Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, який уточнювався в процесі розгляду справи. За позовом ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на ст..ст.526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором № 243452-CRED від 21.08.2008 р. у розмірі 40219,05 грн., яка складається з заборгованості по процентам за користування кредитом, та судові витрати. Представник позивача подав до суду заяву про продовження розгляду справи за його відсутності, позов підтримує, просить задовольнити. В процесі розгляду справи підтримувала позовні вимоги з підстав, викладених в позові. Відповідач [PERSON] подала заяву про продовження розгляду справи без її участі, позов визнає частково, не заперечує проти стягнення заборгованості в сумі 30842,50 грн., згідно наданого нею розрахунку (а.с.129). Представник [PERSON] та [PERSON] подала заяву про продовження розгляду справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог відносно [PERSON] заперечує у зв»язку з припиненням договору поруки за рішенням суду. Частково визнає позов, пред"явлений до [PERSON] - в рамках суми, яка визнається вказаним відповідачем. Відповідач [PERSON] до суду не з»явився, про розгляд даної справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, надав заперечення проти позову (а.с.79-80). Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію представника позивача, відповідачів та їх представника, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21.08.2008 р. [PERSON] уклала з ПриватБанком кредитний договір № 243452-CRED за яким отримала кредит у розмірі 35 000 грн. на споживчі цілі на термін до 17.02.2010 р. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних (п.3.1) (а.с.7-9). Відповідно до умов зазначеного договору відповідач зобов»язалась повернути отриманий кредит, сплатити відсотки, штрафи, пеню в строки та у обсязі, що встановлені цим договором, а також виконати інші зобов»язання згідно даного договору у повному обсязі (п.1.1.). В забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного договору, між [PERSON] та банком було укладено договір поруки № 243452/2 від 21.08.2008 р., та між [PERSON] та банком був уладений договір поруки № 243452/1 від 21.08.2008 р., згідно яких поручителі взяли на себе зобов»язання відповідати перед кредитором за виконання обов»язків боржником за кредитним договором, як солідарні боржники (а.с.8). У зв»язку з неналежним виконанням [PERSON] обов»язків за кредитним договором, в грудні 2009 р. банк звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором № 243452-CRED. Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 17.02.2010 р. по справі № 2-923/10 стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 30090,25 грн. заборгованості та неустойки за кредитним договором. Згідно рішення, заборгованість в сумі 30090,25 грн. складається з: заборгованості за кредитом - 26526,98 грн.; заборгованості за відсотками - 1892,31 грн.; штрафу - 1670,96 грн. Розмір заборгованості було визначено станом на 29.07.2009 р. (а.с.9). На виконання рішення суду [PERSON] сплатила встановлений судовим рішенням борг банку шляхом внесення коштів в сумі 30090,25 грн. на рахунок ГУЮ в Запорізькій області, підрозділ Комунарський ВДВС ЗМУЮ, де було відкрито виконавче провадження ВП № 32854129 про стягнення з неї боргу. Після сплати нею вищезазначеної суми виконавче провадження було закінчено (а.с.10). Вищевказані обставини були встановлені рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 10.04.2014 р., яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 04.06.2014 р., а тому в силу ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами, а ст.. 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов. Відповідно до п.6.1 договору, договір діє з моменту підписання та до повного фактичного виконання умов договору сторонами. Виходячи з того, що з моменту винесення 17.02.2010 р. рішення суду про стягнення заборгованості, кредитний договір не був розірваний, за ним продовжувались нараховуватись проценти за користування кредитом, загальна сума яких станом на 20.05.2013 р. склала 40219,05 грн., що підтверджено наданим розрахунком заборгованості (а.с.87). Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ України від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних відносин, зобов»язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст.599-601, 604-609 ЦК україни. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов»язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов»язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.526, 599 ЦК України. З наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 40219,05 грн. підлягають задоволенню. Судом не встановлено підстав для задоволення вимог, пред»явлених до [PERSON] та [PERSON], виходячи з наступного. В забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного договору № 243452-CRED від 21.08.2008 р., між [PERSON] та банком було укладено договір поруки № 243452/2 від 21.08.2008 р., згідно якого відповідач взяла на себе зобов»язання відповідати перед кредитором за виконання обов»язків боржником за кредитним договором, як солідарний боржник (а.с.12). 10.04.2014 р. рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 04.06.2014 р., визнано припиненими зобов»язання поручителя за договором поруки № 243452/2 від 21.08.2008 року, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] Судом було встановлено, що останнім днем передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання, протягом якого кредитор вправі пред'явити вимогу до поручителя, припадає на 17.08.2010 року, та встановлено пропуск строку, визначеного законом для пред"явлення вимог до поручителя. Виходячи з того, що договір поруки № 243452/2 від 21.08.2008 р., згідно якого [PERSON] взяла на себе зобов»язання відповідати перед кредитором за виконання обов»язків боржником [PERSON] за кредитним договором № 243452-CRED від 21.08.2008 р. в якості солідарного боржника припинено, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», пред»явлених до [PERSON] про стягнення грошових коштів за кредитним договором, як з поручителя. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, пред»явлених до [PERSON] суд виходив з наступного. Судом встановлено, що в забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного договору № 243452-CRED від 21.08.2008 р., між [PERSON] та банком було укладено договір поруки № 243452/1 від 21.08.2008 р., згідно якого відповідач взяв на себе зобов»язання відповідати перед кредитором за виконання обов»язків боржником за кредитним договором, як солідарний боржник (а.с.13). У зв»язку з неналежним виконанням [PERSON] обов»язків за кредитним договором, в грудні 2009 р. банк звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором № 243452-CRED. Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 17.02.2010 р. по справі № 2-923/10 стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] та іншого поручителя [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 30090,25 грн. заборгованості та неустойки за кредитним договором. Згідно рішення, заборгованість в сумі 30090,25 грн. складається з: заборгованості за кредитом - 26526,98 грн.; заборгованості за відсотками - 1892,31 грн.; штрафу - 1670,96 грн. Розмір заборгованості було визначено станом на 29.07.2009 р. На виконання рішення суду [PERSON] сплатила встановлений судовим рішенням борг банку шляхом внесення коштів в сумі 30090,25 грн. на рахунок ГУЮ в Запорізькій області, підрозділ Комунарський ВДВС ЗМУЮ, де було відкрито виконавче провадження ВП № 32854129 про стягнення з неї боргу. Після сплати нею вищезазначеної суми виконавче провадження було закінчено. В серпні 2013 р. позивач звернувся до суду з даним позовом про солідарне стягнення заборгованості за тим самим кредитним договором. Як було зазначено банком, заборгованість складається з суми відсотків, нарахованих за час несплати суми, визначеної рішенням суду від 17.02.2010 р. по справі № 2-923/10. Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Як передбачено п.1.4 кредитного договору, строк повного погашення кредиту 17.02.2010 р. В п.11 договору поруки зазначено, що він діє до повного виконання зобов»язань за кредитним договором, тобто строк дії договору поруки в розумінні ст.252 ЦК України не було встановлено. Згідно з п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів ,що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5, відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Таким чином , останнім днем передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання, протягом якого кредитор вправі пред'явити вимогу до поручителя, припадає на 17.08.2010 року. Така ж правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду України від 18 липня 2012р., яка була винесена за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах. Згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов»язковим для всіх суб»єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Отже, на підставі вищевказаних матеріалів справи встановлено, що договір поруки № 243452/1 від 21.08.2008 р. є припиненим у відповідності до ч. 4 ст. 559 ЦК України, що є підставою для відмови в задоволенні позову банку до поручителя [PERSON] В порядку ст..88 ЦПК України суд стягує з [PERSON] витрати, пов"язані з розглядом справи в суді.

Outcome: partial