Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 15 січня 2007 року в розмірі 21316,52 гривень. В позовній заяві позивач Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" вказує про те, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та відповідачем [PERSON] 15 січня 2007 року було укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого відповідачеві позивачем надано кредит в розмірі 4500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З 21 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Банком свої зобов'язання перед відповідачем виконано, однак відповідач [PERSON] порушила умови кредитного договору № б/н від 15 січня 2007 року щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та погашення суми заборгованості. Через невиконання відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов'язань за вказаним кредитним договором станом на 20 червня 2018 року виникла заборгованість в розмірі 21316,52 гривень, що складається з: 11472,85 гривень заборгованості за відсотками, 12101,80 гривень нарахованої пені, а також штрафи - 500,00 гривень штрафу (фіксована частка), 991,26 гривень штрафу (процентна складова). Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 21316,52 гривень заборгованості за кредитним договором № б/н від 15 січня 2007 року та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, до суду подав письмову заяву в якій просить справу розглянути за його відсутності, на підставі наявних у справі доказів та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а за відсутності відповідача, повідомленого про час розгляду справи, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 7). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоч про час та місце судового розгляду справи була повідомлена у встановленому порядку, що підтверджується відповідними повідомленнями про вручення поштових відправлень. 29 жовтня 2018 року від відповідача [PERSON] надійшла до суду заява про розгляд справи без її участі. У своїй заяві [PERSON] вказує про те, що нею частково сплачено заборгованість за кредитним договором в сумі 4500,00 гривень, як доказ надала квитанцію від 12 жовтня 2018 року (а.с. 54, 55). Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності за внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами по справі. В ході розгляду справи 2 листопада 2018 року позивачем подано до суду заяву про уточнення позовних вимог. Згідно заяви про уточнення позовних вимог позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» зазначає про те, що через невиконання відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № б/н від 15 січня 2007 року, станом на 20 червня 2018 року виникла заборгованість в розмірі 21316,52 гривень, що складається з: 7633,55 гривень заборгованості за кредитом, 3891,67 гривень заборгованості за відсотками, 8300,04 гривень нарахованої пені, а також штрафи - 500,00 гривень штрафу (фіксована частка), 991,26 гривень штрафу (процентна складова). Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 21316,52 гривень заборгованості за кредитним договором № б/н від 15 січня 2007 року та понесені судові витрати. Інших заяв та/чи клопотань сторони (їх представники) до суду не подавали. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надавати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що анкета-заява відповідача [PERSON] (а.с. 13), Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 15-29), а також Тарифи банку складають кредитний договір між сторонами, що відповідає положенням ст. 634 ЦК України. Згідно кредитного договору № б/н від 15 січня 2007 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON], банк надає відповідачеві [PERSON] кредит в розмірі 4500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. З 21 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (а.с. 34-35). Згідно п.2.1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який час змінити кредитний ліміт. Відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (а.с. 23). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно розрахунку позивача (а.с. 61-65) станом на 20 червня 2018 року заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором № б/н від 15 січня 2007 року складається з: 7633,55 гривень заборгованості за кредитом, 3891,67 гривень заборгованості за відсотками, 8300,04 гривень нарахованої пені, а всього - 19825,26 гривень. Суд погоджується з таким розрахунком позивача, оскільки доказів, що вказували б на неправильність такого розрахунку сторонами до суду не надано та судом не встановлено. Як вбачається з наявних у справі письмових доказів, відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у встановлені кредитним договором № б/н від 15 січня 2007 року строки не виконала. Із змісту заяви відповідача [PERSON] та долученої квитанції від 12 жовтня 2018 року вбачається, що 12 жовтня 2018 року відповідачем частково сплачено заборгованість за кредитним договором в сумі 4500,00 гривень. За таких обставин, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №б/н від 15 січня 2007 року в розмірі 15325,26 гривень (19825,26 гривень - 4500,00 гривень = 15325,26 гривень), що складається з: 7633,55 гривень заборгованості за кредитом, 3891,67 гривень заборгованості за відсотками, 3800,04 гривень нарахованої пені. Крім того, за порушення умов кредитного договору № б/н від 15 січня 2007 року відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, а саме порушення відповідачем строків сплати належних за договором платежів, позивачем нараховані відповідачеві штрафи - 500,00 гривень штрафу (фіксована частина), 991,26 гривень штрафу (процентна складова). Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника заснованих на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року в справі №6-2003цс15. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимога позивача в частині стягнення фіксованої частини штрафу в розмірі 500,00 гривень та процентної частини штрафу - в розмірі 991,26 гривень не ґрунтується на законі, а тому в цій частині вимог, позивачеві необхідно відмовити. Беручи до уваги встановлені обставини справи та вказані правові норми, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №б/н від 15 січня 2007 року в розмірі 15325,26 гривень, що складається з: 7633,55 гривень заборгованості за кредитом, 3891,67 гривень заборгованості за відсотками, 3800,04 гривень нарахованої пені. В решті вимог позивача слід відмовити. Позивачем понесено судові витрати, що становлять 1762,00 гривні (а.с. 1) судового збору, сплаченого на час подання до суду позовної заяви. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд покладає на відповідача [PERSON] витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 1638,70 гривень (19825,26 гривень х 1762,00 гривень : 21316,52 гривень = 1638,70 гривень). Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору не встановлено. У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилався на положення ст.ст. 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 634, 1050, 1054 ЦК України № 435-ІV від 16 січня 2003 року. Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованими. Відповідно до ст.ст. 526, 1054 ЦК України, ст.ст. 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved