Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «ОП «Митниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати частини зарплатні та з урахуванням індексу інфляції. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він працював у ТОВ « ОП» Митниця» на посаді майстра дільниці з 01 червня 2012 року по 16 грудня 2014 року. Згідно з наказом № 142 - к від 16 грудня 2014 року, був звільнений з роботи за власним бажанням. На день його звільнення боржником нарахована, але не виплачена заробітна плата за період часу з вересня 2014 року по 16 грудня 2014 року у сумі 4\~447,95 гривні. В зв'язку з цим, змушений був звернутися до суду про видачу судового наказу про стягнення з ТОВ «ОП «Митниця» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Відповідач виплатити йому усі кошти, які слід було виплатити на день звільнення з роботи, відмовився, обґрунтовуючи відсутністю грошових коштів. Дії відповідача вважає незаконними, так як згідно з вимогами ч.1 ст.47 та ч.1 ст.116 КЗпП України, виплата усіх сум, що належать працівнику від підприємства чи установи, проводиться у день "звільнення. Згідно із ч.5 ст.95 КЗпП України, також передбачено виплату з урахуванням індексації. Рівень (індекс) інфляції - це показник середнього рівня зміни цін на товари та послуги відносно базисного періоду, який має вираз у відсотках. За підрахунками, які здійснені за період часу з 10 жовтня 2014 року по грудень 2014 року, сума індексу інфляції становить 2\~176 грн. 53 коп. Відповідно до довідки ТОВ «ОП» Митниця» від 09 листопада 2015 року, середньоденна заробітна плата позивача за час роботи у товаристві становила 119 грн 61 коп. Згідно здійснених розрахунків па заборгованості, сума компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати становить 23\~443 грн. 56коп. За період з 17 грудня 2014 року по 30 вересня 2015 року ( грудень 2014р. - 11 робочих днів, січень 2015р. - 19р.д., лютий 2015р. - 21 р.д., березень 2015р. -21 р.д., квітень 2015р. - 21р.д., травень 2015р. -18 р.д., червень 2015р. 20 р.д., липень 2015р. 23 р.д., серпень 2015р. 20 р.д., вересень 2015р. -22 р.д. а всього 196 робочих днів). Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь: середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у сумі 23 443грн. 56коп.; збитки за час невиплати заробітної плати з урахуванням індексу інфляції у сумі 2 176грн. 53коп., а всього 25 620грн. 09коп. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, до початку слухання справи надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача - ТОВ «ОП «Митниця» не з'явився, до початку слухання справи надано заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення вимог позивача не заперечував. Суд, дослідивши надані суду письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обов'язків. [PERSON] [INFO], працював у ТОВ «ОП «Митниця» на посаді майстра дільниці з 01 червня 2012 року по 16 грудня 2014 року, що підтверджується даними трудової книжки. Згідно із наказом №142 - к від 16 грудня 2014 року, [PERSON] звільнений з роботи за власним бажанням. Відповідно до даних таблиці та довідки ТОВ « ОП « Митниця» №267 від 09 листопада 2015р. середньомісячної та середньоденної зарплати [PERSON] на підприємстві, - середньоденна зарплата становить 119грн. 61коп. Згідно із ч. З ст. 118 ЩІК України позивач зверталася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ТОВ «ОП «Митниця» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Згідно із ст.ст. 21, 43 Конституції України, ст.ст.94, 115 КЗпП України, ст.ст.21, 24 Закону України «Про оплату праці» кожна людина має право на заробітну плату за виконану роботу. Згідно із ст.55 Конституції України та ст.З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України та КЗпП України. Справи щодо захисту порушених, оспорюваних або невизнаних прав, свобод чи інтересів, що виникають із трудових відносин, за положеннями ст. 15 ЦПК України розглядаються судами у порядку цивільного судочинства. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2,3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного в договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та інші нормативно-правовими актами Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавцем, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата Згідно судового наказу Придніпровського районного суду м. Черкаси в примусовому порядку відповідач виплатив заробітну плату позивачу в сумі 4\~447,95 грн. дана виплати здійснення не на момент звільнення, а лише 30.09.2012, згідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору Згідно до ч. 1ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позивачем не порушені строки звернення до суду передбачені ст. 233 КЗпП України з врахуванням положень рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 по справі №4- рп/2012. Відповідно до ст. 238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком . Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку з 17 грудня 2014 року по 30 вересня 2015 року, тобто: 196 днів х 119грн. 61коп.= 23 443грн. 56 коп. При визначенні середньої заробітної плати суд враховує Порядок обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100 з наступними змінами і доповненнями. Згідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст. ст. 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» від 19.10.2000, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в т.ч. заробітна плата. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться). Таким чином, компенсація заборгованості за час затримки виплати зарплати з урахуванням індексів інфляції за період з вересня 2014 року по 16 грудня 2014 року включно, становить 2176 грн. 53 коп. Крім того, відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок Суд встановив, що на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, безпідставними є й посилання відповідача про відсутність на рахунках підприємства грошових коштів для виплати заробітної плати працівникові, оскільки такі обставини не звільняють його від відповідальності за ст. 117 КЗпП. До того ж, під час розгляду справи судом не встановлено вини [PERSON], як працівника підприємства, у виникненні становища, яке призвело до затримки розрахунку при його звільненні. Отже, позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, необхідно з відповідача стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 487грн. 20коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved