Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

В січні 2016 р. позивач [PERSON] звернулася до суду позовом, в якому зазначає, що з 1996 р. вона з відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах та проживала однією родиною, вела спільне господарства. Позивач завагітніла від відповідача та [INFO] народила сина [PERSON]. Відомості про батька дитини були внесені зі слів позивача та батьком дитини зазначений [PERSON]. Тобто ім'я та по-батькові співпадають із даними відповідача - [PERSON], а прізвище - за прізвищем позивача. Фактично відповідач завжди визнавав своє батьківство відносно сина, піклувався та утримував позивача під час вагітності, разом з родичами та друзями забрав позивача з пологового будинку, весь цей час приймав участь у вихованні та утриманні сина. До листопада 2012 р. сторони проживали однією сім'єю, тому ніяких сумнівів або проблем щодо батьківства відповідача з сином не виникало. Після припинення фактичних шлюбних відносин відповідач також допомагав сину та приймав участь у його вихованні. Однак останнім часом відповідач почав відмовляти позивачу в наданні допомоги у вирішенні різних питань, пов'язаних з сином, тому звернулася до суду. На підставі викладеного позивач просить суд визнати [PERSON], [INFO], уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, зареєстрованого за адресою [ADDRESS] батьком [PERSON], [INFO], внести відповідні зміни до актового запису про народження, зобов'язати Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького управління юстиції провести зазначені зміни. А також просить стягувати на користь позивача з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду. У судовому засіданні позивач та представник позивача на заявленому позові наполягла за вищевказаними підставами. Відповідач [PERSON] проти заявлених позовних вимог заперечень не мав, зазначив, що він надає матеріальну допомогу в добровільному порядку особисто сину [PERSON]. Представник відповідача Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького управління юстиції в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, рішення відніс на розсуд суду. Всебічно з'ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, допитавши свідка, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено, що відомості про батька до актового запису №523 від 16.07.1999р., складеного Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького управління юстиції - про народження дитини [PERSON], [INFO], записано за заявою матері. З 1996 р. по листопад 2012 р. сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали однією сім'єю та вели спільне господарство. Відповідач визнавав та визнає [PERSON] за сина, який також називає його батьком. Дані обставини визнавались сторонами, а також підтверджені свідком [PERSON] Відповідно до п.3 Постанови Пленуму ВСУ „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року зазначено, що, вирішуючи питання про те якою нормою закону слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Така ж правова позиція щодо застосування норм матеріального права міститься в постанові Верховного Суду України, прийнятій в порядку ст. 355 ЦПК України у справі № 6-20цс15 від 25.02.2015 року. Відповідно до ч. 2 ст. 53 КпШС України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. Згідно з чч. 2 та 3 ст. 53 КпШС України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. Підставою для встановлення батьківства може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Як передбачає ч.3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Такі положення узгоджуються і вимогами ч.1 ст. 61 ЦПК України, згідно яких обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Тому суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання відповідача батьком дитини [PERSON], [INFO], та, відповідно, для внесення змін до актового запису про народження дитини №523 від 16.07.1999 року, складеного Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, шляхом зазначення батьком дитини [PERSON], [INFO]. Розглядаючи вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з правового змісту ч.1 ст. 180, ч. 2 ст. 182, ч.1 ст. 183 СК України, а саме з наявності законодавчо закріпленого обов'язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований на КП НВК «Іскра», отримує постійний заробіток, має можливість сплачувати аліменти, стягнень за іншими виконавчими документами з нього не провадиться. Відповідач добровільно нерегулярно надає кошти на утримання дитини. Згідно із ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Позов до суду було пред'явлено позивачкою 20.01.2016 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції. На підставі наведеного суд вважає за доцільне стягувати аліменти з відповідача на утримання сина у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 20.01.2016 року до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги щодо зобов'язання Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького управління юстиції провести зміни до актового запису про народження дитини не підлягають задоволенню, оскільки рішення суду підлягає обов'язковому виконанню згідно з ч.1 ст. 14 ЦПК України в межах повноважень, якими наділений зазначений відділ державної реєстрації актів цивільного стану. За змістом п.3 ч.1 ст. 80, ч.3 ст. 88 ЦПК України, суд стягує із відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 551,20 грн., від сплати яких позивачка була звільнена при пред'явленні позову до суду. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial