Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом в якому зазначає, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. В 2014 році шлюб між подружжям розірвано, після чого відповідач постійно створює перешкоди у спілкуванні з дитиною та не дозволяє повноцінно брати участь у вихованні неповнолітнього сина, чим перешкоджає позивачу виконувати обовязки та користуватися правами батька. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав з підстав зазначених в ньому. Відповідач надіслала на адресу суду лист про розгляд справи у її відсутність, позов визнала. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Судом встановлено, що сторони перебували зареєстрованому шлюбі з 09.02.2010 року по 26.08.2014 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], який народився 20 листопада 2006 року і в свідоцтві про народження якого батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 26 серпня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] залишено проживати з матірю (а.с.14). У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.1 ст.122 Сімейного кодексу України дитина, що зачата і (або) народжена у шлюбі походить від подружжя. Оскільки відповідач визнала позов в повному обсязі, зазначені обставини додатковому доказуванню не підлягають. Відповідно до вимог ст.ст.150, 153, 157-159 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Позиція відповідача протирічить вимогам сімейного законодавства і Конвенції про права дитини (ратифiковано Постановою ВР N 789-12 вiд 27.02.1991 року), відповідно до яких дiти мають право на особливе пiклування i допомогу; першочергова увага повинна придiлятися якнайкращому забезпеченню iнтересiв дитини; дитинi необхідно забезпечити такий захист i пiклування, якi необхiднi для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батькiв, i з цiєю метою вживати всi вiдповiдні заходи; кожна дитина має право на рiвень життя, необхiдний для фiзичного, розумового, духовного, морального i соцiального розвитку. Батьки несуть основну вiдповiдальнiсть за забезпечення можливостей умов життя, необхiдних для розвитку дитини". Дослідивши матеріали справи, а також варіанти можливого спілкування з дитиною батька запропоновані сторонами, виходячи з балансу інтересів дитини та її батьків, суд вважає за необхідне встановити наступний порядок участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні свого сина [PERSON] у першу та третю суботу та неділю місяця в період часу з 14 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин та в день народження дитини з 12 години 00 хвилин по 17 годину 00 хвилин Зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод у спілкуванні [PERSON] з сином [PERSON]. Суд дійшов висновку щодо задоволення позову повністю, оскільки приймаючи до уваги викладене, ту обставину, що відповідач безумовно визнала позов, його визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved