Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом в якому вказує на те, що 18.04.1977 р. її, на підставі наказу № 44 від 12.04. 1977р. було прийнято в Запорізькій філіал інституту „ Укрміськбудпроект", який зараз має назву Державне підприємство „Державний проектний інститут „ Запоріжцивільпроект", - відповідача по справі на посаду техніка в ГПВ. 01.12.2014 року позивача було звільнено за власним бажанням з посади начальника відділу кадрів ДП „ДНІ „Запоріжцивільпроект" на підставі наказу № 147-к від 01.12.2014р. У зв'язку з тим, що на підприємстві заробітна плата виплачувалась несвоєчасно та не в повному обсязі, на дату звільнення, виникла заборгованість по заробітній платі. Враховуючи те, що ні в день звільнення, ні в подальшому підприємство в повному обсязі не погасило переді заборгованість по заробітній платні, [PERSON] була вимушена захищати свої права в Жовтневому районному суді м. Запоріжжя, але судові накази про стягнення заробітної плати більше ніж за два місяці роботи на даний час не виконані. Заробітна плата була єдиним джерелом доходів позивача. Загальний термін затримки виплати заробітної плати рахується з 02 грудня 2014 року по 20 липня 2015 року і складає 156 днів. Нарахований середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати працівнику при звільнені згідно ст. 117 КЗпП України складає: 212, 55 грн. х 156 днів = 33157, 8 грн. Розрахунок податку з доходів фізичних осіб, який утримується з нарахованої виплати: 33157, 8 грн. х 15% = 4973, 67 грн. Розрахунок військового збору, який утримується з нарахованої виплати: 33157, 8 грн. х 1,5 % = 497,37 грн. Середній розрахунок за час затримки виплати заробітної плати працівнику при звільнені згідно ст. 117 КЗпП України після утримання податку з доходів фізичних осіб і військового збору складає: 33157,8 грн. - 4973, 67 грн. - 497, 37 грн. = 27686, 76 грн. Всього середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати , що підлягає виплаті Позивачу складає - 27686, 76 грн. ( двадцять сім тисяч шістсот вісімдесят шість грн., 76 коп.) У зв'язку з невиплатою заробітної плати позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що їй необхідно було прикладати додаткових зусиль для організації свого життя: харчування, сплати комунальних послуг, кредиту, віддачу боргів. Через відсутність своєчасних виплат по заробітній платні вона не змогла в повній мірі задовольнити матеріальні потреби для себе. Враховуючи конкретні обставини даної справи, а також виходячи з принципу розумності та справедливості, [PERSON] вважає за необхідне стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі З0 000 грн. Посилаючись на вищенаведені обставини [PERSON] просить суд стягнути з Державного підприємства „Державний проектний інститут „ Запоріжцивільпроект" на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку звільнені за період з 02.12.2014р. по 20.07.2015 року у розмірі 27686, 76 грн. (двадцять сім тисяч шістсот вісімдесят шість грн. 76 коп.)та моральну шкоду у розмірі 30 000 грн. (тридцять тисяч грн.) У судовому засіданні позивачка позов підтримала на підставах, викладених у позові. Представник відповідача Державного підприємства „Державний проектний інститут „ Запоріжцивільпроект" в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток на адресу, вказану в позовній заяві, причини неявки суд не повідомив. На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, враховуючи думку позивача, яка подала заяву про розгляд справи в заочному провадженні, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Фактичні обставини справи підтверджуються письмовими доказами, вивченими та оголошеними в судовому засіданні: пнаказом про прийом на роботу від 12.04.1977 р. (а.с.4); наказом про звільнення від 01.12.2014 р. № 147-к (а.с.5); довідкою про середню заробітну плату (а.с.6); Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення закріплене у ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови пленуму Верховного Суду України від 24.12.99 № 13 установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі,- наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до або .З п.2 Постанови КМУ №100 від 08.02.95р. «Про затвердження порядку нарахування середньої заробітної плати» збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров'я» потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Дії роботодавця щодо не регулярної та не повної виплати заробітної плати позивачу у період його роботи на підприємстві, не проведення з ним розрахунків при звільненні поставили [PERSON] у скрутне матеріальне становище, унеможливили забезпечення нормального існування його та членів моєї сім'ї, що мало наслідком виникнення тяжкого психологічного стану. Разом з цим, суд вважає заявлений розмір моральної шкоди дещо завищеним. На підставі викладеного,

Outcome: approved