Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

В січні 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, припинення та визнання права власності на частину земельної ділянки. Позивач в обгрунтування своїх позивних вимог зазначила, що 22.11.1997 року в виконавчому комітеті Ілляшівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області за номером актового запису 8 вона зареєструвала шлюб з відповідачем і стала носити його прізвище. Її дошлюбне прізвище [PERSON] . Дана обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від даного шлюбу у них народилось двоє дітей : син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , батьками яких є вони сторони по справі, що підтверджується записами в свідоцтві про народження дітей, старший з яких повнолітній та проживає окремо,\~а «менший\~проживає з нею та\~залишиться проживати\~з нею після розірвання шлюбу. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про народження неповнолітнього сина. Спільне подружнє проживання з відповідачем у них не склалось, а тому з початку жовтня місяця 2020 року вони разом однією сім`єю не проживають, і на разі в провадженні Христинівського районного суду перебуває на розгляді цивільна справа про розірвання шлюбу між ними. Дані обставини підтверджуються,\~як її поясненнями так їх може підтвердити і відповідач. За час спільного подружнього проживання та\~перебування в\~шлюбі ними за\~договором купівлі-продажу\~від 04.11.2009\~року було\~придбано житловий\~будинок з\~належними до\~нього будівлями\~та спорудами\~по [ADDRESS] , який був оформлений та зареєстрований за [PERSON] . Дана обставина підтверджується договором купівлі-продажу, витягом з державного реєстру правочинів, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Також в період шлюбу відповідачем, на підставі рішення сесії Верхняцької селищної Ради № 35-3/У від 20.07.2010 року було приватизовано та отримано в приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд земельну ділянку площею 0,1500 га по [ADDRESS] . Дана обставина підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 401952. Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 19.01.2021 року відкрито провадження по справі. Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 02.02.2021 року справу призначено до судового розгляду Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте від неї до суду надійшла заява в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати у її відсутність Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте від нього на адресу суду надійшла заява, в якій в якій він вказав, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.11.1997 року в виконавчому комітеті Ілляшівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області за\~номером актового\~запису 8\~позивач та\~відповідач зареєстрували шлюб. Дошлюбне прізвище позивачки [PERSON] . Від даного шлюбу у позивача та\~відповідача народилось\~двоє дітей\~:\~син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , батьками яких є вони сторони по справі, що підтверджується записами в свідоцтві про народження дітей, старший з яких повнолітній та проживає окремо,\~а «менший\~проживає з позивачкою та\~залишиться проживати\~з нею після розірвання шлюбу. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про народження неповнолітнього сина. Як вбачається з матеріалів справи за час перебування у шлюбі сторонами було придбано наступне майно: -\~договором купівлі-продажу\~від 04.11.2009\~року було\~придбано житловий\~будинок з\~належними до\~нього будівлями\~та спорудами\~по [ADDRESS] , який був оформлений та зареєстрований за [PERSON] . Дана обставина підтверджується договором купівлі-продажу, витягом з державного реєстру правочинів, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Також в період шлюбу відповідачем, на підставі рішення сесії Верхняцької селищної Ради № 35-3/У від 20.07.2010 року було приватизовано та отримано в приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд земельну ділянку площею 0,1500 га по [ADDRESS] . Дана обставина підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 401952. Згідно зі\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1ст. 61 СК України). Здійснення права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжям. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено уст. 69 СК України. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно роз`яснень п.п. 23,24 постанови ПленумуВерховного\~СудуУкраїни №11від\~21.12.2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, вирішуючи між подружжям спір про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,69 СК України, ч. 3ст. 368 ЦК), відповідно до ч.ч. 2,3ст.325ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 справа № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), у\~статті 60 СК України\~закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і\~стаття 368 ЦК України. Частиною першою\~статті 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні кошти або спільна праця подружжя. Тобто, критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття) 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова ВСУ від 25.11.2015 року № 6-2333цс15). При цьому, докази у підтвердження придбання майна за особисті кошти повинен надати той з подружжя, який посилається на дану обставину. За правилом, встановленим ч. 1 ст.70СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше невизначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як зазначено в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72СК\~України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. В п. 25 цієї\~Постанови\~зазначено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4,5 ст.71СК\~щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга\~статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга\~статті 364 ЦК України). Щодо стягнення судових витрат пов`язаних із правничою допомогою суд зазначає наступне. Між позивачем [PERSON] та адвокатом Мельником Олегом Федоровичем, 25.01.2021 року укладено договір про надання правової допомоги. Крім цього позивачем надано суду довідку про сплату адвокату Мельнику Олегу Федоровичу. гонорару у розмірі 15000,00 грн. на виконання зазначеного договору. Частина 1статті 133\~ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3ст.\~133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Згідно ч.2ст.137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3, 4\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до положень\~ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно із положеннями\~ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Виходячи зі змісту положень ч. 3\~ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Відповідно до\~статті 903 ЦК України\~плата за договором про надання послуг здійснюється замовником у розмірі, встановленому договором. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»\~визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах\~суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Крім цього позивач не надав суду детальних та конкретизованих розрахунків витрат, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Не подання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18, провадження № 61-13573св19. За таких обставин витрати позивача на професійну правничу допомогу не підлягають задоволенню в повному обсязі. Інші судові витрати по справі (сплачений судовий збір,) слід покласти на відповідача, враховуючи задоволення позовних вимог.

Outcome: partial