Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON]; третя особа: Бериславський районний сектор управління ДМС у Херсонській області про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, шляхом позбавлення права користування житловим будинком, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право особистої власності від 19.12.2004 року йому належить на праві приватної власності житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] Відповідач по даній справі зареєстрував шлюб з його донькою [PERSON] і був зареєстрований в даному будинку 25.09.2010 року. Вироком Суворовського районного суду м. Херсон відповідач засуджений до позбавлення волі строком на 12 років. Відповідач відбуває покарання, в будинку не проживає, не оплачує комунальні послуги та не бере участі у його утриманні, на даний час відповідач використовує будинок для реєстрації, що позбавляє позивача можливість розпоряджатися своєю власністю. Просить усунути йому перешкоди в користуванні будинком шляхом позбавлення права користування житловим будинком [PERSON] за адресою: Херсонська область, Бериславський район, [ADDRESS] Позивач в судове засідання не з'явилися, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позову наполягає. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про розгляд справи в суді повідомлялися належним чином, подали до суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника. Згідно зі ст.169 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності позивача та третьої особи, за наявними у матеріалах справи доказами. Судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини: Згідно зі ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст..11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, які розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 319 ЦК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, яки й означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] району належить [PERSON] на праві особистої власності з 19.12.2004 року, що підтверджується копією свідоцтва (а.с.3). Згідно будинкової книги відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: будинок [ADDRESS] району (а.с. 6). 27.03.2012 року [PERSON] був засуджений вироком Суворовського районного суду м. Херсон до позбавлення волі строком на 12 років (а.с. 10-11). 17.06.2013 року шлюб між відповідачем та [PERSON] було розірвано, про що свідчить копія рішення суду (а.с. 9). Відповідач в будинку не проживає, не оплачує комунальні послуги та не бере участі у його утриманні, використовує будинок для реєстрації, що позбавляє позивача можливість розпоряджатися своєю власністю. Громадянин має бути зареєстрований за місцем свого фактичного проживання, тобто вказане житло перестало для відповідача бути місцем проживання. Право власності на житловий будинок, квартиру, визначені статтями 317,388 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання членів сім'ї, інших осіб, розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Норми статей 15, 16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Судом встановлено, що відповідач по справі є колишнім членом сім»ї власника, позивача по справі. Право члена сім'ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися у відповідності з вимогами статей 405, 406 ЦК, зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім'ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 р. № 1382-ІУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон № 1382-ІУ) зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із зазначеної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням. Іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та позивач правильно у розумінні ст.16 ЦК України обрав спосіб захисту порушеного права. Відповідно до ст.174 ЦПК України та п.24 постанови №2 пленуму Верховного суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції від 12.06.2009 року - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи викладені обставини справи та вимоги Закону, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, позов про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, шляхом позбавлення права користування житловим будинком, підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», на підставі ст.ст. 319, 321, 386, 391, ЦК України

Outcome: approved