Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

Позивач,[PERSON], звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що на підставі Договору дарування квартири, який посвідчений 23 січня 2008 року державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Цебровою Л.М. має у приватній власності [ADDRESS]. 28 травня 2008 року в належній їй на праві приватної власності квартирі був зареєстрований - [PERSON],[INFO] - на той час чоловік [PERSON].З січня 2015 року відповідач не проживає разом з позивачем по вищезазначеній адресі, що підтверджується актами депутата Боярської міської ради від 14 червня 2018 року, 15 серпня 2018 року та 02 листопада 2018 року. 23 березня 2016 року рішенням Києво-Святошинського районного суду шлюб між позивачем і відповідачем було розірвано, що підтверджується рішенням у цивільній справі № 369/1877/16-ц.Крім того, [PERSON] будучи зареєстрованим не несе жодних витрат по утриманню квартири в належному стані, не сплачує поточних рахунків за комунальні послуги.Враховуючи вищезазначене позивач вважає, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням у житловому будинку та підлягає зняттю з реєстрації по вказаній адресі. Тому позивач просила визнати [PERSON], [INFO], паспорт: [NUMBER] виданий 15 січня 2009 року Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області, таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та зняти його з реєстрації місця проживання за даною адресою, а також стягнути з нього на користь позивача суму сплаченого судового збору. Представник позивача направив до суду письмову заяву, згідно якої просив розгляд справи провести у його відсутності, вимоги позову підтримав, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причин неявки суду не повідомлено. За письмовою згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, позивач -[PERSON], [INFO], має у приватній власності [ADDRESS],що підтверджується Договором дарування квартири, який посвідчений 23 січня 2008 року державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Цебровою Л.М. і зареєстрований в реєстрі за № 1-98 та Витягом про право власності на нерухоме майно від 05 березня 2008 року. 19 лютого 2005 року позивач одружилася з відповідачем - [PERSON],[INFO], що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 19 лютого 2005 року. 28 травня 2008 року в належній позивачу на праві приватної власності кв. [ADDRESS] був зареєстрований її чоловік - [PERSON],[INFO], що підтверджується: копією паспорта відповідача серії [NUMBER] виданого 15 січня 2009 року Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області; відповіддю на запит суду Відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання УДМС України в Київській області та листом Виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області № 02-10/184.11 від 22 січня 2019 року. З січня 2015 року відповідач не проживає разом із позивачем по вищезазначеній адресі, що підтверджується актами депутата Боярської міської ради від 14 червня 2018 року, 15 серпня 2018 року та 02 листопада 2018 року, де зазначено, що [PERSON], [INFO] в кв. [ADDRESS] зареєстрований, але не проживає, що підтвердили сусіди [PERSON], [PERSON]. 23 березня 2016 року рішенням Києво-Святошинського районного суду шлюб між позивачем і відповідачем було розірвано, що підтверджується рішенням у цивільній справі № 369/1877/16-ц. Крім того, [PERSON] будучи зареєстрованим в квартирі житлового будинку не несе жодних витрат по утриманню квартири в належному стані, не сплачує поточних рахунків за комунальні послуги.Також реєстрація [PERSON] у вказаній квартирі змушує позивача нести додаткові витрати, які пов'язані зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються. Ст.ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно ч.4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням, добровільно залишивши жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживав більше року, що відповідно до вимог ст. 405 ЦК України дає суду підстави визнатийого таким, що втратив право користування житловим приміщенням:кв. [ADDRESS]. Тому в цій частині вимоги позову підлягають задоволенню. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється органом реєстрації на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов'язувати реєстраційні органи вчинити ці дії не має потреби. Суд не вправі підміняти функції державних органів (органів реєстрації), на які покладені обов'язки з реєстрації місця проживання громадян. Тому, у вимогах позову щодо зняття відповідача з реєстрації місця проживання суд відмовляє. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 391, 405 ЦК України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», та

Outcome: partial