Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

Заявник 04.08.2017 року звернувся в суд із заявою до заінтересованої особи про встановлення факту, що має юридичне значення-належності правовстановлюючого документу. Підставою своїх вимог вважає те, що в липні 2017 року він звернувся до Монастирищенського відділу обслуговування громадян Уманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області щодо оформлення пенсії, в процесі чого виявилось, що для обчислення більшого розміру пенсії необхідно додати довідку про нарахування заробітної плати в період з 1984 року по 1988 рік з місця роботи, а саме з ТОВ «Побутмеблі» (колишня Фабрика ремонту та виготовлення меблів Ворошиловградського облпобутуправління м.Ворошиловград, Луганська фабрика ремонту та виготовлення меблів «Реммеблі», Орендне підприємство «Реммеблі» м.Луганськ, Відкрите акціонерне товариство «Побутмеблі» м.Луганськ), де він працював в період з 11.05.1983 року по 19.04.1991 рік. У зв'язку з чим, ним було надано архівну довідку №03-14/1814 від 04.05.2017 року, однак йому відмовлено у врахуванні зазначених в ній даних при обчисленні розміру пенсії, оскільки вищезазначену довідку видано Архівним управлінням адміністрації міста Луганська «Луганської народної республіки», яка згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та відповідно до Постанови ВРУ від 17.03.2015 року №254 VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ, сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» вважається недійсним. Він не має можливості отримати документи, що підтверджують нарахування та розмір заробітної плати за зразками законодавства України, оскільки архівний відділ знаходиться на непідконтрольній державній владі території. Підтвердженням того, що він дійсно працював на вищезгаданому підприємстві в період з 11.05.1983 року по 19.04.1991 рік є його трудова книжка, копія якої додається. За нормою ст.234 ЦПК України окреме провадження-це вид непозовного цивільного провадження, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У відповідності до ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до наказів Міністерства юстиції України №246/7 від 25 листопада 2014 року та №935/5 від 17 червня 2014 року всі органи та підрозділи, які підпорядковані Міністерству юстиції України повинні були переміститися з тимчасово непідлеглих територій в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та перереєструватись, тому всі акти та документи, видані органами не переміщеними в населені пункти, на територіях яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та не перереєструвались з 01 грудня 2014 року вважаються недійсними. Згідно ч.1 ст.18 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно ст.9 Закону України „Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014р. державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. Факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети. Встановлення факту в судовому порядку необхідно для реалізації його права на гідне пенсійне забезпечення, а саме врахування нарахованої йому заробітної плати за даний період роботи при обчисленні більшого розміру пенсії, згідно чинного законодавства України. Просить встановити факт приналежності [PERSON], [INFO], довідки за №03-14/1814 від 04.05.2017 року, видану Архівним управлінням адміністрації міста Луганська, що містить відомості про розмір його заробітної плати за період роботи з січня 1984 року по грудень 1988 року у ТОВ «Побутмеблі» (колишня Фабрика ремонту та виготовлення меблів Ворошиловградського облпобутуправління м.Ворошиловград, Луганська фабрика ремонту та виготовлення меблів «Реммеблі», Орендне підприємство «Реммеблі» м.Луганськ, Відкрите акціонерне товариство «Побутмеблі» м.Луганськ). У судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримав повністю, просить її задоволити. У судове засідання представник заінтересованої особи Уманського об"єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області не з»явився, подав заяву згідно якої просить цивільну справу №702/713/17, провадження № 2-о/702/23/17 проводити без участі представника управління по наявних матеріалах у справі. Проти фактів, викладених в заяві, заперечень не мають. Додатково зазначають, що архівна довідка №03-14/1814 від 04.05.2017, належить [PERSON], оскільки видана за його зверненням та на його ім'я, однак, вказана довідка видана Архівним управлінням адміністрації м.Луганська Луганської Народної Республіки. Відповідно до ст.133 Конституції України Луганська Народна Республіка, як адміністративно-територіальна одиниця України - відсутня. Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території" врегульовано питання щодо статусу території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлено особливий правовий режим на цій території, визначено особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.9 вказаного Закону будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та /або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, про що подав заяву. Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення на підставі п.5 ч.2 ст.234, ст.235, п.6 ч.1 ст.256, 257-259 ЦПК України, виходячи із наступного. Згідно п. 6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Разом з тим, судом встановлено, що відомості про заявника у довідці №03-14/1814 збігаються з його прізвищем, ім"ям та по батькові (а.с.5) та належність йому довідки визнається представником заінтересованої особи, а тому підстави для задоволення поданої до суду заяви в порядку окремого провадження відсутні. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог. В обгрунтуванні заяви заявник посилається як на підставу звернення до суду із заявою - підтвердження його розміру заробітної плати, разом з тим при встановленні факту належності документу суд має встановити саме факт належності правовстановлюючого документу, а не факти, які підтверджуються цим документом. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed