Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовом в якому просив: ?звернути стягнення на предмет іпотеки, за договором іпотеки реєстровий номер №373 від 26.02.2008 року, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , а саме: на кафе « [INFO] », розташованого за адресою: [ADDRESS] . ?звернути стягнення на предмет іпотеки, за договором іпотеки реєстровий номер №2550 від 28.12.2007 року, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , а саме: на кафе « [INFO] », розташованого за адресою: [ADDRESS] . ?Визначити спосіб реалізації предметів іпотеки шляхом застосування процедури продажу встановленого ст. 41 ЗУ «Про іпотеку», а саме шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження передбаченої ЗУ «Про виконавче провадження» за початковою ціною визначеною на підставі оцінки майна, що буде проведена незалежним суб`єктом оціночної діяльності на стадії виконавчого провадження. ?Стягнути з [PERSON] судові витрати У обґрунтування позову зазначив, що 27.12.2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в Одеської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк та відповідачем був укладений кредитний договір №010/15-44/07-697 за умовами якого Позичальнику надано кредит у сумі 200000,00 дол. США під 12,75% річних, на розвиток бізнесу. В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №010/15-44/07-697 від 27.12.2007р. між сторонами був укладений договір іпотеки реєстровий №2550 від 28.12.2007 року, згідно якого банку було передано в іпотеку нерухоме майно: кафе « [INFO] » за адресою: [ADDRESS] із визначеною заставною вартістю предмета іпотеки у сумі 2188720,00 грн. В подальшому 25.02.2008р. між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в Одеської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк та відповідачем був укладений кредитний договір №010/15-44/08-70 за умовами якого Позичальнику надано кредит у сумі 68000,00 дол. США під 13,25% річних, на споживчі цілі. В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №010/15-44/08-70 від 25.02.2008р. між сторонами був укладений договір іпотеки реєстровий №373 від 26.02.2008 року, згідно якого банку було передано в іпотеку нерухоме майно: кафе « [INFO] » за адресою: [ADDRESS] із визначеною заставною вартістю предмета іпотеки у сумі 801530,00 грн. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» виконав свої зобов`язання за вказаними договорами, однак [PERSON] з квітня 2014 року не виконує свої зобов`язання за кредитними договорами, через що, станом на 06.04.2015 заборгованість за кредитним договором №010/15-44/08-070, становить 50885,62 дол. США, а за кредитним договором №010/5-44/07-697, становить 145240,66 дол. США, у зв`язку з чим, вони вимушені звернутися до суду із вказаним позовом. Постановою Одеського Апеляційного суду від 04.04.2019 року, у вказаній справі в якості процесуального правонаступника АТ «Райффайзен Банк Аваль» залучено ТОВ « Фінансову компанію «Форінт» Представник ТОВ «Фінансова компанія «Форінт», в судових засіданнях позовні вимоги підтримував та просив їх задовільнити, в подальшому подав заяву про розгляд справи за його відсутність. [PERSON] в судові засідання не з`явилась, про дату судового засідання, повідомлялась своєчасно та належним чином, про причини неявки не повідомила. У своєму клопотанні додатково зазначила, що на теперішній час, кафе « [INFO] » та кафе « [INFO] », їй не належать та на них не може бути накладено стягнення, як на предмети іпотеки у якості стягнення заборгованості. Судовим розглядом встановлено, що між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , 27.12.2007 року був укладений кредитний договір №010/15-44/07-697, відповідно до умов, якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 200000,00 дол. США із встановленою процентною ставкою 12,75 % річних /т. 1 а.с. 57-59/. Відповідно до іпотечного договору від 28.12.2007 року, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] в якості забезпечення вимог за кредитним договором №010/15-44/07-697, було передано нерухому майно, а саме: кафе: « [INFO] » загальною площею 447 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] . Сторони визначили заставну вартість предмету іпотеки у сумі 2188720,00 грн. / т. 1 а.с.90-96/. Між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] додатково були укладені додаткові угоди, до кредитного договору №010/15-44/08-697 від 27.12.2007 року / т. 1 а.с. 71-75, 79-81/. Згідно з кредитним договором №010/15-44/08-070 від 25.02.2008 року, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , остання отримала кредит в розмірі 68000,00 дол. США із встановленою процентною ставкою 13,25 % річних / т. 1 а.с.12-14/. Відповідно до договору іпотеки від 26.02.2008 року укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] в якості забезпечення вимог за кредитним договором №010/15-44/08-070, було передано нерухоме майно, а саме: кафе: « [INFO] » загальною площею 190 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] . Сторони визначили заставну вартість предмету іпотеки у сумі 801530,00 грн. / т. 1 а.с.40-49/. Між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] додатково були укладені додаткові угоди: №010/15-44/08-070/1 від 23.03.2009 року; №010/15-44/08/070/2 від 06.12.2010 року; №010/15-44/08/070/3 від 15.03.2013 року; №010/15-44/08/070/4 від 15.03.2013 року, до кредитного договору №010/15-44/08-070 від 25.02.2008 року /т. 1 а.с.28-30, 34-35, 37-38/. Кафе «[INFO]» належить [PERSON] на підставі рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 15.10.2007 року /т.3 а.с. 134/. Кафе «[INFO]» належить [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 18.10.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Чос О.П. /т.1 а.с.179-180/. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» належним чином виконав свої зобов`язання за кредитними договорами, про що свідчить заява на видачу готівки №5 від 26.02.2008 року на суму 68000,00 Дол. США, еквівалент у гривнях 343400,00 грн. та заява на видачу готівки №2 від 28.12.2007 року на суму 200000,00 Дол. США, еквівалент у гривнях 1010000,00 грн. /т.1 а.с.39,87/. Ухвалою суду від 10.04.2017 року у справі призначено судово-оціночну експертизу предметів іпотеки, а саме: кафе « [INFO] » та кафе «Вечірне» /т.1 а.с. 260/. Відповідно до Висновку судової оціночної експертизи №549 про визначення ринкової вартості предметів іпотеки: «[INFO]», загальною площею 190,0 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] та «[INFO] », загальною площею 447 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS] , судовий експерт Харченко Т.О. , визначила, що ринкова вартість кафе «[INFO]» складає 1429000,00 грн. та ринкова вартість кафе « [INFO] », складає 3176000,00 грн. /т.2 а.с.5-38/. Заборгованість [PERSON] , у відповідності до довідки про стан заборгованості по договору № 010/15-44/07-697 від 27.12.200 року, станом на 06.04.2015 року, складає 145240,66 дол. США та заборгованість [PERSON] по договору № 010/15-44/08-070 від 25.02.2008 року, станом на 06.04.2015 року складає 50885,62 дол. США /т.1 а.с.10-11/. Задовольняючи позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, суд виходив з того, що кафе « [INFO] » та кафе « [INFO] », були передані в іпотеку в якості забезпечення вимог іпотекодержателя за вищевказаними кредитними договорами, відповідач не виконував вимоги договору належним чином, порядок звернення визначений договором іпотеки, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Суд критично відноситься до доводів відповідача, в частині, що зазначені предмети іпотеки не належать їй на праві власності, оскільки рішення Апеляційного суду Одеської області, яким було скасовано рішення Комінтернівського районного суду від 15.10.2007 року, на підставі якого відповідачу належить кафе « [INFO] », в подальшому постановою Верховного суду зазначене рішення апеляційного суду, було скасовано, тобто право власності відповідача не змінилось / т.3 а.с.127-135/. Крім того, відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на майно від 03.03.2020 року, зазначені предмети іпотеки, значяться за [PERSON] /т.3 а.с.109-113/. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вимогами договору. Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підставі пункту 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім того, частиною 2 статті 1050 ЦК встановлено, що коли договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому. У відповідності до положень ст. 611, 615 ЦК України у випадку порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором. Відповідно до положень ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст..572 ЦК України). На підставі ст. 589 ЦК України у разі невиконання обов`язків, забезпечених заставою, заставодержатель отримує право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотека є видом застави. Аналіз положень п. 6.1., 6.2. договору іпотеки свідчить про те, що Банк, як Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити всю суму зобов`язання на момент звернення стягнення, у т.ч. суму заборгованості за кредитом та відсотками, штрафними санкціями, комісійною винагородою незалежно від настання строку виконання основного в`язання. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (Статтею 33 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до умов ст. 38 Закону України "Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Згідно зі ст. 39 Закону України «Про іпотеку» суд у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у своєму рішенні зазначає в тому числі спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», якою визначено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві, якщо це передбачено в рішенні суду. При цьому ціна продажу предмета іпотеки, згідно з ч. 6 ст. 38 Закону встановлюється на підставі оцінки майна, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Таким чином із урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлений позов обґрунтованим, відповідає вимогам закону, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат. Оскільки позов задоволено в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір

Outcome: approved