Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Кіровограда з даним позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], зареєстрований 16 липня 2016 року у Фортечному районному у місті Кіровограді відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 373; стягнути з [PERSON] на її (позивача) користь аліменти на утримання малолітньої дитини доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня предявлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] аліменти на її (позивача) утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), починаючи стягнення з дня предявлення позову та до досягнення донькою трирічного віку. В обґрунтування позову зазначила, що 16 липня 2016 року між нею (позивачем) та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано у Фортечному районному у місті Кіровограді відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 373. Від шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Крім того, позивач зазначила, що між ними перестало існувати взаєморозуміння внаслідок того, що кожен із них має різні погляди на сімейне життя, виховання дитини та ведення спільного господарства, що має істотне значення та суперечить їх інтересам, у звязку з чим вони припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства, підґрунтя до порозуміння, як і відчуття любові та поваги один до одного між ними втрачені. Вважає, що за наведених обставин їх з відповідачем шлюб носить лише формальний характер, подальше його збереження чи примирення неможливі, сімя фактично розпалася, у звязку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення. Окрім того, зазначила, що малолітня дитина [PERSON], [INFO], проживає разом з нею (позивачем), при цьому, відповідач належним чином не дбає про дитину, вона (позивач) не має впевненості, що відповідач постійно допомагатиме у вихованні та матеріальному забезпеченні доньки до досягнення останньою повноліття, гарантій у постійній грошовій допомозі також немає, при цьому, матеріальні витрати, що повязані з утриманням дитини, а саме: розвитком, вихованням та харчуванням несе вона (позивач) самостійно, що свідчить про те, що відповідач ухиляється від своїх батьківських обовязків по утриманню доньки, при цьому, отримує щомісячний дохід, а тому має реальну змогу сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини його (відповідача) заробітку (доходу) щомісячно. Також позивач вважає, що відповідач має сплачувати аліменти і на її (позивача) утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів його (відповідача) заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною трьох років. Ухвалою суду від 02.01.2019 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання надала заяву за вх. № 4887 від 25.02.2019 року про розгляд справи за її відсутності, в якій також зазначила, що позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання надав заяву за вх. № 4886 від 25.02.2019 року про розгляд справи за його відсутності, в якій також зазначив, що позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів визнає в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує. Строк на примирення просив не надавати. Відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України\~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи подані сторонами заяви, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, не суперечать законодавству, яке регулює сімейні правовідносини, а тому підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони зареєстрували шлюб 16 липня 2016 року у Фортечному районному у місті Кіровограді відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, про що складено відповідний актовий запис № 373 та видано свідоцтво про шлюб серії І-ОЛ № 094572. Також встановлено, що від шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії І-ОЛ № 203239, видане Фортечним районним у місті Кіровограді відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, про що складено відповідний актовий запис № 318. Батьками дитини [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження зазначені в графі «мати» - [PERSON], в графі «батько» - [PERSON]. Сімейні стосунки між подружжям не склалися, як зазначено в позові, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства. За вказаних вище обставин та підстав позову, зазначених позивачем причин для розірвання шлюбу, серед яких позивач зазначила відсутність взаєморозуміння, протилежність поглядів на сімейне життя, виховання дитини та ведення спільного господарства, втрату підґрунтя до порозуміння та відчуття любові та поваги один до одного, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя, збереження шлюбу сторін суперечить інтересам подружжя, і, зокрема, позивача, якою предявлено позов до суду про розірвання шлюбу з відповідачем. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. При цьому, судом під час судового розгляду справи з наявних у суду матеріалів не встановлено наявності обставин, визначених ч. 2 ст. 110 СК України, за яких позов про розірвання шлюбу не може бути предявлений. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За викладених обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, припинення сторонами шлюбно-сімейних відносин, дійсні причини предявлення позову про розірвання шлюбу, волевиявлення, як позивача, так і відповідача припинити шлюбні відносини, враховуючи також ту обставину, що рішення позивача про розірвання шлюбу та предявлення з цього приводу позову до суду прийнято з усвідомленням нею його наслідків, виходячи при цьому також з відсутності у взаєминах сторін морально-правової основи шлюбу, до якої належать почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги, взаєморозуміння, довіри, підтримки та піклування, суд дійшов висновку про те, що шлюб між сторонами носить суто формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу та шлюбно-сімейних відносин суперечить інтересам подружжя, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін, а також права їх малолітньої дитини, у звязку з чим позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, причому відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України), і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, або інші обставини, що мають істотне значення. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, при цьому, припинення фактичних шлюбних відносин між батьками, а так само проживання їх окремо від дитини, - не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від виконання обовязків щодо останньої, приймаючи до уваги, що дитина знаходиться на утриманні позивача, при цьому, судом під час розгляду справи не встановлено наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб, батьків, виконавчих листів, за якими б проводилися стягнення, не можливості сплачувати аліменти, а також інших обставин, визначених ст.182 СК України, які мають прийматися судом до уваги при розгляді питання про стягнення аліментів, приймаючи також до уваги що, відповідач є молодою, здоровою, працездатною особою, та в адресованій на адресу суду заяві позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі, визначеному позивачем, визнав, на підставі чого суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання малолітньої дитини доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, в звязку з чим підлягають задоволенню. Крім того, позивачем предявлено також вимоги до відповідача про стягнення з останнього на своє (позивача) утримання аліментів у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно до досягнення дитиною 3-ох річного віку, які підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. З урахуванням зазначених вище обставин, що мають істотне значення для справи, виходячи з положень ч.ч. 2, 4 ст.84 України, за якими, позивач [PERSON], здійснюючи догляд за малолітньою дитиною донькою [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею (позивачем), має право на утримання від відповідача [PERSON] - батька дитини [PERSON], [INFO], до досягнення дитиною трьох років, при цьому, суд враховує, що зазначене право позивач має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, в свою чергу, відповідач [PERSON], є молодою, здоровою, працездатною особою, працевлаштований, має щомісячний дохід, не має стягнень за виконавчими документами, а також у поданій до суду заяві не заперечував щодо стягнення з нього аліментів і на утримання позивача у розмірі 1/6 частини його (відповідача) доходу (заробітку), у зв`язку з чим може надавати позивачу матеріальну допомогу на її утримання у розмірі 1/6 частини заробітку (доходів), починаючи з дня предявлення позивачем позову, а саме: 12 грудня 2018 року і до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трирічного віку, а саме: до 23.10.2019 року. При цьому, судом відзначається, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Крім того,\~відповідно до\~ст.\~186\~СК України\~за заявою\~платника аліментів\~або за\~власною ініціативою\~орган опіки\~та піклування\~перевіряє цільове\~витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Згідно з п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у звязку з чим судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. сплачений позивачем за позовну вимогу про розірвання шлюбу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, та судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. за звернення до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, враховуючи, що позивач відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при поданні до суду позову про стягнення аліментів. Відповідно до ст.ст. 110, 112, 180, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved