Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до суду до [PERSON], третя особа - Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO], та стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання сина у твердій грошовій сумі 1000,0 грн. щомісячно, з дня подачі позову до досягнення повноліття дитини, тобто до [INFO], посилаючись на таке. Відповідач у цій справі не надає допомоги на утримання дитини та не піклується про неї, яка знаходиться на утриманні позивачки. У зв'язку з неадекватною поведінкою відповідача (безпідставні зварки, ображення, рукоприкладство, часто перебування відповідача у алкогольному стані, зловживання спиртними напоями) та його ставленням до позивача і сина 08 лютого 2013 року вона вимушена була залишити свою власну квартиру за [ADDRESS] допомогу відповідач здійснював наступним чином: кілька місяців, з лютого по липень 2013 року позивач користувалася платіжною карткою відповідача, з якої знімала гроші на сплату орендованого житла для себе та дитини. У липні 2013 року картка була заблокована відповідачем, позивач залишилася без засобів до існування і вимушена була поїхати до своїх батьків сумісно з дитиною у с. Кам'янка, Ізмаїльського району, Одеської області, де вони з сином проживають по теперішній час. Відповідач відмовляється виконувати свої обов'язки батька відносно виховання, утримання та забезпечення сина [PERSON]. Відповідач іноді цікавився життям сина, але активної участі у вихованні дитини, процесі його навчання, оздоровлення не приймав, не піклувався про моральний та фізичний розвиток дитини, не приймав участі в матеріальному утриманні дитини. Крім того, відповідач позбавив дитину житла, у якому вони проживали до 08 лютого 2013 року, де у дитини була власна кімната, власні меблі та його особисті речі. У червні 2014 року відповідач вивіз дитячі меблі, його одяг та взуття до батьків позивача, де вони проживають з сином. Неможливість вирішення цього питання в іншому порядку ніж судовому, стало підставою для звернення до суду. Відповідач надав до суду заперечення на позов, в якому просив позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково, а саме: стягнути аліменти з [PERSON] на утримання дитини, [PERSON] у твердій грошовій сумі 800,0 гривень щомісячно, та у позовних вимогах щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] - відмовити. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у період з листопада 2008 року по листопад 2011 року він проживав спільно з [PERSON] на орендованій квартирі, за яку він повністю сплачував. У березні 2011 року він запозичив у [PERSON] грошові кошти у сумі 84000 доларів США під 5 % річних для придбання квартири у [ADDRESS], що підтверджується розпискою від 26 березня 2011 року. Частину грошей у сумі 42000,0 доларів США він віддав, що підтверджується розпискою від 11 березня 2013 року. У вказаній квартирі, яку він придбав, проживали [PERSON], він та їх син. Позивач знаходилась у декретній відпустці до липня 2012 року. Відповідач повністю утримував їх дитину, займався її вихованням. Безпідставними є доводи позивача, що у зв'язку з його неадекватною поведінкою (безпідставні зварки, ображення, рукоприкладство, часте перебування в алкогольному стані, зловживання спиртними напоями), вона вимушена була залишити квартиру. Слід зазначити, що у лютому 2013 році [PERSON] сама пішла з квартири, відповідач її не виганяв, ніякого фізичного та психічного насилля та тиску до неї не застосовував. В матеріалах справи немає доказів того, що підтверджують вказані обставини (довідки з медичних закладів щодо його психічного стану, факту побиття [PERSON], судові рішення про притягнення його до адміністративної чи кримінальної відповідальності). Крім того, в матеріалах справи є службова характеристика з місця роботи, в якій вказано, що в побуті він характеризується позитивно, у відношенні зі співробітниками та громадянами ввічливий та коректний, у колективі користується повагою та авторитетом. Не відповідає дійсності і те, що у липні 2013 року позивач з дитиною вимушена була до своїх батьків у с. Кам'янка Ізмаїльського району Одеської області, де і проживає по теперішній час. Слід зазначити, що у липні 2012 року [PERSON] вийшла з декретної відпустки та працювала на посаді оперуповноваженого карного розшуку лінійного відділу на ст. Одеса - Головна УМВС України на Одеській залізниці. Зараз вона працює у лінійному відділі на ст. Помічна УМВС України на Одеській залізниці. У зв'язку з тим, що [PERSON] вийшла на роботу, за їх взаємною згодою було вирішено, що дитина тимчасово буде проживати у її батьків у с. Кам'янка Ізмаїльського району Одеської області. З серпня 2012 року дитина не проживала з ними за адресою: [ADDRESS] що підтверджується довідкою ТОВ «Моноліт-Трейдер ЛТД» № 55 від 27 листопада 2014 року. На даний час, [PERSON] працює у м. Одесі та фактично тут постійно проживає, а дитина знаходиться у її батьків. Таким чином, безпідставними є доводи позивача стосовно того, що вона проживає з дитиною с. Кам'янка Ізмаїльського району Одеської області. Не відповідає дійсності й те, що він відмовляється виконувати свої обов'язки батька відносно виховання, утримання та забезпечення сина. Оскільки на початку лютого 2013 року коли [PERSON] пішла від нього, він надав їй свою платіжну картку, на якій була його заробітна плата у загальному розмірі приблизно 20000,0 грн. У липні 2013 році строк дії картки закінчився, але всі кошти приблизно у сумі 20000 грн., які були на ній, позивач зняла. За характером своєї роботи в органах внутрішніх справ та значної територіальної відстані його від дитини, він не мав можливості, як і позивач, кожного дня бачити сина, але він дзвонив йому та передавав гроші, і зараз не відмовляється від сплати аліментів на дитину. Позивач обмежує відповідача у спілкуванні з дитиною. Таким чином, позбавлення його батьківських прав буде суперечити вищезазначеним положенням Конвенції про права дитини та Закону України «Про охорону дитинства». Висновок органу опіки та піклування, який наявний у матеріалах справи, є лише формальним, оскільки складений без врахування його пояснень та документів (службової характеристики з його місця роботи, довідки з дитячого садку, розписок щодо придбання ним квартири), та за відсутності доказів, які підтверджують обставини, що є підставою для позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України. Також у матеріалах справи наявні письмові пояснення [PERSON] та [PERSON]. Вказані особи є близькими подругами матері позивача, тому їх пояснення є суб'єктивними. Крім того, вказані пояснення ґрунтуються лише на тому, що [PERSON] розповідала їм. Вказані особи не проживали разом з ними та дитиною, і тому вони не можуть достовірно пояснити, що дійсно відбувалося у їхній сім'ї, коли він проживав сумісно з [PERSON] та дитиною. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав, є крайнім заходом, і він категорично проти позбавлення його батьківських прав, прагне брати участь у вихованні сина, підтримує його матеріально та не відмовляється і далі підтримувати. Також позивач просить стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1000,0 грн. У минулому судовому засіданні позивач та його представник не заперечували щодо стягнення з нього аліментів у сумі 800,0 грн. У матеріалах справи є довідка з його місця роботи щодо заробітної плати. Тому на даний час він зможе сплачувати 800,0 грн., виходячи з його доходів. Представник Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, в судове засідання не з'явився. Позивач погодилася на запропонований відповідачем розмір утримання дитини в сумі 800,0 грн. щомісячно. На позбавленні батьківських прав наполягала. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторін, свідків, представлених письмових доказів. Судом встановлено, що з 2008 року по 2013 року [PERSON] з [PERSON] проживали разом однією сім'єю без оформлення шлюбу та вели спільне господарство. Згідно ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. [INFO] народився [PERSON] відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14 липня 2009 року, запис №579, де батьками зазначені: мати - [PERSON], батько - [PERSON], відповідач по справі. Згідно із довідок від 21 жовтня 2014 року за №2713 за №2714, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у [ADDRESS] та дитина відвідує Каменський дитячий сад-яслі «Роднічок». Відповідно до довідки (виписки із будинкової книги про склад сім'ї та реєстрації) від 27 листопада 2014 року за № 56, у квартирі [ADDRESS] проживають: [PERSON], [PERSON] (син) з 02 грудня 2011 року по липень 2012 року. Згідно із довідки про нараховану заробітну плату (дохід) від 12 січня 2015 року за №31/21-205/1, вбачається, що [PERSON] працює в Малиновському РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області на посаді старшого дільничного інспектора сектора ДІМ, фактично отримана заробітна плата з 01 липня 2014 року по 31 грудня 2014 року у розмірі 16889,30 грн. На підставі довідки з Одеського дошкільного навчального закладу «Ясла-садок» № 93 від 28 листопада 2014 року № 64, вбачається, що дитину у заклад оформляв батько [PERSON] і мати [PERSON] виконували всі вимоги по відношенню до дитини: забирали дитину вчасно, (частіше батько), батько сплачував всі матеріальні затрати на дошкільний заклад: харчування, господарські потреби закладу, розваги, тощо. Дитина завжди приходила в дошкільний заклад психічно врівноваженою, доглянутою, охайною. У дитини було все, що необхідно для відвідування закладу. Відповідно до висновку № Р-11-05-04 від 16 січня 2015 року орган опіки та піклування Ізмаїльської районної державної адміністрації існує доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], у відношенні малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] повідомили про те, що на їх думку відповідач недостатньо уваги приділяв вихованню та утриманню дитини. Частину інформації вона знають зі слів позивача. Сторонами не оспорювало ся, що за специфікою їх роботи вона домовились, що дитина тимчасово буде проживати у батьків позивача у с. Кам'янка Ізмаїльського району Одеської області. Мати частіше навіщає дитину. Малолітній син проживає разом з бабусею позивача та перебуває на їх утриманні та на утриманні матері. Батько дитини - відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги в розмірі, яку забажала позивач, не надає. Все це спричинило виникнення між сторонами спору, за вирішенням якого позивачка звернулась до суду. При постановленні рішення судом врахований стан здоров'я і матеріальне становище дитини, а також стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, не встановлення інших осіб, які перебувають на утриманні відповідача. Суд має виходити з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обов'язків батьків щодо догляду та матеріального забезпечення неповнолітньої дитини. При вирішенні спору суд має врахувати положення ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. З урахуванням цього суд має задовольнити позовні вимоги позивача. При визначенні розміру аліментів суд має врахувати встановлений законом прожитковий мінімум на 2015 рік, встановлений на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком до 6 років в розмірі: з 1 січня - 1032 гривень, з грудня - 1167 гривень, згідно ст. 7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2015 рік". З огляду на такі положення закону про державний бюджет, беручи до уваги положення ч. 2 ст. 182 СК України про мінімальний розмір аліментів на одну дитини (який на момент ухвалення рішення дорівнює 1032 гривням), суд має вимоги про стягнення аліментів задовольнити частково, відступивши від рівності часток між батьками, враховуючи погодження сторонами суми утримання на дитину, стягнувши аліменти на дитину в твердій грошовій сумі в розмірі 800,0 гривень щомісяця, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого на відповідний період законом, починаючи з 24 жовтня 2014 року й до досягнення повноліття сина, тобто до [INFO]. Батьки дитини мають рівні обов'язки з надання утримання дитині, оскільки згідно ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. При цьому згідно ст. 182 Сімейного кодексу України судом враховано, що дитина проживає з матір'ю, мати дитини здійснює догляд за нею, можливості матері по наданню утримання на дитину є суттєво обмеженими. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Суд роз'яснює, що відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Такими обов'язками є відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України зобов'язання піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язання забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Ухвалюючи рішення в цій частині, суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Висновок органу опіки та піклування, на думку суду, є передчасним, оскільки не врахована специфіка роботи батька дитини, його характеристики з місця служби, попереднє ставлення до дитини. Певна винна поведінка відповідача в ставленні до дитини може бути ним змінена, про що суд має попередити [PERSON], поклавши контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов'язків стосовно [PERSON] на орган опіки та піклування Ізмаїльської районної державної адміністрації. Згідно вимог статті 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: partial