Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, в обґрунтування якого зазначив, що 11.05.2017 року між [PERSON] (Позикодавцем) та [PERSON] (Позичальником) було укладено договір Позики, відповідно до умов якого Відповідач отримала від Позивача грошові кошти у розмірі 78 000 гривень, що еквівалентно 3 000 доларів США по комерційному курсу на день укладення договору, зі строком виплати боргу до 26.05.2017 року, які на час звернення позивача до суду з позовом відповідачем не повернуто, у зв`язку з чим просив стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 78 000 гривень основного боргу та суму пені станом на 12.06.2017 року у розмірі 1 440 доларів США гривень, що еквівалентно 37 440 гривень, а всього - 115 440 гривень. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.10.2017 року позовні вимоги [PERSON] було задоволено; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 11.05.2017 року у розмірі 115 440 гривень та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 154,41 гривень, а всього стягнуто 116 594,41 гривень. Ухвалою суду від 04.12.2018 року заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.10.2017 року скасовано; справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. 18.12.2018 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позов, за змістом якого вона заперечує проти позовних вимог, вважає, що у позовній заяві зазначено завідомо неправдиві відомості, посилаючись на те, що договір позики, за яким позивач просив стягнути суму заборгованості, вона не укладала. Зазначила, що раніше укладала з позивачем договір позики на меншу суму у розмірі 7 500 гривень, копію якого їй не надали, а вона, у свою чергу, не наполягала на цьому, та, за яким щомісячно сплачувала відповідні відсотки у повному обсязі. Наприкінці 2018 року вона почала отримувати вимоги щодо повернення коштів за договором, та дізналася про наявність заочного рішення суду, за яким з неї було стягнуто вищезазначену суму заборгованості. Ознайомившись із матеріалами справи у суді, їй стало відомо про наявність договору позики від 11.05.2017 року, який вона не укладала і не підписувала. У зв`язку з цим, відповідач просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі та наполягала на розгляді справи за правилами загального позовного провадження, зазначаючи, що обставини, на які вона посилається в обгрунтування заперечень проти позову, має намір доводи показами свідків. 03.01.2019 року позивачем [PERSON] суду подано уточнену позовну заяву, у якій станом на день її подання, у зв`язку із невиконанням відповідачем умов договору позики від 11.05.2017 року, наявною заборгованістю у розмірі 78 000,00 гривень, позивачем нараховано три відсотки річних від суми боргу за весь час прострочення виконання зобов`язання у розмірі 3 686,30 гривень та неустойку у розмірі 322 920,00 гривень. У зв`язку із цим позивач [PERSON] просив стягнути з відповідача загальну суму заборгованості за договором у розмірі 404 606,30 гривень. 14.02.2019 року відповідачем [PERSON] подано відзив на уточнений позов, у якому вона заперечує проти позовних вимог з підстав зазначених раніше, наполягаючи на тому, що не укладала з позивачем договору позики від 11.05.2017 року, у зв`язку із чим у задоволенні позову просила відмовити у повному обсязі. Ухвалою суду від 08.05.2019 року розгляд справи продовжено в порядку загального позовного провадження, розпочато у справі підготовче провадження, призначено підготовче судове засідання, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. 23.05.2019 року представником позивача подано відповідь на відзив, у якій він наполягає на обставинах, викладених у позові та вважає доводи відзиву необгрунтованими та не підтвердженими належними доказами, оскільки відповідачем не надано жодних даних на підтвердження факту недодержання стороною (сторонами) вимог ст. 203 ЦК України на момент вчинення правочину. Відповідач посилається на факт не підписання договору та не отримання коштів, однак не надала жодних доказів, які б могли поставити під сумнів належності їй підпису, яким засвідчено договір. Доводи відповідача щодо отримання нею позики у меншому розмірі, спростовуються наданими позивачем доказами, а відносини, про які зазначає відповідач, мали місце у 2016 році та не випливають з договору, укладеного 11.05.2017 року, заборгованість за яким є предметом розгляду у даній справі. Крім того, представник позивача наполягав на тому, що відповідачем не надано жодних доказів про укладення договору позики під впливом обману, насильства або тяжкої обставини, та вважав, що покази заявленого відповідачем свідка, який є близьким родичем і зацікавленою стороною, не можуть бути доказами у даній справі. Інших заяв по суті справи не надходило. Ухвалою суду від 20.06.2019 року клопотання представника відповідача про витребування доказів залишено без задоволення; частково задоволено клопотання про виклик свідків, викликано у судове засідання для допиту у якості свідка [PERSON] . Ухвалою суду від 23.12.2019 року у справі призначено комплексну судову почеркознавчу та технічну експертизу, проведення якої було доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, на вирішення експертизи поставлено наступні питання: яким чином виконані рукописний текст та підписи від імені [PERSON] на договорі позики між [PERSON] і [PERSON] від 11 травня 2017 року - за допомогою технічних засобів, із застосуванням копіювально-розмножувальної та комп`ютерної техніки чи писальним приладом?; якщо писальним приладом, то чи приладом одного типу виконані рукописний текст і підписи від імені [PERSON] на різних сторінках договору?; чи виконаний рукописний текст і підписи від імені [PERSON] у той час, яким датований документ, в один чи різні періоди на різних сторінках договору?; чи виконаний рукописний текст та підписи від імені [PERSON] - [PERSON] , чи іншою особою?; чи виготовлені (роздруковані) сторінка 1-ша і сторінка 2-га договору на одному технічному засобі (копіювально-розмножувальному апараті, принтері, іншому приладі), та чи в один час? Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Оплату за проведення експертизи покладено на відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 26.11.2020 року провадження у справі поновлено, судове засідання призначено на 06.01.2021 року. Ухвалою суду від 06.01.2021 року залучено до участі у справі у якості правонаступника позивача [PERSON] - [PERSON] . Ухвалою суду від 02.02.2021 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, з підстав, викладених у позові, та просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечувала, наполягала на тому, що не укладала договору позики, за яким нараховано заявлену до стягнення заборгованість. Зазначила, що в ході судового розгляду мала намір довести зазначені обставини, однак коштів на оплату судової експертизи вона не має. Крім того, відповідач не погоджується із нарахованою сумою, оскільки на підставі скасованого судом заочного рішення, з неї в порядку примусового виконання стягнуто грошові кошти у сумі 3 811,72 гривень. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін у справі, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 11.05.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір Позики, відповідно до умов якого Відповідач отримала від Позивача грошові кошти у розмірі 78 000 грн., що еквівалентно 3 000 доларів США по комерційному курсу на день укладення договору, зі строком виплати боргу до 26.05.2017 року. Відповідно до п. 2 Договору Позики, сторони домовилися про те, що, зокрема, договір позики є безпроцентним; остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 26.05.2017 року; виконання зобов`язання має бути здійснено готівкою у межах міста Запоріжжя за місцем проживання Позикодавця або перерахування коштів на картковий рахунок; розрахунки здійснюються сторонами у національній валюті України - гривні, але у сумі, еквівалентній 78 000 гривень, що еквівалентно 3000 доларів США, по комерційному курсу на день посвідчення цього договору (т. 1 а.с. 17). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Умови Договору позики Позикодавцем були виконані у повному обсязі шляхом надання грошових коштів у розмірі 78 000 гривень, що еквівалентно 3 000,00 доларів США, Позичальнику, що підтверджується підписом [PERSON] та підписами двох свідків в договорі позики. Статтею 15 ЦК України кожній особі гарантовано захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Відповідач в ході розгляду справи заперечувала проти укладення з [PERSON] договору позики від 11.05.2017 року, однак обґрунтованих доказів, які б свідчили про наявність підстав для висновку про недійсність правочину відповідачем суду не надано. Заперечення позивача ґрунтувалися на тому, що договір містить підпис від імені відповідача, який нею не посвідчувався, тобто, на її думку, складений іншою особою. За клопотанням відповідача ухвалою суду від 23.12.2019 року у справі було призначено комплексну судову почеркознавчу та технічну експертизу, проведення якої було доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, з метою встановлення належності підпису на Договорі позики від 11.05.2017 року відповідачу [PERSON] . Оплату за проведення експертизи покладено на відповідача [PERSON] , однак в цій частині відповідачем ухвала суду не виконана, оплату за проведення судової здійснено не було, у зв`язку чим, судову експертизу не було проведено. Таким чином, відповідачем не спростовано факту укладення Договору позики від 11.05.2017 року з [PERSON] , не надано заперечень щодо вимог позивача або даних, які б спростовували викладені у позові обставини, та не надано даних щодо повернення наданих Позикодавцем грошових коштів у сумі 78 000 гривень. Згідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем було порушено умови договору позики, шляхом неналежного виконання зобов`язань за договором. Судом встановлено, що [PERSON] набув право вимоги за Договором позики від 11.05.2017 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , на підставі Договору № 1 про відступлення права вимоги від 28.01.2020 року, у зв`язку з чим, ухвалою суду був залучений до участі у справі у якості правонаступника позивача. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем надано належні, допустимі та достовірні докази порушення Позичальником умов Договору позики, шляхом неналежного виконання зобов`язань за договором, та, оцінюючи їх у сукупності, суд вважає їх достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові, про наявність підстав для стягнення суми заборгованості за договором позики. Статтею 524 ЦК України передбачено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. При вирішенні справи суд також враховує правову позицію Верховного Суду України у справі за № 6-284цс17, згідно з якою, сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Умовами Договору позики визначено, що розрахунки мають здійснюватися сторонами у національній валюті України - гривні. Пунктом 1.1. Договору Позики, передбачено, що сторони для цілей розрахунків встановили курс долара до національної валюти в розмірі 26 гривень за 1 долар США. Враховуючи, що матеріали справи не містять підтвердження щодо повернення грошових коштів за договором позики у строк, визначений договором, та на час розгляду справи сума заборгованості позичальником не сплачена, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню сума заборгованості за договором позики у розмірі 78 000 гривень. Поряд з цим, згідно зі ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Так, позивачем, у зв`язку із неналежним виконанням позичальником умов Договору позики, нараховано три відсотки річних у розмірі 3 686,30 гривень, які він просить стягнути з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи встановлені судом обставини справи, наявність невиконаного відповідачем зобов`язання по поверненню коштів за Договором позики від 11.05.2017 року, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача, на підставі ст. 625 ЦК України, нарахованих відсотків у сумі 3 686,30 гривень, розмір яких підтверджується наданим позивачем розрахунком (т. 1 а.с. 93) і не спростований відповідачем. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до п.4 Договору Позики, при неповерненні суми позики своєчасно (тобто до 26.05.2017 року) Позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в строки і у порядку, передбачені чинним законодавством України, та вимагати при цьому повернення йому частини позики, що залишилась несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох відсотків неустойки від простроченої суми за кожний день прострочки. У зв`язку із порушенням відповідачем умов Договору позики від 11.05.2017 року позивачем нарахована пеня у розмірі 322 920,00 гривень, яку він просить стягнути з відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Враховуючи обставини справи, матеріальний стан відповідача, та нарахований Позивачем розмір суми пені, який значно перевищує розмір заборгованості за Договором позики, суд вважає за можливе зменшити розмір пені за несвоєчасне виконання умов Договору позики до розміру суми заборгованості у сумі 78 000 гривень. На підставі викладеного, враховуючи, що на час розгляду справи судом, грошові кошти за Договором позики, які були отримані відповідачем, позичальником не сплачено, а матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було вжито заходи по погашенню заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договором у розмірі 78 000 гривень, відсотки, нараховані на підставі ст. 625 ЦК України, у розмірі 3 686,30 гривень, пеню у розмірі 78 000 гривень, що загальним розміром становить 159 686,30 гривень. В іншій частині позовні вимоги є необґрунтованими, тому не підлягають задоволенню. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у сумі 1 596,86 гривень.

Outcome: partial