Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Законний представник недієздатного позивача звернулась до суду з позовом в інтересах [PERSON] про визнання заповіту частково недійсним, визнання права власності на спадкове майно та його поділ, стягнення боргу спадкодавця, який згодом було уточнено, та згідно уточнених позовних вимог, просила суд визнати частку [PERSON] у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно трикімнатну квартиру за адресою м. кривий Ріг мікрорайон Ювілейний [ADDRESS] загальною площею 61,8 кв.м., житловою площею 39,7 кв.м. у вигляді ? частини; визнати заповіт [PERSON] на імя [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом КМНО Дніпропетровської області [PERSON], 17 грудня 2014 року за реєстраційним № 2303 частково недійсним; визнати за [PERSON] право на ? частину ( обовязкова частка) трикімнатної квартири за адресою м. кривий Ріг мікрорайон Ювілейний [ADDRESS], стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] вартість ? частини зазначеної квартири згідно оцінки нерухомого майна за висновком експерта № 49/16 від 25.10.2016 року у розмірі 82580,50 грн; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг спадкодавця [PERSON] в сумі 23515,65 грн. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначає, що вона є опікуном недієздатного сина [PERSON] - інваліда першої групи на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 квітня 2012 року. 13 лютого 2015 року помер його батько [PERSON] Після смерті батька залишилась спадщина у вигляді нерухомого майна - трикімнатної квартири № 57 будинку № 8 мікрорайону Ювілейний у м. Кривому Розі. У встановлений законом шестимісячний термін, діючи в інтересах сина, вона звернулась до Сьомої криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Крім неї з такою ж заявою звернулась відповідач [PERSON], колишня дружина спадкодавця. Згодом виявилось, що померлий 17.12.2014 року склав на імя [PERSON] заповіт, в якому заповів своє майно відповідачу. Постановою нотаріуса від 25 листопада 2015 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на належну [PERSON] частку спірної квартири через неможливість визначення складу та обсягу спадкового майна а також спору між спадкоємцями. Крім того, після розірвання шлюбу у 1993 році між відповідачем і спадкодавцем за рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21.11.1994 року було визначений між сторонами спору порядок користування житловим приміщенням № 57 будинку № 8 м-н. Ювілейний у м. Кривому Розі і суд закріпив за спадкодавцем ізольовану кімнату 10.1 кв.м, а прохідну кімнату розміром 17.1. кв.м. та 12.5 кв.м., балкон 0,9 кв.м, лоджію 1.6. кв.м. закріпив у користуванні відповідача та її дитини від першого шлюбу та сумісного сина. Крім того, судом за цим рішенням стягнуто з [PERSON]В на користь [PERSON] компенсацію 46,885,00 крб. різницю вартості кімнат. Виділення частки паю на користь [PERSON] судом не вирішувалось, не вирішувалось питання права користування [PERSON] всією квартирою. Стягнуті кошти не вносились [PERSON] на депозитний рахунок суду на забезпечення виконання рішення суду. За життя спадкодавець [PERSON] не надав згоди відповідачу на визначення часток у праві спільної сумісної власності на їх умовах, між ними не існувало нотаріально посвідченої домовленості щодо часток у праві приватної спільної сумісної власності на час відкриття спадщин, а тому 15 грудня 2014 року при здійсненні за життя спадкодавця державної реєстрації нерухомого майна квартир № 57 будинку № 8 м-н Ювілейний було визначено право спільної сумісної власності на це нерухоме майно [PERSON] та [PERSON]В без визначення часток співвласників, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.12.2015 року. Таким чином частина спадкодавця Т.В. у спільному сумісному майні з відповідачем на час відкриття спадщини становила ? частину. 17 грудня 2014 року останній склав заповіт, однак даний заповіт порушує права спадкоємця, її сина [PERSON], який є непрацездатним внаслідок інвалідності. Крім того, судом було обєднано в одне провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], яка діє як опікун в інтересах недієздатного [PERSON] про визнання часток у спільній сумісній власності і визнання права власності на житлову кімнату в квартирі в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.11.1994 року закріплено на праві індивідуальної власності за нею житлові кімнати розміром 12.5 кв.м і 17.1 кв.м, балкон розміром 0.9 кв. м і лоджію розміром 1.6 кв.м, а за [PERSON] закріплена житлова кімната розміром 10,1 кв.м., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав. Крім того, вона сплатила [PERSON] різницю вартості закріпленого житла 46885 крб. В 1995 році в Криворізькому БТІ було видано реєстраційне посвідчення про державну реєстрацію права власності за рішенням суду за нею зареєстровано право власності на житлові кімнати 12,5 та 17,1 кв.м., за [PERSON] на житлову кімнату 10, 1 кв.м. [PERSON] дуже хворів і вона постійно доглядала за ним. [PERSON] за життя склав на неї заповіт на свою житлову кімнату, розміром 10.1 кв.м. Позивач вважає, що як спадкоємець за заповітом після померлого, 13.02.2015 року [PERSON] має право отримати свідоцтво на право власності на майно померлого в порядку спадкування за заповітом на житлову кімнату 10,1 м.кв спірної квартири, що складає 4,0857605 25. , а її частка складає 20, 914239 25 . Крім того, зазначила, що його дружина [PERSON] не приймала ніякої участі у догляді за померлим,н не цікавилась його здоровям, хоча у них сумісний син [PERSON] Також. Позивач. Не тільки доглядала за померлим [PERSON], а й приймала участь в утриманні його житлової кімнаті. Коли вона робила ремонт у своїй кімнаті, то зробила ремонт і у його кімнаті ( поміняла вікно на металопластикове). В добровільному порядку вирішити питання про визначення частки померлого і частки позивача у спільній сумісній власності можливості не має, тому позивач просить суд позовні вимоги задовольнити, визначити частки у спільній сумісній власності співвласників спірної квартири: [PERSON] за його життя складала 4,0857605 25 а [PERSON] 20, 914239 25 . Крім того, просила визнати за нею право власності на житлову кімнату 10,1 м.кв. що складає 4,0857605 25 в квартирі №57 будинку №8 на мкрн.Ювілейний в м.Кривому Розі в порядку спадкування за заповітом після померлого 13.02.2015 року [PERSON] В судовому засіданні законний представник недієздатного позивача [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в позовні вимоги за позовом [PERSON] підтримали та заперечували проти позову [PERSON], посилаючись на письмові заперечення, з яких звертає увагу суду, що у наданому позивачем [PERSON] реєстраційному посвідченні КМ БТІ зазначено, що всі службові приміщення квартири залишаються в загальному користуванні, а це згідно плану квартири, кухня площею, 8,70 кв.м, ванна кімната 2,3 кв.м., туалет 1,2 кв.м., коридор площею 6,20 кв.м. кладова 0,4 кв.м., таким чином в загальному користуванні зазначено 18,80 кв.м. площі квартири, яка належить за рішенням суду сторонам на рівних права. Навіть за підрахунками позивача за життя [PERSON] належало 19,5 кв.м. площі квартири/ 10,1 +1/2 частина від 18,80 кв.м. площі загального користування. Але за умов сплати позивачем за життя [PERSON] різниці вартості кімнати. Проте, позивачем [PERSON]В не надано доказів сплати [PERSON] різниці у вартості кімнат, оскільки такої сплати не відбувалося. Вищезазначена квартира була отримана у 1986 році на склад сім*ї 4 людини в ЖБК «Рассвет-39» в період перебування [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 1981 по 1993 рік. Членом кооперативу значилась [PERSON] 21 травня 1993 року квартира повністю була сплачена і [PERSON] оформила право власності на неї на своє імя. За життя [PERSON] не отримав грошової компенсації в якості сплати різниці вартості кімнат, що були виділені [PERSON] Тому 23 грудня при здійсненні за життя спадкодавця, державної реєстрації Реєстраційною службою Криворізького міського управління юстиції в Дніпропетровській області, було визначено право спільної сумісної власності без визначення часток співвласників. За таких обставин, частка [PERSON] у праві спільної сумісної власності подружжя становитиме ? частки. Також, вважають, що на спадкоємця [PERSON] має бути покладено відповідальність по сплаті боргу спадкодавця по аліментам на сина [PERSON] в розмірі 23\~515,65 грн., яка виникла за життя [PERSON] Заповіт [PERSON] є частково недійсним оскільки був накладений арешт на квартиру, заповіт складено за місяць до смерті. Підстава для визнання заповіту недійсним ст..1241 ЦК України. Крім того, просила суд позовні вимоги за позовом [PERSON], яка діє в інтересах недієздатного [PERSON], до [PERSON] про визнання заповіту частково недійсним, визнання права власності на спадкове майно та його поділ, стягнення боргу спадкодавця за аліментами задовольнити в повному обсязі, з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON], в судовому засіданні, кожен окремо, позовні вимоги [PERSON], яка діє в інтересах недієздатного [PERSON], до [PERSON] про визнання заповіту частково недійсним, визнання права власності на спадкове майно та стягнення компенсації в розмірі вартості ? частини квартири в сумі 82\~580,50 грн., а також стягнення боргу спадкодавця не визнали, надали до суду письмові заперечення, в яких зазначають, що [PERSON] за рішенням суду від 21.11.1994 року сплатила [PERSON] різницю вартості закріпленого житла 46885 крб. 13.02.1995 року в Криворізькому міському бюро технічної інвентаризації записані на праві особистої власності в реєстрову книгу № 11, арк. № 45 запис 45: за [PERSON] житлові кімнати розміром 12.5 кв.м і 17.1 кв.м., балкон розміром 0.9 кв. м і лоджія розміром 1.6 кв.м, а за [PERSON] на праві особистої власності записана житлова кімната розміром 10,1 кв.м. З вартості цієї кімнати треба визначати обовязкову частку недієздатного спадкоємця. Проти стягнення боргу по аліментам також заперечували. [PERSON] дуже хворів і відповідач доглядала за ним до смерті. 13.02.2015 року [PERSON] помер., однак за життя останній склав на заповіт на [PERSON] на свою житлову кімнату. 25.11.2015 року [PERSON], як спадкоємець за заповітом, після смерті [PERSON], померлого, 13.02.2015 року звернулась до державного нотаріуса Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори, щоб оформити спадщину після померлого, але нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на кімнату площею 10,1 кв.м в квартирі № 57 у будинку № 8 на м-н. Ювілейному у м. Кривому Розі, у звязку з тим, що не визначні частки співвласників власної квартири та між спадкоємицею за заповітом та спадкоємцем за законом виник спір щодо встановленого законом порядку оформлення спадщини (обовязкова частка) та обсягу спадкового майна. Крім того, просили суд позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], про визначення часток у спільній сумісній власності і визнання права власності на житлову кімнату в квартирі в порядку спадкування за заповітом задовольнити в повному обсязі, а в позові [PERSON], в інтересах якого звернулась [PERSON] - відмовити. Суд, вислухав пояснення та доводи сторін, дослідив надані ними докази, встановив наступні обставини справи та визначив що спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до свідоцтва про народження VII-КИ №275159, [PERSON] народився 18.07.1993 року, його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7) Постановою державного нотаріуса Сьомої криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] від 25.11.2015 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (обовязкова частка) на належну [PERSON], померлому 13 лютого 2015 року, частку квартири, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, мікрорайон Ювілейний[ADDRESS], через неможливість визначення складу та обсягу спадкового майна та спір між спадкоємцями. (а.с.8-8зворот) Згідно свідоцтва про смерть [PERSON], помер 13 лютого 2015 року про що Саксаганським відділом державної реєстраційної актів цивільного стану КМУЮ в Дніпропетровській області зроблено актовий запис № 281 (а.с.9) Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК № 556324 від 26.07.2011 року [PERSON]. [INFO] визнано інвалідом першої групи «Б» з 18.07.2011 року, інвалід з дитинства. Інвалідність встановлена безстроково. (а.с.10) Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 25.04.2012 року [PERSON], 18.07.1993 року визнано недієздатним, встановлено над ним опіку та призначено [PERSON] його опікуном. (а.с.11-12) Відповідно до [PERSON] про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкова справа після смерті [PERSON] зареєстрована 06.04.2015 року за № 57313833 (а.с.13) З листа Саксаганського ВДВС Криворізького МУЮ від 07.04.2015 року вих. № 08-40/11872 вбачається, що заборгованість по аліментам по виконавчому листу № 2-2426 від 20.09.2006 року виданого Саксаганським судом про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі ? частини на утримання сина [PERSON], [INFO] за період з 14.08.2006 року по 18.07.2011 року становить 23 515,65 грн. ( а.с.14) Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 26.08.1993 р., актовий запис №15 від 11.01.1993 р., шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано Саксаганським відділом РАЦС м.Кривого Рогу, прізвище дружини після розірвання шлюбу залишено без змін (а.с.61) Згідно копії заповіту від 17.12.2014 року [PERSON] на випадок своєї смерті заповів усе належне йому майно, усі майнові права та обовязки [PERSON], [INFO] (а.с.64). Даний заповіт зареєстровано у спадковому реєстрі за номером 56910925 та посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] (а.с.65) Рішенням Саксаганського районного суду м, [PERSON] від 21.11.1994 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл кооперативної квартири вирішено квартиру 57 в будинку 8 по мікрорайону Ювілейний в м. Кривому Розі розділено між колишнім подружжям наступним чином: закріплено на праві індивідуальної власності за [PERSON] житлову кімнату розміром 12,1 м.кв , а за [PERSON] житлові кімнати розміром 12.5 кв.м і 17.1 кв.м балкон розміром 0.9 кв. м і лоджію розміром 1.6 кв.м та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 46\~885 000 крб. та повернення державного мита 232 крб., всього 46\~885\~232 крб. (а.с.66, 68-71) Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 01.12.1994 року внесено виправлення в резулятивну частину рішення суду від 21.11.1994 року наступного змісту: закріпити на праві індивідуальної власності за [PERSON] житлову кімнату, розміром 10.1 кв.м. (а.с.90) Відповідно до реєстраційного посвідчення виданого КП «Криворізьке БТІ» від 13.02.1995 р., трьохкімнатна квартира 57в житловому будинку № 8 по м-н. Ювілейний м.Кривий Ріг, на праві приватної власності зареєстрована за гр. [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21.11.1994 року, про розподіл квартири наступним чином: за [PERSON] закріплено кімнату 10.1 кв.м., за [PERSON] закріплено кімнату 17,1 кв.м., кімнату 12,5 кв.м., балкон 0,9 кв.м., лоджію 1,6 кв.м. Всі інші приміщення залишені у загальному користуванні. (а.с. 67) Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.12.2015 року (за заявою [PERSON] від 15.12.2014 р.), право власності на квартиру за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, мікрорайон Ювілейний[ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] та [PERSON], на праві спільної сумісної власності; підстава виникнення права власності рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21.11.1994 року, справа 2-72 (а.с.72-72 зворот) Відповідно до звіту про оцінку вартість спірної квартири станом на 08.12.2015 року становить 260 866,00 грн. (а.с.76-77) Вироком Саксаганського районного суд м. Кривого Рогу, [PERSON]. визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначено покарання у вигляді одного року обмеження волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття покарання в вигляді обмеження волі з іспитовим строком 1 рік (а.с.101-102) Згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 23.06.2006 року, винесеної державним виконавцем Лутцевим Є.В. Саксаганського відділу ДВС, при примусовому виконанню виконавчого листа №2-682 про стягнення аліментів 1/6 частини з [PERSON] на користь [PERSON], накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] та накладено заборону здійснювати його відчуження (а.с.100) Відповідно до висновку судового експерта [PERSON] № 49/16 судової оціночно-будівельної експертизи, ринкова вартість квартири № 57 в будинку № 8 на мікрорайоні Ювілейний в м. Кривий Ріг станом на жовтень 2016 року становить 330\~322, 00 грн. ( а.с.125-131) Суд, вислухавши доводи та заперечення учасників судового процесу, дослідив та оцінив надані ними докази, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 3\~ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21.11.1993 року, яке набрало законної сили 02.12.1994 року, встановлено, що [PERSON] в [PERSON] з 1981 року по 1993 рік перебували у зареєстрованому шлюбі та в період шлюбу в 1986 році на сім"ю [PERSON], яка складалась з чотирьох чоловік, була виділена в розстрочку на 25 років трьох кімнатна квартира, яка розташована за адресою: м. Кривий Ріг, м-н. Ювілейний, квартира 57 в будинку 8. 21 травня 1993 року кошти за спірну квартиру були виплачені в повному обсязі. (а.с.68-71). Відповідно до реєстраційного посвідчення виданого КП «Криворізьке БТІ» від 13.02.1995 р., трьохкімнатна квартира 57в житловому будинку № 8 по м-н. Ювілейний м.Кривий Ріг, на праві приватної власності зареєстрована за гр. [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21.11.1994 року, про розподіл квартири наступним чином: за [PERSON] закріплено кімнату 10.1 кв.м., за [PERSON] закріплено кімнату 17,1 кв.м., кімнату 12,5 кв.м., балкон 0,9 кв.м., лоджію 1,6 кв.м. Всі інші приміщення залишені у загальному користуванні. (а.с. 67) 02.01.1993 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. ( а.с.61). З [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.12.2015 року, вбачається, що 15.12.2014 року спірна квартира, яка розташована за адресою: м. Кривий Ріг, м-н. Ювілейний, квартира 57 в будинку 8 зареєстрована на праві спільної сумісної власності за [PERSON] та [PERSON]В (а.с.72) Згідно копії заповіту від 17.12.2014 року [PERSON] на випадок своєї смерті заповів усе належне йому майно, усі майнові права та обовязки [PERSON], [INFO] (а.с.64). Згідно свідоцтва про смерть [PERSON], помер 13 лютого 2015 року (а.с.9) Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], яка діє в інтересах недієздатного [PERSON] в частині визначення частки у праві спільної сумісної власності на трикімнатну квартиру за адресою м. Кривий Ріг, мікрорайон Ювілейний [ADDRESS], [PERSON] у розмірі ? частини підлягають задоволенню виходячи з наступного. Частиною 3 ст.368 ЦК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Суд не згоден з доводами відповідача [PERSON] що про те, що обовязкову частку недієздатного [PERSON] слід визначати виходячи з того, що майно спадкодавця складається з кімнати 10, 1 м.кв. квартири, яку виділив суд [PERSON] за рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21.11.1994 року. Про помилковість позиції відповідача [PERSON] свідчить те, що спірна квартира за життя [PERSON] Реєстраційною службою Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області 15.12.2014 року зареєстрована на праві спільної сумісної власності за співвласниками [PERSON] та [PERSON] Таким чином, після державної реєстрації спірної квартири на праві спільної сумісної власності, на момент нотаріального посвідчення заповіту [PERSON] - 17.12.2014 року на [PERSON], спадковим майном вважається ? частина спірної квартири відповідно до вимог ст.372 ЦК України оскільки судовим розглядом що квартира набувалась у власність під час їхнього шлюбу та судом не встановлено, що між співвласниками існувала будь-яка інша домовленість про поділ спільної сумісної власності. Зазначений висновок суду ґрунтується на встановлених обставинах справи та відповідає вимогам ч.3 ст.368 та ст..372 ЦК України, тому позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], про визначення часток у спільній сумісній власності і визнання права власності на житлову кімнату в квартирі в порядку спадкування за заповітом, підлягають частковому задоволенню, а саме, шляхом визначення, що частки співвласників [PERSON] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності - трикімнатної квартири №57 будинку №8 мікрорайону Ювілейний у м. Кривому Розі складають по ? . Щодо розрахунку позивача що частка померлого за життя складала 4,0857605 суд вважає що безпідставність такого розрахунку. 25 обґрунтовується також зазначеним вище висновком суду. З приводу позовної вимоги [PERSON] про визнання заповіту недійсним на зазначених позивачем підставах, суд вважає що відсутні підстави для задоволення цих позовних вимог оскільки цим заповітом не порушені права недієздатного [PERSON], який у звязку із інвалідністю має право на визначення його обовязкової частки на підставі ст..1241 ЦК України. Крім того, суд не згоден з твердженням представника позивача [PERSON] що заповіт є недійсним через те, що був складений після того як державний виконавець виніс постанову про арешт майна боржника та заборону його відчуження. При цьому, судом зазначається, що складання заповіту не є порушенням арешту майна боржника або його відчуженням. Наявність зазначеної постанови державного виконавця не тягне за собою наслідків недійсності заповіту. З приводу позовної вимоги [PERSON] про визнання за [PERSON] права на ? частину спірної квартири в якості визначення його обовязкової частки на підставі ст.1241 ЦК України та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] вартості ? частини спірної квартири в сумі 82\~580, 50 грн., суд керувався наступним. Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Оскільки судом встановлено, що син спадкодавця [PERSON] є непрацездатним у звязку з визнанням його інвалідом 1 групи за висновком МСЕК від 26.07.2011 року, починаючи з 18.07.2011 року безстроково, якого за рішенням суду визнано недієздатним та призначено його опікуном [PERSON], він має право на спадкування обовязкової частки, розмір якої відповідає половині частки, яка б належала йому у разі спадкування за законом. При цьому, судом враховано, що частка спадкодавця визначена судом в розмірі ? частини спірної квартири. Враховуючи, що спадкоємців, які звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, двоє, розмір обовязкової частки непрацездатного спадкоємця становить половину від ? частки спірної квартири, що дорівнює 1/8 частині. Відповідно, [PERSON] має право успадкувати за заповітом [PERSON] 3/8 частини квартири. Таким чином, є підстави для часткового задоволення позову [PERSON], шляхом визнання за [PERSON] права власності на 3/8 частини трикімнатної квартири №57 будинку №8 мікрорайону Ювілейний у м. Кривому Розі в порядку спадкування за заповітом після померлого [PERSON]. З приводу стягнення компенсації вартості ? частини зазначеної квартири в сумі 82\~580, 50 грн. суд зазначає, що вимога про стягнення такої компенсації заперечувалась відповідачем [PERSON], яка вказувала що сума компенсації для неї значна. В правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в аналогічних справах\~№6-4ц14 та №6-2925цс15, а саме про те, що у таких правовідносинах суди мають встановити наступне: 1) чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; 2) чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; 3) чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; 4) \~чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Крім того, суд враховує також, що законним представником [PERSON] не вирішувалось питання про можливість чи неможливість виділу належної [PERSON] частки в натурі. Враховуючи правові висновки ВСУ та заперечення [PERSON] щодо виплати компенсації вартості частки спадкоємцю (обовязкової частки), \~та з огляду на закріплені пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України засади добросовісності і розумності, що спонукають суд урахувати інтереси усіх співвласників, вимога про стягнення грошової компенсації не підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON]боргу спадкодавця по аліментам в розмірі 23\~515, 65 грн., суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення

Outcome: partial