків\~ по\~ колишньому КСП «Авангард» с. Пирогівка Віньковецького району Хмельницької області під № 180 відповідно до державного акта серії ХМ № 006 на право колективної власності на землю. [PERSON] та список пайовиків представлено суду (а.с. 12-15), проте сертифікат на право на земельну частку (пай) позивачці не видавався. Відповідно до ч.1\~Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність», сертифікат на земельну частку (пай) визначає розмір земельної частки у колективній власності члена КСП без виділення ділянки в натурі (на місцевості). Згідно ст. ст.\~1,\~2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають громадяни - колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, які отримали сертифікати у встановленому законодавством порядку. Хоча сертифікат [PERSON] не отримувала, проте право спільної сумісної власності на землю загальною площею 836,7 га набула, серед числа інших членів КСП «Авангард». Представник сільської ради зазначає, що на час розгляду справи не розраховує даними про наявність вільних земельних ділянок на території Петрашіської сільської ради, але і не заперечує проти визнання права на земельну частку (пай) члену колишнього колгоспу та КСП. Виходячи з того, що таке право набуто і не оспорюється, вимогу позивача слід задовольнити, визначивши право [PERSON] на земельну частку (пай) 1,46 в умовних кадастрових гектарах. При цьому, суд не вирішує спір щодо фактичного розміру ділянки, який є в наявності (в натурі на місцевості) в силу ст. 13 ЦПК України, оскільки такі вимоги не висувались позивачем. Суду представлено витяг з кадастрової карти, на якому вказана ділянка землі розміром 1,2973 га, проте, цей доказ не відноситься до предмету даного спору, так як не ставиться вимога виділення земельної ділянки, а право позивачки не залежить від розмірів самої ділянки, оскільки воно може бути нею не реалізовано в залежності від її особистого волевиявлення. \~Згідно п. 17\~Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).\~\~\~\~ Згідно ст. ст.\~55,\~124 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 2\~ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно\~ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою. Відповідно до приписів\~ст. 41 Конституції України\~та ст.ст.\~316,\~319,\~321 ЦК України\~правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. На підставі викладеного, позивач довів підстави та предмет позову, тому за ним слід визнати право на земельну частку( пай).

Outcome: approved