Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 15.11.2010 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за умовами вказаного кредитного договору [PERSON] отримала кредит сумою 5000 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо змін кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг, "Правилами користування платіжною карткою", тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Укладаючи даний договір сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому тарифами банку з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою. ПАТ КБ "ПриватБанк" свої зобов'язання за кредитним договором та угодою виконав в повному обсязі, чим надав відповідачу кредит у розмірі встановленого умовами договору. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, - у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту, оплати винагороди. При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 гривень + 5 відсотків від суми позову. Відповідач своєчасно не надав банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. Так, згідно ч. 2 ст. 1054, ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Також, п. 2.1.1.12.11 Правил користування платіжною карткою, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за вказаним договором. Відповідач порушив свої зобовязання за кредитним договором внаслідок чого станом на 30.11.2015 року має заборгованість в сумі 18760,89 гривень, що складається: з заборгованості за кредитом у сумі 4977,19 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 10664,13 гривень, заборгованості по комісії та пені в сумі 1750 гривень, штрафу (фіксована частина) в сумі 500 гривень та штрафу (процентна складова) в сумі 869,57 гривень. Представник позивача, що діє в силу довіреності №3734-К-Н-О від 04.09.2015 року, у своїй письмовій заяві зазначив, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі і просить розглянути справу за його відсутності у судовому засіданні, про що згоден на ухвалення заочного рішення. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечує частково. Вважає, що сума позову занадто завищена банком, так як вона певний період сплачувала кошти за кредитом. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті у їх сукупності, заслухавши відповідача, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, що складаються з копій заяви позичальника та умов надання кредитів фізичним особам, при укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, що може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Доведено, що 15.11.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику кредит в сумі 5000 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому тарифами банку з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо в зобов'язанні\~встановлений\~строк\~(термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно положень ч.1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. За ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що позичальник [PERSON] подав заяву, у якій зазначив свої анкетні відомості та погодився з запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» умовами та правилами надання банківських послуг. Відповідач надав згоду, про що підписав заяву, що банк надасть йому кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 відсотків на суму залишку заборгованості, а крім цього, щомісяця погашати частинами кредит, сплачувати відсотки, комісію за користування кредитом та інші витрати. Статтями 526, 527, 530 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Позивач надав розрахунок заборгованості за кредитним договором з якого слідує, що відповідач станом на 30.11.2015 року має заборгованість в сумі 18760,89 гривень, що складається: з заборгованості за кредитом у сумі 4977,19 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 10664,13 гривень, заборгованості по комісії та пені в сумі 1750 гривень, штрафу (фіксована частина) в сумі 500 гривень та штрафу (процентна складова) в сумі 869,57 гривень. Так, з наданого розрахунку заборгованості за кредитним зобов'язанням вбачається, що дійсно позивачка періодично вносила платежі по договору кредитування, однак цих сум не достатньо було для того щоб покрити зростаючу заборгованість. Крім того, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Отже, з відповідача на користь позивача, також, підлягає стягненню сума судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви до суду у сумі 1378 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved