Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Служба у справах дітей, як представник орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Посилаючись на те, що відповідач свідомо з 2007 року ухиляється від виконання своїх обов»язків по вихованню дочки [PERSON], [INFO]. Обгрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем перебували з 04 серпня 2006 року у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року, розірваний. Від шлюбу мають дочку [PERSON]. З 2007 року вона з відповідачем почали проживати окремо, при цьому донька знаходиться на її утриманні та мешкає з нею, а відповідач свідомо не приймає участі у її вихованні та утриманні, що в свою чергу не дозволяє їй самостійно й на достатньому рівні забезпечувати виховання та розвиток дитини, та якби не допомога її батьків, належне виховання та розвиток дитини були б неможливими. Байдуже ставлення відповідача до своїх батьківських обов»язків та долі дитини змусило її звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала з тих же підстав, просила їх задовольнити: позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Зазначила, що відповідач байдуже ставиться до долі своєї дитини і тому батьківські обов»язки його пригнічують, при цьому вона жодних перешкод їх спілкуванню не чинить. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення (а.с. 27). За таких підстав судом відповідно до положень статті 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та заяви позивача. В судовому засіданні представник органу опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації Троян С.П., діючий на підставі довіреності № 101-200/01 від 13.01.2015 року (а.с.31), підтримав Висновок органу опіки та піклування № 101-1413/01 від 18.02.2015 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. В судове засідання прокурор не з»явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи; звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутністю (а.с.32, 33). Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з урахуванням висновку третьої особи про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що малолітня [PERSON], [INFO], є дочкою сторін (а.с.11), які з 04 серпня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року, розірваний (а.с.10) З 2007 року сторони проживають за різними адресами. Малолітня [PERSON] зареєстрована за місцем проживання позивачки за адресою: [ADDRESS] (а.с.13); має позитивний стан здоров»я, її вихованням займається позивачка. Наразі дитина не пам"ятає свого батька, ним не цікавиться. Відповідно до чч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На даний час тягар утримання дитини покладений на позивачку, як матір дитини. [PERSON] є працезданою особою, проте матеріальної допомоги на утримання дитини не надає з 2007 року й з цього часу дитиною не цікавиться. Відповідач з дитиною не спілкується, матеріально не допомагає, станом її здоров»я не цікавиться, не доглядає, не піклується про фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти тощо з 2007 року. Дитина повністю знаходяться на утриманні матері, відповідач байдуже ставиться до долі дитини (а.с.8, 9). Позивачка жодних перешкод спілкуванню батька з дитиною не чинить. Служба у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації надала до суду Висновок № 101-1413/01 від 18.02.2015 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітньої дочки [PERSON], [INFO] (а.с.28-29). Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини, складений вказаною службою від 15 січня 2015 року, дитини проживає з позивачкою в чотирикімнатій квартирі з усіма побутовими зручностями; стосунки в сім»ї добрі та дружні (а.с. 30). Згідно статті 150 СК України батьки зобов»язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім»ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов»язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов»язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов»язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Та, як встановлено в ході судового розгляду справи, відповідач добровільно відмовився від батьківських прав та обов»язків щодо своєї дочки, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Й, приймаючи до уваги те, що відповідач з 2007 року свідомо ухиляється з підстав його винної поведінки від виконання батьківських обов»язків, а саме: виховання та матеріального утримання, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з нею, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти тощо, суд вважає вимоги позивача про позбавлення батьківських прав відповідача щодо його дитини доведеними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому є законні підстави для їх задоволення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Всупереч закону та моральним засадам суспільства відповідач жодного з покладеного законом на батька обов»язків не виконував з 2007 року, й нині не виконує: він не спілкується з дитиною, не проявляє до неї батьківської турботи, не цікавиться її долею, не відвідує, не турбується про фізичний та духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на виховання, тобто останній у цілому ігнорує факт споріднення з дочкою (а.с.8, 9). Оскільки вказані факти як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються судом як ухилення відповідача та свідомим нехтуванням батьківськими обов»язками, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дочки. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дитини, судом враховані наступні обставини: матеріальний стан позивачки, яка веде окреме господарство, має окремий бюджет, та на утриманні якої знаходиться малолітня дитина, її стан здоров»я, потреби, та відповідача, який працює, має позитивний стан здоров»я, є працездатною особою, суд вважає, що він має достатні можливості сплачувати аліменти на утримання дочки. Згідно статті 180 Сімейного Кодексу (далі - СК) України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов»язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході розгляду справи, не досягли. Позивач просить суд призначити розмір аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі - 1 000 грн. 00 коп. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає такі вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, й з урахуванням принципу співмірності та достатності, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитиниу розмірі 1000 грн., що є достататніми й можливими, як для стягувача, так й отримувача аліментів. В разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів, відповідно до частин 1, 2 статті 184 СК України, має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову. Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини 04 грудня 2014 року, що підтверджується штемпелем на зазначеній позовній заяві (а.с.1), тому із зазначеного дня підлягають відрахуванню аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх дитини. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини першої статті 88 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При задоволенні позовних вимог з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., від сплати яких позивач була звільнена при зверненні до суду з даною позовною вимогою відповідно до Закону України «Про судовий збір». На підставі вищенаведеного, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved