Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що на підставі рішення суду влітку 2004 році він разом з дружиною [PERSON] , усиновив дитину, [PERSON] , [INFO] . Внесено зміни до актового запису про народження дитини та в графі батько» вказано « [PERSON] », в графі мати - « [PERSON] » та видано нове свідоцтво про народження дитини. Власних дітей у них не було, шлюб фактично був укладений для оформлення усиновлення, якого бажала позивачка. Протягом спільного життя між позивачем та усиновленим [PERSON] не склалися близькі стосунки, вони були чужі один одному. Фактичні шлюбні відносини з [PERSON] припинилися з квітня 2014 року, що стало приводом для розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу з відповідачкою [PERSON] , [INFO] , та переїзду до іншого місця проживання, між позивачем та дитиною стосунки значно погіршилися. Все це призвело до того, що між позивачем, як батьком, та усиновленою дитиною склалися відносини нетерпимості, при зустрічі дитина категорично відмовлялася спілкуватися з позивачем. Позивач переконаний, що більше не може виховувати дитину, брати участь в його житті, проживати разом з ним і бути йому батьком. Вважає, що як батько, не взмозі належно виховувати дитину, забезпечувати його гармонійний розвиток. Усиновлення перестало забезпечувати сімейне виховання та суперечить інтересам дитини та виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, просить суд скасувати усиновлення [PERSON] щодо дитини [PERSON] та виключити з актового запису про народження дитини відомості про батька [PERSON] .. Ухвалою судді Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 21.01.2020 року відкрито загальне позовне провадження по справі. 07.02.2020 року через канцелярію суду від відповідача [PERSON] надійшов письмовий відзив, відповідно до якого відповідач просить в задоволенні позову [PERSON] відмовити. Свій відзив мотивує тим, що бажання усиновити дитину, було спільним з позивачем, після того, як відповідач втратила дитину і вони побачили хлопчика в пологовому будинку, від якого відмовилася мама. Усиновлення проходило в судовому порядку в присутності представників Служби у справах дітей м.Кіровограда. Усиновленій дитині надали прізвище [PERSON] , назвали [PERSON] . Позивач знав про те, що усиновлення надало йому права і наклало обов`язки щодо [PERSON] у такому ж обсязі, які мають рідні батьки щодо дитини. Після усиновлення сторони прожили однією сім`єю 10 років. У сина з батьком складалися чудові відносини, дитина була щаслива і втішена тим фактом, що у неї є батько, ніяким іншим словом, як тато, син позивача не називав і не називає й досі. У 2014 році позивач пішов із сім`ї, сторони розлучилися, але та обставина, що стосунки між сторонами не склалися і вони розірвали шлюбні відносини, не є підставою для скасування усиновлення. 29.05.2015 року позивач склав заяву та завірив її нотаріально, в якій відмовився від утримання та виховання [PERSON] та попросив розглянути справу про позбавлення його батьківських прав без його участі. Ця заява дуже важко в моральному сенсі вплинула на сина. Відповідачкою було покладено багато зусиль, щоб відновити його емоційний стан. Позивач свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків, не телефонує, не приїжджає, не проявляє бажання спілкуватися. Хоч позивач проживає далеко від відповідача та їх сина, проте дитина має бажання спілкуватися з батьком, але той сам уникає цього. За весь період, відколи сторони розлучилися, ніщо не перешкоджало позивачеві виконувати свої обов`язки по утриманню та вихованню сина і не перешкоджає на теперішній час. І тільки після того, як відповідач стягнула аліменти на утримання сина, позивач звернувся з позовом про скасування усиновлення. Їх усиновлений син є інвалідом дитинства, а відповідач пенсіонерка, і тому самій важко забезпечувати дитину усім необхідним. Відповідач вважає, що позивачем належними, допустимими та достовірними доказами не доведено того, що між ним, як усиновлювачем і усиновленою дитиною склалися, незалежно від його волі, стосунки, які роблять неможливим їх спільне проживання і виконання ним як усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. Саме поведінка позивача вплинула на погіршення стосунків з дитиною. Їх син не знає, що він усиновлений, ця новина і саме скасування усиновлення буде для нього психологічною травмою та завдасть йому великих моральних страждань, що є особливо небезпечним для дитини підліткового віку, вплине на його емоційно-психологічний стан. 18.08.2020 року ухвалою суду продовжено строк підготовчого провадження та залучено третю особу Службу у справах дітей виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради. 24.09.2020 року представником позивача подано заяву в порядку ст.49 ЦПК України щодо уточнення прізвища відповідача та сина, просить скасувати усиновлення [PERSON] , [INFO] , дитини - [PERSON] , [INFO] . Виключити з актового запису за № 1114 від 21 червня 2004 року, про народження [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 19 жовтня 2004 року), відомості про батька: [PERSON] , [INFO] . 29.09.2020 року ухвалою суду призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Додатково пояснила, що позивач заперечує, що приймав участь в розгляді справи про усиновлення, оскільки лише відповідачка бажала усиновити дитину, позивач з відповідачем двічі укладали шлюб, другий раз шлюб був укладено фіктивно, для усиновлення. Рішення суду вони ставлять під сумнів, оскільки не дотримана процедура, відсутні були народні засідателі. Вказала, що між сторонами в 2014 році були припинені шлюбні відносини, а в 2015 році [PERSON] була підписана нотаріальна заява, відповідно до якої позивач не заперечував щодо позбавлення його батьківських прав. Батько зв`язок з дитиною втратив повністю. Зазначила, що поважні причини скасування усиновлення - це те, що позивач перебуває на контрактній військовій службі, позбавлений батьківських прав, проходить службу в м.Кропивницький, негативні стосунки з відповідачем та відсутність контакту з усиновленою дитиною. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в позові відмовити. Додатково пояснила, що були одружені з відповідачем та не могли мати дітей. Дізналися, що в пологовому будинку мама залишила хлопчика, вони з позивачем вирішили його усиновити, позивач не заперечував. Вказала, що з відповідачем десять років прожили однією сім`єю після усиновлення хлопчика, все було добре, позивач добре ставився до сина, ростив і виховував його. Потім у позивача з`явилася інша сім`я, в 2019 році позивача було позбавлено батьківських прав. Із цього часу батько участі у вихованні сина не приймає, повністю самоусунувся та після стягнення аліментів вирішив скасувати усиновлення. Хлопчик хворіє, має інвалідність, яку встановили декілька років тому, тобто після усиновлення, коштів в сім`ї не вистачає. Крім того, син не знає, що він усиновлений, тому для підлітка це буде великою травмою, якщо дізнається. Представник третьої особи Служби у справах дітей Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області в судове засідання не з`явився, подано заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги не підтримують через відсутність законних підстав, просить відмовити в позові. Представник третьої особи Новоукраїнського районного відділлу державної реєстрації актів цивільного стану в судовому засіданні просила розглянути справу на розсуд суду. Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області в судовому засідання просила відмовити в позові. Додатково пояслила, що скасування усиновлення порушує права дитини. Пояснила, що з дитиною не спідкувалися з метою дотримання таємниці усиновлення. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представників третіх сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов є не обґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим 19.10.2004 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обласного управління юстиції та витягом з державного реєстру актів цивільного стану (а.с.9, 101). Рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 14.09.2004 року визнано [PERSON] та [PERSON] усиновлювачами дитини. Внесено зміни до актового запису про народження дитини та в графі «громадянин» вказано [PERSON] , в графі «батько» вказано [PERSON] , в графі «мати» - [PERSON] (а.с.106). Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 21.04.2015 року розірвано шлюб, укладений 30.04.2004 року між [PERSON] та [PERSON] (а.с.3). В судовому засіданні встановлено, що після розірвання шлюбу сторони стали проживати окремо, подружні стосунки припинили, спільного господарства не ведуть, відповідачка проживає разом з усиновленим сином. Відповідно до копії рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 14.03.2019 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення сином [PERSON] , повноліття - [INFO] (а.с.11-16). В матеріалах справи наявна копія нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 29.05.2015 року, яка була подана для розгляду справи щодо позбавлення останнього батьківських прав відносно сина [PERSON] . Відповідно до якої [PERSON] відмовляється від утримання та виховання [PERSON] , який проживає з матір`ю [PERSON] (а.с.37). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] за власним бажанням змінили прізвище на « [PERSON] » та « [PERSON] » відповідно (а.с.38). Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] , 2004 р.н. є дитиною з інвалідністю (а.с.39). Відповідно до статті 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідносин із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача; виявлення після усиновлення розумової неповноцінності або спадкових відхилень у стані здоров`я дитини, які істотно утруднюють або унеможливлюють процес виховання, про наявність якого усиновлювач не був попереджений при усиновленні; поновлення у дієздатності батьків дитини, до яких він був дуже прив`язаний і не може забути про них після усиновлення, що негативно впливає на його емоційний стан, і т. п. Згідно із ст.238 Сімейного кодексу України усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо:1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. Судом встановлено, що позивач з відповідачем з 09.06.2004 року були опікунами а потім відповідно до рішення суду, усиновили [PERSON] . Хлопчик майже з народження проживав однією сім`єю з позивачем та відповідачем, протягом 10 років сім`я проживала разом, але у подальшому відносини між подружжями погіршились, що призвело до розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу, батько свідомо самоусунувся від виховання дитини, від виконання покладених на нього обов`язків, як батька. Позивач просить скасувати усиновлення, посилаючись на те, що усиновлення не відповідає інтересам усиновленої дитини, протягом спільного життя з сином не склалися близькі стосунки, позивач не може більше виховувати дитину, брати участь в його житті, забезпечувати йому гармонійний розвиток та бути йому батьком. Однак, висновок органу опіки та піклування щодо доцільності скасування усиновлення відсутній, за його отриманням позивач не звертався, орган опіки та піклування не вбачає підстав для скасування усиновлення. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, суди мають приділяти першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції та ст.14 Закону України «Про охорону дитинства" дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню. Згідно із вимогами ч.4 ст.232 Сімейного кодексу України, усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Таким чином, на позивача з моменту усиновлення були покладені батьківські обов`язки щодо дітей, які були ним усиновленні. Згідно зі ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» дитина має право на сім`ю, спілкування з обома батьками та на піклування як з боку матері, так і з боку батька. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей, яка ратифікована Законом України № 3017-VI від 15.02.2011 року, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Таким чином, враховуючи, що скасування усиновлення з підстави, передбаченої ч. 3 ст. 238 СК України, в даному випадку є неможливим, оскільки відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили, що усиновлення перестало забезпечувати сімейне виховання та суперечить інтересам дитини. Враховуючи вищенаведені обставини, судом об`єктивних причин для скасування усиновлення не встановлено. За правилами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, позивачем не надано жодного належного доказу наявності зазначених ним підстав для скасування усиновлення. При вирішенні спору суд враховує висновки рішення Європейського суду з прав людини у справі «Курочкін проти України» від 20.05.2010 р., яке набуло статусу остаточного рішення 20.08.2010 р., де Європейський суд з прав людини констатував порушення Україною ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначивши, що висновки національних судів, якими мотивувалося скасування усиновлення, не були підкріплені відповідними й достатніми підставами, які б виправдали таке втручання в сімейне життя заявника. Указані обставини не доведені жодними доказами. З огляду на таке доводи сторони позивача про те, що скасування усиновлення необхідне для якнайкращого забезпечення інтересів дитини та не суперечитиме інтересам дитини, оскільки стосунки між позивачем та сином погіршилися, відхиляються судом як неприйнятні. Посилання сторони позивача на те, що причинами поважності скасування усиновлення є проходження позивача на конкратній службі, позбавлення його батьківських прав, проживання позивача в іншому місті та негативні стосунки з відповідачем, судом не приймаються, адже вказане не є підставами для скасування усиновлення. Сторона позивача помилково ототожнює поняття скасування усиновлення із поняттям позбавлення батьківських прав, які мають різні правові наслідки. Усиновлена дитина має інвалідність, яка з`явилася вже після усиновлення, тому дана обставина не може бути підставою для скасування усиновлення. Аргументи сторони позивача про те, що розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем та переїзд позивача до іншого місця проживання перешкоджають реалізації батьком своїх обов`язків свідчать лише про конфлікт позивача з колишньою дружиною, однак не доводять обставин існування між позивачем та сином стосунків, які роблять неможливими виконання позивачем своїх батьківських обов`язків та не свідчать про невідповідність усиновлення інтересам дитини та водночас позивачем не доведено наявність зазначених ним підстав для скасування усиновлення (ч. 1 ст. 238 СК України). Виходячи з віку усиновленої дитини, який на момент усиновлення був немовлям, проживання у сім`ї позивача та відповідача з червня 2004 року до розірвання шлюбу між сторонами - до 21.04.2015 року, тобто впродовж тривалого часу, те, що хлопчик не знає, що він усиновлений батьками, є дитиною з інвалідністю, яка була набута після усиновлення. Суд вважає, що усиновлення не суперечило інтересам дитини, позивач під час усиновлення довів можливість забезпечення сімейного виховання дитини. Нехтування позивачем батьківськими обов`язками після розірвання шлюбу, переїзду до іншого місця проживання, перебування на військовій службі не є підставами для скасування усиновлення. Оскільки не підлягає до задоволення позовна вимога про скасування усиновлення, відсутні також і правові підстави для задоволення позовної вимоги про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини, що є похідною. За даних обставин та з урахуванням інтересів дитини, заявлений позов не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed