Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

Позивач 13.05.2019 р. звернувся до суду звищевказаним позовом, який уточнив в процесі розгляду справи. В позовній заяві зазначив, що [PERSON] , разом зі своїми дітьми, мешкала у кімнатах [NUMBER] та [NUMBER], що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , без відповідного договору найму, без ордеру, оскільки вселилась самовільно з 2015 р. по 31.08.2018 р. Гуртожиток знаходиться на балансі ДНЗ «Запорізьке ВПУМ». Позивач, як балансоутримувач гуртожтку, здійснює оплату комунальних послуг, а саме: сплачує вартість відпуску води та прийому стоків КП «Водоканал», сплачує вартість спожитої теплової енергії та електроенергії. За період з квітня 2016 р. по серпень 2018 р. відповідач користувалась приміщенням, але без оплати квартплати та комунальних послуг, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість з оплати за користування житловою площею та комунальних послуг в сумі 26909,55 грн. Загальна заборгованість визначена з січня 2016 р. по серпень 2018 р. у розмірі 31729,61 грн. Вказану суму зменшено на 4820,06 грн. (суму боргу, що утворилась з січня 2016 р. по березень 2016 р.), що дорівнює 26909,55 грн. (сума боргу за період з квітня 2016 р. по серпень 2018 р.). Позов подано з урахуванням того, що право нарахування заборгованості за квітень 2016 р. починається з 01.05.2019 р. За позовом ДНЗ «ЗВПУ «Моторобудівник» просить стягнути на їх користь з відповідача 34366,10 грн., що складається з: основної суми боргу - 29788,47 грн.; 3% річних - 1117,00 грн.; інфляційного збільшення боргу - 2182,23 грн.; пені 1278,40 грн. Ухвалою від 23.05.2019 р. відкрито провадження та призначено судове засідання на 21.06.2019 р. 21.06.2019 р. розгляд справи відкладено на 16.09.20209 р. за клопотанням відповідача на підставі п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України. 16.09.2019 р. розгляд справи відкладено на 29.10.2019 р. за клопотанням представника позивача для підготовки відповіді на відзив. 29.10.2019 р. розгляд справи відкладено на 12.12.2019 р. у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні. 12.12.2019 р. розгляд справи відкладено на 03.03.2020 р. за клопотанням відповідача. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов, просила його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач до суду не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, в процесі розгляду справи подала відзив на позов (а.с.38-40). Суд розглянув справу за відсутності відповідача на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, приймаючи до уваги позицію відповідача, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом з письмових доказів, гуртожиток за адресою: [ADDRESS] знаходиться на балансі позивача, що підтверджується копією акту прийому-передачі основних фондів (а.с.8-10). [PERSON] , разом з дітьми, мешкала у кімнатах [NUMBER] та [NUMBER], що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , без відповідного договору найму, без ордеру, оскільки вселилась самовільно у період з 2015 р. по 31.08.2018 р., що підтверджується актами про проживання особи в приміщенні гуртожитку ДНЗ «Запорізьке ВПУ "Моторобудівник» від 29.03.2019 р. (а.с.13) та від 03.10.2019 р. (а.с.61). За період з квітня 2016 р. по серпень 2018 р. відповідач користувалась згаданим приміщенням, але не сплачувала квартплату та комунальні послуги, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 29788,47 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с.71зв.-72). Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно з п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. За правилом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Також, відповідно до ч. 1 ст. 9 указаного закону, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Аналогічний обов`язок наймача (споживача) передбачений ст.68 ЖК України. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідачів обов`язку оплачувати надані їм послуги. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року № 6-2951цс15, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц. Зважаючи на те, що відповідач є споживачем послуг та повинна була здійснювати оплату таких послуг на рахунок позивача, однак, вчасно та регулярно платежі не сплачувала, що призвело до утворення заборгованості, а тому така заборгованість підлягає стягненню в примусовому порядку. Ч.2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зважаючи на те, що між позивачем та відповідачем існують грошові зобов`язання, які відповідачем порушуються, наявна заборгованість підлягає сплаті з врахуванням трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань (правовий висновок у справі ВСУ № 6-68цс12). Індивідуальний споживач зобов`язаний у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг (п. 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Враховуючи наведені обставини, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних в сумі 1117 грн., інфляційна складова - 2182,23 грн. та пеня в розмірі 1278,40 грн. В обґрунтування заперечень проти позову, відповідач стверджує, що з 2015 р. вона разом з дітьми виїхала з гуртожитку та фактично мешкала за адресою: [ADDRESS] , про що надала акт № 119 підтвердження фактичного проживання від 18.06.2019 р., посвідчений квартальним комітетом Шевченкіського району м.Запоріжжя (а.с.41) та довідку про склад сім`ї № 263 від 27.07.2013 р. (а.с.50). За ст. 12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічним чином питання обов`язків доказування і подання доказів регулює ст. 81 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Ч.1 ст.76 ЦПК України передбачено, що належними доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Оцінюючи надані відповідачем згадані акт та довідку, суд вважає їх неналежними доказами, оскільки за своїм змістом вони не містять інформації щодо проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] в той період, за який позивач просить стягнути заборгованість. Відмовляючи в задоволенні заяви [PERSON] про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, суд виходив з наступного. В силу вимог ст. 267 ч. ч. 3,4 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач, в поданому до суду відзиві на позов, просила суд застосувати строк позовної давності. Звернувшись 08.05.2019 р. до суду з даним позовом (а.с.24), позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за період з 04.2016 р. по 31.08.2018 р. В силу вимог ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 (три) роки. 11.04.2018 р. між стронами було укладено договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги (а.с.73), згідно якого відповідач визнала існування заборгованості за житлово-комунальні послуги що, в силу вимог ст. 264 ч.1 ЦК України, перериває перебіг позовної давності. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ст. 264 ч. 3 ЦК України). Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що в даному випадку заява відповідача про застосування строку позовної даності не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved