Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки, які мотивовані тим, що 28.11.2007р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», правонаступником всіх прав та обов»язкі якого є позивач ПАТ «Укрсиббанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11259694000, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 25.625,00 доларів США шляхом зарахування на його поточний рахунок №26208156399400, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,9%, з терміном повернення не пізніше 28.11.2018р. Окрім того, п.2 зазначеного кредитного договору визначено, що виконання зобов»язань відповідача [PERSON] забезпечується заставою нерухомості, а саме: трикімнатною квартирою загальною площею 70,0 кв.м. по [ADDRESS], яка належить іпотекодавцям [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 21.01.1994р. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказує, що банк свої зобов'язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі- видав готівку, проте відповідачі, в порушення умов кредитного договору свої зобов'язання не виконали, чим відповідно порушили свої зобов»язання за кредитними договором. Зокрема, станом на 02.12.2014р. заборгованість становить 12.338,59 доларів США що по курсу НБУ становить 185.774,91 грн., з яких 11.689,65 доларів США (176.004,20 грн.)- кредитна заборгованість, 648,94 доларів США (9.770,71 грн.)- заборгованість по процентам, 2.569,99- за прострочення сплати по кредиту, 1.385,50 грн.- пеня за прострочення сплати процентів. У зв"язку з наведеним, відповідно до вимог ЦК України та умов укладеного кредитного договору позивач просить зверненути стягнення на предмет застави та стягнути з відповідачів в солідарному порядку суму понесених ним судових витрат по розгляду справи - 1.897,30 грн. судового збору. В судове засідання представник позивача не з»явився, проте в порядку вимог ст.158 ЦПК України подав до суду письмове клопотання від 11.02.2015р. про проведення судового засідання по справі без участі представника позивача та вказав, що позовні вимоги підтримає повністю та просить їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві, у випадку відсутності у відповідачів іншого житла- відстрочити виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиторів в іноземній валюті». Представник відповідачів в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивача та просив в їх задоволенні відмовити, посилаючись на вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиторів в іноземній валюті» (письмове заперечення долучене до матеріалів справи). Заслухавши представника відповідачів та дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв»язку, суд приходить до наступного. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. У відповідності до вимог ст.ст.10,11,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Завданнями цивільного судочинства відповідно до ст.1 ЦК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом (ст.16 ЦК), звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» визначає правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави згідно з принципом верховенства права, закріпленим ст.8 Конституції України. Відповідно до норм ст.ст.1,2 цього Закону судова влада в Україні здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними згідно із законом, і реалізується шляхом здійснення суддями правосуддя в рамках відповідних судових процедур та в межах наданих повноважень. Стаття 7 зазначеного Закону гарантує кожному захист його права, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов»язків цивільного характеру передбачено і п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до приписів ст.9 Конституції України та ст.ст.2,8 ЦПК України. Повноваження суду при вирішенні цивільних справ визначені ЦПК України, у тому числі щодо вирішення і кредитних спорів, а відтак, розглядаючи даний спір суд вважає, що між сторонами склались правовідносини, які випливають із договірних зобов»язань. Так, згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у відповідності з умовами договору, який є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України), і вимогами законодавства. В судовому засіданні належними та достовірними доказами встановлено, що 28.11.2007р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», правонаступником всіх прав та обов»язкі якого є позивач ПАТ «Укрсиббанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11259694000, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 25.625,00 доларів США шляхом зарахування на його поточний рахунок №26208156399400, проценти за користування кредитом у розмірі 13,9%, термін повернення не пізніше 28.11.2018р. Банк свої зобов'язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі- видав готівку, проте відповідачі, в порушення умов кредитного договору свої зобов'язання не виконали, чим відповідно порушили свої зобов»язання за кредитними договором, зокрема, станом на 02.12.2014р. заборгованість становить 12.338,59 доларів США що по курсу НБУ становить 185.774,91 грн., з яких 11.689,65 доларів США (176.004,20 грн.)- кредитна заборгованість, 648,94 доларів США (9.770,71 грн.)- заборгованість по процентам, 2.569,99- за прострочення сплати по кредиту, 1.385,50 грн.- пеня за прострочення сплати процентів. Пунктом 2 зазначеного кредитного договору визначено, що виконання зобов»язань відповідача [PERSON] забезпечується заставою нерухомості, а саме трикімнатна квартира загальною площею 70,0 кв.м. по [ADDRESS] та належить іпотекодавцям [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 21.01.1994р. Розглядаючи вказану справу на підставі наведених і встановлених у судовому засідання фактів суд констатує, що вони регулюються правовідносинами, визначеними нормами ЦК України та нормами Законів України «Про іпотеку», «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиторів в іноземній валюті» та умовами, визначеними у договорах кредиту та іпотеки. Так, відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору і вимог закону, відповідно до ч.2 ст.1050 та ч.2 ст.1054 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Разом з тим, суд вважає, що пред'явлені позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до відповідачів не підлягають до задоволення з наступних міркувань. Так, згідно до договору про надання споживчого кредиту за №11259694000 від 28 листопада 2007 року [PERSON] отримала кредит від позивача на суму 26 625.00 доларів США , що дорівнювало еквіваленту 134.456, 25 грн. за курсом НБУ на день укладення договору строком на 10 років до 28.11.2018 року. Курс долара на цей час становив 505 грн. за 100 доларів США. Згідно до п.1.2 Договору іпотеки від 28 листопада 2007 року ринкова вартість предмету іпотеки - трикімнатної квартири становила суму 179.275,00 грн., що дорівнювало на той час сумі 35.500,00 доларів США. Встановлено з матеріалів справи, що відповідачка [PERSON] виконувала добросовісно свої зобов'язання відповідно до договору, регулярно, щомісяця, включно до січня 2014р. сплачувала тіло кредиту та відсотки за користування кредитом. Нею до січня 2014 року було погашено по кредиту суму 14.936,00 доларів США, що стверджується розрахунком заборгованості по кредитних зобов'язаннях, приєднаним позивачем до заяви. Станом на час оформлення позовної заяви позивачем до суду, [PERSON] фактично не сплачено кредит лише за 11 місяців. Поточна заборгованість по тілу кредиту за 11 місяців приблизно становить суму 2500 доларів США. Позивач вирішив скористуватись своїм правом дострокового повернення частини позики, що залишилась, тому виникла така заборгованість 11 689 доларів США. Згідно з п.41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Дане положення закону є оціночним, а відтак суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність. Також відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку» суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсягу його прав. Суд бере до уваги, що відповідачка [PERSON] протягом 7 років добросовісно погашала кредит, заборгованість за 11 місяців є незначною і викликана внаслідок нестабільної ситуації в державі, значним стрибком курсу долара за останній рік, а саме : з січня 2014 року курс долара піднявся із 1095 гривень за 100 доларів до 2484 гривень за 100 доларів США станом на 11 лютого 2015 року Суд вважає, що порушення основного зобов'язання, допущене відповідачем, не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав, оскільки строк дії кредитного договору закінчується 28.11.2018р., а тому позивач не позбавлений права на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором або звернення стягнення на предмет іпотеки в спосіб і за умов, передбачених договорами, в разі допущених боржником порушень основного зобов'язання та обґрунтованості позовних вимог належними доказами на майбутнє. Окрім того, наданий відповідачу кредит є споживчим кредитом і на спірні правовідносини поширюються норми Закону України «Про захист прав споживачів» відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011. Так, п.3.4 вказаного Рішення передбачено, що положення частин 4-11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають такі права споживача, які за своїм змістом можливо реалізувати лише під час виконання договору споживчого кредиту. Зокрема, це право споживача достроково повернути споживчий кредит, не бути примушеним під час виконання кредитного договору сплачувати платежі, встановлені на незаконних засадах, не бути примушеним достроково повернути суму споживчого кредиту у разі незначних порушень договору. 03 червня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07 червня 2014 року. Протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) ТГе перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Відповідно до ст.З цей Закон втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. На даний час цей закон діє, оскільки Верховною Радою не прийнятий інший закон, який регулює ці питання. Суд виходить з того, що даний Закон був прийнятий з метою підтримки громадян України, які вже мають невиконані зобов'язання за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті (валютних кредитів) шляхом встановлення порядку і умов конвертації зобов'язань за кредитними договорами в іноземній валюті в національну валюту України та з метою мінімізувати негативні наслідки інфляції національної валюти для громадян України та убезпечити зазначених громадян від виникнення скрутної фінансової ситуації. Так, [PERSON] одержала споживчий кредит в іноземній валюті, у забезпечення його виконання її мати [PERSON], батько [PERSON] та брат [PERSON] передали в іпотеку квартиру, загальна площа якого становить 70.8 кв.м., а житлова -39.6 кв.м., це нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання іпотекодавців , іншого житла у вказаних осіб немає. Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Таким чином, норми Закону України «Про іпотеку», зокрема і в частині задоволення вимог іпотекодержателя, мають бути застосовані з урахуванням норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті. На підставі наведеного відповідно до вимог ст.ст.526,527,530,1050,1054 ЦК України, Законів України «Про іпотеку», «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиторів в іноземній валюті» п.41 Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин» та

Outcome: dismissed