Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом про стягнення моральної шкоди у зв`язку із трудовим каліцтвом до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» і в обґрунтування позовних вимог зазначив, що у період з 8 січня 2002 по 8 листопада 2018 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем у справі Приватним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське», працюючи за професією гірничий робітник очисного забою. Відповідачем він був звільнений на підставі пункту 2 статті 40 Кодексу законів про працю України через виявлену невідповідність займаній посаді за станом здоров`я. Під час трудової діяльності позивач підлягав впливу надмірного фізичного навантаження, пилу в концентраціях, перевищуючих гранично допустимі та шуму рівень якого перевищував гранично допустимі норми. Наслідком важкої праці та впливу шуму стало пневмоконіоз, ЛН I-II ст., хронічно попереково-крижова радикулопатія L5 S1 праворуч в ст. неповної ремісії з помірно вираженим статико-динамічними порушеннями, м,язево-тонічним та больовим синдромами, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем пониження слуху III ст. встановлені вперше в клініці профзахворювань ДУ «Інститут медицини імені Ю.І. Кундієва НАМН». Виникла необхідність у динамічних медичних оглядах та спостереженнях у профпатолога, терапевта, невролога, отоларинголога. Рекомендовано санаторно-курортне лікування у профільних санаторіях, курси загальнозміцнювальної, відновлювальної, протирецедивної терапії. Це завдає позивачу додаткові незручності та втрату життєвих зв`язків. Позивачу протипоказана робота в умовах дії пилу, токсичних та подразнюючих речовин, несприятливого мікроклімату, шуму, фізичних навантажень, вимушеної робочої пози. Позивач з 2014 року лікувався амбулаторно та стаціонарно, методами самолікування та народної медицини. Знаходився на диспансерному обліку в отоларинголога, проходив лікування та медичне обстеження у ДУ «Інститут медицини праці НАМН України». Причиною захворювань стало виробничі фактори - пил та шум, важкі умови праці. 12 червня 2019 року на підприємстві відповідача було складено та затверджено акт за формою П-4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача. 23 липня 2019 року МСЕК м. Слов`янськ було встановлено позивачу 65 % втрати працездатності безстроково, з яких 30% - радикулопатія, 20% - пневмоконіоз, 5% - приглухуватість, 10% - за травмою 30 жовтня 2014 року. Позивач вважає, що внаслідок ушкодження здоров`я йому заподіяна моральна шкода, тому що перебуваючи на лікуванні, він не міг та не зможе вести повноцінний спосіб життя, протягом тривалого часу відчуває фізичні страждання, обумовленні важкістю хвороби, психологічний дискомфорт і значне порушення душевного спокою, яке він відчуває до теперішнього часу. Тому позивач просить суд, стягнути з відповідача на свою користь 59000 гривень відшкодування моральної шкоди. Відповідачем суду наданий відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечував щодо задоволення позовних вимог, зазначивши, що, позивач, знаючи про погіршення стану свого здоров`я, умисно та усвідомлюючи про ризик виникнення професійного захворювання, тривалий час не повідомляв адміністрацію ПРАТ «ШУ «Покровське» про необхідність переведення його на іншу менш шкідливу або менш важку працю у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я. Саме приховуванням стану здоров`я у позивача та недбалим ставленням до свого стану здоров`я позивач сприяв розвитку у нього професійних захворювань та виникненню у нього стійкої втрати працездатності. Кожен рік позивач, за даними пройдених у 2014-2018 рр. медоглядів, визнавався таким, який може працювати в підземних умовах. Якщо внаслідок недбалості медичних працівників та внаслідок свідомого приховування позивачем фактів погіршення свого здоров`я у [PERSON] під час медичних оглядів не було виявлено ознак професійних захворювань і якщо з цих причин зазначена вище особа не була своєчасно усунута ПРАТ «ШУ «Покровське» від дії шкідливих факторів виробничого середовища, то це також, на думку відповідача, має бути судом враховано при визначені розумного розміру відшкодування моральної шкоди. З урахуванням поведінки позивача, судової практики, яка склалась при розгляді справ даної категорії, вважають достатнім розміром у відшкодування моральних страждань позивача суму в 26000 гривень. В судове засідання позивач, його представник та представник відповідача не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, надали суду заяви з клопотанням розглянути справу за їх відсутності. Позивач та представник позивача наполягають на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача вимоги позову не визнав з підстав, наведених у відзиві. Суд, врахувавши позиції сторін у справі, надані суду документи, вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін за матеріалами, наданими сторонами на підтвердження своїх доводів та заперечень. Дослідивши надані суду докази, позиції сторін, викладених у письмових заявах, суд вважає встановленими у судовому засіданні наступні обставини. Позивач [PERSON] з 8 січня 2002 по 17 листопада 2010 року і з 22 листопада 2010 року по 8 листопада 2018 року включно працював на підприємстві відповідача у якості: гірничого робітника очисного забою 4 та 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті, після чого був звільнений за пунктом 2 статті 40 Кодексу законів про працю за власним бажанням у зв`язку з виявленням невідповідності зайнятій посаді за станом здоров`я, що підтверджується його трудовою книжкою (арк.спр.8-9). У період з 30 жовтня по 13 листопада 2014 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Димитровської міської центральної лікарні з приводу закритого косоуламкового переламу с/з правої ключиці зі зміщенням, садна правого надпліччя (арк.спр.20). 5 листопада 2014 року проведено розслідування нещасного випадку, що стався 30.10.14 (акт від 05.11.14 на арк.спр.18-19). У цей же день складений акт № 92 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом щодо [PERSON] (арк.спр.16-17). З виписок із медичної картки № 13/1 [PERSON] вбачається, що його карта ведеться з 2015 року. Звертався до лікарів: 02.02.15 - 10.02.15 - денний стаціонар (без л/н - знаходився у відпустці). ДЗ: люмбоішеалгія. 18.08.17 оглянутий ЛОР-лікарем, проведена аудіограма. ДЗ: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість. Призначено лікування. 31.10.17 - 09.11.17 - денний стаціонар (без л/н - знаходився у відпустці). ДЗ: гострий попереково-крижовий радикуліт з вираженим больовим, м`язово-тонічним синдромом. 27.06.18 - оглянутий ЛОР-лікарем, проведена аудіограма. ДЗ: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість. Призначено амбулаторне лікування. 30.07.18 - 16.08.18 - амбулаторне лікування, л/н № 773965. ДЗ: гострий вертеброгенний п/кр радикуліт з больовим м/тонічним, корінцевим с-мом. 14.08.18 обстежений на МСКТ L5 відділу хребта: КТ ознаки остеохондрозу, початкового спондилоартрозу, багаторівневого вибухання дисків, кила L4-5 з компресією дуального мішка та правого L5 корінця. Переходний п/крижовий хребець L5 (тип IIa по Castellvi), ретролістез L4 хребця Iст. S-подібний сколіоз Iст. 17.08.18-28.08.18 - неврологічне відділення МЦМЛ - л/н № 773965. ДЗ: загострення хронічного вертеброгенного п/крижового радикуліту з вираженим больовим, м`язово-тонічним, корінцевим синдромом. 23.08.18 - консультований нейрохірургом [PERSON]. м. Красноармійськ. ДЗ: хронічна вертеброгенна (остеохондроз хребта, ретроспондилолістез 24, протрузія диску L3-4, правобічна кила диску L4-5 з компресією правого L5 корінця) попереково-крижова L5 радикулопатія, рецидивуючий перебіг, стадія загострення, з вираженим больовим, м`язово-тонічним, правобічним, корінцевим синдромом, вираженим порушенням статико-динамічної функції хребта. 29.08.18-02.10.18 - амбулаторне лікування, л/н № 886621. ДЗ: той самий. 02.10.18 виписаний до праці, через ЛКК надана довідка на підприємство про стан здоров`я: протипоказана тяжка фізична праця, підземні умови праці. 30.10.18-08.11.18 - лікування у терапевта. ДЗ: гострий бронхіт, антракосилікатоз, л/н № 761718. 14.11.18 - консультація обласного пульмонолога. ДЗ: можливо має місце проф.враження легень. 02.05.19-20.05.19 - знаходився на обстеженні в ДУ «ІМП ім. Ю.І. Кундієва НАМН України», клініка профзахворювань. ДЗ: пневмоконіоз, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження, захворювання професійні, встановлені вперше (арк.спр.22, 31-32). З 17 по 28 серпня 2018 року лікувався у неврологічному відділенні Мирноградської центральної міської лікарні через загострення хронічного вертеброгенного (остеохондроз, спондилоартроз, грижі L4-L5 з компресією дуального мішка та D L5 корінця) п/кр радикуліту з вираженим больовим, м`язово-тонічним, корінцевим синдромом (арк.спр.21). Дані з амбулаторної картки також підтверджуються висновками лікарсько-консультативної комісії, інформацією з ДМЦЛ від 22.01.18, випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 5836-683, висновком медичного діагностичного центру від 14.08.18, протокол № 2792, висновком головного нейрохірурга від 23 серпня 2018 року (арк.спр.15, 24, 34-36). За медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 14 травня 2019 року № 17/387 у [PERSON] встановлено професійний характер захворювання: 1. Пневмоконіоз (r/r; 2/2 ax), ЛН I-II ст. (один-два); 2. Хронічна попереково-крижова радикулопатія L5,S1 праворуч в ст.неповної ремісії з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язево -тонічним та больовим синдромами; 3. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем пониження слуху (III ст.) за класифікацією Остапковича В.Є. та Пономарьової Н.І. Захворювання встановлені вперше Державною установою «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» (арк.спр.25). умови, за яких працював позивач визначені інформаційною довідкою про умови праці від 28 березня 2019 року № 105 (арк.спр.38-44). Про виявлене у [PERSON] професійне захворювання, поряд з іншими, на адресу відповідача скероване повідомлення за формою П-3 від 14 травня 2019 року № 273 (арк.спр.26). 12 червня 2019 року комісією Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» було прийнято акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4, яким встановлено наявність у позивача [PERSON] професійного захворювання у зв`язку з тривалим часом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом шкідливого фактора - пил, шум, фізичне навантаження, робоча поза, нахили корпусу (арк.спр.27-30). 23 липня 2019 року вперше, безстроково, [PERSON] встановлено третю групу інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням та за сукупності 65% втрати професійної працездатності, що підтверджується довідками МСЕК. Рекомендоване медикаментозне лікування за профзахворюваннями та наслідками трудового каліцтва, санаторно-курортне лікування за хронічним п/кр. радикулітом. Щодо [PERSON] складена індивідуальна програма реабілітації інваліда № 439 від 23 липня 2019 року (арк.спр.10-13). Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок душевних страждань, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній особі, неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується, на підставі положень частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України, особою, яка її завдала, за наявності її вини. Завдана під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків шкода працівнику на підставі статті 2371 Кодексу законів про працю України, відшкодовується юридичною особою - власником або уповноваженим ним органом у разі, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Про право на відшкодування моральної шкоди потерпілій особі внаслідок дій або бездіяльності юридичної особи висловився Конституційний суд України у своєму рішенні у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту „б" підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності (справа про страхові виплати) від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008. Таким чином, саме на підприємство покладено обов`язок відшкодувати працівнику моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми не містять будь-яких інших додаткових умов щодо відшкодування моральної шкоди. Враховуючи надані суду докази, суд вважає, що позивачеві спричинені моральні страждання, пов`язані із втратою ним 65% працездатності, отриманням ним фізичних страждань і болю, який він відчував протягом тривалого періоду та відчуває до цього часу, які є прямим наслідком професійного захворювання, отриманого позивачем за час роботи на підприємстві відповідача. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4, відповідно до якого розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого каліцтва, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Разом з тим, вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 59000 гривень суд визнає завищеною. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним у відшкодування позивачеві спричиненої йому моральної шкоди, стягнути з відповідача на його користь 39000 гривень. Відповідач просив суд врахувати судову практику щодо подібних правовідносин, в якій за 1% втрати працездатності призначається 300 гривень. Суд не може погодитися із запропонованим розрахунком, виходячи з такого. За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, обрахування судом суми відшкодування моральної шкоди за запропонованим відповідачем розрахунком дійсно мало місце і було поширено здебільшого з 2011 року. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2011 був встановлений у розмірі 894 гривні. Станом на час розгляду даної справи загальновідомим є факт, що в Україні останніми роками спостерігається значне здороження життя, також загально відомо, що ціни на продукти харчування, ліки, послуги тощо з 2011 року по теперішній час поступово і значно зростали. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2019 був встановлений у розмірі 1921 гривня. Таким чином, обрахунок суми відшкодування моральної шкоди в розмірі 300 гривень за 1% втрати працездатності вочевидь не є ані розумним, ані справедливим. Також суд вважає неспроможними доводи відповідача, що позивач приховував від відповідача з 2014 року факт погіршення стану свого здоров`я, оскільки за даними з матеріалів справи, позивач лише двічі (вперше - у 2015 році, вдруге - у 2017 році) перебував на лікуванні без оформлення лікарняного листка, перебуваючи у відпустці, що не заборонено законодавством. Всі інші періоди лікування підтверджені лікарняними, про які, за відсутності доведення іншого відповідачем, йому має бути відомо. Щодо тверджень відповідача про обізнаність осіб при влаштуванні на роботу про шкідливі умови праці, суд нагадує відповідачу, що обов`язок створити безпечні умови праці на всіх підприємствах, в установах та організаціях є закріпленим у статті 153 Кодексу законів про працю України, при цьому забезпечення безпечних умов праці покладається безпосередньо на власника або уповноважений ним орган. Ця норма закону кореспондується з нормою, викладеною у статті 13 Закону України «Про охорону праці», відповідно до якої роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне стягнути з відповідача в доход держави судовий збір в сумі 768,40 гривень, оскільки позивач на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VІ звільнений від зазначених витрат при подачі позову до суду, визначений на час звернення позивача за захистом свого права до суду. На підставі статей 1167, 1172 Цивільного кодексу України, статті 2371 Кодексу законів про працю України

Outcome: partial