Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] , про звільнення майна з-під арешту, посилаючись на те, що 02 березня 2016 року державним виконавцем Відділу ПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві Пишним А.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 50347461 з виконання виконавчого листа № 369/3401/15-ц від 26 лютого 2016 року, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області. Постановою від 02 березня 2016 року державного виконавця Відділу УДВС ГТУЮ у м. Києві Пишним А.В. накладено арешт на майно [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження. 29 червня 2017 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно старшим державним виконавцем винесено відомості про арешт майна, що належить [PERSON] , накладеного на підставі постанови ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві від 02 березня 2016 року. 29 червня 2017 року Відділом примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві (старший державний виконавець Пишний А.В.) в межах виконавчого провадження ВП № 50347461 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу в зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області, на виконання якого було видано виконавчий лист № 369/3401/15-ц, виконано поза межами виконавчого провадження шляхом погашення заборгованості, внаслідок звернення стягнення стягувачем на предмет іпотеки, заборгованість відсутня, в зв`язку з чим [PERSON] передано оригінал виконавчого листа № 369/3401/15-ц, виданого 26 лютого 2016 року Києво-Святошинським районним судом Київської області, про що свідчить угода про порядок виконання рішення суду від 24 липня 2017 року. В зв`язку з виконанням рішення суду поза межами виконавчого провадження, враховуючи відсутність будь-яких вимог з боку стягувача до [PERSON] , позивач 26 червня 2019 року звернулась до відповідача із заявою про зняття арешту. Листом від 03 липня 2019 року № 50347461/1 відповідач повідомив, що в зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу, проведення будь-яких виконавчих дій та заходів примусового характеру в межах даного виконавчого провадження станом на 03 липня 2019 року є неможливим, а тому відсутні підстави для зняття державним виконавцем арешту з майна, що належить позивачу. [PERSON] категорично не погоджується з такою позицією відповідача та вважала, що підстави для арешту майна відсутні, а незняття арешту порушує її законні права та інтереси щодо розпорядження майном, власником якого вона є. Станом на день звернення з цим позовом до суду виконавче провадження щодо стягнення заборгованості з позивача завершено. Оригінал виконавчого листа передано позивачу, а виконавче провадження щодо стягнення з позивача виконавчого збору та/або витрат виконавчого провадження відсутнє, що підтверджується інформацією про виконавче провадження, отриманої з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, В своєму листі відповідач також не посилається на виконавче провадження щодо стягнення з позивача виконавчого збору та/або витрат виконавчого провадження. На час звернення з позовом до суду за наявності арешту (обтяження), накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила звільнити майно, що їй належить, з-під арешту, накладеного Відділом примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у м. Києві, на підставі постанови 50347461 від 02 березня 2016 року в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 369/3401/15-ц від 26 лютого 2016 року, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області, та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про обтяження № 21155929 про арешт майна, що належить [PERSON] , накладеного Відділом Примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в м. Києві в межах виконавчого провадження № 50347461 з виконання виконавчого листа № 369/3401/15-ц від 26 лютого 2016 року, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області. Представник відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) звернувся до суду із заявою 08 липня 2020 року про залучення до участі у справі правонаступника відповідача в порядку вимог ст. 55 ЦПК України, посилаючись на те, що у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2019 № 870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції», Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 № 228 (зі змінами) та наказу Міністерства юстиції України від 16 жовтня 2019 року № 3175/5 «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України», ліквідовано як юридичні особи Публічного права територіальні органи Міністерства юстиції України та утворено як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції України. Згідно пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2019 № 870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» установлено, що міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, що утворюються, є правонаступниками територіальних органів Міністерства юстиції (м. Київ)-головного територіального управління юстиції у Київській області, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Згідно п. 3 Розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень. затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 за № 512/5, встановлено, що органами державної виконавчої служби є. зокрема, крім іншого, відділи примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень. В судовому засіданні 19 жовтня 2020 року судом було залучено до участі у даній справі Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у якості правонаступника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив його задовольнити. У судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представник відповідача подав до суду заяву про застосування позовної давності, та подав до суду відзив, у якому простив відмовити у задоволенні позову і розглянути справу у відсутності представника відповідача. У судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, з"ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до вимог ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 цього Кодексу встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Судом в становлено, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження № 50347461 з примусового виконання виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду Київської області № 369/3401/15-ц від 26 лютого 2016 року про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» за кредитним договором № 65-06ф від 22 травня 2006 року заборгованості по кредиту в розмірі 260411,12 доларів США, що в еквіваленті становить 6102830 грн. 69 коп., заборгованість по процентам в розмірі 50111,99 доларів США, що в еквіваленті становить 1174392 грн. 98 коп., нараховану пеню за прострочення сплати кредиту в розмірі 1671 грн. 41 коп., нараховану пеню за прострочення сплати процентів в розмірі 21228 грн. 23 коп., 3% річних в розмірі 3053 грн. 16 коп., штрафні санкції в розмірі 421 836 грн. 64 коп., а всього-7725013 грн. 11 коп.. 02 березня 2016 року державним виконавцем відділу ПВР УДВС ГТУЮ в м. Києві Пишним А. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 50347461 щодо виконання виконавчого листа № 369/3401/15-ц, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ «Брокбізнесбанк». 02 березня 2016 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Пишним А.В. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження і відповідно до заяви стягувача від 29 лютого 2016 року з метою повного та своєчасного виконання рішення суду накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] 29.06.2017 року державним виконавцем Відділу ПВР УДВС ГТУЮ в м. Києві Пишним А.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» з підстав того, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені заходи виконавцем відповідно до цього Закону щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними. 20 липня 2017 року Києво-Святошинським районним судом Київської області у справі № 369/3401/15-ц винесено ухвалу про заміну сторони виконавчого провадження з ПАТ «Брокбізнесбанк» на [PERSON] .. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Згідно вимог ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір-це збір, що справляється по всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Відповідно до вимог с. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02 червня 2016 року № 1404-УІІІ, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню за рішенням майнового характеру. Згідно вимог абзацу 3 ч. 4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02 червня 2016 року № 1404-УІІІ, стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Згідно Угоди про порядок виконання рішення суду б/н від 24 липня 2017 року, укладеної між [PERSON] та [PERSON] , рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 грудня 2015 року, винесене у цивільній справі 3 369/3401/15-ц, виконане боржником у повному обсязі саме 24 липня 2017 року. Однак, матеріали виконавчого провадження не містять відомостей про сплату боржником [PERSON] виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Разом з тим, за приписами частин першої, третьої статті 12, статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно вимог статей 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тобто, в результаті аналізу вказаних правових норм, з огляду на встановлені у ході розгляду справи обставини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог позивача [PERSON] про звільнення майна, що їй належить, з-під арешту, накладеного Відділом примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у м. Києві, на підставі постанови 50347461 від 02 березня 2016 року в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 369/3401/15-ц від 26 лютого 2016 року, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області. Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову в частині вимог позивача про звільнення майна з-під арешту, то є необгрунтованими і не можуть бути задоволені і похідні вимоги позивача про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про обтяження № 21155929 про арешт майна, що належить [PERSON] , накладеного Відділом Примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в м. Києві в межах виконавчого провадження № 50347461 з виконання виконавчого листа № 369/3401/15-ц від 26 лютого 2016 року, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області. За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed