Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON]звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначає, що вона з неповнолітньою дитиною проживають в непридатному для життя житловому будинку, який через підземні води руйнується, рішенням виконкому Вилоцької селищної ради Виноградівського району № 98 від 18.10.2006 року громадянку [PERSON], мешканку смт. Вилок, вул. Водяна. 14, Виноградівського району, взято на облік як таку, що є матір'ю одиночкою і потребує поліпшення житлових умов. Пунктом 3 цього рішення виділено їй комунальну квартиру в смт. Вилок по вул. Шевченка, 8/3, Рішенням виконкому Вилоцької селищної ради №116 від 22.10.2008 року пункт 3-5 рішення №98 від 18.10.2006 року визнано такими, що втратили чинність, та виділено їй комунальну квартиру в смт, Вилок [ADDRESS]. Однак дана квартира виявилася повністю непридатною для проживання, без вікон, дверей та санвузла, що підтверджується, листами управління регіонального розвитку, містобудування та архітектури Закарпатської ОДА №167/01-07 від 14.04.2008 року, №55/01-07 від 06.02.2009 року, 4^270/01-01 від 22.06.2009 року. Згідно листа управління регіонального розвитку, містобудування та архітектури Закарпатської ОДА №167/01-07 від 14.04.2008 року працівниками управління з виїздом на місце в смт.Вилок було встановлено, що виділене приміщення є аварійним га не відповідає державним будівельним нормам та санітарним вимогам житлової квартири і рекомендовано виконкому Вилоцької селищної ради згідно ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та сі .24 Закону України «Про планування та забудову територій» прийняти рішення щодо реконструкції корпусу №3 загально-освітньої школи №2 в смт.Вилок під житловий будинок і розробити проектно-кошторисну документацію та провести відповідні будівельні роботи з реконструкції. В листі управління регіонального розвитку, містобудування та архітектури Закарпатської ОДА №270/01-01 від 22.06.2009 року зазначено, що рекомендації управління, надані листом №167/01-07 від 14.04.2008 року, до уваги не взяті та не виконані та вказано, що виділена позивачам квартира не відповідає державним Будівельним нормам, а саме - пункту 2.22 ДБН В.2,2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення».Також зазначено, що дане приміщення є непридатним для проживання. Таким чином, сім'я [PERSON], який страждає на виражену ступінь розумової відсталості (рішення Виноградівського районного суду, від 30.07.2013 року у справі № 299/1041/13-ц), що є формою деменції, як раніше, так і на даний момент має право на першочергове отримання житлового приміщення. У звязку із вищенаведеним, позивачка звернулася до суду. До суду представником позивача надано письмову заяву щодо розгляду справи без їх участі, просять суд заявлений позов задоволити. Представник відповідача подав до сду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про те, що не заперечує проти задоволення заявленого позову. Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка з неповнолітньою дитиною проживають в непридатному для життя житловому будинку, який через підземні води руйнується, рішенням виконкому Вилоцької селищної ради Виноградівського району № 98 від 18.10.2006 року громадянку [PERSON], мешканку смт. Вилок, вул. Водяна. 14, Виноградівського району, взято на облік як таку, що є матір'ю одиночкою і потребує поліпшення житлових умов. Пунктом 3 цього рішення виділено їй комунальну квартиру в смт. Вилок по вул. Шевченка, 8/3, Рішенням виконкому Вилоцької селищної ради №116 від 22.10.2008 року пункт 3-5 рішення №98 від 18.10.2006 року визнано такими, що втратили чинність, та виділено їй комунальну квартиру в смт, Вилок [ADDRESS]. Однак дана квартира виявилася повністю непридатною для проживання, без вікон, дверей та санвузла, що підтверджується, листами управління регіонального розвитку, містобудування та архітектури Закарпатської ОДА №167/01-07 від 14.04.2008 року, №55/01-07 від 06.02.2009 року, 4^270/01-01 від 22.06.2009 року. Згідно листа управління регіонального розвитку, містобудування та архітектури Закарпатської ОДА №167/01-07 від 14.04.2008 року працівниками управління з виїздом на місце в смт.Вилок було встановлено, що виділене приміщення є аварійним га не відповідає державним будівельним нормам та санітарним вимогам житлової квартири і рекомендовано виконкому Вилоцької селищної ради згідно ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та сі .24 Закону України «Про планування та забудову територій» прийняти рішення щодо реконструкції корпусу №3 загально-освітньої школи №2 в смт.Вилок під житловий будинок і розробити проектно-кошторисну документацію та провести відповідні будівельні роботи з реконструкції. В листі управління регіонального розвитку, містобудування та архітектури Закарпатської ОДА №270/01-01 від 22.06.2009 року зазначено, що рекомендації управління, надані листом №167/01-07 від 14.04.2008 року, до уваги не взяті та не виконані та вказано, що виділена позивачам квартира не відповідає державним Будівельним нормам, а саме - пункту 2.22 ДБН В.2,2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення». Також зазначено, що дане приміщення є непридатним для проживання. Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 45 Житлового кодексу УРСР, у першу чергу жилі приміщення надаються потребуючим поліпшення житлових умов: матерям, яким присвоєно звання "Мати- героїня, багатодітним сім'ям, сім'ям, що виховують дітей-інвалідів, і одиноким матерям. Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 45 Житлового кодексу УРСР, особам, які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, перелічених у списку захворювань, затверджуваному в установленому законодавством Союзу РСР порядку. Пунктом 2 Списку захворювань, що дають право особам, які страждают на захворювання, першочергово отримати житлову площу, що затверджений Наказом Міністерства охорони здоров'я СРСР N 330 від 28.03.83 року «Об угверждении списка заболеваний, дающих право лицам, страдающим зтими заболеваниями, на первоочередное получение жилой площади», визначено «психические заболевания с хроническим течением, стойкой психотической симптоматикой и вьіраженньтми изменениями личности», серед яких є деменція (слабоумство) будь-якого генезу та олігофреніяу степені ідіотії та імбецильності(http://pravo.levonevsky.org/bazabylrepublic62/text042.htm, http://www.lawbelarus.com/082744). Вищенаведений наказ СРСР є чинним на території України відповідно до Вказівки Міністерства охорони здоров'я України N 165 від 28.05.96 «Про доведення Переліку наказів МОЗ СРСР, які застосовуються в Україні». Таким чином, сім'я [PERSON], який страждає на виражену ступінь розумової відсталості (рішення Виноградівського районного суду, від 30.07.2013 року у справі № 299/1041/13-ц), що є формою деменції, як раніше, так і на даний момент має право на першочергове отримання житлового приміщення. [PERSON] є одинокою матір'ю, яка є опікуном дитини-інваліда, інваліда з дитинства 1 групи, який страждає на захворювання, яке дає право на першочергове отримання житлової площі, а тому невідкладно потребують такого житла. Відповідно до п. 30 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; І визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності; і вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об'єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації. Позивач, вважаючи свої права порушеними, звернулася до суду. Так, відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до частини 1, 2 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Разом з тим, відповідач не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своїх дій (бездіяльності). Відповідно до статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про необхідність захисту права позивача, що відповідає вимогам частини 2 статті 11 КАС України. Питання розподілу судових витрат підлягає вирішенню, відповідно до ст.94 КАС України.

Outcome: approved