Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Чорнобаївської селищної ради Черкаської області про визнання права власності на будинок з надвірним спорудами, що знаходиться в смт. Чорнобай Черкаської області по вул. Шевченка, 142. Мотивує позов тим, що він більше десяти років відкрито, добросовісно, безперервно володіє вказаним житлом, обслуговує його, здійснює ремонт, сплачує комунальні платежі та просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на дане нерухоме майно. В судове засідання позивач не зявився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник Чорнобаївської селищної ради Чорнобаївського району в судове засідання не зявився. 10.08.2018 року до суду надійшла заява, в якій селищний голова просить розглядати справу без участі представника селищної ради, позов визнають. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Як зазначає в позові позивач, він з 2004 року проживає разом з своєю родиною в житловому будинку [PERSON] за адресою смт. Чорнобай Черкаської області, вул. Шевченка, 142. В 2004 році [PERSON] помер. З листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори № 986-01/16 від 28.07.2018 вбачається, що після смерті [PERSON] заяв про прийняття спадщини в нотаріальну контору не поступало, свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с. 42). Згідно довідки Чорнобаївської селищної ради № 1336 від 10.05.2018 року вбачається, що в будинку за адресою: смт. Чорнобай Черкаської області, вул. Шевченка, 142 проживає [PERSON] з дружиною [PERSON], донькою [PERSON] та тещою [PERSON] (а.с.7). Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна, володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно укладених позивачем договорів про надання населенню комунальних послуг від 10.07.2007 року, про надання послуг постачання холодної води і водовідведення від 02.09.2008 року та про надання населенню послуг з газопостачання від 08.08.2014 року (а.с. 16, 17-18, 19-20), вбачається, що [PERSON] добросовісно, відкрито і безперервно володіє будинком з надвірними спорудами, який розташований за адресою: смт. Чорнобай Черкаської області, вул. Шевченка, 142. Відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Таким чином набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. У пункті 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України вказано, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи, що Цивільний кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року, то норми статті 344 Цивільного кодексу України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з вищевказаної довідки селищної ради, позивач з сім"єю проживає у спірному будинку. Таким чином позивачем підтверджено той факт, що на час розгляду справи він відкрито володіє вказаним нерухомим майном. Добросовісність володіння позивачем за цей період спірним майном обґрунтовується наступним. Відповідно до ч. 3 статті 397 Цивільного кодексу України фактичне володіння вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Разом з тим, відповідач позов визнає, доказів, які б вказували на те, що володіння позивачем вказаним будинком визнано незаконним у судовому порядку суду не було надано. За положеннями ч. 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Чорнобаївська селищна рада позов визнає і не вчиняла дії, які свідчили б про їх бажання повернути зазначене майно та перешкодити позивачу володіти та користуватися майном. Вказане свідчить про добросовісність володіння позивачем нерухомим майном у вигляді будинку по вул. Шевченка, 142, смт. Чорнобай Черкаської області. Відповідно до ч. 4 ст. 344 Цивільного кодексу України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. На підставі викладеного, враховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позивачем обрано належний спосіб захисту свого цивільного права, позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved