Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою Фізичної особи-підприємця « [PERSON] » до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу. Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (надалі - ПрАТ «СК «ВУСО») та [PERSON] (надалі - Страхувальник), було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 6853514-02-16-01 від 28.02.2019 року (надалі - Договір), предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Renault, державний реєстраційний номер « [NUMBER] ». Як зазначає позивач, що 15.07.2019 року в м. Одеса по вул. Мала Арнаутська 96, сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю транспортних засобів: автомобіля «Renault» д.н.з. «« [NUMBER] », автомобіля «Сітроен» д.н.з. « [NUMBER] », автомобіля «Форд» д.н.з. « [NUMBER] » та автомобіля «Мерседес» д.н.з. « [NUMBER] » під керуванням [PERSON] . Внаслідок даної ДТП автомобіль «Renault» д.н.з. « [NUMBER] » отримав механічні пошкодження, власник зазнав матеріального збитку. В позовній заяві зазначається, що відповідно до постанови від 15.08.2019 року по справі № 522/13453/19, відповідач - [PERSON] , ІПН [NUMBER] , [INFO] , 15.07.2019 року об 11 год. 35 хв. керуючи автомобілем «Mersedes Benz» номерний знак « [NUMBER] » в м. Одеса по вул. Мала Арнаутська, 38, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілями: «Ford Kuga» номерний знак « [NUMBER] », «Citroen C» номерний знак « [NUMBER] », «Renault Sandero» номерний знак « [NUMBER] », які зупинилися попереду. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Зазначена подія була зафіксована співробітниками поліції та кваліфікована, як порушення п.13.1 «Правил дорожнього руху», за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП. В позовнй заяві вказано, що в судове засідання особа, яка притягувалась до адміністративної відповідальності, тобто відповідач, не з`явився. Протокол про адміністративне порушення не оспорював, претензій до співробітників НПУ в Одеській області не мав. Для встановлення вартості відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу «Renault» державний реєстраційний номер « [NUMBER] » був організований огляд автомобіля. Згідно Рахунку - фактури № АГ 00004617 від 17.07.2019 року ТОВ «АВТО ГРУП +» вартість, відновлюваного ремонту автомобіля «Renault» державний реєстраційний номер « [NUMBER] ». - склала: 6 498,00 гривень \~ \~ \~ \~. Позивач в позовній заяві зазначає, що за заявою потерпілої особи та виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору добровільного страхування на підставі страхового акту № 08548-02 від 24.07.2019 року ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило суму страхового відшкодування витрат на ремонт автомобіля у розмірі 6498,00 грн., шляхом зарахування заліку з ТОВ «АВТО ГРУП +», що підтверджується Довідкою підтвердження заліку страхового відшкодування від 05.09.2019 р. Враховуючи вищенаведене, позивач вказує, що загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК «ВУСО» склав 6 498,00 грн. Відповідно до позовної заяви, що згідно повідомлення НП у водія автомобіля «Mersedes Benz» номерний знак « [NUMBER] » - [PERSON] на момент ДТП був відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту або страховий сертифікат «Зелена картка», про що складено адміністративний протокол за ст. 126 КУпАП серія ДП 18 № 688819. Згідно Витягу з централізованої бази МТСБУ про Поліс обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на автомобіль «Mersedes Benz» номерний знак « [NUMBER] » на 15.07.2019 року не знайдено.' В позовній заяві позивач, зазначає, що відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Тому, позивач вважає, що право вимоги та перехід до страховика прав страхувальника щодо особи, відповідальної за заподіяні збитки виникло у ПрАТ «СК «ВУСО» з моменту виплати страхового відшкодування, тобто 24 липня 2019 року, що підтверджується довідкою ПрАТ «СК «ВУСО» від 05.09.2019 року. Зокрема, в позовній заяві зазначається, що 20.12.2019 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та Фізичною особою - підприємцем « [PERSON] » (далі - ФОП [PERSON] , Новий кредитор) укладено Договір №20/12/2019 про відступлення права вимоги (далі - Договір), відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування № 6853514-02-16-01 від 28.02.2019 року. Відповідно до позовної заяви, позивачем з метою досудового врегулювання спору, 27.12.2019 року та повторно 03.04.2020 року відповідачеві було направлено повідомлення та Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, про що свідчить фіскальний чек від 03.04.2020 року (відстеження рекомендованого листа 0315069710140), але відповідач не погасив заборгованість в добровільному порядку, тому позивач змушений звертатись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів у спосіб, який передбачений нормами ЦК України (п.8 ч.2 ст.16). Враховуючи викладене позивач звернувся до суду з даною позовною заявою та просив: 1) прийняти позовну заяву до розгляду; 2) задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача - [PERSON] , ІПН [NUMBER] , [INFO] , на користь позивача - ФОП [PERSON] , ідентифікаційний код [NUMBER] (р/р [NUMBER] в ПАТ «ОЩАДБАНК») завданні збитки в порядку регресу у розмірі 6 498,00 грн.; 3) витрати по сплаченому судовому зборі в розмірі: 908,00 грн. покласти на відповідача; 4) витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 8 644,50 грн. покласти на відповідача. Ухвалою суду від 18 травня 2021 року у справі відкрито провадження, прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, роз`яснено відповідачеві його право подати до суду відзив на позовну заяву або зустрічну позовну заяву, порядок та строки реалізації зазначених прав. Копію ухвали суду від 18 травня 2021 року та позовну заяву було направлено відповідачу [PERSON] з супровідним листом від 18 травня 2021 року №491/309/21/3006/21 (а.с.52). При цьому, як вбачається з матеріалів справи, що відповідач не скористався своїми процесуальними правами, котрі роз`яснені йому в ухвалі про відкриття провадження у справі. У судове засідання 06 вересня 2021 року сторони по справі не з`явилися. При цьому, суд бере до уваги клопотання представника позивача адвоката Самойленко П.М. від 06 вересня 2021 року (а.с.75), в якому він просить суд розглядати справу без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити, проти винесення заочного рішення у справі не заперечують. Відповідач у судове засідання не з`явився. Однак, відповідачеві було направлено на зареєстроване його місце проживання судову повістку про виклик до суду на 06 вересня 2021 року. Проте, вказаний лист повернувся до Ананьївського районного суду Одеської області з довідкою ф.20 АТ «УКРПОШТА» «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.72). При цьому, відповідно до положень пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Аналогічні положення закріплені в пункті 5 частини 6 статті 272 ЦПК України, яким визначено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За наведених обставин відповідач вважається таким, що отримав судову повістку про виклик до суду та повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання. Враховуючи викладене, положення ч.3 ст.223 ЦПК України, наявність відомостей про належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце слухання справи, заяву позивача про розгляд справи за його відсутності, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за учасників справи. При цьому, ч.4 ст.223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому, з наведених вище обставин вбачається, що відповідач, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, при цьому у судове засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, що відповідає передумовам заочного розгляду справи, передбаченим пунктами 1 та 2 частини 1 статті 280 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що відповідач відзив на позовну заяву не подав, що відповідає умові визначеній п.3 ч.1 ст.280 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає що існують визначені ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України підстави та умови для здійснення заочного розгляду справи, про що у відповідності до положень ч.1 ст.281 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати постановлено відповідну ухвалу. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав. Позивачем є Фізична особа-підприємець « [PERSON] », ідентифікаційний номер [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] , що підтверджується позовною заявою та матеріалами справи. Відповідачем є [PERSON] , [INFO] , уродженець с.Долинське, Ананьївського району, Одеської області, та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий 14 липня 2000 року Овідіопольським РВ УМВС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , що підтверджується довідкою Долинської сільської ради Ананьївського району Одеської області №362 від 17 травня 2021 року (а.с.49), та позовною заявою. Позивач звернувся до суду з позовною заявою про відшкодування збитків в порядку регресу та просить суд: - стягнути з відповідача - [PERSON] , ІПН [NUMBER] , [INFO] , на користь позивача - ФОП [PERSON] , ідентифікаційний код [NUMBER] (р/р [NUMBER] в ПАТ «ОЩАДБАНК») завданні збитки в порядку регресу у розмірі 6 498,00 грн. В позовній заяві позивач зазначає, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (надалі - ПрАТ «СК «ВУСО») та [PERSON] (надалі - Страхувальник), було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 6853514-02-16-01 від 28.02.2019 року (надалі - Договір), предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Renault, державний реєстраційний номер « [NUMBER] ». В підтвердження вищезазначеного, позивачем до позовної заяви додано копію Договору добровільного страхування наземного транспортного №6853514-02-16-01 укладеного 28 лютого 2019 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] (а.с.14). Як вбачається з копії Договору добровільного страхування наземного транспортного №6853514-02-16-01 укладеного 28 лютого 2019 року, що предметом якого були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Renault» державний реєстраційний номер « [NUMBER] » (а.с.14-17). З доданої до позовної заяви позивачем копії постанови Приморського районного суду м.Одеси від 15 серпня 2019 року по справі №522/13453/19 (а.с.26), вбачається, що 15 липня 2019 року о 11 годині 35 хвилин відповідач по справі (водій) [PERSON] керуючи автомобілем «Mersedes Benz» номерний знак [NUMBER] в м.Одеса по вул. Мала Арнаутська, 38, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілями: Ford Kuga номерний знак [NUMBER] , Citroen C номерний знак [NUMBER] , Renault Sandero номерний знак [NUMBER] , які зупинилися попереду. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Зазначена подія була зафіксована співробітниками поліції та кваліфікована, як порушення п.13.1 «Правил дорожнього руху», за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП. При цьому, відповідно до відповіді НП, що одним із потерпілих дорожньо-транспортної пригоди спричиненої відповідачем [PERSON] 15 липня 2019 року в м.Одеса на вул. Мала Арнаутська, 98, є [PERSON] (а.с.22-24). Відповідно до позовної заяви, що для встановлення вартості відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу «Renault» державний реєстраційний номер « [NUMBER] » був організований огляд автомобіля. Згідно Рахунку - фактури № АГ 00004617 від 17.07.2019 року ТОВ «АВТО ГРУП +» вартість, відновлюваного ремонту автомобіля «Renault» державний реєстраційний номер « [NUMBER] » - склала: 6 498,00 гривень. Зазначене вище підтверджується копією Рахунку - фактури № АГ-00004617 від 17 липня 2019 року (а.с.34), з якої вбачається, що вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Renault», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » склала: 6498,00 грн. За заявою потерпілої особи та виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору добровільного страхування на підставі страхового акту № 08448 від 24 липня 2019 року ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило суму страхового відшкодування витрат на ремонт автомобіля у розмірі: 6498,00 грн., шляхом перерахування коштів на ТОВ «АВТО ГРУП +» що підтверджується довідкою-підтвердження заліку страхового відшкодування від 05 вересня 2019 року (а.с.36). Отже, з наведеного вбачається, що загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК «ВУСО» склав: 6498,00 грн. Відповідно до копії довідки підтвердження заліку страхового відшкодування від 05 вересня 2019 року, право вимоги та перехід до страховика прав страхувальника щодо особи, відповідальної за заподіяні збитки виникло у ПрАТ «СК «ВУСО» з моменту виплати страхового відшкодування, тобто 24 липня 2019 року (а.с.36). Отже, відшкодувавши матеріальну шкоду в сумі 6498,00 грн., заподіяну відповідачем внаслідок ДТП 15 липня 2019 року, ПрАТ СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, а саме 6498,00 грн. Судом встановлено, що 20 грудня 2019 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та Фізичною особою - підприємцем « [PERSON] » (далі - ФОП [PERSON] , Новий кредитор) укладено Договір №20/12/2019 про відступлення права вимоги (далі - Договір), відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування № 6853514-02-16-01 від 28.02.2019 року. Як зазначає позивач в позовній заяві, що з метою досудового врегулювання спору, 27.12.2019 року та повторно 03.04.2020 року відповідачеві було направлено повідомлення та Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, про що свідчить фіскальний чек від 03.04.2020 року (відстеження рекомендованого листа 0315069710140), але відповідач не погасив заборгованість в добровільному порядку, тому позивач змушений звертатись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів у спосіб, який передбачений нормами ЦК України (п.8 ч.2 ст.16). Судом встановлено, що 27 грудня 2019 року на зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] позивачем ФОП « [PERSON] » за вихідним №08548-02 було направлено повідомлення про відступлення права вимоги, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією повідомлення (а.с.40). Зокрема, встановлено, що на зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] позивачем неодноразово, а саме 27 грудня 2019 року, 03 квітня 2020 року було направлено Акт (Вимогу) про відшкодування збитків в порядку регресу за №08548-02, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями (а.с.38-39). Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями частини 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В частині 2 статті 78 ЦПК України закріплено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Приписами частини 1 статті 1187 ЦК України, визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. При цьому, частиною 2 статті 1187 ЦК України, визначено, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Крім того, відповідно до частини 1 статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Згідно із статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, з вищенаведеного вбачається те, що в розумінні статей Цивільного кодексу України, Закону України "Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого страхового відшкодування. Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору, оренди, довіреності тощо). Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та ст.993ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. При цьому статтею 29 вказаного закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Виходячи з викладеного, а також враховуючи не надання відповідачем відзиву на позов з відповідними запереченнями, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця « [PERSON] » до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу, підлягають задоволенню. Що стосується вимоги позивача про стягнення сум понесених витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 133 ЦК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Змістом частини 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, приписами статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судом встановлено, що 10 грудня 2019 року між Фізичною особою-підприємцем « [PERSON] », з одного боку та Адвокатським об`єднанням «АДВОКАТУС» в особі Голови Адвоката Самойленко П.М., який діє на підставі Статуту та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 6314 від 24 січня 2019 року був укладений договір № 1 про надання правової (правничої) допомоги (а.с.41-42). Фахівцем у галузі права, який дійсно надає позивачу правничої допомоги у цій справі є - адвокат Самойленко П.М., що підтверджується договором про надання правової (правничої) допомоги № 1 від 10 грудня 2019 року, додатковою угодою №1, актом приймання - передачі наданої правової (правничої) допомоги до Договору про надання правничої допомоги №1 від 10 грудня 2019 року від 09 січня 2021 року, та копією платіжного доручення №61 від 11 січня 2021 року. З огляду на викладене, беручи до уваги положення статті 133 та статті 137 ЦПК України, суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] витрат, пов`язаних з правничою допомогою на користь позивача ФОП « [PERSON] » у розмірі 8644,50 грн. Окрім того, на підставі вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при зверненні до суду з позовною заявою відповідно до платіжного доручення № 100 від 24 березня 2021 року у сумі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved