Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача 55 000 грн. в рахунок компенсації йому ? частини вартості автомобіля марки «CITROEN JUMPI», що був зареєстрований на ім'я відповідачки та рішенням Апеляційного суду Київської області по цивільній справі № 22ц-4579/12 від 2.10.2012 року визнаний їх спільним майном, як подружжя, вартістю, з урахуванням зносу, в сумі 110 000 грн. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на привласнення позивачем коштів від продажу спірного автомобіля. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав. У відповідності до положень ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З положень ст.ст. 57 і 58 ЦПК України вбачається поняття доказів в цивільному процесі та їх допустимість. У відповідності до положень ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України „Про міжнародні договори України" є частиною національного законодавства, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як у громадських інтересах і на умовах, передбачених законом. Зазначені права гарантовані ст.41 Конституції України. У відповідності до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як вбачається з положень ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. З огляду положень ст.ст.364, 370 та 372 ЦК України, ст.69 СК України вбачається, що співвласники за домовленістю між ними мають право на поділ та виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Згідно із положеннями ст. 70 СК України, при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З огляду рішення Апеляційного суду Київської області по цивільній справі № 22ц-4579/12 від 2.10.2012 року вбачається, що автомобіль марки «CITROEN JUMPI», 2007 року випуску, державний № [NUMBER], зареєстрований на ім'я відповідачки, визнано спільним майном подружжя, вартістю, з урахуванням зносу, в сумі 110 000 грн., та за позивачем визнано право власності на ? частину вказаного автомобіля. Згідно із довідками Васильківського РЕВ ДАІ при УДАІ ГУ МВС України в Київській області № 585 від 23.07.2013 року та № 1153 від 26.12.2013 року, автомобіль марки «CITROEN JUMPI», державний № [NUMBER], 2.09.2011 року знятий відповідачкою з обліку для реалізації. З огляду довіреності від 25 серпня 2011 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 3370, відповідач уповноважила громадян [PERSON] та [PERSON] на розпорядження її автомобілем «CITROEN JUMPI». За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачем порушено майнові права та інтереси позивача щодо його права власності на ? частину вартості спільного майна колишнього подружжя у виді автомобіля, а тому вбачає підстави для стягнення з відповідача на користь позивача коштів, що складають вартість ? частини спірного транспортного засобу в розмірі 55000 грн. Питання щодо стягнення з відповідача судового збору суд вирішує у відповідності до положень ч.3 ст.88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved