Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

позивач [PERSON] 16 червня 2015 р. звернулася до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на дітей . В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що вона знаходилась із відповідачем у цивільному шлюбі. [INFO] у них народилася дитина - син [PERSON], а [INFO] народився син [PERSON]. 16 квітня 2015 року сторони припинили спільне проживання. Діти залишились мешкати разом з нею, відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Просить стягнути з відповідача на утримання дітей на її користь аліменти у розмірі 1/3 частини. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 20 серпня 2015 року провадження по справі було зупинено до розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини. 24 лютого 2016 року провадження по справі було відновлено, оскільки рішення Дружківського міського суду Донецької області від 11 грудня 2015 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини набрало чинності. В судове засідання позивачка [PERSON] з'явилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/3 частини на утримання дітей. Відповідач [PERSON] у судове засідання прибув, позовні вимоги не признав у повному обсязі, заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі 1/3 частини на утримання дітей. Пояснив, що син [PERSON] мешкає разом з ним. Він його утримує, піклується про нього, мати в його вихованні не приймає ніякої участі. Син [PERSON] з ним не мешкає, але він, вважає, що і з [PERSON] [PERSON] також не мешкає. Де мешкає дитина пояснити не може. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити. . Суд, заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, свідків, дослідивши докази по справі, визначає, що позовну заяву задоволено частково з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 ч.2 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Судом встановлено, що сторони знаходились у цивільному шлюбі з серпня 2006 року по жовтень 2014 року. [INFO] у них народився - син [PERSON], а [INFO] народився син [PERSON] . Відповідно актового запису № 11 від 18 лютого 2009 року батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 2) Відповідно до актового запису № 541 від 26 грудня 2013 року батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.3 ) В наступний час сторони не мають шлюбних стосунків, відповідач мешкає окремо від сім'ї, матеріально сім'ю не підтримує. Оскільки між сторонами не було досягнуто домовленості про стягнення аліментів на утримання дітей, позивач з цього приводу звернулась до суду про стягнення аліментів на утримання двох дітей. У відповідності до п.17 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до довідки про склад сім"ї № 1670 від 15 червня 2015 року, наданою КП "Комсервіс" [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS], разом з нею зареєстровані діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.5) Але, як, пояснив у судовому засіданні відповідач та не заперечувалось позивачкою, син [PERSON] мешкає разом з батьком. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили, що [PERSON] мешкає разом з батьком [PERSON] Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 11 грудня 2015 року місце мешкання дітей визначено разом з матір'ю - позивачкою по справі [PERSON] (а.с.25-28). Згідно даного рішення встановлено, що з квітня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] виник спір щодо місця проживання їхніх дітей. До наступного часу відповідач не виконав рішення суду та не передав дитину позивачці, що підтверджується актом державного виконавця від 02 березня 2016 року (а.с.40). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] мешкає з батьком з квітня 2015 року, як пояснила позивачка, батько утримує дитину неправомірно, але це не спростовує того, що дитина мешкає з батьком та знаходиться на його утриманні. Доказів які б спростовували вказані твердження відповідача та встановлені обставини по справі позивачкою не надано. Позивач посилається на те, що дитина утримується батьком неправомірно. Відповідно до ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоровя або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобовязана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала. Але, позивач не ставить питання про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Твердження відповідача про те, що син [PERSON] також не мешкає з позивачкою, не нашли свого підтвердження у судовому засіданні та не були доведені відповідачем. Таким чином, суд не може задовольнити позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання сина [PERSON], оскільки він мешкає з відповідачем. Щодо стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання сина [PERSON], то вони підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст.. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде сплачуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що [PERSON] з 17 жовтня 2008 року по наступний час працює пожежним рятувальником 45 державної пожежно-рятувальної частини м.Дружківка. Згідно договору дарування від 05 жовтня 2013 року та копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно [PERSON] на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS]. Враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, що він має на утриманні іншу неповнолітню дитину, сплачує аліменти на утримання дружини за рішенням Дружківського міського суду від 02 грудня 2015 року у розмірі 1/6 частини, інші обставини, суд вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на свою неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/6 частини. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України "Про судовий збір", то він підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial