Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання доньки [PERSON] , 2011 року народження, визначеного заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.01.2019, з 4 000 грн. щомісячно до 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що визначений рішенням суду розмір аліментів на утримання доньки є для нього на даний час надмірним, оскільки він не працевлаштований, не має стабільного заробітку. Враховуючи вказане вимушений звертатись до суду з вказаним позовом. 02.02.2021 Деснянським районним судом м. Києва ухвалено заочне рішення суду, яким вимоги позову задоволено частково. Змінено розмір стягнення аліментів, встановлений заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.01.2019, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 4 000 грн. щомісяця, з наступною індексацією згідно чинного законодавства України, починаючи з 11.09.2018 і до досягнення дитиною повноліття. Постановлено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2 395 грн. щомісячно, з наступною індексацією згідно чинного законодавства України, починаючи з дня набрання вказаним рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Від відповідача 04.08.2021 до суду надійшла заява про перегляд заочного рішення, з посиланням на поважність причин неявки сторони відповідача та на те, що рішення винесене без урахування всіх обставин справи. Ухвалою суду від 08.09.2021 постановлено скасувати заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02 лютого 2021 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В судове засідання позивач не з`явився, причини неявки суду не повідоми, про розгляд справи повідомлений належним чином за зареєстрованим місцем проживання. Відповідач в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про розгляд справи повідомлялась належним чином, за зареєстрованим місцем її проживання. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. 28.01.2019 Деснянським районним судом м. Києва ухвалено заочне рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 4 000 грн. щомісяця, з наступною індексацією згідно чинного законодавства України, починаючи з 11.09.2018 і до досягнення дитиною повноліття. При вирішенні спору суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як вбачається зі змісту позову, позивач зазначає, що не працевлаштований, не має офіційних доходів та стабільного заробітку, при цьому на життя заробляє завдяки випадковим заробіткам. Однак, в матеріалах справи містяться контракти від 20.01.2020, 23.11.2020, укладені між компанією Bonito Shipping Ltd та [PERSON] , з котрих вбачається, що позивача прийнято на роботу на посаду моториста на судно, що належить Вела, флаг Палау з грузопідйомністю 6 204. У відповідності до п.4 вказаних контрактів за виконання обов`язків, передбачених контрактом, моряку встановлюється місячна заробітна плата у базовому розмірі - 320 доларів США, а в загальному розмірі 640 доларів США. Слід також зазначити про те, що стороною позивача не надано суду доказів наявності підстав для зменшення аліментів на утримання доньки з 4 000 грн. до 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Зокрема, до суду не надано доказів розміру доходів позивача, які свідчили б про відсутність можливості сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] в зазначеному розмір. Доказів перебування на його утриманні інших дітей, батьків чи інших осіб, а також на підтвердження наявності або відсутності майна суду не надано. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача в силу ст. 12, 81 ЦПК України не було доведено належними та достатніми доказами вимоги щодо зменшення роозміру аліментів, тому суд приходить до висновку про відстуність підстав для зменшення розміру аліментів на утримання доньки [PERSON] , встановленого заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.01.2019.

Outcome: dismissed