Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки з вимогою про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням в його будинку [ADDRESS], та зняття її з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Позивач посилається на те, що він є власником будинку [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 10.06.2005 року. Даний договір був укладений в його інтересах з участю та за підтримки його батька. Через декілька років, а саме 01.08.2009 року він одружився з відповідачкою і сім'єю вони почали проживати в його будинку. У шлюбі у них народилася дочка [PERSON], [INFO]. З вересня 2013 року вони припинили спільне проживання і фактично відповідачка проживала у своїх батьків окремо від нього. 18.03.2014 року шлюб між ними офіційно розірваний за судовим рішенням, після чого між ними розглядався спір щодо розподілу їхнього рухомого майна, який також вирішений за рішенням Хустського районного суду від 01.12.2014 року. На даний час відповідачка переважно знаходиться за кордоном і між ними повністю припинені будь-які взаємовідносини. На далі він має намір створити нову сім'ю, однак відповідачка не знялася з реєстраційного обліку, чим робить перешкоди у користуванні належною йому власністю - житловим будинком. Наявність реєстрації в будинку колишньої дружини позбавляє його можливості отримати субсидію і він повинен сплачувати за комунальні послуги за відповідачку, як за члена сім'ї, хоча остання не має такого статусу. Позивач просив позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги, посилаючись на те, що відповідачка дійсно в будинку позивача не проживає з часу припинення їхніх шлюбних взаємовідносин, між ними також вирішено питання розподілу спільного рухомого майна. Фактично відповідачка залишила позивача та проживала у своїх батьків і після вирішення питання про розірвання шлюбу та розподілу майна більший період часу перебуває за межами країни. Факт не проживання відповідачки в будинку позивача також підтверджений даними Вишківської селищної ради. Представник позивача вважає, що по справі наявні достатні докази для задоволення позовних вимог. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що відповідачка дійсно розірвала шлюб з позивачем та вирішила питання про розподіл їхнього рухомого майна. У зв'язку з відсутністю постійного місця праці відповідачка їздить на сезонні роботи за межі країни і в теперішній час відсутня по місцю проживання. Наведені позивачем обставини у позовній заяві та вимоги про втрату відповідачкою права на користування житлом вважає недоведеними а докази на які посилається представник позивача неналежними. Представник відповідачки просила в задоволенні позову відмовити через недоведеність та необґрунтованість позовних вимог. Представник ГУДМС України в Закарпатській області в судове засідання не з'явився з невідомих причин, про день час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] набув право власності будинок [ADDRESS] за договором купівлі-продажу від 10.06.2005 року. Після одруження з відповідачкою 01 серпня 2009 року сторони почали проживати разом у будинку позивача з оформленням її реєстрації за вище зазначеною адресою. Через припинення шлюбних відносин за позовом позивача розглядалася справа про розірвання шлюбу між сторонами, в якій рішенням Хустського районного суду від 18.03.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Вказаним судовим рішенням встановлено, що шлюб між ними існував формально, вони не проживали разом на час розгляду справи більше шести місяців, тобто їхні шлюбні взаємовідносини припинилися з вересня 2013 року, і з цього часу сторони між собою не спілкувалися та жили окремо. Після розірвання шлюбу, відповідачка також в судовому порядку вирішувала спір щодо розподілу та повернення їй рухомого майна, що підтверджується рішенням Хустського районного суду від 01.12.2014 року, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено, з виділенням їй частини рухомого майна що було набуте під час шлюбу з [PERSON] Крім цього, виконавчий комітет Вишківської селищної ради, відповідно до наданої довідки №381 від 12.02.2015 року також підтвердив лише факт реєстрації [PERSON] в будинку позивача за адресою в [ADDRESS], зазначивши що фактично відповідачка там не проживає. Реєстрація відповідачки [PERSON] в будинку [ADDRESS], в якому вона фактично не проживає з часу припинення шлюбних відносин з позивачем, з вересня 2013 року по теперішній час, є порушенням вимог ст.ст. 3, 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні ", порушує право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження належним йому будинком. В даному випадку суд вважає вимоги позивачки доведеними, оскільки до спірних правовідносин між сторонами слід застосувати положення ст.405 ЦК України, відповідно до якої відповідачка як член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на встановлене суд констатує, що позивач є власником будинку і обґрунтовано та правомірно ставить вимоги до відповідачки, за якою безпідставно залишилося право на користування житлом через наявну реєстрацію про постійне місце проживання у його власному будинку Таким чином, оцінивши в сукупності добуті в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і їх слід задовольнити.

Outcome: approved