Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що на праві власності їй належить будинковолодіння № 9, по вул. Гагаріна, в селі Бронники Рівненського району Рівненської області. В цьому будинку зареєстровані відповідачі та їх діти, а також чоловік позивачки. Зважаючи, що з січня 2015 року відповідачі не проживають у зазначеному помешканні; їх реєстрація чинить перешкоди в отриманні субсидії; відповідачі не надають кошти на утримання будинку, то покликаючись на положення ЦК України, ЖК України позивачка просить суд задовольнити заявлений позов про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстраційного обліку. Позивачка позов підтримала та пояснила суду про обставини, описані вище. Додала, що відповідачі попросилися щоб їх зареєстрували у помешканні тимчасово, на строк два місяці, оскільки їм потрібно було оформити соціальну допомогу. Проте вони в цьому будинку ніколи не жили і не живуть на даний час. В подальшому в судові засідання позивачка не зявилася. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав. Однак не заперечував ту обставину, що в 2016 році відповідачі тричі навідувалися до будинку. Відповідачі позов не визнали. Пояснили суду, що на придбання будинковолодіння № 9, по вул. Гагаріна, в селі Бронники Рівненського району Рівненської області відповідач [PERSON] (син позивачки) надавав особисті грошові кошти. На даний час має намір звернутися до суду з приводу майнових прав на майно. Окрім того, після придбання будинку позивачка не заперечувала щодо реєстрації у будинку відповідачів. Відповідачі приїздили до будинку, користувалися ним; вони зберігають особисті речі в літній кухні; надавали кошти на ремонт будинковолодіння. Але останнім часом не приїздять до будинку через те, що позивачка просить не відвідувати її, оскільки після відвідування відбуваються скандали з чоловіком позивачки. А тому, прислухавшись до прохання позивачки, останнім часом вони не відвідують позивачку. Додали, що позивачка оформила субсидію, а тому покликання на нібито якісь перешкоджання наявності реєстрації відповідачів та їх дітей у будинку позивачки для реалізації її цивільних прав є надуманими. Просять відмовити в задоволенні заявленого позову. Представник Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області вважає, що у разі задоволення позову будуть порушені права неповнолітнії дітей відповідачів, а тому просить суд відмовити в задоволенні заявленого позову. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, відповідачі та їх неповнолітні діти ([PERSON] (2001 р.н.), [PERSON] (2002 р.н.), [PERSON] (2004 р.н.), [PERSON] (2006 р.н.), [PERSON] (2009 р.н.), [PERSON] (2011 р.н.), [PERSON] (2012 р.н.) зареєстровані за адресою: [INFO]. Будинковолодіння по вул. Гагаріна, 9, в с. Бронники Рівненського району Рівненської області належить позивачці на праві власності. Свідки [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили ті обставини, що відповідачі та їх діти не проживали у будинку, який належить позивачці. Вони іноді відвідували батьків, але останні кілька років їх не видно. Однак зазначені свідки не підтвердили, що в будинку чи господарських будівлях відсутні речі відповідачів. Вони також не підтвердили ту обставину, що сторони не ведуть спільне господарство; що відповідачі не надавали кошти на утримання будинку. Відповідачі не заперечували, що вони не проживають у спірному будинку, проте зазначили, що в літній кухні зберігаються їхні речі. Додали, що вони проводили заміну кількох вікон на металопластикові, про що не заперечив представник позивачки; а також проводили ремонт в зазначеному будинковолодінні. І раніше, і в 2016 році вони неодноразово приїздили до позивачки, користувалися будинком. Представник позивачки визнав, що відповідачі принаймі тричі протягом 2016 року приїздили до позивачки та користувалися будинковолодінням. Твердження відповідачів про те, що вони користувалися будинком і протягом 2015 року ні позивачка, ні її представник не спростували. Відповідачі чітко зазначили періоди, коли вони приїздили до будинку, яким автотранспортом, в яку пору дня і запитували свідків, чи саме в цей період часу свідки їх не бачили, оскільки з показів останніх вбачається, що вони практично ніколи не бачили відповідачів. Свідки надали відповідь, що за окреслені відповідачами періоди нічого сказати не можуть. За таких обставин показання свідків про те, що вони не бачили відповідачів протягом тривалого часу не можуть прийматися судом як беззаперечний доказ того, що відповідачі не навідувалися до помешкання та що не користувалися помешканням, в якому вони зареєстровані. Відповідачі пояснили, що останнім часом не приїздять до будинку через те, що позивачка просить не відвідувати її, оскільки після відвідування відбуваються скандали з чоловіком позивачки. А тому, прислухавшись до прохання позивачки, останнім часом (протягом 2017 року) вони не відвідують позивачку. Частина 2 статті 405 Цивільного кодексу України встановлює те, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином позивачка не довела, що наявні підстави для задоволення заявленого позову, оскільки відповідачі приймали участь в утриманні будинку; не втратили інтерес до житла; періодично користуються помешканням. Правовий зміст права користування жилим приміщенням не є тотожним змісту поняття реєстрації місця проживання особи. Частина 2 статті 2 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлює, що реєстрація місця проживання особи не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Розглянувши справу в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин суд вважає, що позов про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням не підлягає до задоволення через його безпідставність. Також не підлягають до задоволення позовні вимоги про зняття відповідачів та їх дітей з реєстраційного обліку. Так, згідно до абзацу 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За умови, якби позов позивачки був би задоволений і в разі, коли відповідний державний орган не провів би в подальшоиу відповідні дії зі зняття відповідачів та їх неповнолітніх дітей з реєстраційного обліку, то в такому випадку у позивачки виникло б право на звернення до суду з позовом щодо неправомірності дій відповідних державних органів. Крім того, позивачка серед відповідачів не зазначила той державний орган, який відповідає за реєстрацію чи зняття з реєстрації громадян. А покладання на такий орган певних обовязків без залучення до судового розгляду уповноваженого представника суперечило б нормам ЦПК України. В даному випадку суд відмовив у задоволенні позову про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. До компетенції суду не входить вирішення питань про зняття осіб з реєстраційного обліку. Суд не може постановити рішення щодо тих правовідносин, які ще не настали. Звернення до суду має бути зумовлене наявністю вже порушених прав, свобод чи інтересів, на захист яких звертається особа. У зв'язку з цим визнання будь-якого права на майбутнє буде безпідставним та необґрунтованим. Тому решта позовних вимог не підлягає до задоволення як безпідставно заявлені. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України, і вони покладаються на позивачку.

Outcome: dismissed