Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить визнати недійсним Договір довічного утримання від 15.12.2015 року укладений між померлим [PERSON] (відчужувач) та [PERSON] (набувач), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2942 з моменту укладення. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] помер його батько - [PERSON] Після смерті батька Позивачу стало відомо про наявність Договіру довічного утримання укладеного померлим 15.12.2015 року з невідомою особою, [PERSON] У відповідності з Договором довічного утримання від 15.12.2015 року покійний [PERSON] (відчужувач по договору) передав у власність, а Відповідач, [PERSON] (набувач) отримав у власність квартиру [ADDRESS] взамін на зобов'язання забезпечувати відчужувача утриманням довічно на умовах даного договору. Вказана квартира складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 21, 2 кв. м.. Зі змісту Договору довічного утримання Позивачу стало відомо, що перед укладенням даного договору, 08.06.2015 року квартира була приватизована та батько отримав свідоцтво про право власності, яке було видано відділом приватизації державного житлового фонду управління житлово-комунального господарства Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації згідно з розпорядженням (наказом) від 08.06.2015 року. Право власності [PERSON] було зареєстровано в держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно з п. 4 Договору, ціна відчужуваної квартири на підставі висновку, виданого ТОВ «Інститут оціночних експертиз і права», становить 98000,00 гривень. Договір довічного утримання від 15.12.2015 року був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі №2942. Позивач в свою чергу вважає даний договір недійсним, а виражена в ньому воля покійного батька не є вільно. Крім того, на момент підписання договору довічного утримання батько страждав хронічним алкоголізмом і за своїм станом не міг розуміти значення своїх дій та не міг керувати ними На протязі більш ніж тридцять років він постійно зловживав спиртними напоями, що було причиною розірвання шлюбу між батьками Позивача. Квартира, яку відчужив покійний була надана сім'ї [PERSON] на підставі ордеру для постійного проживання та залишалася неприватизованою, тому що після розірвання шлюбу у батька постійно не було часу та коштів для її приватизації. При житті [PERSON] більш ніж тридцять років зловживав спиртними напоями та на час укладення договору довічного утримання він вже хворів на хронічний алкоголізм, внаслідок чого покійний біля п'яти років не міг самостійно рухатися, обслуговувати себе без сторонньої допомоги, місяцями не виходив зі своєї квартири. Покійний батько при житті був інвалідом II групи з 01.02.2010 року. Висновком МСЕК йому було встановлено діагноз: ураження опорного рухового апарату. Оскільки на час укладення договору довічного утримання від 15.12.2015 року внаслідок зловживання спиртними напоями у батька спостерігалися приступи агресії і провали пам'яті, а стан його здоров'я погіршувався, останній не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними. Позивач вважає, що відповідач скористався станом покійного батька у своїх корисливих цілях, оформивши договір довічного утримання на своє ім'я. Він не міг самостійно поїхати в БТІ та реєстраційну службу для оформлення приватизації та реєстрації квартири. В період з моменту укладення спірного договору до загибелі батька він постійно знаходився під впливом дії спиртних напоїв та не міг розмовляти, а тільки вигукував якісь незрозумілі звуки. Вигляд покійний батька повинен був викликати у нотаріуса сумніви щодо його стану, якщо він особисто був присутній на укладенні та посвідченні спірного договору. Особисто покійний батько Позивача фізично не міг поїхати до нотаріуса на[ADDRESS] та підписати Договір про його довічне утримання. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю, дали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, додатково пояснили, що Позивач постійно навідував свого батька, який хворів на хронічний алкоголіз, внаслідок чого покійний біля п'яти років не міг самостійно рухатися, обслуговувати себе без сторонньої допомоги. Про існування спірного договору Позивачу не було відомо, батько про укладення договору не повідомляв. Просять врахувати, що відповідач ввів батька Позивача в оману щодо правової природи договору та останній не усвідомлював що укладає саме договір довічного утримання. Також представник позивача вказувала на те, що висновок експертів не обґрунтований та не узгоджується з матеріалами справи. Експертам не було надано всі необхідні медичні документи, як було витребувано експертною установою. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що твердження про те, що [PERSON] протягом понад 30 років зловживав алкогольними напоями та хворів на хронічний алкоголізм, не підтверджені жодними медичними документами, натомість додана до матеріалів справи довідка про інвалідність свідчить про ураження опорно-рухового апарату, що жодним чином не пов'язано зі здатністю особи у усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Факти, які підтверджують психічний стан особи мають підтверджуватися відповідними довідками про звернення до психіатра, про перебування на психіатричному обліку. Померлий [PERSON] у день укладення оспорюваного договору пройшов огляд у лікаря-психіатра. З огляду на похилий вік відчужувача за договором, довідка була отримана та надана нотаріусу, таким чином дієздатність та здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними з боку [PERSON] було підтверджено у повному обсязі відповідно до чинного законодавства. Крім цього причиною смерті [PERSON] є закритий перелом склепіння та основи черепу, а не захворювання, спричинене алкоголізмом. Відтак, під час укладення спірного правочину [PERSON] розумів значення своїх дій та міг керувала ними, що підтверджується висновком судово-психіатричного експерта №498 від 27..07.2017 року. Просить відмовити в задоволенні позову. Третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надіславши до суду лист з проханням слухати справу у її відсутність. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, покази свідків, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.1 ст.225 Цивільного кодексу України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч. 1 ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. З огляду на зазначене положення доказуванню в таких спорах підлягають обставини, що свідчать про наявність такого стану особи на момент укладення правочину. Ях роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 Постанови «Про судову практику розгляду спорів про визнання правочинів недійними» від 06.11.2009 року № 9 правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, кеш вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розгляд, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України. У відповідного до положень ст. 212 ЦПК України висновок такої експертизи повинен оцінюватися судом у сукупності з іншими доказами по справі - показаннями свідків, даними медичних документів, що підтверджують або ж спростовують доводи позивача про те, що в момент його укладання відчужувач не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними. Згідно ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експерта на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду. Відповідно де сі. 44 Закону України «Про нотаріат» обов'язком нотаріуса, є перевірити чи усвідомлює особа у момент підписання правочину чи може особа керувати своїми діями. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад який може вплинути на її дієздатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними. Під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом або іншими документами, передбаченими ст. 43 Закону України «Про нотаріат» (крім посвідчення водія, особи моряка, інваліда чи учасника ВВВ, посвідчення виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь - яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов'язаний звернутися до органів опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опік: або піклування над такою фізичною особою. Судом встановлено, що 15.12.2015 року між [PERSON] та [PERSON], було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до умов вказаного договору довічного утримання [PERSON] передав у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS], взамін чого [PERSON] зобов'язувався забезпечувати Відчужувача ([PERSON]) утриманням довічно на умовах цього Договору. Із копії договору вбачається, що нотаріусом особу [PERSON] встановлено та дієздатність перевірено. Із змісту оспорюваного договору вбачається, що при його посвідченні приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] роз'яснено сторонам всі умови укладення договору (ст.ст. 203, 215, 229-235, 744-757 Цивільного кодексу). Як вбачається із тексту оспорюваного договору, останній містить роз'яснення усіх положень та наслідків укладення такого договору, до нього долучено копію паспорта [PERSON] Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] у віці 63 років, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 24). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на стороні позивача підтвердили, що знали померлого [PERSON] тривалий час. Зокрема, свідок [PERSON] суду показала, що померлий [PERSON] зловживав спиртними напоями приблизно 30 років. [PERSON] був досить агресивним по відношенню до оточуючих. Вказувала на те, що вона приїжджала до [PERSON] готувати йому їжу. Свідок [PERSON] суду пояснила, що якийсь час проживала у померлого [PERSON] та інколи готувала йому їжу. Продукти харчування купувала на кошти, які давав син померлого. Вважає, що померлий не міг самостійно поїхати в БТІ, у зв'язку з незадовільним станом здоров'я. Померлий [PERSON] зловживав спиртними напоями та був агресивним по відношенню до оточюючих, коли знаходився у стані алкогольного сп'яніння. Свідок [PERSON] суду пояснив, що проживав в одному будинку з померлим [PERSON] Останній час часто бачив померлого у стані алкогольного сп'яніння. У [PERSON] була цивільна дружина [PERSON] та син, який приносив померлому продукти харчування. Померлий [PERSON] був людиною із складним характером. [PERSON] допомагала [PERSON] доходити до ліфту, бо за станом здоров'я самостійно він цього зробити не міг. Обставини укладення спірного договору даним свідкам не відомі. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON],, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на стороні відповідача суду ствердили, що знали померлого [PERSON] у зв'язку із укладення договору довічного утримання. Свідок [PERSON] вказував на те, що померлий [PERSON] укладаючи спірний договір повністю усвідомлював значення своїх дій, чітко розумів, що укладає саме договір довічного утримання. В день підписання договору [PERSON] навіть був без палички. Свідок [PERSON] повідомив, що в день підписання договору довічного утримання [PERSON] читав договір та усвідомлював значення своїх дій. Свідок [PERSON] повідомила суду, що померлий при укладенні договору довічного утримання читав його та висловлював бажання оформити вказаний договір. Померлий в день підписання договору самостійно прийшов до нотаріуса за допомогою палички. Свідок [PERSON] повідомила суду про те, що померлий [PERSON] при підписанні договору читав його та з"совував для себе умови пунктів договору. На вигляд був звичайним чоловіком. Свідок [PERSON] суду пояснив, що померлий був достатньо охайним на вигляд та повідомив про те, що у нього є син, який не надає йому допомогу. При підписанні договору [PERSON] уважного його читав та самостійно підписував. Згідно з наявною в матеріалах справи довідки №1314 від 15.12.2015 року з Київського міського ПНД №1, [PERSON], [INFO], який мешкає в [ADDRESS], 15.12.2015 року був оглянутий в КМПНД №1, на диспансерному обліку не знаходиться, за допомогою не звертався, дієздатний. Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК від 05.02.2010 року, [PERSON] була встановлена II група інвалідності з 01.02.2010 року з ураження опорно-рухового апарату. У наданому акті №25-В огляду МСЕК від 05.02.2010 року міститься огляд невролога від 05.01.2010 року з діагнозом «Распространенный остеохондроз позвоночника, деформирующий спондилез со стойким болевым синдромом, стато-динамическими нарушениями; нарушениями ходьбы». При огляді на МСЕК встановлено основний діагноз «Лівобічний коксартроз», супутній діагноз - «Остеохондроз поперекового відділу хребта, полірадикулярний помірний синдром», встановлена II група інвалідності. З наданої амбулаторної карти з Київського міського ПНД №1, вбачається, що 15.12.2015 року підекспертний був оглянутий психіатром, зроблено запис «скарг на стан психічного здоров'я не має. Діагноз «На момент обстеження психічних розладів не виявлено». Із висновку судово-психіатричного експерта №498 від 27.07.2017 року, вбачається, що [PERSON] під час укладення договору довічного утримання 15.12.2015 року на будь-який психічний розлад не страждав. За своїм психічним станом у цей період він у повній мірі усвідомлював значення свої дій та міг керувати ними. Отже, зважаючи на викладене суд беручи до уваги покази свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] проте, що [PERSON] був схильний до зловживання алкогольними напоями вважає, що дані покази не свідчать про недієздатність [PERSON], оскільки померлий на обліку в лікаря-нарколога не перебував, у стаціонарах з цього приводу не лікувався. Більш того, при огляді психіатром у день підписання договору в нього не були виявлені будь-які психічні порушення. Відтак надані покази свідків [PERSON],, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] цілком узгоджуються з документами, що містяться в матеріалах справи, зокрема з медичною документацією, яка свідчать про те, що [PERSON] будь-яким психічним захворюванням не страждав та не виявляв ознак психічного розладу, міг усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними та передбачати їх наслідки. Дані про його перебування на час укладення договору довічного утримання в емоційному стані який би суттєво впливав на його дії відсутні. Отже, судом на підставі поданих сторонами доказів не встановлено обставин, які б свідчили про те, що на момент укладення оспорюваного договору довічного утримання [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій або не міг керувати ними. З огляду на вказані обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання договору довічного утримання від 15.12.2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] недійсним, оскільки будь-які дані про те, що [PERSON] на момент укладення спірного правочину не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними відсутні, відтак, суд вважає, що позов є безпідставним та не підлягає до задоволення. На підставі ст.ст. 203, 204, 215, 225, 317, 319, 321, 391 Цивільного кодексу України та

Outcome: dismissed