Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом про визнання недійсним договору фінансово лізингу № 00235 від 7 липня 2016 року, укладений між ним та ТОВ «Соул - Україна» та стягнення із відповідача на його користь 83 500 грн. Позивач посилається на те, що 7 липня 2016 року між ним та представником відповідача укладено договір фінансово лізингу № 00235. При укладенні договору представник Товариства роз'яснив позивачу, що вартість вибраної ним моделі трактора становить 168 000 грн. та при оплаті відразу половини вартості трактора, а саме 83 500 грн., доставка трактора відбудеться впродовж 4-х - 5-ти днів, а решту вартості позивач зможе оплатити рівними частками впродовж наступних місяців. Представник товариства запевнив, що товар якісний і відповідає характеристикам, які відображені на інтернет-сторінці. Дані умови влаштовували позивача, тому він одразу ж 7 липня 2016 року в м. Ковель оплатив перший платіж згідно наданого представником Товариства рахунку в розмірі 83 500 грн., на рахунок Відповідача. По спливу п'яти днів замовленого міні-трактора відповідач не доставив. У даному договорі фінансового лізингу не зазначено розміру щомісячних лізингових платежів, тобто відсутні істотні умови договору. Вважає, що даний договір містить багато несправедливих умов, що у відповідності до ч. ч. 5, 6 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» є підставою для визнання його недійсним. Тому просить визнати недійсним договір фінансового лізингу № 00235, що укладений 7 липня 2016 року між сторонами із застосуванням наслідків недійсності правочину - стягненням із відповідача на його користь коштів, внесених при укладенні та на виконання умов договору в сумі 83 500 грн. В судове засідання представник відповідача не з'явився, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Причини його неявки суду невідомі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. 07 липня 2016 року між [PERSON] та ТОВ "Соул-Україна», укладено договір фінансового лізингу № 00235 від 07.07.2016 року. Згідно квитанції № 45 від 07 липня 2016 року та зразку заповнення платіжного доручення, [PERSON] сплатив ТОВ "Соул-Україна» 83 500 грн. - перший платіж згідно умов договору фінансового лізингу. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, що беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано ст. 10 ЦПК України. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до ч.2 ст. 627 ЦК України, у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права позивача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. В ст. 18 цього Закону наведено перелік несправедливих умов у договорах із споживачами, який не є вичерпним та визначено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. В пунктах 5, 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», зазначено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. За положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агрессивною. Відповідно до ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Відповідно до ч. 2 ст. 6 Законом України «Про фінансовий лізинг», істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Також Законом України «Про фінансовий лізинг» п.п. 1.4 ч 2 ст. 10 передбачено, обов'язок лізингодавця надати предмет лізингу, який відповідав би його призначенню, відшкодовувати лізингоодержувачу витрати на поліпшення предмета лізингу, на його утримання або усунення недоліків у порядку та випадках, передбачених законом та/або договором. Стаття 11 цього Закону надає право лізингоодержувачу: 1)обирати предмет лізингу та продавця або встановити специфікацію предмета лізингу і доручити вибір лізингодавцю; 2)відмовитися від прийняття предмета лізингу, який не відповідаж його призначенню та/або умовам договору, специфікаціям; 3)вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках; 4)вимагати від лізингодавця відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням умов договору лізингу. Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06 листопада 2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судом встановлено, що ТОВ "Соул-Україна» не дотримано чинного законодавства при укладенні даного договору фінансового лізингу, що призвело до не надання нею послуг, які були предметом договору, [PERSON], а тому позов підлягає до задоволення, застосувавши наслідки недійсності правочину, стягнувши з відповідача на користь позивача кошти у розмірі 83 500 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved