Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про надання дозволу на вчинення правочину щодо нерухомого майна. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, щопозивач є власницею однієї з трьох кімнат у трикімнатній квартирі (спадкоємець за заповітом), що розташована за адресою: [ADDRESS] У вищезазначеній квартирі, зареєстровані чотири особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та неповнолітня дочка [PERSON] , [PERSON] . Власниками інших двох кімнат, є [PERSON] та [PERSON] . На сьогоднішній день позивач має намір вчинити правочин з кімнатою, яка належить їй на праві приватної власності, але у зв`язку з тим, що у квартирі зареєстрована неповнолітня дитина, [PERSON] , [INFO] , та відповідно до довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 14.08.2020 року № 04-07/3/12448 реєстрація дитини вказана саме за адресою, а не за окремою кімнатою, позивачу необхідно надати до нотаріусу дозвіл органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району. Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Вознесенівському району листом від 01.02.2021 року № К-6-В позивачу було роз`яснено, що відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з п. 1, п. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Тобто, позивач не має правових підстав для відмови органом опіки та піклування на вчинення правочину з 41/100 часткою квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належить їй на праві приватної власності. З листом районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району від 01.02.2021 року № К-6-В позивач звернулась до приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. задля вчинення правочину щодо нерухомого майна - 41/100 часткою квартири за адресою: [ADDRESS] . Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. їй було надано письмову відповідь та роз`яснено, що при підготовці документів для посвідчення договору відчуження нерухомого майна крім документів, що посвідчують право власності відчужувача на це майно, нотаріус також перевіряє чи не порушуються цією дією інтереси малолітніх, неповнолітніх, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб, які мають право власності або право користування цією нерухомістю. При одержанні від учасників спільної часткової власності письмової відповіді на повідомлення про продаж ця відповідь додається до примірника договору, що залишається у матеріалах нотаріальної справи. Позивачем надсилались рекомендовані листи до всіх відповідачів по справі - власників частин квартири за адресою: [ADDRESS] , на адресу їх реєстрації, але вони не були ними отримані, тому позивач також не можу здійснити будь-які дії щодо відчуження належної їй части нерухомого майна та отримати їхню згоду на продаж належної їй частки квартири. На підставі викладеного, позивач просить надати дозвіл вчинити будь-які правочини щодо відчуження належного позивачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02 червня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кияницею Н.В., зареєстровано в реєстрі за № 1051, нерухомого майна - 41/100 частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 43,51 кв. м., загальною площею 63,9 кв. м, яка складається з: кімната № 2 площею 18,43 кв. м, в загальному користуванні: коридор № 1 площею 4,4 кв. м., ванна № 5 площею 2,69 кв. м., туалет № 6 площею 1,22 кв. м, кухня № 7 площею 7,25 кв. м., кладова № 9 площею 0,72 кв. м., кладова № 10 площею 0,39 кв. м., коридор № 4 площею 2,2 кв. м без дозволу органу опіки та піклування. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання двічі не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про час та день судового засідання були належним чином повідомлені, письмовий відзив на позовну заяву не надали. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за відсутності представникf, просить прийняти рішення з урахуванням відзиву та відповідно до вимог чинного законодавства. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягає задоволенню у зв"язку з наступним. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 3 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач є власницею однієї з трьох кімнат у трикімнатній квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 02.06.2020 року, №1051. У вищезазначеній квартирі, зареєстровані чотири особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Власниками інших двох кімнат, є [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які є також співвласниками квартири. На сьогоднішній день позивач має намір вчинити правочин з кімнатою, яка належить їй на праві приватної власності, але у зв`язку з тим, що у квартирі зареєстрована неповнолітня дитина, [PERSON] , [INFO] , та відповідно до довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 14.08.2020 року № 04-07/3/12448 реєстрація дитини вказана саме за адресою, а не за окремою кімнатою, позивачу необхідно надати до нотаріусу дозвіл органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району. Згідно зі ст. 66 Постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866 служба у справах дітей за місцем знаходження майна надає консультації громадянам з питань підготовки необхідних документів щодо відчуження майна дитини. Відповідно до ст. 67 вищезазначеної Постанови дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною, районною у м. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей. Для здійснення правочинів щодо нерухомого майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають службі у справах дітей документи, зазначені у пункті 66 цього Порядку. Служба у справах дітей розглядає протягом 10 робочих днів подані документи та з`ясовує наявність (відсутність) обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини. Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Вознесенівському району листом від 01.02.2021 року № К-6-В позивачу було роз`яснено, що відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з п. 1, п. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Тобто, позивач не має ніяких правових підстав для відмови органом опіки та піклування на вчинення правочину з 41/100 часткою квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належить їй на праві приватної власності. З листом районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району від 01.02.2021 року № К-6-В позивач звернулась до приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. задля вчинення правочину щодо нерухомого майна - 41/100 часткою квартири за адресою: [ADDRESS] . Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.М. було надано письмову відповідь та роз`яснено, що при підготовці документів для посвідчення договору відчуження нерухомого майна крім документів, що посвідчують право власності відчужувача на це майно, нотаріус також перевіряє чи не порушуються цією дією інтереси малолітніх, неповнолітніх, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб, які мають право власності або право користування цією нерухомістю. У п. 1.9. глави 2 Розділу ІІ Порядку вчинення окремих видів нотаріальних дій також зазначено: у разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні або неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідного виконавчого органу міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до частин 1, 2 та 6 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Статтею 361 ЦК України передбачено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання. Ч. 2 та 3 ст. 18 цього закону передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Згідно з положеннями ч. 4 та ч. 5 ст. 177 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло. Ча. 1 ст. 156 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст. 405 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу Української РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником квартири (будинку), ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Таким чином, неповнолітня [PERSON] , [INFO] , має право лише на проживання у частини квартири - кімнаті, яка належить гр. [PERSON] , [INFO] , на праві приватної власності, а тому її житлові права відчуженням належної їй 41/100 частки квартири не можуть бути порушені. Статтею 362 ЦК України передбачено, що у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. Якщо бажання придбати частку у праві спільної часткової власності виявили кілька співвласників, продавець має право вибору покупця. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. До таких вимог застосовується позовна давність в один рік. Передача співвласником свого переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності іншій особі не допускається. У Розділі ІІ Порядку вчинення окремих видів нотаріальних дій, глава 1 ч. 5 зазначено, що реалізація переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності у разі якщо один з учасників спільної часткової власності продає належну йому частку в спільній власності іншій особі, нотаріус повинен упевнитись у тому, що продавець у письмовій формі повідомив усіх інших учасників спільної часткової власності (як фізичних, так і юридичних осіб) про свій намір продати свою частку іншій особі із зазначенням ціни та інших умов, на яких продається ця частка.. Доказом повідомлення учасників спільної часткової власності про подальший продаж частки в спільному майні є або свідоцтво, видане нотаріусом, про передачу їм заяви продавця, або заява учасників спільної часткової власності про відмову від здійснення права переважної купівлі частки майна, що продається (із зазначенням ціни та інших умов продажу цієї частки). Справжність підпису на заяві має бути засвідчена нотаріально. Заява учасника спільної часткової власності про відмову від права переважної купівлі може бути викладена на окремому стандартному білому аркуші паперу з одночасною реєстрацією в журналі реєстрації вхідних документів або на спеціальному бланку нотаріальних документів (за бажанням зазначеного учасника). Якщо вказана заява передана особисто учаснику спільної часткової власності нотаріусом, який посвідчує договір, то свідоцтво про передачу заяви не видається, при цьому примірник заяви з написом нотаріуса про її вручення додається до примірника договору купівлі-продажу частки відчужуваного майна, який залишається в матеріалах нотаріальної справи. При одержанні від учасників спільної часткової власності письмової відповіді на повідомлення про продаж ця відповідь додається до примірника договору, що залишається у матеріалах нотаріальної справи. Позивачем 23.12.2020 року надсилались рекомендовані листи до всіх відповідачів по справі - власників частин квартири за адресою: [ADDRESS] , на адресу їх реєстрації, але вони не були ними отримані, тому позивач також не може здійснити будь-які дії щодо відчуження належної їй частки нерухомого майна та отримати їхню згоду на продаж належної їй частки квартири. При вищевикладених обставинах, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, які свідчать про наявність підстав для задоволення позовної заяви, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 гривень. На підставі викладеного, ст. ст. 29, 32, 405 ЦК України, ст. 156 ЖК УРСР, ст. ст. 150, 177 СК України, ст.ст. 12, 76-81, 258, 259, 263-265, 280-282,354, 355 ЦПК України, суд -

Outcome: approved