Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом, шляхом визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що він є квартиронаймачем житлової квартири [ADDRESS], на підставі договору найму квартири. З серпня 2011 року його донька, відповідач по справі не проживає у [ADDRESS], жодної участі в утриманні квартири не приймає, однак є зареєстрованою. Реєстрація відповідача у квартирі чинить йому перешкоди у приватизації даної квартири. З посиланням на викладене, а також на те, що відповідач [PERSON] в даній квартирі не проживає з серпня 2001 року без поважних причин, але залишається зареєстрованою за вказаною адресою, що змушує його нести додаткові витрати по оплаті житлово - комунальних послуг, а також з посиланням на норми ст. ст. 71,72 ЖК України просить суд винести рішення яким усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS], визнавши [PERSON] такою, що втратила право на користування даним житлом. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Пояснив суду, що відповідач [PERSON] є його донькою , яка з серпня 2010 року без поважних причин не проживає в [ADDRESS]. Місце проживання її йому не відомо. Крім того він має намір зареєструвати у квартирі свою онуку. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляла, клопотань про відкладення розгляду справи, а також заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. В матеріалах справи міститься оголошення з газети «Обласної ради і обласної державної адміністрації» від 11.10.2014 року за №112-113 (4283-4284) про те, що [PERSON] викликається в якості відповідача в судове засідання по даній справі на 13 год. 30 хв. 21 жовтня 2014 року. Тому суд згідно ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов до наступного. Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що квартиронаймачем квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі типового договору найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду за № 1992, який укладений 21.08.20104 року між ТОВ «Житло-Сервіс» та [PERSON] /а.с.6/. Згідно довідки ТОВ «Житло-Сервіс» від 21.08.2014 року за № 1377 у квартирі [ADDRESS] зареєстрована відповідач - [PERSON] /а.с.7/ Як встановлено судом, відповідач - [PERSON] в квартирі [ADDRESS], не проживає з 10.08.2011 року , що стверджується даними актів перевірки паспортного режиму від 05.09.2011 року та від 20.02.2012 року затверджені директором ТОВ «Житло-Сервіс» /а.с.8, 9/ Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі . Правовідносини, що склалися між сторонами регулюються Конституцією України, Житловим кодексом УРСР, Цивільним кодексом України, Законом України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", та іншими нормативно-правовими актами України з житлових питань. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Оскільки квартира [ADDRESS], належить до комунального житлового фонду, на спірні правовідносини поширюються положення ст. cт. 71,72 ЖК України. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР) Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР) Статтею 71 ЖК УРСР передбачена можливість збереження жилого приміщення за відсутніми наймачами або членами їх сімей протягом шести місяців або протягом більш тривалого часу при наявності конкретних обставин, перелічених також в ст. 71 цього ж кодексу. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно зі ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З урахуванням всіх обставин справи, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], є обґрунтованою і підлягає до задоволення, оскільки позивач в судовому засіданні належними і допустимими доказами довів ті обставини на які посилався, як на підставу своїх вимог. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved