Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про звернення стягнення за рахунок реалізації та продажу від імені банку з [PERSON] предмета застави, а саме: транспортного засобу автомобіля «Мазда» модель 3, рік випуску 2007, шляхом укладання договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем. в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 937378,99 грн. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 26 вересня 2007 року між АКіБ «УкрСиббанк» та відповідачем укладено кредитний договір № 11224022000, відповідно до якого банк надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 26396 доларів США з розрахунку 13% річних на строк з 26 вересня 2007 року по 26 вересня 2014 року. На підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, укладеного між ПАТ«УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», до позивача перейшло право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Позивач посилається на те, що відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 24 липня 2015 року заборгованість по поверненню кредитних коштів становить 937378,99 гривень, з яких сума заборгованості за кредитом - 373367, 91 гривень; сума заборгованості за відсотками - 369703, 62 гривень; пені 181836,81 гривень.; сума за ставкою 3% річних від простроченої заборгованості по тілу 9137,21 гривень та від простроченої заборгованості по відсотках 3333,44 гривень. В зв»язку з викладеним, позивач просить звернути стягнення на предмет застави - автомобіля «Мазда» модель 3, рік випуску 2007 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Представник позивача в судове засідання не з»явився, подавши клопотання про розгляд справи у відсутність представника Банку. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що ПАТ «Дельта Банк» не є належним позивачем у даному спорі, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, а також подав заяву ро застосування судом наслідків пропуску позивачем строків звернення до суду. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 вересня 2007 року між АКіБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 11224022000, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 26396 доларів США зі сплатою 13% річних на строк з 26 вересня 2007 року по 26 вересня 2014 року. Відповідно до положень п.1.2.2 Кредитного договору Позичальник зобов»язалась повернути кредит у овному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку № 1 до Договору Виконання Позичальником своїх зобов»язань за даним Кредитним договором забезпечувалось заставою відповідно до Договору застави № 224022000 від 26.09.2007 р.. Згідно з ст.ст позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Звертаючись до суду позивач посилається, що відповідач не виконала належним чином умов Кредитного договору, внаслідок чого у неї наявна заборгованість в розмірі 937378,99 гривень, з яких сума заборгованості за кредитом - 373367, 91 гривень; сума заборгованості за відсотками - 369703, 62 гривень; пені 181836,81 гривень.; сума за ставкою 3% річних від простроченої заборгованості по тілу 9137,21 гривень та від простроченої заборгованості по відсотках 3333,44 гривень. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З наявної в матеріалах справи виписки з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта банк» п.п.2.3 договору сторони погодили, що права вимоги за кредитами переходять від продавця до покупця, та з урахуванням інших зобов'язань продавця та покупця, викладених у цьому договорі, зобов'язання продавця передати права вимоги за кредитами покупцеві є виконаним з моменту підписання продавцем та покупцем акту приймання-передачі прав вимоги за кредитами у дату закриття. Датою закриття згідно положень даного договору є 19.12.2011 р. (п.1.1 Договору). Акт приймання-передачі права вимоги за кредитами не був підисаний сторонами у дату закриття, а був підписаний лише 13.03.2012 р., що суперечить положенням Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 р., і свідчить про відсутність фактичної передачі прав в порядку, передбаченому договором. Зазначені обставини були встановлені рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29 січня 2015 року у справі за позовом ПАТ «Дельта банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 11349935000 від 26 вересня 2007 року, відповідно до якого суд встановив, що ПАТ «Дельта Банк» не є належним позивачем за даними вимогами. Частиною 3 ст.61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Будь-яких інших доказів на спростування обставин, встановлених рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 29.01.2015 р., а також на підтвердження наявності у ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним договором № 11349935000 від 26 вересня 2007 року суду з боку позивача не надано. Наявна в матеріалах справи копія Договору купівлі-продажу прав вимоги від 08.12.2011 р. та коія акту прийому-передачі документації за Договором купівлі-продажу прав вимоги не є належним доказом на підтвердження переходу права вимоги до ПАТ «Дельта Банк» у спосіб, передбачений договором. Крім того, відповідно до умов договору про надання сопживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11224022000, укладеного з [PERSON], звернення стягнення на предмет застави здійснюється шляхом продажу Банком предмету застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах, в порядку, встановленому Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах в силу положень Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є позасудовим способом звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільно-процесуальним кодексом України, звернутися до суду. Однак, таке звернення повинно відбуватись у разі порушення прав позивача або їх невизнання або оспорювання. Позивач не надав суду доказів на порушення його права щодо продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем у спосіб, передбачений Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, беручи до уваги рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 29.01.2015 р., а також зважаючи на відсутність доказів на підтвердження порушеного права позивача на реалізацію предмета застави у заявлений спосіб, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed