Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

Заявник 21 вересня 2015 року звернувся до суду з вказаною заявою в якій вказав, що він народився 21 вересня 1951 року в м. Баку, Азербайджан. В січні 1990 року він як біженець-переселенець переїхав проживати в м. Дніпропетровськ, де постійно проживав за адресою: [INFO] гуртожиток, де і був зареєстрований з 27.04.1990 року по 29.09.1996 року. Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська № 401/41 від 19.11.1993 року про дозвіл будівництва житлового будинку по вул. Кулішова, 57 с. Таромське, за ним закріплена земельна ділянка площею 1000 кв.м. за зазначеною адресою та дозволено будівництво житлового будинку, який було згодом побудовано. З 28 квітня 1990 року заявник перебував на військовому обліку в Амур-Нижньодніпровському РВК м. Дніпропетровська. 10 травня 1990 року був прийнятий на роботу в «ДСУ-2 треста «Укрметаллургремонт». 21 вересня 2011 року заявнику виповнилося 60 років, він звернувся до УПФУ в Ленінському районі м. Дніпропетровська і йому була призначена пенсія за віком. З 01.07.2015 року заявнику було припинено пенсію і розяснено, що його паспорт громадянина України вважається недійсним, оскільки до його паспорта згідно Положення про паспорт України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 09.09.1993 року, не була вклеєна фотокартка по досягненню 45-ти річного віку. Заявник звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України у\~ Дніпропетровській області\~з проханням вклеїти до паспорта фотокартку. Однак йому було відмолено, оскільки відсутня відмітка про реєстрацію місця проживання та рекомендовано звернутися до суду. Заявник просив встановити факт його постійного місця проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року і до сьогодні. Від заявника надійшла письмова заява з проханням розглядати справу у його відсутність, заяву підтримав та просив задовольнити. Заінтересована особа в судове засідання не зявилася, про день і час розгляду заяви сповіщалася належним чином, письмових заяв не надходило. Суд вивчивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню по наступних підставах. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в окремому провадженні справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 1 ст. 256 ЦПК України передбачено перелік справ про встановлення фактів, що розглядається судом, а ч. 2 вказаної статті передбачає, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. В ході судового розгляду встановлено, що заявник народився 21 вересня 1951 року в м. Баку Азербайджан (а.с.7). З 27.04.1990 року по 29.09.1996 року заявник був зареєстрований за адресою: [INFO] гуртожиток (а.с.8). Рішенням Ленінської районної Ради народних депутатів від 19.11.1993 року № 401/41, за [PERSON] закріплено земельну ділянку площею 1000 кв.м. по вул. Кулішова, 57 в м. Дніпропетровську та дозволено будівництво житлового будинку (а.с.10). З матеріалів справи суд також вбачає, що паспорт громадянина України серії АЕ 022558 заявнику було видано Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 14 вересня 1995 року (а.с.5). З 28 квітня 1990 року заявник перебував на військовому обліку в Амур-Нижньодніпровському РВК м. Дніпропетровська. 10 травня 1990 року був прийнятий на роботу в «ДСУ-2 треста «Укрметаллургремонт» (а.с.18-20). З довідки за підписом голови квартального комітету № 1, [PERSON] з 2000 року проживає за адресою: [INFO] без реєстрації (а.с.9). Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Відповідно до ч.1ст. 8 Закону України "Про громадянство в Україні" особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба народились або постійно проживали до 24 серпня 1991 р. на території яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" реєструються громадянами України". З огляду на вищевикладене, суд вважає, що факт проживання заявника на території України підтверджується наявними у матеріалах справи доказами та встановлення вказаного факту дозволить заявнику реалізувати своє право на продовження отримання пенсії, що надасть можливість реалізувати заявнику свої цивільні права та обовязки гарантовані Конституцією та Законами України.

Outcome: approved