Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить : визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.11.2017 року позивачу належить на праві спільної часткової власності 7/10 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Будинок поділений на дві квартири, яким присвоєні окремі поштові адреси. Частина будинку, що належить позивачу має адресу: [ADDRESS] , в якому зареєстрована позивач та її син - [PERSON] .. Відповідач з 2016 року не проживає в зареєстрованому житловому приміщенні, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей у будинку не має. Відповідач переїхав до Німеччини, де проживає на постійній основі і бажає в майбутньому отримати німецьке громадянство. Перешкод у користуванні житловим приміщенням позивач не чинила. Наразі, позивач бажає продати свою частину будинку, але потенційні покупці відмовляються від покупки у зв"язку з реєстрацією відповідача, який фактично не проживає в цьому будинку. В Україні відповідач останній раз був більше трьох років тому, а тому можливості зняти його з реєстрації місця проживання в позасудовому порядку немає. Прибути до України та самостійно виконати необхідні дії для зняття з реєстрації відповідач не бажає. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02.04.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, 03.07.2019 року представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явивсь, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України. 03.07.2019 року постановлена ухвала про проведення заочного розгляду справи відповідно до положень статтями 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.11.2017 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.11.2017 року [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 7/10 частки житлового будинку [ADDRESS] (а.с.11-14). У квартирі [ADDRESS] , крім позивача, зареєстрований [PERSON] , [INFO] , що підтверджується будинковою книгою та копією паспорта громадянина України відповідача [PERSON] (а.с.15-19). Згідно довідки, виданої компетентним органом Німеччини, основним місцем [PERSON] є адреса: [ADDRESS] , дата в`їзду у квартиру 08.09.2017 року (а.с.25-27). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Підстави втрати права на користування житловим приміщенням регулюються ст. 71, 72 ЖК України в разі користування житловим приміщенням в будинках державного і громадського фонду та ст. 405 ЦК України в разі користування майном (житлом) власника. Як встановлено судом, 7/10 частини житлового будинку [ADDRESS] є майном (житлом) позивача, відповідач є членом її сім`ї, тому правовідносини між сторонами мають регулюватися відповідними нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності в житлі понад один рік без поважних причин, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В позові [PERSON] стверджувала, що відповідач, який доводиться їй сином з 2016 року, тобто більше 1 року, не проживає в будинку, належному позивачу, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має, переїхав до Німеччини, де має основне місце проживання. На думку суду позивачка довела той факт, що відповідач понад один рік не проживає за місцем реєстрації, отже на підставі вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням. V. Розподіл судових витрат У відповідності до п.1 ч. 2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову з відповідача підлягає стягненню судовий збір, але за відсутності даної вимоги судовий збір не стягується.

Outcome: approved