Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути заборгованість у сумі 28703,73 грн., мотивуючи порушенням відповідачкою зобовязань за кредитним договором №500914146 від 05.09.2013 р. Представник позивача в судове засідання не зявився, позов підтримав, справу просив розглядати в його відсутність, про що надав суду заяву. Представник відповідачки у судовому засіданні позовні вимоги визнав в частині отриманих на власні потреби, бо про видачу інших коштів позивач не надав суду ніяких доказів. У судовому засіданні досліджені докази: копія кредитного договору №500914146 від 05.09.2013 р.; копія додатку №1 до кредитного договору; копія анкети-заяви; копія розрахунку заборгованості; копія вимоги; копія виписки по особовим рахункам; письмові заперечення представника відповідача. У судовому засіданні встановлено, що 05 вересня 2013 р. між сторонами був укладений кредитний договір №500914146 (далі кредитний договір), за умовами п.п.2.1-2.4 Розділу №1 якого відповідачка повинна була отримати кредит у сумі 25900 грн. строком до 06.09.2017 р. зі сплатою 11,99% річних шляхом безготівкового перерахування на погашення заборгованості за кредитним договором від 20.04.2012 р. на рахунок №29095500270784 (далі рахунок №1) суми в розмірі 13173, 88 грн., на власні потреби відповідачки на її рахунок №26259001695425 (далі рахунок №2) в розмірі 12726,12 грн. Згідно останнього абзацу п.2.4 кредитного договору "Днем надання кредиту є день списання грошових коштів з позичкового рахунку банку з метою їх подальшого зарахування на рахунки, що вказані у цьому пункті". Для зарахування коштів, спрямованих на повернення боргу, відповідачці повинен був бути відкритий рахунок №29096500914146 (далі рахунок №3 - п.2.5 договору). Пунктом 3 кредитного договору визначено, що всі відносини між банком і Позичальником врегульовуються Розділом №2 "Загальні умови кредитування (рефінансування) фізичний осіб в ПАТ "Альфа-банк", які є невід'ємною частиною кредитного договору. У свою чергу, п.3 Розділу №2 також передбачає надання кредиту шляхом безготівкового перерахування на рахунки, реквізити яких вказані у Розділі №1 кредитного договору. Також п.5 Розділу №2 передбачене відкриття рахунку для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості за кредитним договором. Пункт 8 Розділу №2 як і останнє речення п.2.4 Розділу №1 передбачає, що днем надання кредиту є день списання грошових коштів з позичкового рахунку банку з метою їх подальшого зарахування на рахунки, реквізити яких вказані у Розділі №1. На підставі ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~ відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.626 ч.1 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ч.1 ЦК України).. І на час укладення кредитного договору між сторонами у справі, і на час розгляду справи судом діє ст.629 ЦК України яка встановлює, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Таким чином позивач, укладаючи кредитний договір на вільно визначених ним самим умовах, зобовязався вчинити певні дії у відповідності з цими умовами з метою встановлення цивільних прав та обовязків. При цьому наведена ст.629 ЦК України не містить виключень в обовязковості умов договору для банківських установ. Однак з єдиного наданого позивачем документу, який є доказом руху коштів між сторонами у справі, вбачається, що жодна з умов кредитного договору стосовно надання відповідачу грошових коштів позивачем виконана не була. Так, з виписки по особовим рахункам за період з 05.09.2013 по 18.12.2015 р. (далі виписка - а.с.19) вбачається, що позивачем в порушення п.2.4 умов кредитного договору грошові кошти в розмірі 13173, 88 грн. на рахунок №1 не перераховувалися. Так само, в порушення п.2.4 умов кредитного договору не були перераховані на рахунок №2 і грошові кошти в розмірі 12726,12 грн. (а.с.19). Більше того, у виписці рахунки №1 і №2 взагалі ніде не фігурують, а вся сума кредиту 25900 грн. перерахована платником [PERSON] (тобто відповідачкою) з її рахунку №22037500914146 на рахунок №3, тобто на рахунок, відкритий згідно умов кредитного договору для погашення заборгованості за кредитом документ №28708 ввід 06.09.2013 р.. Сам позивач у жодному з платіжних документів у виписці платником не зазначений, доказів того, що рахунок №22037500914146 є позичковим рахунком банку (і за яким платником все одно зазначена відповідачка) суду не надані. Тому суд вважає, що докази отримання відповідачкою кредиту в сумі 25900 грн. згідно умов кредитного договору суду не надані, підстави для задоволення позову відсутні. Суд додатково зазначає, що згідно ст.11 ч.1, 2 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Сторонами по справі клопотання про витребування додаткових доказів по справі не заявлялися, представник позивача викликати його у разі необхідності надання додаткових пояснень по суті вимог не просив (а.с.21). Права самостійного витребування доказів у суду немає, як і немає права виносити рішення, наслідком якого буде закріплення від імені держави права банківської установи на брутальне порушення умов договору з одночасною вимогою до позичальника неухильно дотримуватись виконання умов договору. Суд вважає, що у такому випадку буле порушений принцип рівності сторін у цивільних правовідносинах. Тому суд не може прийняти часткове визнання представником відповідачки позову. Так, підставою позову зазначене порушення відповідачкою умов кредитного договору, тоді як докази отримання відповідачкою коштів саме за цим договором і на його умовах, тобто докази існування між сторонами саме договірних кредитних правовідносин і саме на підставі кредитного договору від 05.09.2013 р. суду не надані. Однак позивач з урахуванням часткового визнання позову не позбавлений права звернення до відповідачки з позовом з інших підстав (наприклад, про стягнення безпідставно отриманих коштів відповідно до ст.1212 ЦК України). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed