Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, про визнання заповіту недійсним, посилаючись на те, що 29.11.2005 року його тітка [PERSON] склала заповіт згідно якого належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] заповіла у рівних частках йому та відповідачці [PERSON]. В подальшому йому стало відомо, що 05.07.2011 року тітка [PERSON] склала новий заповіт, згідно якого все належне їй майно заповіла відповідачці [PERSON] Зазначає, [PERSON] на момент складення та посвідчення заповіту 05 липня 2011 року зазнавала психологічного тиску з боку відповідачки, волевиявлення не було вільним і не відповідало її волі, а тому заповіт є недійсним. Просить визнати заповіт, складений в користь [PERSON] недійсним. 30 серпня 2013 року позивач надіслав на адресу суду заяву про збільшення позовнних вимог, просить визнати заповіт складений [PERSON] 05.07.2011р., посвідчений державним нотаріусом П'ятої Львівської державної нотаріальної контори Кіріловою Т.М. недійсним, визнати свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане на ім'я [PERSON] П'ятою Львівською державною нотаріальною конторою недійсним, визначити позивачу додатковий строк для прийняття спадщини. Позивач у судове засідання не з'явився, хоча його явка була визнана судом обов"язково. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Зазначив, що позивач з дружиною протягом тривалого часу доглядав за померлою тіткою [PERSON], виконували роботи по господарству, готували їжу. З 2011р. стан здоров'я [PERSON] різко погіршився внаслідок перелому шийки стегна. Після повернення тітки з операції додому відповідачка з власної ініціативи почала жити у її квартирі під приводом догляду за тіткою, однак такого не надавала. Вказав, що волевиявлення [PERSON] 05.07.2011р. під час складання заповіту в користь відповідачки [PERSON] не відповідало її справжній волі, оскільки [PERSON] в останні роки життя перебувала під прихологічним тиском відповідачки. Просить позов задоволити. Відповідачка у судовому засіданні позов заперечувала та пояснила, що вона доглядала тітку, надавала їй допомогу. Останній період часу, коли у тітки був важкий перелом та після виписки з лікарні постійно перебувала з нею, надавала допомогу та доглядала. На прохання тітки 05.07.2011р. до її квартири було запрошено нотаріуса П'ятої Львівської державної нотаріальної контори, яка посвідчила останню волю померлої. Просить в позові відмовити, так як [PERSON] під час складення заповіту розуміла значення своїх дій. Предствник відповідачки у судовому засіданні прозов заперечив, просить в його задоволенні відмовити. Представник третьої особи П'ятої Львівської державної нотаріальної контори - державний нотаріус Кірілова Т.М. у судовому засіданні пояснила, що вона приходила до [PERSON] додому і посвідчувала заповіт. [PERSON] була абсолютно адекватна та з нею спілкувалась. Треті особи - [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з"явились, про причини неявки суд не повідомили, хоч належно повідомлені про час та місце слухання справи. Суд вважає за можливе справу слухати у їх відсутності. Заслухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що вбачається зі свідоцтва про смерть від 22.08.2011 року серії [NUMBER]. Відповідно до заповіту складеного 29.11.2005 року, [PERSON] належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] заповіла у рівних частках [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). 05.07.2011 року державним нотаріусом П'ятої Львівської держнотконтори Кіріловою Т.М. посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 3-2019 заповіт складений [PERSON] на все належне їй майно на ім"я [PERSON] (а.с.28). Відповідно до ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок смерті. Ч.3 ст. 203 передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вбачається з медичної карти стаціонарного хворого КМК ЛШМД № 10635 2011, [PERSON] з 10.05.2011, 19.20 по 07.06.2011, 14.00 перебувала на стаціонарному лікуванні в КМК ЛШМД з діагнозом закритий перелом шийки правої стегнової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, серцева недостатність ІІ А ст. Відповідно до акту № 490 судової-психіатричної експертизи у зв'язку з недостатністю та суперечливістю даних про психічний стан [PERSON] у період укладення заповіту 05.07.2011 року, відповісти на питання про те, чи страждала [PERSON] в момент підрисання заповіту психічним захворюванням та чи могла вона усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час складання заповіту 05.07.2011 року не виявляється моживим. З пояснень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вчається, що в останні роки життя фізичний стан [PERSON] погіршився, остання схудла, не могла ходити, потребувала догляду. Разом з тим, пояснення вищезгаданих свідків не вказують на наявність у [PERSON] психічних розладів. Свідок [PERSON], яка працює сімейним лікарем в п'ятій лікарні м. Львова, вказала, що була вдома у [PERSON] в 2010 році, остання була дуже неконтактна, недочувала, пребувала в пригніченому стані, лікуватись в стаціонарних умовах відмовлялась. Право на заповіт, в силу ст.1234 ЦК України, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. На підставі ст.225 ЦК України, правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи,а в разі її смерті-за позовом осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.09р."Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правила ст.225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак, у момент вчинення правочину вона перебувала у такому стані, коли не усвідомлювала значення своїх дій та(або) не могла керувати ними(тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.). Для визначення наявності такого стану суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу, висновок якої має стосуватись стану особи саме на момент вчинення правочину. Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заповіт складений покійною [PERSON] в стані коли вона розумла значення своїх дій та могла керувати ними. З вахуванням вищенаведеного, позов до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed