overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Лікар-психіатр Сквирської центральної районної лікарні, [PERSON], звернувся до суду з заявою, в якій просить припинити надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку [PERSON], [INFO], жителю [ADDRESS] посилаючись на те, що згідно рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26.11.2015 року [PERSON] змінено примусові заходи медичного характеру з примусового лікування у психіатричній лікарні зі звичайним наглядом на надання амбулаторної допомоги в примусовому порядку в лікувальній установі - Сквирській ЦРЛ. Згідно консультативного висновку спеціаліста КЗ КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об'єднання» від 17.11.2016 року рекомендовано припинення хворому [PERSON] амбулаторного примусового психіатричного лікування. У судовому засіданні лікар-психіатр доводи заяви підтримав, посилаючись на наведені вище обставини. Прокурор щодо задоволення вказаної заяви не заперечує. Суд, заслухавши заявника, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що згідно рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26.11.2015 року [PERSON] змінено примусові заходи медичного характеру з примусового лікування у психіатричній лікарні зі звичайним наглядом на надання амбулаторної допомоги в примусовому порядку в лікувальній установі - Сквирській ЦРЛ. Згідно консультативного висновку спеціаліста КЗ КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об'єднання» від 17.11.2016 року рекомендовано припинення хворому [PERSON] амбулаторного примусового психіатричного лікування (а.с.3). Відповідно до ст.12 Закону України «Про психіатричну допомогу" надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку припиняється за рішенням комісії лікарів-психіатрів у разі видужання особи або такої зміни стану її психічного здоров'я, що не потребує надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, або за рішенням суду про відмову в продовженні надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Клопотання про припинення надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може направлятися до суду особою, якій надається ця допомога, або її законним представником через 3 місяці з часу ухвалення судом рішення про надання або продовження надання особі такої допомоги. Враховуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку про необхідність припинення [PERSON] надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

Лікар-психіатр Сквирської центральної районної лікарні, [PERSON], звернувся до суду з заявою, в якій просить припинити надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку [PERSON], [INFO], жителю [INFO], посилаючись на те, що згідно ухвали Сквирського районного суду Київської області від 30.06.2015 року [PERSON] продовжено примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Згідно консультативного висновку спеціаліста КЗ КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне обєднання» від 15.06.2016 року обґрунтована необхідність припинення надання [PERSON] такої допомоги. У судове засідання лікар-психіатр не зявився, про час і місце розгляду заяви повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи в його відсутності, доводи заяви підтримує, [PERSON], щодо припинення надання йому амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем проживання, заперечень не подав. Прокурор щодо задоволення вказаної заяви не заперечує. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що згідно ухвали Сквирського районного суду Київської області від 30.06.2015 року [PERSON] продовжено примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку (а.с.10). Згідно консультативного висновку спеціаліста КЗ КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне обєднання» від 15.06.2016 року обґрунтована необхідність припинення надання [PERSON] такої допомоги (а.с.2). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про психіатричну допомогу" надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку припиняється за рішенням комісії лікарів-психіатрів у разі видужання особи або такої зміни стану її психічного здоров'я, що не потребує надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, або за рішенням суду про відмову в продовженні надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Клопотання про припинення надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може направлятися до суду особою, якій надається ця допомога, або її законним представником через 3 місяці з часу ухвалення судом рішення про надання або продовження надання особі такої допомоги. Враховуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку про необхідність припинення [PERSON] надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Лікар-психіатр Сквирської центральної районної лікарні Київської області, Авраменко В.О., звернувся до суду з заявою, в якій просить припинити надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку [PERSON], [INFO], жителю [ADDRESS], посилаючись на те, що згідно рішення Сквирського районного суду Київської області від 13.02.2013 року [PERSON] продовжено надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку строком на 6 місяців за місцем проживання. Згідно консультативного висновку лікарів-психіатрів КЗ КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об'єднання» від 06.02.2014 року обґрунтована необхідність припинення надання [PERSON] такої допомоги. У судове засідання лікар-психіатр не з'явився, про час і місце розгляду заяви повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи в його відсутності, доводи заяви підтримує, [PERSON], щодо припинення надання йому амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем проживання, заперечень не подав. Прокурор щодо задоволення вказаної заяви не заперечує. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що відповідно до рішення Сквирського районного суду Київської області від 13.02.2013 року [PERSON] продовжено надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку строком на 6 місяців за місцем проживання. Згідно консультативного висновку лікарів-психіатрів КЗ КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об'єднання» від 06.02.2014 року обґрунтована необхідність припинення надання [PERSON] такої допомоги. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про психіатричну допомогу" надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку припиняється за рішенням комісії лікарів-психіатрів у разі видужання особи або такої зміни стану її психічного здоров'я, що не потребує надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, або за рішенням суду про відмову в продовженні надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Клопотання про припинення надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може направлятися до суду особою, якій надається ця допомога, або її законним представником через 3 місяці з часу ухвалення судом рішення про надання або продовження надання особі такої допомоги. Враховуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку про необхідність припинення [PERSON] надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Лікар - фтизіатр Андрушівської районної лікарні звернулася в суд із заявою про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу [PERSON] в зв'язку з тим, що він хворіє на заразну форму туберкульозу, лікувався в обласному протитуберкульозному диспансері з 11.01.2016 року по 14.03.2016 року. Він самовільно залишив стаціонар і від подальшого лікування відмовляється, хоча продовжує бути бактеріовиділювачем. Лікар - фтизіатр Толкач Г.В. подала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій заявлені вимоги підтримує з обставин викладених в заяві про примусову госпіталізацію. Заінтересована особа - [PERSON] відповідно до ч.1 ст.285 ЦПК України в судове засідання не викликався, оскільки становить загрозу розповсюдження хвороби. Заслухавши пояснення заявника, проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є обгрунтованими і підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 Закону України „Про протидію захворюванню на туберкульоз" у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Судом встановлено, що [PERSON], хворіє на дисимінований туберкульоз легень з бактеріовиділенням . Він лікувався в обласному протитуберкульозному диспансері з 11.01.2016 року по 14.03.2016 року, тобто 63 дні при потребі 180 днів і самовільно припинив лікування, продовжуючи бути заразним для оточуючих, а тому становить небезпеку в розповсюдженні туберкульозу серед населення, ухиляється від лікування. Мотивованим висновком лікарської комісії Андрушівської центральної районної лікарні встановлено, що [PERSON] потребує негайного лікування та ізоляції, в зв»язку з чим потребує госпіталізації до протитуберкульозного закладу на термін 3 місяці. Відповідно до ч.2 ст. 286 ЦПК України рішення суду про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу підлягає негайному виконанню та є підставою для примусової госпіталізації особи в протитуберкульозний заклад. Аналіз вищезазначених норм приводить до висновку, що заява про примусову госпіталізацію хворого підлягає до повного задоволення, оскільки ухилення хворого від добровільного лікування створює небезпечні умови для оточуючих, несе за собою загрозу його здоров'ю та здоров'ю оточуючих.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

Лікар фтизіатр Андрушівської районної лікарні звернулася в суд із заявою про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу [PERSON] в зв'язку з тим, що він хворіє на заразну форму туберкульозу, що встановлено результатами обстеження. В судове засідання лікар фтизіатр не зявилася,направила заяву про розгляд справи в її відсутність,свою заяву підтримала,зазначила, що [PERSON] \~хворіє на туберкульоз, має відкриту форму, є бацилоносієм, а тому становить небезпеку в розповсюдженні туберкульозу серед населення, ухиляється від лікування. Посилаючись на зазначені обставини, вказуючи на високий ступінь ризику можливого захворювання населення внаслідок контактів з епідемічнохворим на відкриту форму туберкульозу просить суд примусово госпіталізувати його до протитуберкульозного закладу терміном на три місяці. Заінтересована особа [PERSON]\~\~відповідно до ч.1\~ст.285 ЦПК України\~\~в судове засідання не викликався, оскільки становить загрозу розповсюдження хвороби. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є обгрунтованими і підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 Закону України „Про протидію захворюванню на туберкульоз" у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Судом встановлено, що [PERSON] \~перебуває на диспансерному обліку з 2013 року з приводу хронічного туберкульозу,останній раз лікувався в стаціонарі ОПТД з 13.10.2015 року по 07.12.2015 року,пролікувався 45 днів при потребі 20 місяців ,оскільки має мультирезистентний туберкулез,але самовільно перервав лікування. [PERSON] \~\~має відкриту форму, є бацилоносієм, а тому становить небезпеку в розповсюдженні туберкульозу серед населення, ухиляється від лікування. Мотивованим висновком лікарської комісії Андрушівської районної лікарні встановлено, що [PERSON] \~\~потребує направлення на примусове лікування до протитуберкульозного закладу на термін не менше 3 місяців, до поновного знебацилення з метою ізоляції від оточуючих та недопущення подальшого розповсюдження хвороби. Відповідно до ч.2\~ст. 286 ЦПК України\~рішення суду про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу підлягає негайному виконанню та є підставою для примусової госпіталізації особи в протитуберкульозний заклад.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Аналіз вищезазначених норм, приводить до висновку, що заява про примусову госпіталізацію хворого, підлягає до повного задоволення, оскільки ухилення хворого від добровільного лікування створює небезпечні умови для оточуючих, несе за собою загрозу його здоров'ю та здоров'ю оточуючого суспільства.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

Лікар фтизіатр Андрушівської районної лікарні звернулася в суд із заявою про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу [PERSON] в зв'язку з тим, що він хворіє на заразну форму туберкульозу, що встановлено результатами обстеження. В судове засідання лікар фтизіатр не зявилася,направила заяву про розгляд справи в її відсутність,свою заяву підтримала,зазначила, що [PERSON] \~хворіє на туберкульоз, має відкриту форму, є бацилоносієм, а тому становить небезпеку в розповсюдженні туберкульозу серед населення, ухиляється від лікування. Посилаючись на зазначені обставини, вказуючи на високий ступінь ризику можливого захворювання населення внаслідок контактів з епідемічнохворим на відкриту форму туберкульозу просить суд примусово госпіталізувати його до протитуберкульозного закладу терміном на три місяці. Заінтересована особа [PERSON] \~відповідно до ч.1\~ст.285 ЦПК України\~\~в судове засідання не викликався, оскільки становить загрозу розповсюдження хвороби. Заслухавши пояснення заявника, проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є обгрунтованими і підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 Закону України „Про протидію захворюванню на туберкульоз" у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Судом встановлено, що [PERSON] , перебуває на диспансерному обліку з 1992 року з приводу хронічного туберкульозу,останній раз лікувався в стаціонарі ОПТД з 10.11.2014 року по 25.02.2015 року,пролікувався 107 днів при потребі 20 місяців ,оскільки мА\\ мультирезистентний туберкулез,але виписаний за порушення режиму (пянство). [PERSON] \~має відкриту форму, є бацилоносієм, а тому становить небезпеку в розповсюдженні туберкульозу серед населення, ухиляється від лікування. Мотивованим висновком лікарської комісії Андрушівської районної лікарні встановлено, що [PERSON] \~потребує направлення на примусове лікування до протитуберкульозного закладу на термін не менше 3 місяців, до поновного знебацилення з метою ізоляції від оточуючих та недопущення подальшого розповсюдження хвороби. Відповідно до ч.2\~ст. 286 ЦПК України\~рішення суду про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу підлягає негайному виконанню та є підставою для примусової госпіталізації особи в протитуберкульозний заклад.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Аналіз вищезазначених норм, приводить до висновку, що заява про примусову госпіталізацію хворого, підлягає до повного задоволення, оскільки ухилення хворого від добровільного лікування створює небезпечні умови для оточуючих, несе за собою загрозу його здоров'ю та здоров'ю оточуючого суспільства.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

Лікар - фтизіатр Андрушівської районної лікарні звернулася в суд із заявою про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу [PERSON] в зв'язку з тим, що він хворіє на заразну форму туберкульозу, що встановлено результатами обстеження. В судовому засіданні лікар - фтизіатр свою заяву підтримала та пояснила суду, що [PERSON] хворіє на туберкульоз, має відкриту форму, є бацилоносієм, а тому становить небезпеку в розповсюдженні туберкульозу серед населення, ухиляється від лікування. Посилаючись на зазначені обставини, вказуючи на високий ступінь ризику можливого захворювання населення внаслідок контактів з епідемічнохворим на відкриту форму туберкульозу просить суд примусово госпіталізувати його до протитуберкульозного закладу терміном на три місяці. Заінтересована особа - [PERSON] відповідно до ч.1 ст.285 ЦПК України в судове засідання не викликався, оскільки становить загрозу розповсюдження хвороби. Заслухавши пояснення заявника, проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є обгрунтованими і підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 Закону України „Про протидію захворюванню на туберкульоз" у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Судом встановлено, що [PERSON] , перебуває на диспансерному обліку з 1992 року з приводу хронічного туберкульозу, має відкриту форму, є бацилоносієм, а тому становить небезпеку в розповсюдженні туберкульозу серед населення, ухиляється від лікування. Мотивованим в исновком лікарської комісії Андрушівської районної лікарні встановлено, що [PERSON] потребує направлення на примусове лікування до протитуберкульозного закладу на термін не менше 3 місяців, до поновного знебацилення з метою ізоляції від оточуючих та недопущення подальшого розповсюдження хвороби. Відповідно до ч.2 ст. 286 ЦПК України рішення суду про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу підлягає негайному виконанню та є підставою для примусової госпіталізації особи в протитуберкульозний заклад. Аналіз вищезазначених норм, приводить до висновку, що заява про примусову госпіталізацію хворого, підлягає до повного задоволення, оскільки ухилення хворого від добровільного лікування створює небезпечні умови для оточуючих, несе за собою загрозу його здоров'ю та здоров'ю оточуючого суспільства.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

Лікар - фтизіатр Андрушівської районної лікарні звернулася в суд із заявою про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу [PERSON]. в зв'язку з тим, що він хворіє на заразну форму туберкульозу, що встановлено результатами обстеження. В судовому засіданні лікар - фтизіатр свою заяву підтримала та пояснила суду, що [PERSON] хворіє на туберкульоз, має відкриту форму, є бацилоносієм, а тому становить небезпеку в розповсюдженні туберкульозу серед населення, ухиляється від лікування. Посилаючись на зазначені обставини, вказуючи на високий ступінь ризику можливого захворювання населення внаслідок контактів з епідемічнохворим на відкриту форму туберкульозу просить суд примусово госпіталізувати його до протитуберкульозного закладу терміном на три місяці. Заінтересована особа - [PERSON] відповідно до ч.1 ст.285 ЦПК України в судове засідання не викликався, оскільки становить загрозу розповсюдження хвороби. Заслухавши пояснення заявника, проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є обгрунтованими і підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 Закону України „Про протидію захворюванню на туберкульоз" у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Судом встановлено, що [PERSON] , перебуває на диспансерному обліку з 2011 року з приводу хронічного туберкульозу, має відкриту форму, є бацилоносієм, а тому становить небезпеку в розповсюдженні туберкульозу серед населення, ухиляється від лікування. Мотивованим висновком лікарської комісії Андрушівської районної лікарні встановлено, що [PERSON] потребує направлення на примусове лікування до протитуберкульозного закладу на термін не менше 3 місяців, до поновного знебацилення з метою ізоляції від оточуючих та недопущення подальшого розповсюдження хвороби. Відповідно до ч.2 ст. 286 ЦПК України рішення суду про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу підлягає негайному виконанню та є підставою для примусової госпіталізації особи в протитуберкульозний заклад. Аналіз вищезазначених норм, приводить до висновку, що заява про примусову госпіталізацію хворого, підлягає до повного задоволення, оскільки ухилення хворого від добровільного лікування створює небезпечні умови для оточуючих, несе за собою загрозу його здоров'ю та здоров'ю оточуючого суспільства.

Outcome: approved