Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Синельниківської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності на житловий будинок. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 13 січня 1999 року між ним та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку [ADDRESS] . Згідно з договором купівлі-продажу від 13 січня 1999 року [PERSON] продав житловий будинок [ADDRESS] площею 28,9 кв [ADDRESS] , який складається із: житловий будинок А-1, літня кухня Б-1, сарай В-1, гараж Г-1, підвал П-1, вбиральня К-1, душ Л-1, сарай Д-1, огорожа №1-5, замощення №3. Продаж вказаного об`єкту нерухомого майна був вчинений за 13100 грн., гроші були передані в момент підписання угоди купівлі-продажу. Вказаний договір був зареєстрований на Придніпровській товарній біржі, на підставі біржової угоди №11 від 13.01.1999 року. В договорі купівлі-продажу зазначено, що договір нотаріальному посвідченню не підлягає, але підлягає реєстрації в органах БТІ, чого ним своєчасно зроблено не було. З 01.01.2004 року набув чинності новий ЦПК України, відповідно до положень якого договір купівлі продажу нерухомого майна підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню і відбувається державна реєстрація прав на нерухоме майно. На цей час [PERSON] помер, у зв`язку з чим він позбавлений можливості здійснити нотаріальне посвідчення вказаного договору купівлі-продажу. Спадкоємців після смерті [PERSON] не встановлено. під час підписання договору сторони дійшли згоди стосовно усіх умов договору, гроші на виконання договору були передані в момент його укладення. З моменту укладення договору він користується вказаним нерухомим майном, зареєстрований в ньому, здійснює всі витрати по оплаті комунальних послуг та утримує вказане майно.. У зв`язку з викладеним просить визнати ним, право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився, однак при подачі позовної заяви надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак до його початку надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги визнав та не заперечувала проти їх задоволення. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, надані письмові докази, та оцінивши їх в сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 13.01.1999 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна №11/ФЗ, який зареєстрований Придніпровською товарною біржею. Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна №11/ФЗ від 13.01.1999 року [PERSON] продав [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , житловою площею 28,9 кв.м., який складається із: житловий будинок А-1, літня кухня Б-1, сарай В-1, гараж Г-1, підвал П-1, вбиральня К-1, душ Л-1, сарай Д-1, огорожа №1-5, замощення №3. Продаж вказаного об`єкту нерухомого майна був вчинений за 13100 грн. На підставі ст.. 15 Закону України від 10.12.1991 року «Про товарну біржу», даний договір не підлягає нотаріальному посвідченню. З повідомлення завідувача Другої синельниківської державної нотаріальної контори Мельникова О.Ж. вбачається, що після померлого [PERSON] спадкова справа не заведена. Відповідно до ч. 1 ст.\~58\~Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки договір було укладено у 1999 році, то до цих правовідносин має бути застосовано законодавство, яке діяло на той час, тобто Цивільній Кодекс УРСР 1963 року. Відповідно до ч. 2 ст.\~47\~ЦК УРСР в редакції 1963 року якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Позивачем були повністю виконані умови договору: позивач передав продавцю передбачену договором суму грошей, позивач вселилися до будинку, постійно проживав в ньому, виконував всі обов`язки власника, проживав в будинку протягом тривалого часу, отже, істотні умови договору купівлі - продажу виконані в повному обсязі, через що договір має бути визнаний дійсним. Відповідно до ст. 49 Закону України „Про власність", чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. За змістом ст. ст.\~128,153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами у належній формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом, або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.\~224\~ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227\~ЦК УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку. Відповідно до ч. 3\~ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно ч. 4\~ст. 3 зазначеного Закону\~прав на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація права була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Оскільки покупець повністю виконав умови договору купівлі-продажу житлового будинку, сплатив за придбане майно передбачену договором суму грошей, з 2002 року проживає в будинку, то на підставі ст.ст.128,153\~ЦК УРСР і ст.49\~Закону України «Про власність»\~позивач набув право власності на спірний житловий будинок і правомірно володіє ним. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. На теперішній час зазначену угоду купівлі-продажу житлового будинку неможливо посвідчити нотаріально, оскільки власник нерухомого майна помер. Іншим способом, у позасудовому порядку визнати договір купівлі-продажу дійсним- неможливо. Відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу перешкоджає позивачу зареєструвати право власності на нерухоме майно, яке було прийнято на підставі угоди та реалізувати свої права власника із розпорядження належним йому майном. Згідно із ст.\~3\~Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Однією з важливих гарантій конституційних прав власності громадян є право громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним (ст.41 Конституції України). Отже, суд вважає встановленим, що між [PERSON] , з одного боку, та [PERSON] , з іншого боку, мав місце договір купівлі-продажу нерухомого майна, який не був нотаріально посвідчений, але він був письмо зареєстрований товарною біржею «Придніпровська товарна біржа». Обидві сторони умови договору виконали, однак нотаріально його не посвідчили, оскільки, оформляючи його на товарній біржі, були ознайомлені із застереженням у договорі про те, що нотаріальному посвідченню він не підлягає. Тому суд вважає, що є підстави для визнання дійсним вказаного договору купівлі- продажу нерухомого майна. Як наслідок, суд вважає можливим визнати за позивачем право власності на житловий будинок, оскільки іншого шляху для захисту прав позивача не існує. Тому позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved