Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), в особі представника [PERSON], звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 16.03.2012 відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним і банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії та інші платежі на умовах, передбачених договором. Станом на 31.05.2018 відповідач порушує умови договору, не сплачує заборгованість по кредиту, відсоткам, комісії, всупереч умов кредитного договору та допустив заборгованість в розмірі 115212,51 грн., що складається із: заборгованості за кредитом в розмірі - 4978,85 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 105787,52 грн. та заборгованості за пенею - 4446,14 грн., які просить стягнути в судовому порядку. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, не дивлячись на своєчасне та належне його повідомлення про розгляд справи, в матеріалах справи є його письмове клопотання про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, а саме судовою повісткою, про що свідчить його підпис у розписці про отримання повістки про виклик до суду. Причини неявки суду не вказав, заяви про відкладення розгляду справи та відзиву на позов до суду від нього не надходило. Враховуючи наявність підстав, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, відповідно до ухвали суд зі згоди представника позивача ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв'язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі в їх сукупності,вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що 16.03.2012 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір № б/н про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви-анкети про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. 21.05.2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ - «ПриватБанк»), що підтверджується копією статуту (а.с.44-45). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Крім того, він підтверджує, що його було ознайомлено та він згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. Відповідно до п. 2.1.1.2.1 Умов і правил надання банківських послуг, банк видає клієнту картку, її вид та строк дії визначений в заяві і в памятці клієнта, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг; датою укладання договору є дата отримання картки, що зазначена в заяві. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов"язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Таким чином, між сторонами виникли правовідносини стосовно виконання відповідачем умов укладеного кредитного договору. У спорі, пов'язаному із стягненням заборгованості за кредитним договором підлягають встановленню обставини, як наявності між сторонами договірних правовідносин, так і невиконання позичальником зобов'язань та їх розмір. Із матеріалів справи вбачається, що на підставі анкети-заяви № б/н від 16.03.2012[PERSON] отримав кредитну картку «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» , відповідно до тарифів якої йому було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 300 грн., який відповідно до довідки про зміну кредитування та обслуговування кредитної карти [PERSON] від 13.07.2018 було збільшено: 16.03.2012 до суми 1800 грн.; 14.03.2013 - 2700 грн.; 20.04.2013 - 5000 грн. (а.с.12-13). Щодо зміни кредитного ліміту банк посилається на п.2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти. В силу ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від їх виконання не допускається. Так, АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за кредитним договором б/н від 16.03.2012 виконав належним чином, надавши [PERSON] кредит в обумовленому розмірі. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов'язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає передбачене ч.1 ст.509 ЦК України право кредитора вимагати їх повернення. Натомість позичальник свої зобов'язання не виконував належним чином, допускаючи їх періодичне прострочення, внісши востаннє 21.04.2013 року 200 грн. на картковий рахунок, що слідує з наданої виписки по банківському рахунку позичальника [PERSON] (а.с. 59-61). Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.9-11), станом на 31.05.2018, сума заборгованості за кредитним договором б/н від 16.03.2012 визначена в розмірі 115212,51 грн. та включає заборгованість: за тілом кредиту - 4978,85 грн., по процентам за користування кредитом - 105787,52 грн., за пенею - 4446,14 грн. Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Під час укладення кредитного договору сторони погодили строк кредитування, визначивши кінцевий термін повернення кредиту, який відповідає строку дії карткидо 04/2017, тобто до 30 квітня 2017. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором, а якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Судом встановлено, що згідно із укладеним 16.03.2012 кредитним договором базова відсоткова ставка за користування кредитними коштами поступово змінювалася. На час укладення договору відсоткова ставка становила 30,00% річних (2,5% на місяць), з 01.09.2014 34,8% річних (2,9% на місяць), з 01.04.2015 43,2% річних (3,6% на місяць). Вказані тарифи були узгоджені сторонами під час підписання анкети - заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 16.03.2012. Відтак, відповідно до Умов договору відповідач мав у межах строку кредитування, а саме до 30.04.2017, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами у період до 25 числа кожного місяця. З огляду на наведене, виходячи із узгоджених сторонами договору відсоткових ставок за користування кредитними коштами, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за відсотками підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що розрахунок відсотків за користування кредитом позивачем здійснено за період з 16.03.2012 по 31.05.2018 включно, проте строк дії картки, отриманої відповідачем, закінчився 30.04.2017. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Отже, проценти нараховуються у межах дії договору (картки), який в даному випадку спливає із закінченням дії картки. Позивач має право після закінчення строку дії картки на стягнення відповідних виплат за статтею 625 ЦК України. Указана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12. Проте, вимог про застосування ст.625 ЦК України позивачем в рамках даного спору не заявлено, у зв'язку з чим суд вирішує спір виключно в межах заявлених вимог з дотриманням принципу диспозитивності. Таким чином, нарахування позивачем після 30.04.2017 відсотків на суму кредиту не повернутого відповідачем є безпідставним, а тому сума заборгованості, згідно розрахунку заборгованості (колонка № 12) за договором б/н від 16.03.2012, станом на 30.04.2017 за відсотками, яка підлягає до стягнення із відповідача складає 41230,06 грн.(а.с.10 зворот). Крім заборгованості за кредитом та відсотками, позивач просить суд стягнути з відповідача 4446 грн. пені. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). У разі виникнення прострочених зобовязань за кредитом, згідно п.2.1.1.12.6.1 Договору, клієнт сплачує банку пеню, яка нараховується згідно «Тарифів Банку» на час порушення зобов'язань та може змінюватися у відповідності до п.1.1.3.2.3 Договору. Суд вважає, що АТ КБ «ПриватБанк» надано докази про порушення відповідачем умов кредитного договору, яке полягає у несплаті щомісячних платежів на погашення кредиту та процентів. У зв'язку з цим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість за пенею, яка виникла станом на 31.05.2018, та яка відповідно до розрахунку (колонка №14) складає суму у розмірі 4446,14 грн. (а.с.11). За таких обставин, ураховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення зі стягненням з відповідача заборгованості на загальну суму у розмірі 50655,05 грн., а у задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити. Судом встановлено, що внаслідок невиконання відповідачем умов кредитного договору № б/н від 16.03.2012, позивач поніс витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 гривні, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням №ІНВ96В1VC7 від 16.07.2018, на зазначену суму (а.с.46). Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, і ця частка складає 43,97 %, тому з відповідача належить також стягнути на користь позивача судові витрати, понесені позивачем за сплату судового збору в розмірі 774,75 грн., пропорційно до задоволених позовних вимог ( 1762*43,97/100 =774,75). Згідно ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершено розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки в судове засідання, призначене на 16 год.00 хв. 16.01.2019 учасники справи не з'явилися, а повне судове рішення складено (в межах строку, встановленого ч.6 ст.259 ЦПК України) 21.01.2019, то датою ухвалення даного судового рішення є 21.01.2019. На підставі ст. 61 Конституції України, ст. ст.6, 526, 536, 549, 625, 627, 626, 628, 549, 1048,1049 ЦК України,

Outcome: partial