Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

Позивач звернувсь в суд з даним позовом в обґрунтування якого зазначає, що він працював у відповідача на посаді водія з 01.03.2013 року згідно наказу №7 від 01.03.2013 року та звільнений з даної посади 02.01.2014 року на підставі наказу №1 від 02.01.2014 року. При звільненні йому не виплатили заборгованість по заробітній платі в сумі 4660,90 грн. Вказана обставина підтверджується довідкою відповідача № 67 від 27.03.2014 року. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 4660,90 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та моральну шкоду в сумі 5000 грн. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали та пояснили,що позивач працював у відповідача та має заборгованість по заробітній платі,що підтверджується записом у трудовій книжці та довідкою про заборгованість по заробітній платі. Зазначив, що він неодноразово звертався до директора [PERSON] за виплатою заробітної плати, однак вона відмовила, посилаючись на те, що він вчинив дорожньо-транспортну пригоду, заподіяв збиток товариству і [PERSON] заборонив йому виплачувати заробітну плату. Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що позивач працював у відповідача водієм та завдав збиток підприємству, довідку про заборгованість по заробітній платі підприємство позивачу не видавало, в довідці підпис не директора, заборгованості по заробітній платі перед позивачем не має. В послідуючому визнали заборгованість по заробітній платі в сумі 4660,90 грн.. зазначили, що наказ від 02.01.2014 року про звільнення [PERSON] був скасований наказом № 1-з від 08.01.2014 року і він фактично звільнений з 08.01.2014 року. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за слідуючих обставин. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 116 ч. 1 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум що належить йому від підприємства проводиться в день звільнення. Стаття 117 ч. 1 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 ч. 1 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа , -2- організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Предметом спору є стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Частиною 1 ст.64 ЦПК України передбачено, що письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Відповідно до частини 3 і 4 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні позивач працював у відповідача на посаді водія з 01.03.2013 року згідно наказу №7 від 01.03.2013 року та звільнений з даної посади 02.01.2014 року на підставі наказу №1 від 02.01.2014 року. При звільненні позивачу не виплатили заборгованість по заробітній платі в сумі 4660,90 грн. Вказана обставина підтверджена довідкою відповідача №67 від 27.03.2014 року. На підтвердження своїх пояснень щодо відсутності заборгованості по заробітній платі представники відповідача не надали доказів відсутності заборгованості заробітної плати відповідача перед позивачем. В судовому засіданні оголошувалась перерва для надання первинних документів нарахування та виплати заробітної плати позивачу,однак в послідуючому представники відповідача вказаних документів не надали та визнали заборгованість по заробітній платі в сумі 4660,90 грн. Посилання представника відповідача, що позивач не звертався за виплатою заборгованості по заробітній платі спростовуються довідками відповідача № 67 від 27.03.2014 року та № 12/05-1 від 12.05.2015 року про те, що позивач звертався в товариство для отримання вказаних довідок, що підтверджує пояснення позивача. Наданий представником відповідача наказ № 1-з від 08.01.2014 року про скасування попереднього наказу та звільнення [PERSON] з 08.01.2014 року не відповідає фактичним обставинам справи, так , як наказ позивачу не вручений, запис в його трудову книжку не внесений, а довідку надані відповідачем 27.03.2014 року та 12.05.2015 року вказують, що позивач працював по 02.01.2014 року. Відповідно до індивідуальної відомості про застраховану особу [PERSON] в страховий стаж позивача зараховано один день роботи за січень 2014 року. Викладені обставини дають суду зробити висновок, що позивач був звільнений з посади водія 02.01.2014 року. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що не виплата позивачу заробітної плати повязана з відсутністю коштів на рахунку товариства на час звільнення позивача. Тому наявна заборгованості по заробітній платі в сумі 4660,90 гривень відповідача перед позивачем підлягає стягненню. Вина відповідача у невиплаті заборгованості по заробітній платі позивачу дає підстави суду стягненню середнього заробітку позивача за весь час затримки по день прийняття рішення судом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.6 постанови „Про оплату праці" від 24 грудня 1999 року №13, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно із п. 5 Порядку нарахування виплат у випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. -3- Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Виходячи з викладеного суд при обчисленні середньої заробітної плати [PERSON] враховує його заробітну плату за листопад 2013 року в сумі 1300 грн. та грудень 2013 року в сумі 1300 грн.,що підтверджується довідкою відповідача № 12/95-1 від 12.05.2015 року. Кількість робочих днів за цей період становить 43 дні. Середньоденна заробітна плата позивача становить 60 грн. 47 коп., із розрахунку: (1300грн. + 1300грн.): 43дні З часу звільнення по день прийняття рішення судом згідно Листів міністерства праці та соціальної політики було (03.01.2014 року 19.02.2016 року) 534 робочих днів. Тому розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку по день прийняття рішення судом становить: 534 дні х 60,47 грн. = 32290,98 гривень. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки з проведенням відрахувань належних податків. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує моральні страждання працівника у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, втрату нормальних життєвих зв'язків, розмір заборгованості по заробітній платі, термін часу протягом якого працівник не отримав винагороду за свою роботу, а також враховуючи вимоги розумності і справедливості визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди на суму 2500 грн. Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 4660,90 гривень заборгованості по заробітній платі, 32290,98 гривень середнього заробітку за час затримки розрахунку та 2500 гривень моральної шкоди . У відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави судові витрати по справі у виді судового збору в сумі 487,20 грн.за вимоги майнового характеру та 1218 гривень за вимогу про стягнення моральної шкоди.

Outcome: partial