Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

Кредитна спілка «Галіція кредит» звернулася до Золочівськоого районного суду Львівської області з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором кредиту №315-08кЛВ від 20.10.2008 року та договором поруки 315-08кЛВ від 20.10.2008 року. В обґрунтування позову позивач, КС «Галіція кредит» вказує, що між нею та [PERSON] було укладено договір кредиту №315-08кЛВ від 20.10.2008 року, згідно якого позичальник [PERSON] отримав кредит в сумі 10\~000 грн. в термін до 10.10.2010 року, під 65 % річних. Цього ж числа між КС «Галіція кредит» та [PERSON] в забезпечення виконання зобовязання було укладено договір поруки 315-08кЛВ від 20.10.2008 року, згідно якого [PERSON] зобовязалась відповідати за зобовязання [PERSON], що випливають із зазначеного вище договору кредиту. Згідно умов договору кредиту позивач зобовязався надати [PERSON] кредит в розмірі 10\~000 грн., а відповідач [PERSON] зобовязався повертати кредит зі сплатою процентів згідно графіка погашення, зазначеного в договорі. Позивач умови договору кредиту виконав повністю надавши відповідачу [PERSON] кредит в розмірі 10\~000 грн., що підтверджується копією видаткового касового ордеру від 20.10.2008 року. Проте [PERSON] порушив умови договору, порушив порядок та строки його погашення, допустив заборгованість, яка на день предявлення позову становить 26\~080.64 грн. Тому КС «Галіція кредит» звернулася в суд з позовом, за яким, уточнивши позовні вимоги просить стягнути солідарно з обох відповідачів в користь спілки борг в розмірі 20\~277.23 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримала уточнені позовні вимоги та просила позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки в судове засідання не повідомив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явилася. 27.05.2015 року подала заяву про розгляд справи у її відсутності, подала суду заперечення в якому повідомила, що позову вона не визнає, вважає договір поруки припиненим відповідно до ст. 559 ч.4 ЦК України, оскільки позивач звернувся до неї з позовом в квітні 2015року пропустив 6-ти місячний строк на предявлення вимоги до поручителя, який тривав до 10.04.2011 року, тобто протягом 6 місяців від 10.10.2010 року, з дня закінчення строку виконання основного зобовязання. Представник відповідача [PERSON], в судовому засіданні дав пояснення аналогічні письмовим поясненням відповідачки [PERSON] Дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справиі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого: Відповідно до\~ст. 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідносини, в силу яких одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст.ст.\~525,\~526,\~527,\~530 ЦК України\~одностороння відмова від зобов'язання не допускається, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами ст.ст.1050,1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до\~ст.612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Під час розгляду справи встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за Кредитним договором в повному обсязі та здійснив видачу кредитних коштів в сумі 10 000 грн. В свою чергу відповідач [PERSON] скориставшись кредитними коштами, свої зобов'язання за договором належним чином не виконав. Відповідно до\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов'язань настають наслідки, встановлені законом або договором. Боржник відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~несе відповідальність за порушення грошового зобов'язання і на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також встановлені договором або законом річні проценти від простроченої суми. У відповідності пп.2. п.2\~ст.21 ЗУ «Про кредитні спілки»\~позивач має право самостійно встановлювати розмір плати (процентів) за користування кредитом, наданими кредитною спілкою, що і передбачене Кредитним договором. Оскільки у передбачені строки відповідач як позичальник зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, тому відповідач порушив умови Кредитного договору, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та наявність законних підстав для їх задоволення та вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Кредитним договором в розмірі 20\~277.23 грн. Що стосується відповідача поручителя [PERSON], то суд рахує за належне зазначити таке: Відповідно до ч.1\~ст.553 ЦК України\~за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення виконання зобовязання боржником. На підставі\~ст.554 ЦК України у разі порушення зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову ( субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Так як поручителі перебувають з кредитором у самостійних договірних відносинах, вони несуть самостійну відповідальність перед кредитором за порушення зобовязань боржником. Кредитор має право вимагати виконання обовязку в повному обсязі як від усіх боржників разом так і від будь-кого з них окремо, зокрема, лише від поручителів, які солідарно відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Про зазначене вище йдеться у постанові Верховного Суду України від 19 грудня 2011 року у справі № 6-84 цс11. Відповідно до\~ст.559 п.4 ЦК України\~порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. Така позиція Верховного Суду України висвітлена зокрема у справі №6-78цс/12 від 18 липня 2012 року. Так як боржник повинен виконати зобовязання з повернення кредиту у строк до 10.10.2010 року, то строк звернення до суду з позовом до боржника встановлений до 10 квітня 2011 року. Строк передбачений ст. 559 ч.4 строк - це не строк позовної давності, який визначений сторонами для звернення до суду за захистом порушеного права, що передбачений ст. 256 ЦК України, а строк існування зобовязання. Як вказує Верховний Суд України у справі № 6-125 цс14. Предявлення вимоги до поручителя є предявленням до нього позову. Строк виконання основного зобовязання позичальником [PERSON] закінчився 10.10. 2010 року. На протязі шестимісячного строку КС «Галіція кредит» не звернулася до поручителя з позовом про стягнення грошових коштів. Позовна заява про стягнення солідарно грошових коштів з позичальника та поручителя подана КС «Галіція кредит» в суд в квітні 2015року, тобто по спливу більше як дворічного строку після закінчення строку на протязі якого зобовязання [PERSON] повинно було бути виконано. Про обовязок суду зясовувати вищезазначені обставини йдеться у постанові Верховного Суду України від 19 грудня 2011 року у справі № 6-134 цс12. Відтак суд вважає, що договір поруки слід визнати припиненим. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню в дохід держави.

Outcome: partial