Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

Позивач в листопаді 2018 року звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача Дніпровської міської ради, треті особи: Комунальне підприємство "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання права власності на квартиру. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві посилалася на те, що 30 жовтня 1998 року між нею та гр. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] . Вказаний договір купівлі-продажу квартири від 30.10.1998 року нотаріально не посвідчувався, а укладався та був зареєстрований та товарній біржі «НОВЕ СТОЛІТТЯ» ( код ЄДРОПУ 24609148) за №465. Зазначена квартира складається з: 1 - коридор площею 3,2 кв. м., 2 - кімната площею 11,9 кв. м., 3 - санвузол площею 4,2 кв. м., 4 - коридор площею 2,4 кв. м., 5 -кімната площею 8,7 кв. м., 6 - вітальня площею 21,8 кв. м., 7 - кухня площею 9,0 кв. м., І -лоджія площею 1,9 кв. м., II - балкон площею 0,8 кв. м., загальна площа квартири становить 63,9 кв. м., а житлова - 20,6 кв. м., що підтверджується технічним паспортом, виготовленим ФОП [PERSON] станом на 26.03.2018 р. Нещодавно вона втратила оригінал договору купівлі-продажу нерухомою майна від 30.10.1998 р., і в неї залишилася лише його копія. За таких обставин для отримання дублікату зазначеного договору купівлі-продажу нерухомого майна від 30.10.1998 р. вона була вимушена звертатися до Товарної біржі «НОВЕ СТОЛІТТЯ» (код ЄДРПОУ 24609148), правонаступником якої є Товарна біржа "СЛОВ`ЯНСЬКА УНІВЕРСАЛЬНА БІРЖА» (місцезнаходження за адресою: 49000, м. Дніпро, вул. Глинки, буд. 10), на якій мав зберігатися другий примірник оригіналу договору купівлі-продажу від 30.10.1998 р., як це передбачено умовами п. 9 зазначеного Договору. Але, як вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, за рішенням суду зазначену юридичну особу припинено, про що у реєстрі міститься відповідний запис за № 12241720009000454 від 13.06.2017 р. Оскільки чинне законодавство України не передбачає можливості відновлення правовстановлюючого документу на нерухоме майно або отримання його дублікату у випадку, якщо такий договір нотаріально не засвідчувався, а укладався та реєструвався на товарній біржі, яка, в свою чергу, на сьогоднішній день припинила своє існування. У березні 2018 року вона звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради з заявою про державну реєстрацію прав та обтяжень для проведення державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] , у відповідності з положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Рішенням № 40701342 від 19 квітня 2018 року позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру саме з підстав відсутності оригіналу договору купівлі-продажу нерухомого майна від 30.10.1998 р. Отже, за таких умов вона позбавлена можливості підтвердити своє право власності на квартиру [ADDRESS] , а відтак вимушена звернутися до суду з позовом про визнання права власності. Просила суд: визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на квартиру [NUMBER] , яка складається з : 1 - коридор площею 3,2 кв. м., 2 - кімната площею 11,9 кв. м., 3 - санвузол площею 4,2 кв. м., 4 - коридор площею 2,4 кв. м., 5 - кімната площею 8,7 кв. м., 6 - вітальня площею 21,8 кв. м., 7 - кухня площею 9,0 кв. м., І -лоджія площею 1,9 кв. м., II - балкон площею 0,8 кв. м., загальна площа квартири становить 63,9 кв. м, а житлова - 20,6 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.11.2018 року справу розподілено судді Слюсар Л.П., Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2018 року відкрито провадження по справі та її призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2019 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано з комунального підприємства «Дніпровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради копії інвентарної справи по кв. [ADDRESS] . Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено праву до розгляду в відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з наведених в позові підстав та просила суд позов задовольнити. Представник відповідача Дніпровської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Зазначив, що жодним чином відповідач не порушив права позивача. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Представники третіх осіб: Комунального підприємства "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явилися. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 30 жовтня 1998 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS] . Договір був укладений на Товарній біржі «НОВЕ СТОЛІТТЯ» та зареєстрований в реєстрі № 465. Відповідно до договору продавець продав, а покупець купив квартиру [ADDRESS] , яка складається із: 1- коридор, 2- житлова кімната, 3- туалет, 4 - ванна, 5 - житлова кімната, 6- житлова кімната, 7- кухня, 8- комора, приведена площа 64,3 кв.м., загальна площа 61,5 кв.м., житлова площа 36,90 кв.м. (а.с.6). Право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», в реєстрову книгу за №490п за реєстровим номером 1208-320 ( а.с.7). Відповідно до інвентаризаційної справи №35199 та до довідки КП «ДМБТІ» від 03.05.2017 року за №5589 станом на 31.12.2012 року в інвентаризацій справі за адресою: [ADDRESS] містяться відомості про реєстрацію права власності за [PERSON] на підстав договору купівлі-продажу 30.10.1998 року, зареєстрованого на товарній біржі « Нове століття» за реєстром №465, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу за №490п за реєстровим №1208-320. Згідно з технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] , виготовленого ФОП [PERSON] 26.03.2018 року [PERSON] ( а.с. 8-10), квартира складається з: 1 - коридор площею 3,2 кв. м., 2 - кімната площею 11,9 кв. м., 3 - санвузол площею 4,2 кв. м., 4 - коридор площею 2,4 кв. м., 5 - кімната площею 8,7 кв. м., 6 - вітальня площею 21,8 кв. м., 7 - кухня площею 9,0 кв. м., І - лоджія площею 1,9 кв. м., II - балкон площею 0,8 кв. м., загальна площа квартири становить 63,9 кв. м., а житлова - 20,6 кв. м., загальна площа 61,2 кв.м., житлова площа 20,6 кв.м. Згідно з актом складеним ФОП [PERSON] замовником було виконано перепланування квартири, яке не передбачає втручання в несучі конструкції, що згідно зі статтею 152 Житлового кодексу Української РСР не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується. Як показала позивач, нею втрачено оригінал договору купівлі-продажу нерухомого майна від 30.10.1998 року наявна лише його копія та оскільки відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, за рішенням суду діяльність правонаступника Товарної біржі «НОВЕ СТОЛІТТЯ» - Товарна Біржа «СЛОВ`ЯНСЬКА УНІВЕРСАЛЬНА БІРЖА» припинено, про що у реєстрі міститься відповідний запис за № 12241720009000454 від 13.06.2017 р. та рішенням державного реєстратора позивачці відмовлено в державній реєстрації права власності на квартиру, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Згідно з рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області від 05 березня 2018 року зупинено розгляд заяви про державну реєстрації прав та їх обтяжень, прийнятої 28.02.2018 року за реєстровим номером 27006003, яку подала [PERSON] для проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна на квартиру, що розташована [ADDRESS] у зв`язку з: поданням документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством. Так заявником подано копію Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 30.10.1998 року, де проставлена відмітка «Для пред`явлення в ЖЕК» та заявником подано технічний паспорт, де наявний штамп щодо самочинного будівництва/переобладнання. Відповідно до рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області від 19 квітня 2018 року, [PERSON] відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру, що розташована за адресою [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів за власним розсудом обираючи спосіб захисту. Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 р. зі змінами й доповненнями, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відноси, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно з прикінцевими та перехідними положеннями ЦК України в редакції 2003 року до 01.01.2004 року зареєстровані на біржах договори про відчуження нерухомого майна, нотаріальному посвідченню не підлягають і є дійсними по формі. В судовому засіданні встановлено, що право власності позивача на квартиру [ADDRESS] жодним чином не оспорюється відповідачем та між сторонами відсутній спір. Згідно з вимогами статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 55 Конституції України, статті 16 ЦК України позивач має право самостійно визначати ефективний для себе спосіб захисту свого порушеного права, якщо такий спосіб захисту передбачено законом. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Підсумовуючи наведене, суд вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав, позивач не надав суду належних доказів, якими підтверджується наявність спору між сторонами, право власності позивача не оспорюється, тому виходячи із вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовної заяви та вимушений в позові відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позову, то судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed