Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою № 9 в будинку № 9 по вул. Наварійська с. Солонка, Пустомитівського району Львівської області. Свої вимоги мотивує тим, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 10.02.1997 р. він являється одноосібним власником квартири за адресою: с. Солонка вул. Наварійська 5/9, Пустомитівського району Львівської області. У вказаній квартирі окрім нього та його дружини, зареєстровані та не проживають з 2007 року його діти від першого шлюбу [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], фактичне місце проживання яких йому на даний час невідоме, оскільки з ними він не підтримує жодних відносин. Зазначає, що відповідачі не проживають у вказаній квартирі з 2007 року, з цього часу вони не надають коштів на оплату комунальних послуг та утримання квартири. Оскільки оплата комунальних послуг потребує значних фінансових витрат він вирішив звернутися в суд з вказаним позовом та просить такий задовольнити. Позивач та його представник [PERSON] у судове засідання зявилися, позовні вимоги підтримали, з підстав викладених у позові, просять такі задовольнити, позивач зазначив, що факт не проживання відповідачів у квартирі з 2008 року підтверджується актами обстеження житлово-побутових умов від 06.05.2015 року, від 10.08.2015 року, 21.10.2015 року та поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Під час судового розгляду позивач зазначив, що по відношенню до відповідача [PERSON] у нього вимоги відсутні, оскільки вона добровільно знялася з реєстрації, проте письмової заяви про виключення її з числа відповідачів не подав. Відповідач [PERSON] в судове засідання зявився, під час судового розгляду в судовому засіданні 24.05.2016 року зробив усну заяву про визнання позову, при цьому пояснив, що з 2010 р. не проживає у спірній квартирі. Зазначав, що періодично приїжджає до батька та йому відомо, що відповідачі у справі тривалий час не проживають за даною адресою, [PERSON] та [PERSON] не проживає у вказаній квартирі приблизно з 2008 року. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON], в судове засідання не зявилися, відповідач [PERSON] подала заяву про відкладення розгляду справи у звязку з перебуванням її представника у черговій відпустці, на підтвердження чого подала довідку видану юридичною консультацією Галицького району м. Львова про те, що адвокат юридичної консультації Галицького району м Львова [PERSON] у період з 09.06. по 20.07.2016 р. перебуватиме у черговій відпустці та відпустці у звязку з наявністю у неї двох малолітніх дітей. Проте суд не приймає до уваги вказану довідку, оскільки надання щорічної та іншого виду відпусток, що надаються відповідно до чинного законодавства, оформляється виданням наказу (розпорядження) за типовою формою №\~ П-3, затвердженою наказом Державного комітету статистики України «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» від 5 грудня 2008 року №\~ 489. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилася, її представник в судовому засіданні 24.05.2016 р., повідомила, що на даний час відповідач перебуває на роботі у [PERSON], на підтвердження чого подала закордонний паспорт відповідача та перекладене на українську мову повідомлення про те, що з 19.04.2016 року по 19.07.2016 року [PERSON] працюватиме у господарстві [PERSON], що знаходиться на території [PERSON], проте, вказані документи не можуть свідчити про поважність причин відсутності відповідача. Відповідач [PERSON], буду належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не з"явилася, причини неявки суду не повідомила. Враховуючи зазначене суд вважає за можливе згідно ст.169 ЦПК України розглянути справу у відсутності відповідачів та їх представника, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін. Під час розгляду справи в судових засіданнях 11.04.2016 р., 04.05.2016 р., 24.05.2016 р. відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представник позовні вимоги заперечили повністю. Відповідач [PERSON] пояснила, що відповідачі по справі є дітьми позивача від першого шлюбу, після розірвання шлюбу з їх матірю, вони залишились проживати разом з батьком. Зазначила, коли їй було 15 років батько її вигнав з квартири і після того туди не впускає, застосовуває відносно неї фізичне насильство чим створює їй перешкоди у користуванні квартирою. З приводу неправомірних дій батька вона 04.11.2015 р., 09.11.2015 р., 17.11.2015 р., 23.11.2015 р. зверталася у Пустомитівське відділення поліції Франківського відділу поліції, за результатами розгляду яких відносно [PERSON] винесено протокол реєстрації та офіційного застереження про недопустимість протиправної поведінки. На даний час вона одружена виховує двох дітей, з якими проживає у [INFO], діти з чоловіком зареєстровані за вказаною адресою. Проте у звязку з тим, що діти часто хворіють та потребують лікування вона змушена винаймати гуртожиток у м. Львові. Зазначила, що вказана квартира є її єдиним житлом, прав на інше житло вона не має, бажає проживати у ньому танеодноразово робила спроби щоб поселитися, проте у звязку з постійними перешкодами з боку відповідача у неї відсутня така можливість. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судових засіданнях проти задоволення позовних вимог заперечила, вказала, що відсутні правові підстави для визнання її довірителів такими, що втратили право на користування житлом, оскільки з боку позивача постійно чиняться їм перешкоди для проживання у спірній квартирі, а докази на які посилається позивач та його представник є неналежними та недостатніми для прийняття судом рішення про задоволення позову. Відповідач [PERSON] перебуває на роботі у [PERSON], що є поважними причинами відсутності її у спірному житлі. У задоволені позову просить відмовити повністю. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала суду покази про те, що вона є дружиною позивача, та з 1994 року проживає у спірній квартирі. Діти чоловіка від першого шлюбу [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] спочатку проживали разом з ними. Проте згодом залишили квартиру та на даний час проживають окремо, в квартиру не приходять, батька не від відвідують. Зазначила, що [PERSON] не проживає у квартирі вже більше 10 років, [PERSON] з 2008 р. або з 2009 р., а до цього часу проживала в ній періодично, [PERSON] не проживає з 1994 р., [PERSON] з 2010 р. Їй відомо, що на початку 2015 року [PERSON] хотіла поселитися в квартиру, проте не змогла цього зробити оскільки її чоловік [PERSON] був проти цього вселення і боявся, що вона залишить йому своїх дітей, а для нього це буде непосильно, так як він пенсіонер. [PERSON] і [PERSON] мали ключі від квартири лише протягом часу коли в ній проживали. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала суду покази про те, що є сусідкою позивача проживає у [INFO]. Вказала, що бачила дітей позивача [PERSON] і [PERSON], коли вони там проживали, інших дітей вона не бачила. Востаннє вона бачила [PERSON] у 2007 році. Зазначила, що при складанні актів обстеження житлово-побутових умов від 06.05.2015 року та від 10.08.2015 року про відсутність відповідачів в квартирі, вона присутня не була. Вказані акти їй приніс додому позивач та попросив їх підписати і вона не пригадує кількість актів, які нею були підписані. Їй невідомо та вона не бачила чи знаходять речі відповідачів у квартирі. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] надав покази аналогічні за змістом до показів дружини [PERSON]. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала суду покази про те, що відповідачі є її дітьми від шлюбу з [PERSON]. Зазначила, що з 1992 року вона покинула спірну квартиру в якій проживала разом з дітьми та позивачем, оскільки останній її побив та вигнав. Вона не мала іншого житла, а тому діти залишились проживати разом з батьком. Вона сплачувала аліменти на користь позивача на утримання дітей. Відносини з дітьми вона постійно підтримувала та їй відомо, що [PERSON] жила у спірній квартирі до 2011 року, а потім їй з боку позивача почали чинитись перешкоди у проживанні. [PERSON] постійно ночувала у квартирі, проте до якого часу це було її місце постійного проживання, не повідомила, [PERSON] не проживає у квартирі з 1991 року, а син [PERSON] не проживає там з 2008-2009 року. При цьому наголосила що позивач постійно бив [PERSON] і [PERSON], а син [PERSON] коли йому було 10 років побив її. Заслухавши пояснення сторін, їх представників та свідків, проаналізувавши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 10.02.1997 року виданого сільськогосподарським кооперативом «Нагорянський» [ADDRESS] за адресою с. Солонка, вул. Наварійська, 2 належить на праві власності [PERSON] З довідки ЛОКП «БТІ та ЕО» № 3/16108 від 10.11.2015 р. слідує, що нумерація будинку № 2 по вул. Наварійська в с. Солонка, змінена з № 2 на № 5 на підставі рішення Солонківської сільської ради № 167 від 25.10.2012 р. З наведеного випливає, що позивач являється власником квартири [ADDRESS]. Однак позивач у позовній заяві просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою № 9 в будинку № 9 по вул. Наварійська в с. Солонка, Пустомитівського району Львівської області. Під час судового розгляду позивач та його представник з заявою про уточнення позовних вимог не зверталися, хоча судом розяснювалося про таку необхідність і виключення одного з відповідчів, а тому суд згідно ч.1 ст.11 ЦПК України розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. Суд не приймає заяву відповідача [PERSON] про визнання позову, оскільки така заява згідно позовних вимог буде стосуватися квартири [ADDRESS], в якій він не зареєстрований, а це може привести до порушення прав, свобод чи інтересів інших осіб. Згідно копії ордеру № 55 від 09.06.1987 р., такий виданий [PERSON], на право заняття квартири № 9 в будинку № 2 в с. Солонка, по вул. Наварійська, сім»я якого складається з 6 чоловік: дочка - [PERSON], дочка [PERSON], дочка [PERSON], син - [PERSON], дочка - [PERSON]. Враховуючи зазначене судом встановлено, що відповідачі вселились в квартиру як члени сімї позивача, а саме як його діти та набули право користування нею. Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України у Львівській області, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані за адресою [INFO]. У пункті 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що члени сім'ї\~\~власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Таким законом не може бути\~ЖК Української РСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені\~главою 32 ЦК України. Тому стосовно права членів сім'ї\~\~власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення\~ст. 405 ЦК України. Відсутність члена сім'ї\~\~понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, а також підставою для втрати членом сім'ї\~\~права користування житлом, і у цьому випадку положення статей\~71,\~72 ЖК Української РСР\~застосуванню не підлягають. Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім»ї власника житла права користування жилим приміщенням зясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності. Надаючи оцінку доказам, поданим позивачем на підтвердження не проживання відповідачів в спірній квартирі з 2008 р., саме актам від 06.05.2015 р. та від 10.08.2015 р., то такі складені комісією у складі депутатів сільської ради [PERSON] та [PERSON] проте підписані [PERSON] та [PERSON] В склад комісії не входили сусіди, хоча на звороті акту містяться їх підписи, окрім цього в даних актах відсутній підпис голови Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області. Враховуючи зазначене, суд не бере до уваги вказані акти, оскільки такі є недопустимими доказами. Щодо акту обстеження житлово-побутових умов від 21.10.2015 р., то такий не може свідчити про відсутність відповідачів та їх майна за спірною адресою з 2008 року, оскільки в ньому зафіксовано факт не проживання відповідачів лише на дату складання акту, а щодо наявності майна відповідачів за даною адресою нічого не вказано. Відсутність відповідачів та їх майна за спірною адресою з 2008 р. категорично і достовірно не стверджено і поясненнями свідків, які не надали чітких та послідовних свідчень з приводу термінів та причин відсутності відповідачів у спірній квартирі. Щодо посилань відповідача [PERSON] на її звернення в правоохоронні органи, то такі не можуть свідчити і у них відсутні мотиви про обставини чинення їй перешкод у користуванні житлом, однак такі встановлені при допиті свідка [PERSON] Згідно ч.1\~ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Згідно з вимогами ст. 57-60 ЦПК України\~засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні спору необхідно враховувати й загальні засади цивільного законодавства (ст. 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності й розумності, зважаючи на права та інтереси обох сторін у справі, враховувати заборону обмеження прав одних осіб за рахунок інших. Виходячи з наведеного, суд прийшов до висновку, що підстави для визнання відповідачів таким, що втратили право на проживання у квартирі № 9 в будинку № 9 в с. Солонка по вул. Наварійська, Пустомитівського району Львівської області відповідно до ст.ст. 405 ЦК\~відсутні. Суд позбавлений можливості виходити за межі позовних вимог. Статтею 47 Конституції України\~гарантовано, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Пункт 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed