Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON] 02 вересня 2015 року звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що з відповідачем знаходиться в зареєстрованому шлюбі, мають доньку [PERSON], [INFO], яку виховує самостійно. Зазначала, що подружнє життя не склалося, з серпня минулого року проживають окремо. Просила суд розірвати укладений з відповідачем шлюб та стягнути аліменти на утримання малолітньої доньки. Сторони звернулися до суду з заявами про розгляд справи без їх участі. Позивач позовні вимоги підтримує, відповідач з позовними вимогами погоджується. Суд, дослідивши докази в справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 28 квітня 2010 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Суд приходить до висновку, що збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам позивача та моральним засадам суспільства. При вирішенні справи суд також виходить з того, що з урахуванням фактичних взаємин подружжя відсутні підстави для надання терміну для примирення оскільки такі дії не зможуть привести до збереження сім'ї, а матимуть виключно формальний характер, що не допоможе зберегти сім'ю. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому шлюб необхідно розірвати. Також встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні матері. Відповідно до ст.ст. 141, 155, 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст. 141, 155, 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов'язків щодо дитини. Як встановлено судом, відповідач матеріально не утримує малолітню доньку. Статтею 183 СК України передбачено визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Суд, вирішуючи справу в межах заявлених позовних вимог, вважає за можливе визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] виходячи з норм ч. 1 ст. 183 СК України у відповідній частці, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача. З цих підстав суд, враховуючи обставини, передбачені ст.182 СК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно до повноліття, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду. Також судом враховано, що за чинним законодавством розмір аліментів в будь-якому випадку не може бути меншим 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому суд враховує вимоги ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства" щодо права кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Також з відповідача необхідно стягнути судовий збір за розгляд справи в суді в частині вимог про стягнення аліментів в сумі 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved