Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

Позивач, звернувся до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 01.10.1998 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір купівлі - продажу був оформлений через Лозівську товарну біржу, та зареєстрований за № 1-2 від 01.10.1998 року. Положенням п.3.2 даного Договору передбачено, що подальшого його нотаріального посвідчення не потрібно. Цей пункт було включено до Договору відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», якою передбачено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. З урахуванням вищевикладеного після укладення даного Договору сторони його нотаріального посвідчення не здійснювали. Зазначений договір у подальшому не було зареєстровано Лозівським бюро технічної інвентаризації у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем позивача і на даний час неможливо внести відомості в єдиний реєстр нерухомого майна стосовно права власності на нерухоме майно. Дана обставина позбавляє позивача можливості розпоряджатися власним нерухомим майном, у зв`язку з чим він звернувся до суду з позовом про захист своїх прав. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02.07.2021 року провадження по вказаній справі було відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадженням з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явилися, представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі, з підстав викладених в позові. Представник відповідача Лозівської міської об`єднаної територіальної громади в судове засідання не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача та зазначила, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення позивача та відповідача, судом було встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 01.10.1998 року [PERSON] (покупець) та [PERSON] (продавець) уклали договір купівлі-продажу нерухомості, а саме: житловий будинок площею 31,9 кв.м., що знаходиться на земельній ділянці площа якої не обміряна та надвірні будівлі: сарай літ. «В», «Д», «Ж», літня кухня «Б», льох літ. «П», вбиральня літ. «І», колодязь літ «К», огорожа літ. «№», розташованого за адресою: [ADDRESS] . Договір був зареєстрований Лозівською Товарною Біржею (ЛТБ) , на підставі Закону України «Про товарну біржу», однак нотаріально не посвідчений. Факт користування послугами ЛТБ підтверджується ксерокопією договору № 1-2 укладеного в м. Лозова (а.с. 6). Згідно довідки сільського голови Смирнівської сільської ради Лозівського району Харківської області в користуванні [PERSON] знаходиться земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,22 га: в тому числі для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд-0,22 га; ведення особистого селянського господарства - 0 га. (а.с.11) З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок виданого Лозівським бюро технічної інветаризації, за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що його видано для проведення в цілях газифікації.(а.с.12-15) Згідно довідки сільського голови Смирнівської сільської ради Лозівського району Харківської області, вбачається, що до складу сім`ї зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] , входять: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . (а.с.16) [PERSON] замовив технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами виданий ФОП [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , (а.с.17-19) Згідно довідки старости Смирнівського старостинського округу, вбачається, що [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . (а.с.20) Відповідно до довідки виданої директором КП «ЖУК», вбачається, що станом на 01.01.2013 року житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , оформлений та зареєстрований за гр. [PERSON] на підставі Свідоцива про право на спадщину за законом, виданого Завадою М.В.. державним нотаріусом Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області від 12.09.1998 року, р.№1-4054. Запис у реєстровій книзі Лозівського БТІ №14, реєстровий №66 від 12.09.1998 року. Інформація стосовно накладання арешту чи заборони відчуження вищевказаного нерухомого майна в архіві відсутня. (а.с.21) Згідно актового запису виданого Лозівським міськрайонним судом Харківської області [PERSON] помер [INFO] . (а.с.45) Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки договір було укладено у 1998 році, то до цих правовідносин має бути застосовано законодавство, яке діяло на той час, тобто Цивільній Кодекс УРСР 1963 року. Згідно ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповід но до ст. 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Отже, спеціальним законом не встановлено обов`язкової вимоги щодо нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна, які були укладені за результатами проведення біржового аукціону та зареєстровані на біржі. Згідно п. 1.1 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб", затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 121 від 09.06.98 (в редакції чинній на час укладення договору), передбачено, державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов`язковою для власників, незалежно від форми власності. Згідно з тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 7 лютого 2002 року, підприємства бюро технічної інвентарізації здійснюють державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 р. за №1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Судом встановлено, що позивач

Outcome: approved