Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом і просить визнати її право власності на автомобіль марки ВАЗ, модель 211540 110-32, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є інвалідом третьої групи загального захворювання і згідно висновку МіжрайМСЕК м. Олександрія Кіровоградської області позивачу протипоказана важка фізична праця, робота, пов'язана з порушенням режиму харчування. За станом здоров'я вона не могла користуватися громадським транспортом, у зв'язку з чим, виникла необхідність у придбанні легкового автомобіля. Оскільки власних коштів на придбання транспортного засобу у позивача на вистачало, вона звернулася до банківської установи для отримання кредиту. Із-за наявності ризиків невиконання позивачем зобов'язань за кредитним договором за станом її здоров'я банківські установи відмовляли в оформленні кредитного договору на її ім'я, в зв'язку з чим, договір фінансового лізингу з Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» уклав її син, [PERSON]. Згідно договору фінансового лізингу № KGS0AX0000312348 від 21.12.2011 року загальний лізинговий платіж становив 107 834,57 грн., щомісячний - 1101,38 грн., який необхідно було вносити протягом п'яти років. Перший внесок у сумі 27600,00 грн. та щомісячні платежі здійснювала позивач, а не її син. Станом на 19.01.2017 року зобов'язання за договором фінансового лізингу були повністю виконані і 29.06.2017 року легковий автомобіль марки ВАЗ, модель 211540 110-32, 2011 року випуску, був зареєстрований на [PERSON], реєстраційний номер [NUMBER]. За попередньою домовленістю позивача з відповідачем останній обіцяв вчинити дії щодо перереєстрації вказаного транспортного засобу на ім'я [PERSON], але відмовився це зробити. Крім того, позивач послалася на те, що спірним автомобілем користується вона в службових цілях, а не відповідач. Позивач до зали судового засідання не з"явилась, надала суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач надав до суду письмову заяву, в якій з доводами позивача погоджується, позовні вимоги визнає повністю, справу просить розглянути за його відсутності. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21 грудня 2011 року [PERSON] уклав з Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» договір фінансового лізингу № KGS0AX0000312348, згідно якого предметом лізингу є легковий автомобіль марки ВАЗ, модель 211540 110-32, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 15-21). Загальний лізинговий платіж становив 107 834,57 грн., щомісячний - 1101,38 грн., який необхідно було вносити протягом п'яти років до 26 грудня 2016 року. Спірний автомобіль використовувала позивач у службових цілях, що підтверджується договорами про використання власного автомобіля в службових цілях № 03/09 від 03 вересня 2012 року (а.с. 32) та № б/н від 02 червня 2014 року (а.с. 33), полісами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/2299245 та № АМ/0902222 (а.с. 35, 36). 29 грудня 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (лізингодавець) та [PERSON] (лізингоодержувач) склали акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу, яким засвідчено про виконання зобов'язань за договором фінансового лізингу № KGS0AX0000312348 від 21 грудня 2011 року. Предмет лізингу - автомобіль ЛАДА 21154-110-32 разом з відповідними документами передано у власність лізингоодержувачу. 29 грудня 2016 року за актом приймання-передачі транспортного засобу представник банківської установи передав [PERSON] вказаний транспортний засіб (а.с. 28). Згідно наказу ПАТ КБ «ПриватБанк» від 29 грудня .2016 року доручено зняття з обліку транспортного засобу в сервісному центрі МВС [PERSON] (а.с. 29). Листом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» від 19 січня 2017 року № 20.1.0.0/7-20161230/368 підтверджено, що зобов'язання за договором фінансового лізингу № KGS0AX0000312348 від 21 грудня 2011 року повністю виконані і надано пакет документів для переоформлення автомобіля на [PERSON] (а.с. 24). 29 червня 2017 року легковий автомобіль марки ВАЗ, модель 211540 110-32, 2011 року випуску, був зареєстрований на [PERSON], реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 30). За попередньою домовленістю позивача з відповідачем останній обіцяв вчинити дії щодо перереєстрації вказаного транспортного засобу на ім'я [PERSON], але відмовився це зробити. 29 червня 2017 року позивач згідно квитанції № 12882291 сплатила кошти в сумі 353,63 грн. за перереєстрацію автомобіля з видачею свідоцтва на її ім'я (а.с. 31). Згідно з ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). В силу ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності відповідача на спірний автомобіль виникло 29 грудня 2016 року, з моменту передачі йому транспортного засобу за актом приймання-передачі. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набути правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2 ст. 328 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З урахуванням положень ст. 61 ЦПК України дані обставини є визнаними сторонами і доказуванню не підлягають. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що спірний автомобіль знаходився в постійному користуванні позивача, яка сплатила лізингові платежі за договором фінансового лізингу № KGS0AX0000312348 від 21 грудня 2011 року, позовні вимоги визнав відповідач, суд задовольняє позов з підстав, передбачених ч. 4 ст. 174 ЦПК України.

Outcome: approved