Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, яким просить шлюб між ним та відповідачем розірвати; судові витрати залишити за ним. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 18 червня 2016 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось через відмінність характерів, відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя та виховання дитини. Фактично шлюбні стосунки між ними припинені у січні 2019 року. З цього часу кожен з них живе власним життям та інтересами. Вважає примирення неможливим. До зали судових засідань позивач не прибув, надав заяву, якою просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Строку для примирення не потребує та зазначає, що шлюб грунтується на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а між ними склались взаємини, які суперечать наведеним принципам та його інтересам. Наголошує на тому, що позов про розірвання шлюбу відповідає його дійсній волі. Судовий збір у розмірі 768,40 гривень, сплачений ним за подання даного позову, залишити за його рахунок. Відповідач також надала заяву про розгляд справи за її відсутності, та зазначила про визнання позову, з доводами якого погоджується, проти розірвання шлюбу не заперечує. Строку на примирення не потребує, вважає, що сім"я розпалась остаточно. Прізвище після розірвання шлюбу бажає залишити без змін. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи позиції сторін, викладені ними у заявах, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 червня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 18 червня 2016 року Жовтневим районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 371. Також встановлено, що у подружжя в шлюбі народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження останнього. За положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ч.1 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч.1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ч. 3 ст.105 Сімейного кодексу України (СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із доводів позову вбачається, що шлюбні відносини між сторонами не підтримуються з січня 2019 року та припинені з причини відмінності характерів, відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сімейне життя та виховання дитини. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, заперечує проти строку на примирення; відповідач позов визнає, з його доводами погоджується, строку для примирення не потребує. Враховуючи наведене, а також положення ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, за якою шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, суд дійшов висновку, що між сторонами склались взаємини, за яких подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить принципу його добровільності та інтересам сторін. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач виявила бажання залишити прізвище без змін. Приймаючи до уваги, що позивач просить покласти судові витрати на нього, суд вважає можливим залишити сплачений позивачем судовий збір у розмірі 768,40 гривень за його рахунок. На підставі наведеного,

Outcome: approved