Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Комунального підприємства «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» про визнання права користування жилим приміщенням, зміну договору найму, зобов'язання укласти окремий договір найму жилого приміщення. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що у 1994 році виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради видав батькові позивача [PERSON] ордер № 004182 на двокімнатну квартиру [ADDRESS] складом сім'ї 4 чоловіки: (дружина - [PERSON], два сини: я -[PERSON] і [PERSON]). З 18.07.1989 року позивач зареєстрований у вищевказаній квартирі [ADDRESS], що стверджується відміткою у його паспорті громадянина України та довідкою КП "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» про склад сім'ї № 02-02/4631 від 11.11.2016р. 09 липня 1994 року на спільному засіданні адміністрації і профкому 63 Котельно-зварювального заводу прийнято рішення, яким з метою покращення житлових умов сім'ї [PERSON], який користується пільгами, як учасник ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, вирішено надати квартиру [ADDRESS] синові [PERSON] - [PERSON], [INFO] (Протокол № 107 від 06.07.1994р.). 18 серпня 1994 року рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 267 затверджено вищевказане рішення профкому та адміністрації підприємства та надано однокімнатну квартиру [ADDRESS] позивачу - [PERSON]. Квартира надавалась мені як синові [PERSON] з метою покращення його житлових умов шляхом відселення сина зі зняттям з квартирного обліку всієї сім'ї. На підставі рішення від 18.09.1994 року № 267 виконкомом міської ради йому видано ордер на житлове приміщення № 000520 складом сім'ї 1 особа. 20 березня 1997р. між будинкоуправлінням 63 Котельно-зварювального заводу та [PERSON], як наймачем, було укладено договір найму жилого приміщення - двох квартир [ADDRESS] загальною жилою площею 54,9/38,6 кв.м. Як зазначено у позові, після отримання ордера на квартиру [NUMBER] позивач вселився в неї і проживає до даного часу. Обидві квартири [NUMBER] і [NUMBER] є суміжними, тому його батьки при необхідності користуються нею також, оскільки як - інвалід II групи і при загостренні хвороби потребує стороннього догляду. Позивач вчасно не зареєструвався у квартирі [NUMBER], тому зареєстрованим місцем мого проживання є квартира [NUMBER]. Таким чином, у квартирі [NUMBER] ніхто не зареєстрований, а в квартирі [NUMBER] зареєстровані батько, мама, позивач і його брат. Обидві квартири не приватизовані, належать до комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська. Протягом тривалого часу він неодноразово намагався знятися з реєстрації у квартирі [NUMBER] та зареєструватись у спірній квартирі [NUMBER], звертався усно і письмово з приводу цього до організацій, які проводили реєстрацію місця проживання громадян. Так, 23.07.2015 року звертався із заявою до КП «Єдиний розрахунковий центр», однак відповіді не отримав. З 04 квітня 2016р. набрала чинності постанова КМУ № 207 від 02.03.2016р., якою затверджено «Правила реєстрації місця проживання» та «Порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», згідно якої реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється органами місцевого самоврядування. Позивач зазначає, що намагався подати виконкому міської ради через Центр надання адміністративних послуг документи для здійснення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації, однак документи навіть не прийняли, мотивуючи тим, що ордер на жиле приміщення є протермінованим ( в його випадку право на проживання в житлі підтверджує ордер № 000520 від 1994р.). Вважає, що спірна квартира є його фактичним та постійним місцем проживання. На кожну квартиру [NUMBER] і [NUMBER] відкрито окремі особові рахунки по оплаті житлово-комунальних послуг і виконавці таких послуг виставляють їм окремі рахунки на оплату, які їхня сімя оплачує. Ордер на жиле приміщення в судовому порядку недійсним не визнавався. Просить постановити рішення, яким визнати за [PERSON] право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Зобов'язати Комунальне підприємство «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» укласти зі [PERSON], як наймачем договір найму жилого приміщення - квартири [ADDRESS]. 28 березня 2017 року позивачем змінено позовні вимоги. У даній заяві позивач просить постановити рішення, яким визнати за [PERSON] право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Змінити договір найму жилого приміщення, який укладений 20 березня 1997р. між будинкоуправлінням 63 Котельно-зварювального заводу та [PERSON]. Зобов'язати Комунальне підприємство «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» укласти зі [PERSON], як наймачем договір найму жилого приміщення - квартири [ADDRESS]. Представник позивача у судове засідання з'явився, попередньо подала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити, слухати справу без її участі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, попередньо подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнали у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечили. Представник відповідача Комунального підприємства «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» в судове засідання не прибув, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, при винесенні судом рішення поклався на розсуд суду. Представник відповідача - Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] є пенсіонером та інвалідом 2 групи довічно, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] та довідкою МСЕК № 227686 (а.с.7,8). Відповідно до довідки № 02-02/4631 виписки з будинкової книжки про реєстрацію та склад сім'ї у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.9). Згідно довідки № 02-02/4632 виписки з будинкової книжки про реєстрацію та склад сім'ї у квартирі за адресою: [ADDRESS] відомості про реєстрацію осіб у даній квартирі відсутні (а.с.10). 09 липня 1994 року на спільному засіданні адміністрації і профкому 63 Котельно-зварювального заводу прийнято рішення, яким з метою покращення житлових умов сім'ї [PERSON], який користується пільгами, як учасник ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, вирішено надати квартиру [ADDRESS] синові [PERSON] - [PERSON], [INFO] (Протокол № 107 від 06.07.1994р.). (а.с.11-12). 06.05.2016 року [PERSON] дана відповідь Департаменту житлової,комунальної політики та благоустрою, згідно якої департамент повідомляє, що згідно рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 18.08. 1994 року за № 267 надано однокімнатну квартиру [NUMBER] житловою площею 21,4 кв.м. на [ADDRESS] [PERSON]. Дана квартира надавалася останньому з метою покращення житлових умов сім'ї зі зняттям з квартирного обліку (а.с.13). Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 18.08. 1994 року за № 267 надано однокімнатну квартиру [NUMBER] житловою площею 21,4 кв. м. на [ADDRESS] [PERSON]. Квартира надається синові працівника 63 КЗЗ [PERSON] з метою покращення його житлових умов шляхом відселення сина зі зняттям з квартирного обліку всієї сім'ї (вул..Нова,19а/5) (а.с.14). У 1974 року виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради видано [PERSON] ордер № 004182 на двокімнатну квартиру [ADDRESS] складом сім'ї 4 чоловіки: дружина - [PERSON], та два сини: [PERSON] і [PERSON] (а.с.15). 20.03.1997 року був укладений договір найму жилого приміщення у будинках котельно-зварювального заводу з [PERSON] (а.с.17-19). 23.07.2015 року [PERSON] звертався із заявою до КП «Єдиний розрахунковий центр» про надання роз'яснень порядку та зняття його з реєстрації місця проживання для реєстрації місця проживання за адресою: [INFO] (а.с.21). Відповідно до листа 63 Котельно-зварювального заводу від 27.09.2005 року адресованого гр.. [PERSON], обсяг його заборгованості за житлово-комунальні послуги перед ДП МОУ «63 Котельно-зварювальний завод» становить 385,85 грн. Згідно довідки ЖЕО № 6 від 06.10.2014 року наймачем квартири [ADDRESS] є [PERSON], [INFO] який не зареєстрований (згідно ордера № 000520, виданого 18.08.1994 року) (а.с.23). Як слідує з матеріалів справи, [PERSON] здійснює оплату комунальних послуг (а.с.24). Також, ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» зверталося із зверненням-вимогою до власника квартири [ADDRESS] щодо погашення заборгованості за теплопостачання та гаряче водопостачання (а.с.25). Відповідно до статті 47 Конституції України та ст. 1 ЖК України, громадяни мають право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст.58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Відповідно до ч.1 ст. 160 ЖК України повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 31 ЖК України передбачено, що громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім'ю. З копій долучених до матеріалів справи квитанцій, вбачається, що позивачами повністю виконуються всі обов'язки квартиронаймачів, які передбачені статтею 10 ЖК УРСР. У свою чергу відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв'язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Таким чином, у справі «Прокопович проти Росії» № 58255/00 встановлено, що тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні ст. 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла. Згідно ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім'я якого видано ордер. Згідно ст. 63 ЖК України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо). Відповідно до вимог ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ч.1 ст.106 ЖК України, повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. Відповідно до ч. 2 ст.106 ЖК України, при відмові наймодавця у визнанні члена сім'ї наймача по договору найма наймачем, спір може бути вирішений у судовому порядку. Згідно ч. 2 ст. 824 ЦК України, у разі смерті наймача або вибуття його з житла наймачами можуть стати усі інші повнолітні особи, які постійно проживали з колишнім наймачем, або, за погодженням з наймодавцем, одна або кілька із цих осіб. У цьому разі договір найму житла залишається чинним на попередніх умовах. Згідно положень ст.107 ЖК України, у разі вибуття наймача та членів його сім'ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. В такому разі договір найму на квартиру підлягає оформленню на ім'я члена сім'ї, який має право користуватися квартирою. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наявний у матеріалах цивільної справи. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини у справі, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі. На підставі ст.824 ЦК України, ст.ст. 9,31,61,64,106,160 ЖК України,

Outcome: approved