Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

Позивачем заявлені вимоги про стягнення 39168 грн. 55 коп збитків за неотриману пенсію за період з 15 липня 2015 року по 22 вересня 2016 року, з посиланням на те, що позивач з 01 листопада 1993 року по 16 травня 2005 року працював на посаді рентгенлаборанта вузлової поліклініки станції Ніжин, яка була структурним підрозділом Державного територіально-галузевого об»єднання «Південно-Західна Залізниця»; позивач має право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки посада рентгенлаборанта віднесена до Списку №1 виробництв, професій, посад і показників, затвердженого постановою КМ України 16 січня 2003 року №36; управлінням пенсійного фонду відмовлено у зарахуванні пільгового стажу з 01 листопада 1993 року по 16 травня 2005 року у зв»язку з відсутністю проведення атестації робочого місця, яка не проведена роботодавцем у зв»язку з відсутністю коштів; початком строку перебігу строку завдання збитків є дата звернення до управління пенсійного фонду 15 липня 2015 року щодо призначення пенсії на пільгових умовах. У відзиві на позовну заяву від 14 лютого 2018 року представник відповідача [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову з посиланням на те, що Державний заклад «Вузлова лікарня №1 ст.Дарниця ДТГО «Південно-Західна залізниця», де працював позивач, є окремою юридичною особою і є належним відповідачем по справі, наявність посади у списках №№1,2 без наявності на робочому місці шкідливих і небезпечних виробничих факторів, важкості і напруженості трудового процессу не дає право на пенсію за віком на пільгових умовах і відповідно відсутні правові підстави для проведення атестації; позивачем не надані докази на підтвердження перебування сторін у трудових відносинах, необхідності проведення атестації його робочого місця; позивачем пропущений строк звернення до суду згідно ст.233 КЗпП України. Згідно заяви від 14 лютого 2018 року представник відповідача [PERSON] просить застосувати позовну давність згідно ст.233 КЗпП України. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] підтримав заявлені вимоги за обставин викладених у позовній заяві, пояснивши, що заявлені вимоги не є трудовим спором. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що ДТГО «Південно-Західна Залізниця» не є належним відповідачем, докази перебування позивача у трудових відносинах із відповідачем, підстав для проведення атестації,-відсутні, позивачем пропущений строк звернення до суду, просив застосувати наслідки спливу позовної давності. Згідно клопотання від 21 серпня 2017 року начальник Ніжинського об"єднаного управління Пенсійного фонду України Севостьянчик А.В. просить розглянути справу за відсутності. Із врахуванням наданих учасниками справи доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків. Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 24 березня 2017 року змінено рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 грудня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, в іншій частині рішення суду залишене без змін. Даним рішенням суду апеляційної інстанції встановлені слідуючі обставини. [PERSON] з 01 листопада 1993 року по 16 травня 2005 року працював на посаді рентгенлаборанта вузлової поліклініки станції Ніжин. Згідно довідки Управління статистики у Ніжинськом урайоні Вузлова поліклініка станції Ніжин статусу юридичної особи не мала, головним підприємством у спірний період було Державне територіально-галузеве об»єднання «Південно-Західна Залізниця», яке мало статус юридичної особи. Київська клінічна лікарня на залізничном утранспорті №3 філії «Центру охорони здоров»я ПАТ «Укрзалізниця» та регіональна філія Південно-Західної залізниці ПАТ «Укрзалізниця» не є належними відповідачами по справі, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Дані обставини враховуються судом в порядку ч.4 ст.82 ЦПК України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За таких обставин Державне територіально-галузеве об»єднання «Південно-Західна Залізниця є належним відповідачем по справі. Спірні правовідносини сторін виникли з приводу відшкодування збитків внаслідок непроведення відповідачем атестації робочого місця позивача за умовами праці за період з 01 листопада 1993 року по 16 травня 2005 року. [PERSON] з 01 листопада 1993 року по 16 травня 2005 року працював на посаді рентгенлаборанта вузлової поліклініки станції Ніжин, згідно копії трудової книжки звільнення позивача здійснене на підставі наказу №40 від 05 травня 2005 року, відтиск печатки має інформацію про Ніжинську вузлову поліклініку Південно-Західної залізниці, код 01110886. Відповідно п.11 постанови Кабінету Міністрів України № 36 від 16 січня 2003 року «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах » професія лікаря рентгенолога відноситься до Списку №1 професій, зайнятість на яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку №1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу. Відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу. Даний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року (справа №21-519а14), від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13). Докази на підтвердження проведення атестації робочого місця позивача за умовами праці за період з 01 листопада 1993 року по 16 травня 2005 року,-відсутні. Згідно рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 грудня 2016 року, встановлені обставини якого враховуються судом в порядку ч.4 ст.82 ЦПК України, атестація робочих місць за місцем роботи позивача не проводилась і позивачу про це було відомо, однак він не вжив будь-яких заходів для оформлення санітарного паспорта кабінету, що не дало можливості провести таку атестацію. Він також не надав суду будь-яких доказів з приводу того, що не мав можливості оформити санітарний паспорт. Знаючи, що його робоче місце не атестоване, позивач не оскаржував у передбаченому законом порядку бездіяльність керівника установи, з якою він перебував у трудових відносинах, протягом всього періоду обіймання посади рентген лаборанта та протягом 11 років після звільнення. Крім того, він не надав доказів того, що проходив періодично атестацію як фахівець, щоб обіймати атестоване робоче місце. Позивачу стало відомо про порушення свого права на пенсію на пільгових умовах з відповіді Пенсійного фонду України в м.Ніжині Та Ніжинському районі 24 липня 2015 року. Відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. В судовому засіданні встановлено, що атестація робочого місця позивача за умовами праці за період з 01 листопада 1993 року по 16 травня 2005 року не проведена. Статтею 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним. Загальною підставою відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв'язок між ними та вина заподіювача шкоди. Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності). Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом. Позивачем заявлені вимоги про стягнення збитків-неотриманої пенсії внаслідок непроведення відповідачем атестації робочого місця, при цьому докази на підтвердження винних дій відповідача та причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та завданою шкодою-39168 грн. 55 коп збитків,-позивачем не надані, при цьому судом враховується, що за результатами атестації робочого місця за умовами праці у встановленому порядку виноситься відповідний висновок щодо підтвердження (скасування) права на пенсію на пільгових умовах. Також судом враховується наступне. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, обов»язок їх доказування та подання визначені ст.ст.13, 76-82 ЦПК України, згідно даних приписів доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи; достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом; сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На пропозицію суду в порядку ст.12 ЦПК України щодо обов»язку доказування і подання доказів позивачем та його представником надані копії: рішеннь Ніжинського міськрайонного суду від 22 грудня 2016 року та Апеляційного суду Чернігівської області від 24 березня 2017 року, довідок щодо статусу відповідача, як юридичної особи, трудової книжки, розрахунків пенсійного фонду. Посилання представника позивача адвоката [PERSON] на огляд матеріалів іншої цивільної справи, як доказ заявлених вимог, не відповідає вимогам ст.ст.12, 13, 76-82 ЦПК України. Судом виконаний обов»язок щодо сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). За таких обставин позовні вимоги не підтвердженні доказами у встановленому порядку, що є підставою для відмови у задоволенні позову. В судовому засіданні представником відповідача [PERSON] заявлено про застосування спливу позовної давності відповідно до ст.233 КЗпП України. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). На пред»явлений позов про стягнення збитків поширюється положення ст.257 ЦК України щодо загальної позовної давності. В судовому засіданні встановлено, що позивачу стало відомо про порушення свого права на пенсію на пільгових умовах з відповіді Пенсійного фонду України в м.Ніжині та Ніжинському районі 24 липня 2015 року. За таких обставин строк позовної давності згідно ст.257 ЦК України позивачем не пропущений.

Outcome: dismissed