Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ТОВ «Укрфорест Груп» на його користь заробітну плату в розмірі 6274 грн. 94 коп.; стягнути з ТОВ «Укрфорест Груп» на її користь середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 01 жовтня 2017 року по 01 січня 2017 року в розмірі 2147 грн. 27 коп.; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 07.09.2017 року його було прийнято на роботу на посаду підсобного робітника до ТОВ «Укрфорест груп» згідно наказу №ТВ0000000423 від 06 вересня 2017 року. 12 грудня 2017 року позивача було звільнено із займаної посади за власним бажанням в порядку статті 36 Кодексу Законів про працю України. Позивач зазначає, що в день звільнення він працював, однак розрахунок з ним проведено не було, зокрема не виплачено заробітну плату за період з 01.10. 2017 року по 01.12.2017 року у розмірі 6274,99 грн. Вказані дії відповідача [PERSON] вважає незаконними та такими, що грубо порушують норми трудового законодавства України. Також позивач вважає наявним у нього права на отримання середнього заробітку за весь час затримки виплати по день фактичного розрахунку, у звязку з чим він вимушена звернутись до суду для захисту своїх законних прав та інтересів. 24.01.2018 року позивач - [PERSON] доповнив свої позовні вимоги і просив суд стягнути з ТОВ «Укрфорест Груп» на його користь заробітну плату в розмірі 6274 грн. 94 коп.; стягнути з ТОВ «Укрфорест Груп» на її користь середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 01 жовтня 2017 року по 24 січня 2017 року в розмірі 5683 грн. 95 коп.; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та судові витрати. Позивач в судове засідання не зявивсь, надав до суду заяву, згідно якої просив суд розглянути справу без його участі та зазначив, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача - ТОВ «Укрфорест груп», в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не надав до суду пояснень про причини неявки. Враховуючи, що відповідач який був належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи не зявився в судове засідання без повідомлення причин своєї неявки та з урахуванням заяви позивача, суд вирішив на підставі ст. ст. 247, 280 ЦПК України, провести розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, зясувавши всі обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, приходить до наступного. Як достовірно встановлено в судовому засіданні та підтверджується записами трудової книжки БТ-ІІ № 9427622, з 07 вересня 2017 року по 01 грудня 2017 року [PERSON] працював у ТОВ «Укрфорест груп» підсобним робітником; звільнений згідно наказу №ТВ000000091 від 01 грудня 2017 року за статті 38 Кодексу Законів про працю України за власним бажанням. Відповідно до частини 1 статті 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно частини 1 статі 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Той факт, що позивач [PERSON]. в день звільнення працював на ТОВ «Укрфорест груп», відповідачем не оспорено. Статтею 43 Конституції України передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Укрфорест груп» має заборгованість із виплати заробітної перед позивачем в загальному розмірі 6274 грн. 99 коп., а саме за жовтень 2017 року - в розмірі 2709 грн. 79 коп., за листопад 2017 року - в розмірі 2721 грн. 32 коп., за грудень 2017 року - в розмірі 843 грн. 88 коп., що вбачається із повідомлення Управління Держпраці у Полтавській області за вих. № 16-1111449/03/14-04/242 від 19.12.2017 року. Відповідно до вимог статті 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно пункту 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 Кодексу Законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Як встановлено в судовому засіданні і не оспорено відповідачем, з дня звільнення [PERSON], тобто з 01 грудня 2017 року і по теперішній час, ТОВ «Укрфорест груп» з позивачем не провело повного розрахунку належних їй сум, що є порушенням вказаних вище норм чинного законодавства. Згідно пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до пункту 2 зазначеної Постанови, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Тобто, для вирахування середньоденної заробітної плати [PERSON] необхідно враховувати його виплати за жовтень та листопад 2017 року. Згідно повідомлення Управління Держпраці у Полтавській області за жовтень 2017 року, ТОВ «Укрфорест груп» було нараховано позивачу заробітну плату в розмірі 3366,20 грн.; а за листопад 2017 року, ТОВ «Укрфорест груп» було нараховано позивачу заробітну плату в розмірі 3380,52 грн., а всього за два місяці 6746,72 грн. Всього за два місяці позивачем відпрацьовано 43 робочих дні, а тому середньоденна заробітна плата для визначення розміру заробітної плати за час затримки розрахунку складає 156 грн. 90 коп. (3366,20 грн. + 3380,52 грн. = 6746,72 грн. / 43 дні = 156 грн. 90 коп.). Час затримки розрахунку виплати заробітної плати [PERSON] з 01 грудня 2017 року по 24 січня 2018 року складає 38 робочих днів. За таких обставин, середня заробітна плата за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 5962,20 грн. (38 х 156,90 грн.). Враховуючи встановлені обставини справи, той факт, що відповідачем на день звільнення [PERSON] та по даний час заборгованість із заробітної плати в розмірі 6274,99 грн. не виплачена, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог в цій частині. Що стосується позовної вимоги щодо стягнення заробітку за період затримки розрахунку , то суд зазначає, що позивачем була зазначена сума до стягнення з 01 грудня 2017 року по 24 січня 2018 року 5683,95 грн., при цьому, як вбачається з розрахунку середнього заробітку проведеного судом середня заробітна плата за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 5962,20 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підсмтаві доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексои випадках. Тому, суд приходить до висновку, що позовної вимоги щодо стягнення заробітку за період затримки розрахунку підлягає в межах заявлених позивачем, а саме в сумі 5683, 95 грн. Крім того, внаслідок протиправних дій відповідача позивачу завдано моральну шкоди яка полягає в душевних стражданнях, порушенні звичного ритму життя, погіршення фізичного та духовного стану. Внаслідок неправомірних дій відповідача та негативних емоційних навантажень [PERSON] зазнав на собі негативних наслідків немайнового характеру та оцінює завдану йому моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. Згідно роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого-спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З огляду на досліджені в судовому засіданні докази суд приходить до висновку, що позивачу дійсно було завдано моральної шкоди. Вирішуючи питання розміру завданої моральної шкоди, суд вважає, що 5000 грн. будуть достатньою та розумною грошовою компенсацією за завдану позивачу моральну шкоду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір сплачений при подачі позову в сумі 640 гривень, а також стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Outcome: approved