Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, уточнивши позовні вимоги, Приватне акціонерне товариство «Горлівськтепломережа» просить стягнути з відповідачів заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 730,05 грн., а також 3% річних у сумі 20,52 грн., суму інфляційних нарахувань в розмірі 0,43 грн. та судовий збір у сумі 229,40 грн. , посилаючись на те, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] по ? частині. Відповідно п.5 ч.3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ст.162 ЖК УРСР, споживач зобов'язаний сплачувати вартість житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Термін сплати вартості житлових послуг, встановлений п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими Постановою Кабінету міністрів України №630 від 21.07.2005р., - щомісяця, не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідачі несвоєчасно і не в повному обсязі сплачували вартість наданих послуг з теплопостачання квартири за вказаною адресою, тому виникла заборгованість за період з квітня 2012 року по жовтень 2012 року у сумі 730 грн.05 коп. Згідно ч 2 ст.625 ЦК України ПАТ «Горлівськтепломережа» нарахувало відповідачам 3% річних у сумі 20,52 грн. та інфляційні нарахування в сумі 0,43 грн. Представник позивача Сопіна Ю.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з наведених у позовній заяві підстав, додавши , що ПрАТ «Горлівськтепломережа» є виробником теплової енергії і забезпечує ,зокрема, постачання її у багатоквартирний житловий фонд. Згідно договору доручення з виконавцем (в даному випадку - КП «Міська служба єдиного замовника» ) позивач прийняв на себе зобов»язання щодо ведення бухгалтерського обліку за особовими рахунками споживачів теплової енергії. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено ,що договір про надання житлово-комунальних послуг в багатоквартирному будинку укладається між власником квартири та балансоутримувачем будинку. Тому безпосередньо зі споживачами ПрАТ «Горлівськтепломережа» договорів не укладає, а факт надання позивачем послуг з теплопостачання у будинок відповідачів підтверджено відповідними актами включення опалення . Відсутність радіаторів у квартирі відповідачів не звільняє останніх від оплати послуги з теплопостачання ,оскільки вони є власниками квартири ,а згідно чинного законодавства власність зобов»язує. Законних підстав для зняття радіаторів в квартирі у відповідачів не було, тож вони повинні сплатити заборгованість за послугу з теплопостачання ,яка надавалась позивачем. Щодо 50%- ої знижки при нарахуванні платежу з теплопостачання відповідачу [PERSON] ,як пенсіонеру МВС , то цією пільгою він має користуватися за місцем реєстрації. В обґрунтування позовних вимог представник позивача послалась на довідку з розрахунком заборгованості відповідачів за послуги з теплопостачання за визначений період, відомості про наявність права власності відповідачів на квартиру [ADDRESS] ; копії договору № 2607 купівлі-продажу теплової енергії та договору доручення № 2607/1 від 24.09.2012 р. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить йому та дочці [PERSON] Проте фактично з 1996 року вони не проживають в цій квартирі і не користуються послугою з теплопостачання. В 2003 році він звертався до позивача з заявою про відключення від системи опалення, на що отримав відмову з огляду на те, що вирішення цього питання є компетенцією Горлівської міської ради та житлової організації. Вважає таку відповідь формальною та такою ,що надана в порушення «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення». Та обставина, що з 2003 року вони не отримували тепла у квартирі, була встановлена рішенням Апеляційного суду Донецької області від 15.01.2007 року,яким у задоволенні позову ПрАТ «Горлівськтепломережа» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за теплопостачання за період з 01.06.2003 р. по 1.06.2006 р. Актом від 11 лютого 2008 р. комісією із числа працівників КП «Комарова», яке на той час було балансоутримувачем будинку, зафіксовано, що у квартирі відсутні радіатори опалення з причини їх пориву у грудні 2007 р, та які було знято працівниками КП «Комарова» і в подальшому не поновлені. Факт відсутності радіаторів опалення в квартирі зафіксовано актами обстеження квартири від 14.06.2011 р. та 06.11.2013 р. При цьому запис у акті від 06.11.2013 року щодо самовільного зняття власником квартири радіаторів опалення було здійснено пізніше, тобто після підписання ним цього акту. 09 липня 2009 р. ЗАТ «Горлівськтепломережа» в черговий раз звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] боргу за послуги з теплопостачання за період з 01.07.2006р. і по травень 2009р. у розмірі 4161,72 грн.,але 25.12.2009 р. цей позов був залишений без розгляду на підставі відповідної заяви позивача. 16 січня 2013р. Микитівський районним судом м. Горлівки був виданий судовий наказ про стягнення з нього заборгованості за послуги з теплопостачання за період з квітня по жовтень 2012р. у розмірі 730,05 грн., який ухвалою цього ж суду від 31 травня 2013р. був скасований. Тільки ці три рішення суду з одного і того ж питання свідчать про незаконність вимог позивача, який усвідомлюючи незаконність своїх вимог, намагається утримати з нього кошти за неіснуючі борги. Фактично позивач на протязі 10 років не надає йому належні послуги з централізованого опалення і в зв'язку з цим, він має право на звільнення від плати, що передбачено п. 9 ст. 29 постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору на надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення». Це ж саме гарантують йому, як споживачу послуг, п. 6, 7 ст. 14 « Договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення», який укладено ним із КП «Міська служба єдиного замовника» 16 червня 2011 р. Згідно з вимогами п/п. 6 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період фактичної відсутності споживача та членів його сім'ї. Тому , враховуючи те, що він, як споживач послуг, з 28 липня 2010 р. мешкає за іншою адресою у власному будинку, про що достовірно відомо позивачу, так як він навіть у позовній заяві надає суду адресу його фактичного мешкання, то він не зобов'язаний сплачувати заявнику кошти за послуги, якими не користується. Крім того, він є пенсіонером МВС, тому має право на пільгу - 50% оплати комунальних платежів,що також не враховано позивачем. Вважає, що позивач незаконно вимагає від нього сплати за ті послуги, які він не отримує і не має можливості їх отримувати із-за відсутності радіаторів опалення, тому просив відмовити позивачу у задоволенні його вимог. Представник відповідача [PERSON]- [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав за аналогічних підстав , додавши, що ? частина вказаної квартири дійсно належить [PERSON], проте з 1996 року вона там не проживає ,що підтверджено відповідним актом ТОВ «ЦЕС» від 15.07.2010 р.,а з 23.09.2010 року [PERSON] виїхала за межі України і мешкає у Державі Ізраїль. Таким чином вона взагалі не користувалася послугами позивача. Тож,у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вона ,як споживач, має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період фактичної відсутності споживача та членів його сім'ї. Просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень відповідачі послалися на довідки відділу адресно-довідкової роботи про реєстрацію [PERSON] за адресою : [ADDRESS] з 28.07.2010року, а відносно [PERSON]- про відсутність реєстрації ; копію свідоцтва про право власності № 1950 від 08.12.2005 року на квартиру [ADDRESS] ; копію заяви [PERSON] до ЗАТ «Горлівсьтепломережа» від 27.10.2003 р. з клопотанням про зняття радіаторів опалення у квартирі та письмової відповіді Голови правління позивача від 10.11.2003 р. ; копії рішення Апеляційного суду Донецької області від 15 січня 2007 року ; акти обстеження квартири відповідачів ,складених КП «Комарова» від 11.02.2008 р. ,ТОВ «ЦЕС» від 15.07.2010 р., від 14.06.2011 р. і від 06.11.2013 р. Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності №1950 від 08.12.2005р. на праві спільної часткової власності належить відповідачам : [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частки (а.с.15) Будинок, у якому розташована квартира відповідачів, підключений до мережі централізованого опалення. Позивач є постачальником послуги з теплопостачання до будинку [ADDRESS],що підтверджене договором №2607 від 24.09.2012 року, укладеним між ПАТ «Горлівськтепломережа» та КП «Міська служба єдиного замовника» Горлівської міської ради, яке є балансоутримувачем житлового фонду, на який надається теплова енергія, переліком житлових будинків, що знаходяться в мережі теплопостачання позивача ( а.с.85-88,89-92),а також укладеним 16.06.2011р. відповідачем [PERSON] та КП «Міська служба єдиного замовника» договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення (а.с.45-46). Відповідачі в розумінні діючого цивільного законодавства є споживачами послуги позивача. Фактично між сторонами існують правовідносини по наданню житлово-комунальних послуг і користування такими послугами, які регулюються нормативно-правовими актами, зокрема ст. 162 Житлового кодексу України, підпункту 5 пункту 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, В порушення вимог ст. 20 Закону України „Про житлово - комунальні послуги" відповідачі своєчасно не сплачують вартість послуг з теплопостачання, та згідно довідки про розрахунок суми боргу, не спростованому стороною відповідачів, заборгованість відповідачів перед ПАТ «Горлівськтепломережа» за період з квітня 2012 року по жовтень 2012 року складає 730,05 грн. За таких підстав суд вважає позов обґрунтованим. При цьому суд не приймає до уваги доводи відповідачів по запереченню проти позовних вимог за наступних підстав. Відповідачі відмовляються сплачувати існуючу заборгованість з тих причин, що в період її виникнення і до теперішнього часу вони не проживають в квартирі , радіатори опалення у 2008 році були зняті самими робітниками житлової організації у зв»язку з аварією, тобто вони фактично не користуються послугою з теплопостачання . Проте суд не погоджується з позицією сторони відповідачів,виходячи з наступного Як вбачається з акту КП «Комарова» від 11.02.2008р. радіатори опалення у кухні та спальні квартири [ADDRESS] відсутні внаслідок пориву радіаторів центрального опалення у грудні 2007 року (а.с.44). Дана обставина сторонами не спростована. У наступних актах обстеження цієї квартири ТОВ «Центренергосервіс» від 14.06.2011р. та від 06.11.2013р. також зафіксована відсутність радіаторів опалення в квартирі відповідачів, що свідчить про зняття ще одного приладу опалення після 11.02.2008 року ( дата складання першого акту) і у другій кімнаті - залі (а.с. 44а,49). Акт від 06.11.2013 року містить запис члена комісії про самовільне зняття радіаторів власником квартири, якому у відповідності до вимог «Правил утримання житлових будинків і прибудинкової території» та ст.100 ЖК України слід відновити внутрішню систему опалення за власний рахунок. Відповідно до ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» утримання приватизованих квартир (будинків) здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та при будинкових територій. Відповідно до ст. 162,177 ЖК України, громадяни зобов'язані забезпечувати схоронність житлових приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об'єктів благоустрою, додержуватись правил утримання житлового будинку і придомової території, повинні за свій рахунок проводити поточний ремонт житлових приміщень. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт. Крім того, питання відключення від мереж централізованого опалення регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630), в яких з метою захисту прав усіх мешканців багатоквартирних будинків передбачено відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води не окремих квартир багатоквартирного будинку з ініціативи їх власників або наймачів, а відключення цілих багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів. Відповідно до п. 25 Правил № 630 відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Згідно з п. 26 Правил № 630 відключення споживачів від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення забороняється. Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 року № 4 «Про затвердження Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання» встановлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади. Крім того, наказом № 169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому. Для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП. У заяві про відключення від мереж ЦО і ГВП власник (власники) будинку зазначає причини відключення. До заяви додається копія протоколу загальних зборів мешканців будинку щодо створення ініціативної групи з вирішення питання відключення від мереж ЦО і ГВП та прийняття рішення про влаштування у будинку системи індивідуального або автономного опалення. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку (пункт 2.1 Порядку). Виходячи з положень пункту 1.4.2 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 № 76 зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.08.2005 за № 927/1120 , демонтаж у квартирі приладів опалення є переобладнанням. Відповідно до статей 100, 152 ЖК України саме органи місцевого самоврядування надають дозволи на проведення переобладнання квартир у житлових будинках. Оскільки при відключенні квартири від централізованого теплопостачання відповідачами не було дотримано вимог ЖК України та Правил,то такі їх дії слід вважати самочинними. Та обставина, що прибори опалення було відключено у зв»язку з аварійною ситуацією не є підставою для позбавлення обов»язку відповідачів по дотриманню зазначених вище вимог закону. Додатком №3 до Правил утримання житлових будинків і прибудинкової території, затверджених наказом Держкомітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76, встановлені граничні строки невідкладної ліквідації несправностей елементів житлових будинків. Протікання в трубопроводах та їх з'єднаннях повинні бути усунені невідкладно. Після усунення протікання або інших недоліків приладів опалення вони повинні бути знов встановлені і приєднані до єдиної мережі теплопостачання будинку. За такими обставинами, обов'язок відновлення в квартирі приладів опалення покладений на відповідачів та балансоутримувача будинку. Однак, матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідачі після демонтування приладів опалення звертались до КП «Міська служба єдиного замовника» з заявами про відновлення приладів опалення в належній їм квартирі. Тож, у цьому випадку нарахування плати за централізоване опалення є правомірним. Підстав для припинення правовідносин відповідачів з теплопостачальною організацією та звільнення їх від оплати за теплову енергію, яка поставлялась у житловий будинок [ADDRESS] суд не вбачає. Доводи відповідачів про те ,що вони не користуються послугами позивача, оскільки з 1996 року не проживають в квартирі [ADDRESS] та в їх квартирі відсутні радіатори опалення, суд також вважає безпідставними, оскільки дана квартира є власністю відповідачів. У відповідності до ст. 391 ЦК України власність зобов'язує. Позивач надавав теплову енергію у будинок відповідачів, а сам по собі факт демонтування в квартирі відповідачів приладів опалення не може бути визнаний належною підставою для звільнення їх від обов'язку оплачувати послугу централізованого опалення, яка надається позивачем в будинок , в якому розташована їх квартира , як і посилання відповідачів на те,що радіатори були зняті не самовільно ними самими ,а робітниками комунального підприємства у зв»язку з аварією. До того ж, відповідно акту від 11.02.2008 року, на який посилаються відповідачі, містить відомості про зняття радіаторів у кухні та у спальні, тобто радіатори у залі були зняті пізніше самовільно власниками квартири, що підтверджено наступними актами обстеження квартири. Також у акті не зазначена причина пориву радіаторів. Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», на яку посилаються відповідачі, дійсно передбачено право споживача на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї , але при відповідному документальному оформленні (п.6 ч.1). Так, відповідно до ч.3 ст.29 Правил, звільнення відповідачів від сплати вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача та членів його сім»ї передбачено у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою. Наявність документального оформлення тимчасової відсутності у квартирі та дотримання встановленого Правилами порядку при використанні вказаного права, відповідачі у судовому засіданні доведено не було. Щодо застосування при нарахуванні оплати за теплопостачання пільги до відповідача [PERSON] , як пенсіонера МВС,суд зазначає ,що у відповідності до п.22 Правил у разі отримання права на пільги споживач подає виконавцю письмову заяву та документи, що його підтверджують. У відповідності до п. 2 Постанови КМУ № 117 від 29.01.2003 року «Про єдиний державний автоматизований реєстр осіб ,які мають право на пільги» до такого реєстру включається відповідна інформація про пільговика ,зокрема, адреса зареєстрованого місця проживання або за рішенням комісій, утворених місцевими держадміністраціями та органами місцевого самоврядування - адреса фактичного місця проживання. Про дотримання вказаного порядку оформлення застосування пільги відповідач [PERSON] суду не зазначав. Не заслуговують на увагу і доводи відповідачів про відсутність договору між ними та позивачем,оскільки :по-перше, до 2003 року відповідачі оплачували послуги з теплопостачання відповідно встановлених тарифів без договору, на який вони зараз посилаються, що підтверджено,зокрема, в заяві [PERSON] від 27.10.2003 р. ; по-друге, правовідносини між постачальником теплової енергії та її споживачем передбачені ст. 162 ЖК України, згідно якої на наймачів житлових приміщень покладено обов»язок своєчасно вносити оплату за комунальні послуги. Тому відсутність самого договору не спростовує наявність відносин між сторонами. Таким чином суд дістає висновку, що позовні вимоги ПрАТ «Горліськтепломережа» до [PERSON] .і [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період з квітня 2012 року по жовтень 2012 року підлягають задоволенню у повному обсязі. З відповідачів в порядку ст.360 ЦК України на користь позивача слід стягнути заборгованість з послуг теплопостачання згідно своєї частки у праві спільної сумісної власності, тобто по ? частині з кожного від загальної суми заборгованості, що складає по 365,03 грн. Крім того , з відповідачів на користь позивача у відповідності до ст.625 ЦК України, суд пропорційно розміру їх часток у праві спільної часткової власності стягує три проценти річних від простроченої суми - по 10,26 грн. з кожного відповідача та індекс інфляції за весь час прострочення - по 0,22 грн. з кожного відповідача Згідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідачів на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати в розмірі 114,70 грн. з кожного відповідача.

Outcome: approved