Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, в обґрунтування якого зазначила наступне. Відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідач не спілкується з дитиною, не приймає участі у її вихованні, допомоги по утриманню дитини не надає, аліменти не сплачує, таким чином ухиляється від виконання батьківських обов'язків. У зв'язку з цим позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON], та стягнути з Відповідача на її користь понесені судові витрати. Матеріали цивільної справи надійшли до суду 04.07.2018 року з ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2018 року за територіальною юрисдикцією (підсудністю). Ухвалою суду від 09.07.2018 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, сторонам у справі встановлено строки для подання заяв по суті справи. За клопотанням позивача ухвалою суду від 28.09.2018 року залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про позбавлення батьківських прав, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району. Ухвалою суду від 17.10.2018 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з'явилася, суду надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність без проведення фіксації судового процесу, у якій вказала, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутність та відзиву на позов до суду не надходило. Представник третьої особи Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району в судове засідання не з'явився, суду надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник третьої особи Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району в судове засідання не з'явився, суду надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність та висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до його неповнолітньої доньки [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв'язку з чим, на підставі ст.ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Вивчивши матеріали справи, взявши до уваги обставини, викладені позивачем за текстом позовної заяви, перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09.03.2017 року розірвано. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER], виданого 29.12.2015 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 1186. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.04.2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1000 гривень щомісяця, починаючи з 06.03.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] та наданою на запит суду інформацією департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 15.03.2018 року. Малолітня дитина [PERSON] проживає з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою КЗ „Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10" Департаменту охорони здоров'я Запорізької міської ради № 01-08/365 від 21.02.2018 року. Крім того, даною довідкою підтверджено, що дитина [PERSON] спостерігається в амбулаторії № 10 дільниця 65 з народження. Догляд за дитиною постійно виконує її мати [PERSON] При відвідуванні дитини педіатром вдома та на прийомі у дільничного лікаря-педіатра завжди присутня мати. Всі рекомендації мати виконує у повному обсязі Батька дитини в амбулаторії та вдома ніколи не бачили, який станом здоров'я дитини за весь час спостереження не цікавився. Згідно розрахунку державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 20.02.2018 року, станом на 31.01.2018 року загальна сума заборгованості по аліментам [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] становить 10 838,50 гривень. Крім того, довідкою державного виконавця підтверджено, що [PERSON] у період з березня 2017 року по січень 2018 року не отримувала від [PERSON] аліментів, присуджених до стягнення рішенням суду. Так, судом встановлено, що малолітня дитина перебуває на утриманні матері, відповідачем, який є батьком дитини [PERSON], не надано будь-яких доказів надання матеріальної допомоги по утриманню дитини, а також не спростовано доводів позивача, щодо ухилення ним від виконання батьківських обов'язків по відношенню до дитини. На підставі аналізу наданих позивачем доказів, суд дійшов висновку про підтвердження обставин, викладених позові, та обґрунтованості позовних вимог, виходячи з наступного. У відповідності до статті 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Згідно вимог статті 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позбавлення батьків батьківських прав не припиняє їхнього аліментного обов'язку щодо дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. За роз'ясненнями, наданими у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. За результатами засідання комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району 01.11.2018 року складено Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його доньки [PERSON], [INFO]. Відповідно до наданого висновку, 11.06.2018 року Відділом по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради було здійснено вихід за адресою проживання батька дитини, двері ніхто не відчинив, батькові було залишено запрошення до Служби для співбесіди. 30.10.2018 року на прийомі у Відділі по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради батько дитини письмово надав пояснення, у яких заперечував проти позбавлення його батьківських прав по відношенню до його доньки, зобов'язався сплатити борг по аліментам до 11.09.2019 року. [PERSON] був запрошений на засідання комісії, однак не з'явився, причину неявки не повідомив. Суд вважає зазначений висновок обґрунтованим та таким, що не суперечить інтересам дитини. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про підтвердження факту ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини відповідачем [PERSON] Вирішуючи позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав суд враховує вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, де зокрема зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За викладених обставин, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження свідомого нехтування Відповідачем своїх обов'язків відносно дитини, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, у зв'язку з чим, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] Крім того, суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам по справі, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 гривень.

Outcome: approved