Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на 21/100 ідеальних частин житлового будинку №60 по вулиці Сабурова в місті Бердичеві Житомирської області, після смерті - [PERSON], яка померла 26.12.1998 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.12.1998 року померла його мати - [PERSON], після її смерті відкрилась спадщина на 21/100 ідеальних частин вказаного житлового будинку. Вказане майно зареєстроване за спадкодавцем на підставі свідоцтва про право приватної власності від 14.11.1994 року, яке було втрачене спадкодавцем за життя. 09.10.2015 року в газеті «Земля Бердичівська» опубліковано повідомлення про втрату зазначеного правовстановлюючого документу. Листами від 20.10.2015 року та від 16.09.2016 року відповідач відмовив позивачу у видачі дубліката свідоцтва про право приватної власності від 14.11.1994 року. 26.08.2015 року нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки позивач не подав правовстановлюючі документи щодо належності вказаного майна спадкодавцеві. Таким чином він позбавлений можливості оформити належним чином свої спадкові права та отримати свідоцтво про право на спадщину, після смерті його матері, а тому змушений звернутися до суду. В судове засідання позивач та його представник не з'явилися. Представник позивача [PERSON], надала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач повідомлений про час і місце розгляду справи в порядку ч.5, 9 ст.74 ЦПК України. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, та письмові заперечення проти позову. В своїх запереченнях посилається на те, що частина спірного будинку зруйнована, а тому право власності на нього припинилося. В звязку з неявкою у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами аудіо запису не здійснювалось. Дослідивши обставини справи та письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.12.1998 року померла мати позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ТП №104555. Після її смерті відкрилась спадщина на 21/100 ідеальних частин житлового будинку номер 60 по вулиці Сабурова в місті Бердичеві Житомирської області. Вказане нерухоме майно зареєстроване за спадкодавцем на підставі свідоцтва про право приватної власності на жилий будинок від 14.11.1994 року, виданого на підставі рішення Виконавчого комітету Бердичівської міської ради народних депутатів від 20.10.1994 року за №623, що підтверджується довідкою КП «Бердичівського МБТІ» від 02.10.2015 року та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.08.2016 року. Згідно рішення Бердичівської міської ради від 21.07.2016 року № 152, назва вулиці Сабурова перейменована на вул. Олімпійську. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що нерозривно повязані з особою спадкодавця. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 ЦК України. Згідно спадкової справи №513/2014 від 18.11.2014 року, щодо майна [PERSON], спадкоємцем є позивач, заповіт спадкодавцем складено не було. Відповідно з п.4.12. «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» №296/5 від 22.02.2012р. (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно з п.1 глави 13, розділу І «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» №296/5 від 22.02.2012, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо йому не подано документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Постановою Бердичівської державної нотаріальної контори від 26.08.2015 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки він не подав правовстановлюючі документи щодо належності вищевказаного нерухомого майна спадкодавцеві. 09.10.2015 року в газеті «Земля Бердичівська» опубліковано повідомлення про втрату свідоцтва від 14.11.1994 р. про право приватної власності на 21/100 ід. частин житлового будинку №60 по вул. Сабурова в м. Бердичеві Житомирської обл., яке видане на підставі рішення Виконкому Бердичівської міської ради народних депутатів від 20.10.1994 р. за №623 вважати недійсним, що підтверджується копією газети «Земля Бердичівська», випуск №42 (16050) від 09.10.2015 року та квитанцією №42/21 від 07.10.2015 року. Згідно з ч.3 ст.3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно з п.1 глави 13, розділу І вищевказаного Порядку, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. З 01 січня 2013 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень проводиться органами державної реєстрації прав, зокрема, структурними підрозділами територіальних органів Міністерства юстиції України у відповідності до вимог\~Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". До запровадження системи державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто, до 01 січня 2013 року, оформлення права власності на нерухоме майно з видачею свідоцтва про право власності, а також дублікату свідоцтва, у разі втрати оригіналу, проводилось, зокрема, органами місцевого самоврядування відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції від 07 лютого 2002 року № 7/5, яке втратило чинність з 01 січня 2013 року. Разом з тим, будь-яких інших нормативно-правових актів, які регулюють питання видачі в 2016 році дублікатів правовстановлюючих документів, оформлених до 01.01.2013 року відповідними органами, в тому числі відповідачем не прийнято. 12.10.2015 року та 29.08.2016 року позивач звертався до Бердичівської міської ради Житомирської області з заявами про видачу дубліката вищевказаного свідоцтва, проте листами від 20.10.2015 року, 16.09.2016 року відповідач відмовив у задоволенні його вимог, оскільки нормативно-правовий акт, який передбачав процедуру видачі дублікатів свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а саме - Тимчасове положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», затверджене наказом МЮУ від 07.02.2001 року за №7/5 - втратив чинність. Отже, позивач позбавлений можливості оформити належним чином свої спадкові права та отримати свідоцтво про право на спадщину, після смерті його матері. Відповідно до положень\~ст.392 Цивільного кодексу України, позивач у разі втрати документу, що підтверджує право власності, має право звернутися до суду з позовом про визнання його права власності на нерухоме майно. Пунктом 3.3. листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 встановлено, якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Стаття 15 ЦПК України\~передбачає компетенцію судів щодо розгляду цивільних справ захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України у якості способу захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання таких прав. У відповідності до\~ст. 20 ЦК України\~право на захист особа здійснює на свій розсуд. При цьому, суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що право власності на частку спірного будинку припинилося, оскільки відповідно до акту обстеження від 24.10.2016 року земельної ділянки на якій знаходиться частина зруйнованої споруди за адресою м.Бердичів, вул.Олімпійська (Сабурова) 60, спірний будинок після пожежі не придатний для проживання та експлуатації. Так, згідно ст. 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Як убачається з матеріалів справи, таких доказів звернення власника спірної частини будинку з заявою про внесення змін до державного реєстру на підставі якої припиняється його право на певне майно відповідачем не надано, а виходячи зі змісту ст. 349 ЦК, саме з моменту внесення відповідних змін до реєстру припиняється право на майно та відповідно кореспондуючих обов"язків. \~ На підставі викладеного та

Outcome: approved