Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про знесення самочинного об'єкта будівництва. Свої вимоги він обґрунтував тим, шо 21.02.2013 року Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області на підставі звернення [PERSON] від 21.01.2013 року було проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил [PERSON] під час будівництва прибудови до квартири №16 над прибудовою до квартири [ADDRESS]. В ході перевірки встановлено, що [PERSON] проведені роботи з будівництва прибудови до власної квартири без розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, що є порушенням вимог ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність» та без дозвільних документів, що є порушенням ст.29 Закону України «Про планування і забудови територій», який діяв на час здійснення будівництва. Також встановлено, що між вище зазначеною прибудовою та самим житловим будинком виникли значні тріщини, ширина розкриття яких становить 1-3 см, що свідчить про порушення істотних будівельних норм і правил під час будівництва вказаної прибудови до квартири, що підтверджується матеріали фотофіксаці. На підстав цього забудовнику було винесено припис № 24 від 21.02.2013 року з вимогою привести самочинно збудований об'єкт у відповідність до вимог чинного містобудівного законодавства та вжити заходів щодо виявлення причини виникнення тріщин та їх усунення шляхом підсилення несучих конструкцій з визначенням строку на добровільне виконання до 30.12.2013 року. Інспекцією 04.03.2014 року було здійснено позапланову перевірку виконання відповідачем вимог приписів Інспекції. Встановлено, що зазначений припис Інспекції було проігноровано та не було виконано жодних з його вимог, що підтверджується актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил № 195-ПП від 04.03.2014 року. На підставі вищезазначених документів Інспекцією винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення № 93 від 18.03.2014 року та [PERSON] притягнено до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст.188-42 КУпАП («Невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю») та накладено штраф на відповідача у розмірі 5100,00 грн. Позивач просив винести рішення про знесення за рахунок [PERSON] прибудови до квартири №16, що розташована над прибудовою до квартири [ADDRESS] та стягнути з нього судові витрати. м. Жмеринка Вінницької області та стягнути з нього судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, просив справу розглянути у його відсутність, про що надав відповідну заяву, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судові засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про отримання поштового відправлення. Суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Відповідно до вимог ч.1 ст.224 ЦПК України суд визнав за можливе розглядати справу та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу, у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст.15 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових ,земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до норм ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України «Про планування і забудови територій », а з 2011 року - Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» дозвільний документ, що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі (п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами ст.376 ЦК ( про правовий режим самочинного будівництва). Під проектом слід розуміти залежно від категорії об'єкта будівництва відповідний склад документації, визначеної ст.ст.1,7,8 Закону України «Про архітектурну діяльність», от же саме проектна документація повинна показати, що вказана прибудова не шкодить тримальним конструкціям будинку та не чинить інших негативних наслідків щодо нього. Відповідно до норм ст.29 Закону України «Про планування і забудови територій» дозвіл на виконання будівельних робіт - це документ, що засвідчує право замовника та підрядника на виконання підготовчих (якщо підготовчі роботи не були виконані раніше відповідно до дозволу на виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд. Дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю. Здійснення будівельних робіт на об'єктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також здійснення не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Згідно ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», визначені загальні засади отримання права на виконання будівельних робіт відповідно до якої замовник має право виконувати будівельні роботи після: 1) направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю (далі - орган державного архітектурно-будівельного контролю) - щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. 2) реєстрації відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до I - III категорій складності; 3) видачі замовнику відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до IV і V категорій складності. Відповідно до абз.2 ст.5 Закону України „Про основи містобудування", при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: - розробка містобудівної документації, проектів конкретних об'єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил, регіональних і місцевих правил забудови; розміщення і будівництво об'єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об'єктів. Отже, беручи вище викладене та відсутність у [PERSON] дозвільних документів на будівництво прибудови до власної квартири [ADDRESS] є доказом того, що така прибудова є самочинним будівництвом, що неодноразово встановлено позивачем під час здійснення перевірок. Згідно ч.2 ст.376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво, не набуває права власності на нього і воно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. У відповідності до ч.1 ст.38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. Згідно п. 5 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами ст.376 ЦК від 30.03.2012 р. №6, що при розгляді позовів про знесення самочинного збудованого об'єкта нерухомості суди мають встановлювати, чи було видане особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа від такої перебудови. Відповідно до п.22 цієї ж Постанови, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Матеріали про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, внесені позивачем документи реагування на порушення законодавства у сфері містобудування свідчать про те, що на даний час інші заходи, окрім вирішення в судовому порядку питання про знесення, відсутні. Відповідно до п.29 цієї ж Постанови, враховуючи, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, строк позовної давності на вимоги про проведення перебудови самочинно збудованого чи такого, що будується, житлового будинку, прибудови до нього, будівлі, споруди чи іншого нерухомого майна, а також про знесення таких об'єктів не вважається пропущеним незалежно від тривалості часу, який минув після закінчення чи початку будівництва. Судові витрати, з урахуванням задоволення позовних вимог слід стягнути з відповідача на користь держави. Враховуючи викладене,

Outcome: approved