Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання трудового договору та зобов`язання вчинити дії. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 30.08.2019 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим що, 28 липня 2014 року між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] , укладено безстроковий трудовий договір № 02621401102, який зареєстрований Деснянським центром зайнятості м. Києва 01 серпня 2014 року. 30 січня 2015 року трудові відносини між [PERSON] та ФОП [PERSON] були припинені на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, про що було зроблено відповідний запис в трудовій книжці [PERSON] . При цьому, в день звільнення з [PERSON] було проведено розрахунок та повернуто трудову книжку. В травні 2019 року у [PERSON] виникла необхідність отримання статусу безробітного, у зв`язку з чим вона звернулася до Варвинської районної філії Чернігівського обласного центру зайнятості. Листом від 31.07.2019 №31.01/388 Варвинська районна філія Чернігівського обласного центру зайнятості було відмовлено [PERSON] у отриманні статусу безробітного через те, що вона на даний час перебуває в трудових відносинах. [PERSON] звернулася до Деснянської районної філії Київського міського центру зайнятості щодо повідомлення причин не зняття з реєстрації вказаного трудового договору. Листом від 18.07.2019 №23-1004 Деснянська районна філія Київського міського центру зайнятості повідомили, що для зняття з реєстрації трудового договору необхідна присутність двох сторін договору, а саме [PERSON] та ФОП [PERSON] . Враховуючи, що спілкування з ФОП [PERSON] було припинене після розірвання трудових відносин, то будь-які контактні дані в [PERSON] не збереглися. 31.07.2019 [PERSON] направила ФОП [PERSON] лист з проханням посприяти вирішенню проблемної ситуації з розірванням трудового договору в Деснянській районній філії Київського міського центру зайнятості, однак, даний лист так і не отримано адресатом. У зв`язку з викладеним вище позивач [PERSON] просить суд розірвати трудовий договір № 02621401102, укладений 28 липня 2014 року між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 01 серпня 2014 року у Деснянській районній філії Київського міського центру зайнятості, на підставі п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін з 30 січня 2015 року; зобов`язати Деснянську районну філію Київського міського центру зайнятості зняти з реєстрації трудовий договір № 02621401102, укладений 28 липня 2014 року між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 01 серпня 2014 року у Деснянській районній філії Київського міського центру зайнятості, на підставі п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Представник позивача-адвокат Дещенко А.С. в судових засіданнях підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач Фізична особа-підприємець [PERSON] в судові засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, однак судова повістка від відповідача повернулася до суду з відміткою - «за закінченням терміну зберігання». Відповідачем не подано заяви про розгляд справи за його відсутності та не подано відзиву на позовну заяву. Представник відповідача Деснянської районної філії Київського міського центру зайнятості Бурлака І.В. в судових засіданнях не заперечували проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 28 липня 2014 року між [PERSON] та фізичною особою- підприємцем [PERSON] , укладено безстроковий трудовий договір № 02621401102, який зареєстрований Деснянським центром зайнятості м. Києва 01 серпня 2014 року. Згідно пунктів 1 та 2 трудового договору № 02621401102 [PERSON] безстроково з 28 липня 2014 року було прийнято на роботу до ФОП [PERSON] на посаду оператор комп`ютерного набору. 30 січня 2015 року трудові відносини між [PERSON] та ФОП [PERSON] були припинені на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, про що було зроблено відповідний запис в трудовій книжці [PERSON] 30 січня 2015 року [PERSON] було проведено розрахунок та повернуто трудову книжку. В травні 2019 року у [PERSON] виникла необхідність отримання статусу безробітного, у зв`язку з чим вона звернулася до Варвинської районної філії Чернігівського обласного центру зайнятості. Листом від 31.07.2019 № 31.01/388 Варвинська районна філія Чернігівського обласного центру зайнятості було відмовлено [PERSON] у отриманні статусу безробітного через те, що вона на даний час перебуває в трудових відносинах з ФОП [PERSON] на підставі діючого трудового договору зареєстрованого 01 серпня 2014 року. [PERSON] звернулася до Деснянської районної філії Київського міського центру зайнятості щодо повідомлення причин не зняття з реєстрації вказаного трудового договору. Листом від 18.07.2019 № 23-1004 Деснянська районна філія Київського міського центру зайнятості повідомили, що для зняття з реєстрації трудового договору необхідна присутність двох сторін договору, а саме [PERSON] та ФОП [PERSON] 31 липня 2019 [PERSON] направила ФОП [PERSON] лист з проханням посприяти вирішенню проблемної ситуації з розірванням трудового договору в Деснянській районній філії Київського міського центру зайнятості, однак, даний лист так і не отримано адресатом. Згідно виписки з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відносно [PERSON] від 31.07.2019 вбачається, що трудові відносини між [PERSON] та ФОП [PERSON] припинені в січні 2015 року. Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати робітникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Як передбачено п.1 ч.1 ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк. Відповідно до статті 24-1 КпЗП України при укладанні трудового договору між працівником і фізичною особою, фізична особа або за довіреністю уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. Згідно ст. 38 КЗпП України працівник має право на розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, за власним бажанням, попередивши роботодавця письмово за два тижні. Порядком реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, який затверджено наказом Міністерством праці та соціальної політики України №260 від 08.06.2001, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.06.2001 за №554/5745 зі змінами та доповненнями (далі - Порядок), покладено на державну службу зайнятості функції по реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю. Згідно з п. п. 6, 7 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України N 260 від 08.06.2001 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року за N 554/5745, „Про затвердження Форми трудового договору між працівником і фізичною особою та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою" в разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпП України, про що сторони сповіщають державну службу зайнятості, яка зареєструвала трудовий договір. Відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох днів повинна зняти трудовий договір з реєстрації, про що робиться відмітка у книзі реєстрації трудових договорів. На підставі цього запису відповідальна особа центру зайнятості робить на трьох примірниках трудового договору запис про зняття з реєстрації трудового договору. Цим самим наказом затверджена форма трудового договору між працівником і фізичною особою, в п. 17 якої (підстави припинення договору з посиланням на відповідні статті КЗпП України) передбачені підписи обох сторін договору, тобто не тільки фізичної особи, а й працівника. Лише після підписів обох сторін договору (фізичної особи та працівника), в п. 18 зазначеної форми трудового договору передбачений запис посадової особи служби зайнятості про зняття договору з реєстрації. Як вбачається з п. 2.21-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженого наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 №110 передбачено, що фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю роблять записи до трудових книжок працівників про прийняття на роботу та звільнення з роботи відповідно до укладених з працівниками письмових трудових договорів, що зареєстровані в установленому порядку в державній службі зайнятості. Унесені фізичною особою до трудових книжок записи підтверджуються підписом посадової особи органу державної служби зайнятості, незалежно від реєстрації трудового договору і засвідчуються його печаткою. Відповідно до п. 8 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, затвердженого Наказом Мінпраці України від 08.06.2001 року №260, у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпП України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору. Відповідно до норм ст. ст. 43, 46 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що на теперішній час трудові відносини між сторонами фактично не існують, процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана, з 30 січня 2015 між сторонами припинились трудові відносини, однак провести дії щодо зняття її з реєстрації ні у позивача, а ні у відповідача не виявилося можливості. Таким чином, суд вважає необхідним вказаний трудовий договір розірвати, так як зазначений трудовий договір не знятий з реєстрації у центрі зайнятості, що позбавляє позивача можливості реалізувати свої конституційні права. З урахуванням задоволення позову, стягненню з відповідача підлягає сплачена позивачем при зверненні до суду грошова сума судового збору в розмірі 768,40грн, що відповідає вимогам ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved