Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та усунення перешкод у користуванні нею, посилаючись на те, що вона має у спільній сумісній власності із своєю сестрою [PERSON] будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , який вони отримали у спадщину від їхньої матері [PERSON] .. Згідно з інвентаризаційною справою на вказаний будинок для його будівництва і обслуговування надавалась у користування земельна ділянка площею 0,1268 га. Починаючи з 2015 року відповідач самовільно зайняв частину її земельної ділянки, де встановив паркан, внаслідок чого унеможливив їй доступ до належної їй частини земельної ділянки та господарської будівлі, яка на ній розташована. Своїми діями він грубо порушив її конституційне право власності на володіння, розпорядження та користування належною їй земельною ділянкою. Будь-які спроби вирішити спірне питання з відповідачем закінчувались конфліктними ситуаціями. 15 березня 2017 року вона уклала цивільно-правовий договір за № 02/03 із ФОП [PERSON] , яка є інженером-землевпорядником, з метою встановити в натурі межі її земельної ділянки, яка надавалась для будівництва і обслуговування вищевказаного будинку. Відповідно до акту експерта було встановлено, що площа земельної ділянки, якою вона фактично користується, становить 0,0859 га. Площа частини самовільно зайнятої земельної ділянки відповідачем становить 0,0409 га. На самовільно зайнятій земельній ділянці площею 0,0409 га знаходиться господарська будівля, яка відповідно до інвентаризаційної справи на будинок, належить їй. Вона та інші співвласники будинку [ADDRESS] жодних цивільно-правових договорів з відповідачем, котрі б давали йому право користування вищевказаною земельною ділянкою площею 0,0409 га, не укладали. Так, 31 березня 2017 року вона звернулась із письмовою заявою до Головного управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру в Київській області, з метою, щоб останні змусили відповідача звільнити самовільно захоплену земельну ділянку. Майже через три місяці працівники даної служби нарешті спромоглися надати їй відповідь, у якій зазначали, що при співставленні отриманого фрагменту генерального плану с. Горенка, Києво-Святошинського району, Київської області та плану її садибної ділянки, яка є складовою частиною інвентаризаційної справи БТІ, встановлено розбіжність місцезнаходження межі земельної ділянки по [ADDRESS] та [ADDRESS] . Враховуючи викладене, останні рекомендували звернутися до суду з приводу вирішення спірного питання. Також вона зверталась до Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та отримала відповідь від 25 травня 2016 року, у якій зазначалось, що відповідач не є власником земельної ділянки по [ADDRESS] , а тому його дії є порушенням ст. 103 Земельного кодексу України. Після цього даною сільською радою було направлено лист [PERSON] про усунення перешкод в користуванні сараєм, але останній станом на 03 липня 2017 року дані перешкоди не усунув. Отже, відповідач самовільно зайняв частину належної їй земельної ділянки площею 0,0409 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , самовільно побудував на ній паркан, внаслідок чого унеможливив їй доступ до частини її земельної ділянки та господарських споруд, які на ній розташовані. Своїми діями відповідач грубо порушив її конституційне право на володіння, користування та розпорядження її майном. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила зобов`язати відповідача [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0409 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зобов`язати відповідача демонтувати самовільно встановлений паркан на земельній ділянці площею 0,0409 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В послідуючому позивач [PERSON] подала суду заяву про уточнення позовних вимог до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, демонтувати самовільно встановлений паркан, скасувати рішення ради про затвердження проекту землеустрою, посилаючись на те, що вона має у спільній сумісній власності із своєю сестрою [PERSON] будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , який вони отримали у спадщину від їхньої матері [PERSON] .. Згідно з інвентаризаційною справою на вказаний будинок для його будівництва і обслуговування надавалась у користування земельна ділянка площею 0,1268 га. Починаючи з 2015 року відповідач самовільно зайняв частину її земельної ділянки, де встановив паркан, внаслідок чого унеможливив їй доступ до належної їй частини земельної ділянки та господарської будівлі, яка на ній розташована. Своїми діями він грубо порушив її конституційне право власності на володіння, розпорядження та користування належною їй земельною ділянкою. Будь-які спроби вирішити спірне питання з відповідачем закінчувались конфліктними ситуаціями. 15 березня 2017 року вона уклала цивільно-правовий договір за № 02/03 із ФОП [PERSON] , яка є інженером-землевпорядником, з метою встановити в натурі межі її земельної ділянки, яка надавалась для будівництва і обслуговування вищевказаного будинку. Відповідно до акту експерта було встановлено, що площа земельної ділянки, якою вона фактично користується, становить 0,0859 га. Площа частини самовільно зайнятої земельної ділянки відповідачем становить 0,0409 га. На самовільно зайнятій земельній ділянці площею 0,0409 га знаходиться господарська будівля, яка відповідно до інвентаризаційної справи на будинок, належить їй. Вона та інші співвласники будинку [ADDRESS] жодних цивільно-правових договорів з відповідачем, котрі б давали йому право користування вищевказаною земельною ділянкою площею 0,0409 га, не укладали. Так, 31 березня 2017 року вона звернулась із письмовою заявою до Головного управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру в Київській області, з метою, щоб останні змусили відповідача звільнити самовільно захоплену земельну ділянку. Майже через три місяці працівники даної служби нарешті спромоглися надати їй відповідь, у якій зазначали, що при співставленні отриманого фрагменту генерального плану с. Горенка, Києво-Святошинського району, Київської області та плану її садибної ділянки, яка є складовою частиною інвентаризаційної справи БТІ, встановлено розбіжність місцезнаходження межі земельної ділянки по [ADDRESS] та [ADDRESS] . Враховуючи викладене, останні рекомендували звернутися до суду з приводу вирішення спірного питання. Також вона зверталась до Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та отримала відповідь від 25 травня 2016 року, у якій зазначалось, що відповідач не є власником земельної ділянки по [ADDRESS] , а тому його дії є порушенням ст. 103 Земельного кодексу України. Після цього даною сільською радою було направлено лист [PERSON] про усунення перешкод в користуванні сараєм, але останній станом на 03 липня 2017 року дані перешкоди не усунув. Отже, відповідач самовільно зайняв частину належної їй земельної ділянки площею 0,0409 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , самовільно побудував на ній паркан, внаслідок чого унеможливив їй доступ до частини її земельної ділянки та господарських споруд, які на ній розташовані. Своїми діями відповідач грубо порушив її конституційне право на володіння, користування та розпорядження її майном. З відповіді адвокату Крижанівському від 01 березня 2018 року від Держгеокадастру, його головного управління у Київській області їй стало відомо, що її земля знаходиться у власності відповідачів за кадастровими номерами 3222482401:01:008:5018 [PERSON] та [PERSON] , знаходиться у власності відповідачів за кадастровими номерами 3222482401:01:008:5019 [PERSON] та [PERSON] .. Також з відзиву на її позов стало відомо, що Горенська сільська рада Києво-Святошинського району, Київської області своїми рішеннями від 30 серпня 2017 року затвердила проекти землеустрою та передала у спільну власність її землю, якою вона користувалась та намагалась її приватизувати. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила зобов`язати відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0409 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зобов`язати відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] демонтувати самовільно встановлений паркан на земельній ділянці площею 0,0409 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , скасувати рішення Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 30 серпня 2017 року про затвердження проекту землеустрою за кадастровим номером 3222482401:01:008:5018 [PERSON] та [PERSON] , скасувати рішення Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 30 серпня 2017 року про затвердження проекту землеустрою за кадастровим номером 3222482401:01:008:5019 [PERSON] та [PERSON] .. У судовому засіданні позивач [PERSON] і представник позивача позов підтримали і просили його задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав і заперечував проти його задоволення. У судове засідання відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. У судове засідання представник відповідача Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, суду надана заява про розгляд справи у відсутності представника відповідача. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 22 березня 2000 року Органу приватизації Петрівської житлово-експлуатаційної дільниці квартира в [ADDRESS] , дійсно належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] .. [PERSON] .. [PERSON] .. Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири становить 69,1 кв.м.. В Акті про встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки від 15 березня 2017 року, складеного ФОП (інженер-землевпорядник, інженер-геодезист) [PERSON] за участі позивача у справі [PERSON] , зазначено, що відповідно до інвентаризаційної справи на будинок [ADDRESS] [PERSON] надавалась в користування земельна ділянка площею 0,1268 га,-для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Право власності на земельну ділянку не оформлене згідно чинного законодавства України. [PERSON] звернулась з необхідністю встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки, повідомивши, що частина вказаної земельної ділянки та господарська будівля знаходяться в самовільному користуванні [PERSON] , який до того ж самовільно встановив забор. В акті визначено, що площа земельної ділянки, якою фактично користується [PERSON] , становить 0,0859 га. Площа самовільно зайнятої частини земельної ділянки [PERSON] становить 0,0409 га. На самовільно зайнятій земельній ділянці площею 0,0409 га знаходиться господарська будівля, яка відповідно до інвентаризаційної справи належить [PERSON] .. [PERSON] має претензію до [PERSON] щодо самовільного зайняття ним частини земельної ділянки площею 0,0409 га та господарської будівлі. В Акті вказано, що на підставі проведених робіт розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки [PERSON] в [ADDRESS]. Технічна документація із землеустрою містить додаткові графічні матеріали щодо вказаних земельних ділянок, а саме: кадастровий план фактичного користування земельною ділянкою [PERSON] , кадастровий план відновлення меж земельної ділянки [PERSON] відповідно до інвентаризаційної справи на будинок, зведений кадастровий план земельних ділянок, зведений кадастровий план, який відображає самовільно зайняту частину земельної ділянки, план самовільно зайнятої частини земельної ділянки. Також з матеріалів справи вбачається, що рішенням Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 10 вересня 2014 року 37-ої сесії 6-го скликання «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] », вирішено надати [PERSON] дозвіл на проведення матеріалів інвентаризації земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га, яка розташована в [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських приміщень (забудовані землі) Горенської сільської ради. Рішенням Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 08 жовтня 2010 року 37-ої сесії 5-го скликання «Про передачу у приватну власність земельну ділянку [PERSON] , проживаючої в [ADDRESS] », вирішено: 1. Передати [PERSON] земельну ділянку безоплатно у приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,0985 га, в [ADDRESS] (забудовані землі) Горенської сільської ради; 2. Доручити земельно-кадастровій організації виготовити технічну документацію з наступним затвердженням зазначеної документації. Рішенням Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 10-тої сесії 7-го скликання від 07 липня 2016 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON] , [PERSON] » вирішено: 1. Надати [PERSON] , [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у спільну сумісну власність орієнтовною площею 0,0658 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] , за рахунок земель Горенської сільської ради (землі житлової та громадської забудови); 2. Роботи з розробки проекту землеустрою розпочати після укладення договору із юридичною (фізичною) особою, яка у відповідності до Закону України «Про землеустрій» є розробником документації із землеустрою; 3. Зміст проекту землеустрою повинен відповідати вимогам ст. 50 Закону України «Про землеустрій»; 4. Розробка проекту землеустрою не дає права на використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості) та одержання документа, що посвідчує право на неї; 5. Матеріали, отримані за результатам розробки проекту землеустрою, подати на затвердження до сільської ради. Рішенням Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 23 сесії 7 скликання від 30 серпня 2017 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] , [PERSON] та надання у спільну сумісну власність», вирішено: 1. Затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0658 га, яка розташована в [ADDRESS] (кадастровий номер 3222482401:01:008:5018), та передати у спільну сумісну власність [PERSON] , [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); 2. Віднести земельну ділянку до категорії земель-землі житлової та громадської забудови; 3. Сільському голові забезпечити передачу завіреної копії цього рішення державному кадастровому реєстратору у п`ятиденний термін з дати його прийняття; 4. Право власності на земельну ділянку зареєструвати в порядку, визначеному чинним законодавством. Рішенням Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 23-ї сесії 7-го скликання від 30 серпня 2017 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] , [PERSON] та надання у спільну сумісну власність» вирішено: 1. Затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0309 га, яка розташована в [ADDRESS] , (кадастровий номер 3222482401:01:008:5019) та передати у спільну сумісну власність [PERSON] , [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); 2. Віднести земельну ділянку до категорії земель-землі житлової та громадської забудови; 3. Сільському голові забезпечити передачу завіреної копії цього рішення державному кадастровому реєстратору у п`ятиденний термін з дати його прийняття; 4. Право власності на земельну ділянку зареєструвати в порядку, визначеному чинним законодавством. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки-будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. 07 липня 2016 року на підставі рішення 10 сесії 7 скликання Горенської сільської ради відповідачам було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,0309 га та 0,0658 га у спільну сумісну власність, в зв`язку з чим вони звернулись до ТОВ «Науково-виробнича фірма «Абрис» для укладення договору з розроблення відповідної документації. За результатами закінчення цих робіт документи були подані на затвердження Горенської сільської ради, яка прийняла рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,0309 га та 0,0658 га відповідно. На підтвердження вказаних відомостей відповідачами надано суду копії рішення Горенської сільської ради від 07 липня 2016 року про дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок; копії Зведених планів земельних ділянок та Планів зон обмежень і сервітутів проектної документації; копії Витягів з Державного Земельного кадастру про земельну ділянку станом на 26. 06. 2017 року; копії рішення Горенської сільської ради від 30 серпня 2017 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок; копії Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно та реєстрацію права власності від 16 листопада 2017 року. Як вбачається з наведених доказів, ці земельні ділянки перебували у комунальній власності Горенської сільської ради, і право власності на них було набуто відповідачами відповідно до вимог ст. 116 Земельного кодексу України на підставі рішення органу місцевого самоврядування , і оформлене відповідно до вимог ст. ст. 18, 21 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та отримано Витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно та реєстрацію права власності. Позивачу ж [PERSON] слід було надати на підтвердження своїх позовних вимог докази одержання нею у користування або у власність земельну ділянку площею 0,1268 га відповідно до законодавства, яке діяло до 01 січня 2002 року, тобто до дати вступу в законну силу нового чинного Земельного кодексу України. Інвентаризаційна справа не може бути доказом, що підтверджує право власності чи користування земельною ділянкою. Після проголошення незалежності України і до моменту вступу в дію 01 січня 2002 року нового Земельного кодексу України діяли положення ЗК УРСР від 18 грудня 1990 року, згідно умов якого право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі і на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. З відомостей технічної документації, наданої самим позивачем, і з Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку на 26 червня 2017 року відсутні відомості, що земельна ділянка, якою фактично користується позивач [PERSON] , має кадастровий номер. У наданій [PERSON] відповіді Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області вказано, що факт самовільного зайняття земельної ділянки можливо виявити на місцевості лише за умови закріплення її меж в натурі (на місцевості) межовими знаками. Позивачці [PERSON] було запропоновано відновити межові знаки та надати зведений кадастровий план, який відображає площу самовільно зайнятих земельних ділянок для проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства. Також слід зазначити, що в п. 1.1. довідки, що містить загальну інформацію про землі, яка наявна в Технічній документації із землеустрою, розробленої ФОП [PERSON] , зазначено, що форма власності земельної ділянки, яку наразі використовує позивачка в розмірі 0,0859 га, та оскаржувана земельна ділянка площею 0,0409 га, що в загальному становить 0,1268 га, є «комунальною власністю, код 200», «правовстановлюючі документи відсутні, і право власності не оформлено відповідно до вимог чинного законодавства України». Належних і допустимих доказів того, що відповідачі чинять перешкоди позивачу у користуванні сараєм, та що самовільно встановили паркан на земельній ділянці площею 0,0409 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , який підлягає демонтажу, позивачем суду не надано. Також позивач не надав суду доказів і не довів в судовому засіданні необхідність скасування рішень Горенської сільськолї ради Києво-Святошинського району Київської області від 30 серпня 2017 року про затвердження проекту землеустрою за кадастровим номером 3222482401:01:008:5018 [PERSON] та [PERSON] , скасування рішення Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 30 серпня 2017 року про затвердження проекту землеустрою за кадастровим номером 3222482401:01:008:5019 [PERSON] та [PERSON] , і тому у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині позову. Відповідно до вимог ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно вимог ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до вимог ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним і скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. Згідно вимог ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права щодо володіння, користування чи розпорядження належною особі земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Крім того, слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій, сіл, селищ, міст, районів та областей. У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд врішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Судом на підставі тих доказів, які надала позивач [PERSON] в обгрунтування заявлених вимог, та доказів, які надано відповідачами у справі, не встановлено порушення прав позивача [PERSON] у зв"язку із зверненням її до суду з даним позовом. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] не надала суду достатніх, належних та допустимих доказів, які б підтверджували заявлені позовні вимоги, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, то підлягають скасуванню заходи забезпечення позову, застосовані згідно ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 березня 2018 року, що відповідає вимогам ст. 158 ЦПК України.

Outcome: dismissed