Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовом, в якому просила суд встановити факт належності [PERSON], який помер 13 вересня 2015 року, 1/10 частки квартири № 2, яка складає ? частку житлового будинку під № 12 за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Ветеранів Праці на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.07.2013 року, яке було видане на його імя згідно рішення виконкому Дзержинської районної у місті ради від 17.07.2013 року № 307 «Про приватизацію ? частки житлового будинку № 12 на вул. Ветеранів Праці». Визнати за [PERSON] право власності в порядку успадкування за законом на 1/10 частку квартири № 2 загальною площею 66,8 кв.м., житловою 33,9 кв.м., яка складає ? частку вищевказаного житлового будинку, яка фактично належала батьку позивача, який помер 13 вересня 2015 року. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 13 вересня 2015 року помер [PERSON], батько позивача, який на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою : [INFO]. Спадкове майно, яке залишилося після його смерті складається з 1/10 частки вищезазначеної квартири. Вказане майно належало померлому на підставі свідоцтва про право власності. Після спливу 6 місяців після смерті батька позивач звернулася до Третьої Криворізької держнотконтори щодо оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом. Спадкове майно [PERSON] прийняла фактично. Але постановою від 23 березня 2016 року, державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори, [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено, у звязку з тим, що документи, що підтверджують право власності [PERSON] на частку квартири [ADDRESS] не зареєстровані належним чином. У вказаній квартирі [PERSON] проживав з 1973 року, вільно володів і користувався нею, утримував її, сплачував комунальні платежі. У 2013 році всі члени сімї подали документи до виконкому Дзержинської районної у місті ради щодо приватизації квартири, 24 липня 2013 року вказане майно було передано у приватну спільну часткову власність. Відповідно до свідоцтва про право власності частки співвласників склали : [PERSON] 1/10, [PERSON] 1/10, [PERSON] 1/10, [PERSON] 1/10, [PERSON] 1/10. Але після отримання вказаного документу для проведення його відповідної реєстрації реєстраційною службою не звернулися. У квітні 2016 року за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] право власності було зареєстровано та видані інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Але 1/10 частки, яка належала померлому [PERSON] зареєстровано не було. Оскільки, на сьогоднішній день вона позбавлена можливості в іншому, ніж судовому порядку оформити спадщину, вона звернулась до суду з відповідним позовом. В судове засідання позивач не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягає. Представник Відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи у його відсутності, відкладення розгляду справи не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Треті особи до суду не з"явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заперечень проти позову не надали. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що подана заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження серії ІV-КИ № 292603 від 19.08.1984 року [PERSON] є донькою [PERSON] (а.с.22). Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] помер 13 вересня 2015 року, свідоцтво про смерть серії І-КИ № 643293 від 14 вересня 2015 року (а.с.8). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому за життя майно. Судом встановлено, що 23 березня 2016 року [PERSON] звернулась з заявою про видачу на її імя свідоцтва про право на спадщину, що відкрилася після смерті батька [PERSON], постановою державного нотаріусу Третьої Криворізької державної нотаріальної контори, [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] було відмовлено, у звязку з тим, що документи, що підтверджують право власності [PERSON] на частку квартири [ADDRESS] не зареєстровані належним чином (а.с. 7). З матеріалів спадкової справи № 6/2016, заведеної після смерті [PERSON], померлого 13 вересня 2015 року, вбачається, що [PERSON] - дружина померлого [PERSON], відмовилась від належної їй частки спадкового майна на користь позивача - її доньки [PERSON]. Із заявою про прийняття спадщини, також звернулась донька померлого - [PERSON]; заповіти померлим не складались. Також встановлено, що [PERSON] - позивач у справі отримала свідоцтво про право на спадщину від 23 березня 2016 року, р.н. № 2-250, а саме: на транспортний засіб - автомобіль ГАЗ, моделі 3302 ЗНГ, 2001р.в., р.н. [NUMBER] та на вклади, рзміщенні на карткових рахунках в ПАТ "УкрСиббанк". У видачі свідоцтва про право на спадщину на частку квартири - відмовлено. Відповідно до ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно із ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування судова практика щодо задоволення позовів у спорах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування у тому разі, коли є документ про право спадкодавця на нерухоме майно (договір міни, купівлі-продажу, свідоцтво про право на спадщину, свідоцтво про право на житловий будинок, видане сільською радою, тощо), але документи не були зареєстровані в БТІ, не визнана помилковою. Як вбачається з свідоцтва Виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради серії САЕ № 733790 від 24.07.2013 року, житловий будинок за адресою м. Кривий Ріг, вул. Ветеранів Праці, будинок 12, на підставі рішення виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради від 17.07.2013 року № 307 «Про приватизацію ? частки житлового будинку № 12 на вул. Ветеранів Праці» належить на праві приватної спільної часткової власності: [PERSON] 1/10 частка, [PERSON] 1/10 частка, [PERSON] -1/10 частка, [PERSON] -1/10 частка, та [PERSON] -1/10 частка (а.с.10). Відповідно до довідки, виданої Житлово-експлуатаційною організацією № 8 від 24.03.2016 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], який помер 13.09.2015 року, був зареєстрований з 22.10.1973 року, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.9). Відповідно до звіту про оцінку майна № AG160329-004 від 29 березня 2016 року, ? частка житлового будинку, яка складається з трикімнатної квартири № 2 загальною площею 66,8 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], становить: 263850,00 грн. без урахування ПДВ, у тому числі 1/10 частка обєкта оцінки складає 26385,00 грн. без урахування ПДВ (а.с.26-33). Відповідно до статті першої Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» Приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно з статтею восьмою цього ж закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Як вбачається з матеріалів справи, право власності на 1/10 частки квартири № 2 житлового будинку за № 12 за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Ветеранів Праці, перейшло до спадкодавця [PERSON] в порядку приватизації, та уповноваженим органом приватизації видано відповідне розпорядження, виготовлено свідоцтво про право власності на квартиру та виготовлено технічний паспорт. За життя спадкодавець був зареєстрований та проживав у вказаній квартирі, що підтверджується матеріалами цивільної справи а також спадкової справи (а.с. 9-10). Таким чином, суд приходить до висновку про те, що за життя [PERSON] набув у встановленому порядку право власності на частку квартири, на підставі відповідного розпорядження органу приватизації, однак не встиг зареєструвати право власності у порядку, встановленому чинним законодавством. З урахуванням вищевикладеного, оскільки в інший спосіб позивач не має можоивості захистити свої спадкові права, та неможливість зареєструвати право власності за померлим, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог щодо встановлення факту належності [PERSON], який помер 13 вересня 2015 року у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, 1/10 частки квартири № 2 житлового будинку за № 12 за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Ветеранів Праці, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.07 2013 року, яке було видане на його імя згідно рішення виконкому Дзержинської районної у місті ради від 17.07.2013 року № 307 «Про приватизацію ? частки житлового будинку № 12 на вул. Ветеранів Праці», тому задовльняє позов цій частині. Щодо іншої частини позовних вимог, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи визначені в заповіті та згідно з ч. 2 цієї ж статті у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.1261-1265 ЦК України. Позивач, відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємицею першої черги, до якої входять діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Так, відповідно до частин 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття, тобто з дня смерті спадкодавця. Крім того, відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно пункту 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Суд, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги в частині визнання за [PERSON], р.н.о.к.п.п. [NUMBER], право власності в порядку успадкування за законом на 1/10 частку квартири № 2, загальною площею 66,8 кв.м., житловою 33,90 кв.м., яка складає ? частку житлового будинку під номером 12 за адресою: м. Кривий ріг, вул. Ветеранів Праці, яка фактично належала [PERSON], померлому 13 вересня 2015 року у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області є цілком обґрунтованими, законними, в повному обсязі доведеними з її боку, внаслідок чого підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved