Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

в позові вказано, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Сторони в шлюбі не перебували, а проживали певний період однією сім'єю. Через зловживання спиртними напоями, сварки, скандали, аморальний спосіб життя позивачка покинула відповідача та з сином проживає окремо. Відповідач не цікавиться дитиною, не піклується і не приймає участі у його вихованні, матеріально не допомагає. Просила позбавити батьківських прав відповідача щодо сина [PERSON]. Позивачка подала заяву про розгляд справи без її участі, підтримуючи вимоги позову. Представник третьої особи подав заяву про розгляд справи без участі представника та надав висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо [PERSON]. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав суду нотаріально засвідчену та перекладену з польської мови заяву від 13.10.2016 року вказав, що розуміє значення своїх дій та добровільно даною заявою відмовляється від матеріального утримання і виховання сина [PERSON], [INFO] та не заперечив проти позбавлення його батьківських прав. Просив справу про позбавлення його батьківських прав розглядати без його участі. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено наступні обставини. Відповідно до копії повторного свідоцтва про народження [NUMBER] від 28.12.2010 батьками [PERSON] вказані сторони по справі. Згідно інформації про участь батьків у виховному процесі, відповідач в школу не приходив і дитиною не цікавився. З довідки Крихівецької сільської ради № 1366 від 13.09.2016 року вбачається, що позивачка зареєстрована та проживає з сином по [ADDRESS] Івано-Франківської міської ради. Відповідно до експертного висновку за результатами діагностичного обстеження [PERSON] №01/636 від 14.09.16р. дитина потребує уваги та опіки з боку батька. Хлопчик перебуває в тісному емоційному зв'язку з мамою. Всю зону психологічного комфорту забезпечує мама. Згідно висновку № 765 від 17.11.2016 року орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо [PERSON]. З копії свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 29.10.2016 року та копії паспорта громадянина України [NUMBER] виданого 04.11.2016 року Івано-Франківським МВУДМС в Івано-Франківській області вбачається, що [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України ,,Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Так само відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідач [PERSON] дав добровільну згоду на позбавлення його батьківських прав щодо сина [PERSON]. В ч.4 ст.174 ЦПК України вказано, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, судом встановлено, що позов обґрунтовано належними правовими підставами, а тому він підлягає задоволенню. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: approved