Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулося ПАТ «КБ «ПриватБанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 18.04.2006 р. у розмірі 3400,00 грн., витрат по сплаті судового збору в сумі 229,40 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного кредитного договору від 18.04.2006 року відповідач отримав кредит в розмірі 3400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з тим, що відповідач належним чином свої обов'язки не виконує, станом на 30.09.2013 року, відповідач має заборгованість - 16370,77 (шістнадцять тисяч триста сімдесят гривень 77 коп.), яка складається з: 3072,03 (три тисячі сімдесят дві грн. 03 коп.) - заборгованість за кредитом; 12042,99 (дванадцять тисяч сорок дві грн. 99 коп.) - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 (п'ятсот грн. 00 коп. )- штраф (фіксована частина); 755,55 (сімсот п'ятдесят п'ять грн. 55 коп.) - штраф (процентна складова). 28.01.2014 року по зазначений справі було ухвалено заочне рішення. За заявою відповідача по справі вказане заочне рішення було скасовано і справу призначено до розгляду в загальнорму порядку. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити та справу розглянути у його відсутності. Відповідач у судовому засіданні підтримав заяву та зазначив, що позовні вимоги не визнає, просив суд застосувати строк позовної давності. До канцелярії суду також відповідачем було надано клопотання, у якому останній зазначив, що відповідно до п. 5.4 Правил користування платіжною карткою, погашення по кредиту здійснюється у такому порядку: строк погашення процентів по кредиту - щомісячно за попередній місяць; строк погашення кредиту - у повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці. Строк дії кредитної картки - квітень 2009 року. ёТому, відповідач, вважає, що з дня закінчення дії кредитної картки почався перебіг строку позовної давності. На підставі зазначеного, відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та застосувати строки позовної давності, відповідно до ст. 267 ЦК України (а.с. 105-107). Суд, оцінивши доводи позивача, приймаючи до уваги заперечення відповідача, встановивши обставини, якими обґрунтовуються доводи і заперечення, з'ясувавши характер та взаємовідносини сторін, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, приходить до наступного. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк, або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з умовами кредитного договору від 18.04.2006 р., укладеного між позивачем та [PERSON] , банк надав позичальнику кредит в сумі 3400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 6-9). Судом встановлено і цей факт підтверджується матеріалами справи, що відповідач 18.04.2006 року підписав заяву, якою підтвердив свою згоду на отримання кредиту та, що погоджується з Умовами надання банківських послуг.(а.с.5). Згідно до укладеного договору, кредит відповідачу надано на 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін (а.с. 8). Обґрунтування позивача в позовній заяві в частині того, що договір щорічно пролонговується та на теперішній час діє, тому строк позовної давності не пропущено, суд вважає необґрунтованими, оскільки строк дії договору і термін виконання зобов'язання в законодавстві визначаються як різні поняття - ст.ст. 530, 631 ЦК України. Відповідно до квитанції про сплату кредиту, вбачається, що остання сплата відповідачем за кредитним договором була - 27 квітня 2007 року. (а.с. ). Отже, відповідач не здійснює щомісячних платежів з наступного місяця, що слідує за місяцем, в якому ним була сплачена остання сума позики. Так, станом на 30.09.2013 року позивачем Відповідачу по укладеному Кредитному договору від 18.04.2006 року, нараховано заборгованість на загальну суму 16 370,77 грн.., яка складається з: 3072,03 (три тисячі сімдесят дві грн. 03 коп.) - заборгованість за кредитом; 12042,99 (дванадцять тисяч сорок дві грн. 99 коп.) - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 (п'ятсот грн. 00 коп. )- штраф (фіксована частина); 755,55 (сімсот п'ятдесят п'ять грн. 55 коп.) - штраф (а.с. 3-4). У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Статтями 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані грошові кошти та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 4 ст. 631 Цивільного кодексу України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Частиною 2 ст.1050 ЦК України зазначено, що, коли договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами /з розстроченням/, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Щодо заяви відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до ст. 257 ЦПК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати, або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 р. у справі № 6-116 цс13, визначено, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного суду України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Таким чином, виходячи з зазначеного, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Згідно зі статтею 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року по справі № 6-14 цс14, в якій зазначено, що за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а не закінченням строку дії договору. Дана постанова Верховного Суду України відповідно до ст.360-7 ЦПК України також є обов'язковою для виконання і розширеному тлумаченню не підлягає. Виходячи з системного аналізу наведених норм права та обставин, встановлених судом, оскільки позичальник не сплачував щомісячний платіж, то з 25.05.2007 року, у банку виникло право на пред'явлення позову до суду. Проте, правом дострокового звернення до суду про стягнення заборгованості за непогашення цього платежу як і чергових платежів, останній з яких не було здійснено позичальником - 25.05.2007 року, позивач не скористався. Протягом трьох років (загального строку позовної давності), право звернення до суду про стягнення заборгованості, позивачем також не було реалізовано. У цей строк відповідачем будь-яких платежів, які б свідчили про визнання ним боргу, не проводилось, домовленості між сторонами про реструктуризацію заборгованості не досягнуто. При зверненні 21.11.2013 року позивача до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором за весь період невиконання позичальником кредитних зобов'язань слідує, що позивачем пропущено 3-річний строк позовної давності до основної вимоги, а тому вважається, що сплив строк позовної давності і до додаткових вимог. За таких обставин справи, рішення суду про відмову у задоволені позову внаслідок спливу строку повернення споживчого кредиту відповідає вимогам норм до виниклих правовідносин, передбачених п.7 ч.13 ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів" щодо неможливості повернення споживчого кредиту, срок давності повернення якого минув. Отже, заява відповідача про застосування строку позовної давності є гарантованим правом, що спрямовано на захист власного майнового інтересу, а при відсутності підстав для поновлення строку позовної давності, є підставою для відмови у задоволенні позову. Оскільки позивач про порушення своїх прав дізнався в 2008 році, до суду з позовом звернувся поза межами строку, встановленого Законом, підстав для поновлення строку позовної давності, судом не встановлено, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Стороною позивача при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 243 грн 60 коп, який за правилами ст. 88 ЦПК України, відшкодуванню не підлягає.

Outcome: dismissed