Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він в період з 23.04.2004р. перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, під час якого народився син [PERSON] , [INFO] . Однак спільне життя із відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, наявністю різних поглядів на сімейне життя, що призвело до втрати почуття любові та поваги. З 14.07.2019р. сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, а тому подальше збереження шлюбу є неможливим. Ухвалою суду від 09.08.2019 р. відкрито провадження по справі, ухвалою від 28.10.2019р. закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в заяві та просив їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги визнав, надав заяву відповідачки про визнання позову. Так, дослідивши матеріали цивільної справи, надані докази у їх сукупності та співставленні, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на таке. У судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 23.04.2004 року було укладений шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом"янського районного управління юстиції у м. Києві, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 351, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб (а.с. 4). Від вказаного шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 20). Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як свідчать пояснення позивача та представника відповідача сторони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, не знаходять спільної мови, втратили почуття любові та взаємоповаги один до одного та бажають розірвати шлюб. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їх дитини. На підставі викладеного та

Outcome: approved