Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника - адвоката [PERSON] звернулася до суду з позовом, посилаючись на те, що їй на праві власності належить по 1/2 частині квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.10.2015 року за реєстровим номером 2-4052 . У належній позивачу квартирі зареєстрована також її онука [PERSON], яка декілька років тому виїхала з квартири та до теперішнього часу не повернулася . Позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, представник позивача надала на адресу суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, заперечень на позов не надала, з заявою про розгляд справи у її відсутності до суду не зверталася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Суд, за згодою позивача, вважає можливим провести заочний розгляд справи, на підставі матеріалів справи, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України за відсутністю відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. У відповідності із ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.10.2005 року №2-4052, посвідченого державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори Пянтковською О.Г. Згідно акту про фактичне місце не проживання особи за адресою [ADDRESS] від 28.08.2018 року [PERSON] не мешкає за адресою [ADDRESS] . За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, відповідно до ст. 7 Закону України № 1382-IV „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, крім іншого, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. З огляду на те, що Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Враховуючи викладене, задоволення позову власника про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є належним способом усунення перешкод у користуванні власністю, а вказане рішення суду - підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову та визнання відповідача такою, що втратила право користування спірною квартирою. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved