Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

До Харківського районного суду Харківської області звернувся [PERSON] до із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності позивача на житловий будинок загальною площею 77,20 кв. м., житловою площею 47,20 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON]. В заявленному позові свої вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що згідно матеріалів архівної справи БТІ на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] розташований житловий будинок літ. «А-1» (1964 року побудови) з господарськими будівлями та спорудами, на який право власності в бюро не зареєстровано, що вибачається із довідки КП «ХРБТІ» від 28.03.2016 р. вих. № 106. За цією адресою знаходиться житловий будинок літ «А-1 »загальною площею 77, 20 кв.м, житловою площею 47, 20 кв. М., гараж літ «Б», сараї літ «В.Г», вбиральня літ «Д», огорожа № 1, 2, що вибачається із довідки КП «ХРБТІ» від 28.03.2016 р. вих. № 106. Згідно інформації № 777 від 30.11.2015 р. Глибоцької сільської ради Харківського району Харківської області, згідно даних погосподарського обліку сільської ради погосподарська книга Глибоцької сільської ради № 13 за 1996-2000 р.р., особовий рахунок № 582 - головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] станом на 30.12.2014 р., значився [PERSON]. Цей житловий будинок був збудований батьком позивача- [PERSON]. Згідно із свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим 17.12.2000 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського районного управління юстиції батько позивача - [PERSON] помер [INFO]. Оскільки спірні правовідносини щодо будівництва будинку, виникнення права власності на нього та спадкування виникли протягом 1964-2004 років, позивач вважає, що вони регулюються відповідно до норм Цивільного кодексу України (у редакції 1963 р.) і іншого законодавства, яке діяло на час їх виникнення та Цивільного кодексу України у редакції 2003 року. Таким чином, відповідно до вимог ст.ст. 86, 100 ЦК України (в редакції 1963 р.) позивач вважає, що його батько - [PERSON] набув на спірний житловий будинок право власності в порядку забудови за своє життя, і, згідно ст. 1218 ЦК України (в редакції 2003 р.) він є об'єктом спадкування, тобто майном померлого після його смерті і входить до складу спадщини. Позивач вважає, що спірний житловий будинок фактично належав його батькові на день його смерті, тому що був збудований ним і зареєстрований в погосподарській книзі, відповідно до діючої на той час - до 13.12.1995 р., Інструкції про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах и селищах міського типу Української PCP, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 р., п. 6 ч. 2 - будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, не підлягали реєстрації. Крім того, з Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР від 31.10.1975 р. вбачається, що підтвердженням належності будинку, інших відомостей, що необхідні для вчинення угод, в сільській місцевості є довідка виконкому відповідної ради народних депутатів, видана на підставі запису в погосподарській книзі. Таким чином, відповідно до діючого на той час законодавства, спірний житловий будинок, збудований в 1964 році в сільській місцевості, тобто у с. Стрілече на думку позивача є об'єктом власності [PERSON], належить йому, і, він вважає що має право претендувати на нього в порядку спадкування. Відповідно до норм законодавства, які діяли станом на 1964 рік виникнення права власності на будинок в сільської місцевості не було пов'язано з видачею правовстановлюючого документу та його реєстрацією. Також на період будівництва житлового будинку, яке тривало в 1964 році не потрібно було введення об'єкту до експлуатації, що підтверджено листом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 р/ № 12/5 - 126, що роз'яснює як потрібно реєструвати об'єкти нерухомості збудовані до 05.08.1992 р. Позивач посилається на те, що він разом із батьками проживав у житловому будинку, в останні роки в будинку були зареєстровані батько [PERSON], матір [PERSON] та він про що свідчить довідка № 284 від 21.03.2016 р. Глибоцької сільської ради, але, право власності не було зареєстроване за батьком [PERSON] і він не отримав відповідних правовстановлюючих документів. Відповідно до листа ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05. 2013 р. № 24-753/04-13 аркуш. 20- по об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 р., тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 р. № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі .змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 р., могли, за умови прийнятгя їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Позивач вважає, що відповідно до ст. 331 ЦК України у його батька -[PERSON] фактично виникло право власності на житловий будинок, бо будинок не був самочинним будівництвом. На момент смерті батька разом з ним були зареєстровані його дружина [PERSON] та позивач, про що свідчить інформація № 284 від 21.03.2016 р., свідоцтво про його народження та шлюб. Згідно ст. ст. 529, 549 ЦК України (в редакції 1963 р.) позивач з матір'ю прийняли спадщину після смерті батька [PERSON] фактично, бо були зареєстровані на момент смерті спадкодавця в житловому будинку, користувалися будинком, присадибною ділянкою строк до 6 місяців з моменту смерті батька, тому вважає, що йому стало належати по праву власності ? частина житлового будинку, а ? частина стала належати матері - [PERSON], інші спадкоємці спадщину не прийняли. Мати позивача - [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про ії смерть серія [NUMBER]. Згідно ч. 3 статті 1268 ЦК України позивач вважає, що прийняв спадщину, бо був зареєстрований в спадковому будинку на момент смерті батька та матері в строк до 6 місяців, але, він не звернувся до нотаріусу Першої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області із заявою про прийняття спадщини після смерті матері в строк до 6 місяців. Листом від 22.12.2015 р. № 3266/02-14 нотаріус відмовив позивачу у видачі правовстановлюючих документів, бо не має оформленого права власності на житловий будинок у спадкодавця - [PERSON] Згідно ст. 1218 ЦК України права та обов'язки забудовника входять до складу спадщини і тому позивач звернувся до суду із позовом в якому просить визнати його власником всього будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов свого батька - [PERSON] і просила суд його задовольнити із викладених у ньому підстав. (а.с. 57-58) Відповідачі і їх представники в судове засідання не з'явилися, незважаючи на те, що були повідомлені у встановленому законом порядку про час та місце слухання справи. (а.с. 32, 33, 36, 37, 44-47) Суд, дослідивши зібрані докази по справі, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 527, 529 ЦК України (в редакції 1963 р.) у зв'язку із смертю спадкодавця - [PERSON] у позивача виникло право на спадщину за законом. Згідно матеріалів справи позивач отримав відмову у Першій державній нотаріальній конторі Харківського району Харківської області від 22.12.2015 року № 3866/02-14 позивачу - [PERSON] відмовлено у оформленні спадщини після смерті його матері - [PERSON] (а.с. 19) , а відмови у оформленні спадщини після смерті батька- [PERSON] він не отримував, так як згідно із відповіддю Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 06.08.2016 р. № 2553/02-14 з вказаним питанням до нотаріальної контори не звертався. Позивач - [PERSON] вказує, що вказана житлова споруда побудована у 1964 році і посилається на лист Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 р. № 12/5-126, відповідно до якого об'єкти нерухомості збудовані до 05.08.1992 р. не потребують державної реєстрації для встановлення на них права власності. Відповідно до вказаного Листа Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 р. № 12/5-126: «Комітет вважає за доцільне проводити оформлення свідоцтва про право власності по об'єктах, які були закінчені будівництвом після 05 серпня 1992 р. і на цей час не прийняті в експлуатацію (які експлуатуються або не експлуатуються) тільки при наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними. По об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 р., тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації (до врегулювання цього питання законодавчими на нормативними актами).» Однак, акту прийняття в експлуатацію будинку розташованого за адресою: [ADDRESS], складеного відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними. що складається бюро технічної інвентаризації (до врегулювання цього питання законодавчими на нормативними актами) позивач у підтвердження своїх вимог суду не надав. Відповідно до правової позиції Верховного суду України від 18 грудня 2013 р. по справі № 6-137цс13: «Право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва». Державна реєстраційна служба України листом від 12.03.2013 р. № 95-06-15-13 роз'яснила, що при проведенні державної реєстрації прав із видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно, збудоване до 05 серпня 1992 р., документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна. Аналогічна норма щодо порядку реєстрації права власності зазначена в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13. Зокрема, при реєстрації для оформлення права власності об'єктів, що збудовані до 05 серпня 1992 р., тобто до прийняття постанови Кабінету міністрів України від 05.08.1992 р. № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, одним із необхідних документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається Бюро технічної інвентаризації. Однак, суду не надано технічного паспорту на вказаний об'єкт нерухомого майна, який би був складений до 05 серпня 1992 р. і на підставі якого в подальшому був би підписаний акт прийняття будинку в експлуатацію. Відповідно до вимог закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань регулювання містобудівної діяльності» від 20.11.2012 р. № 5496 до Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» були внесені зміни, які продовжили дію п. 9 Розділу V «Прикінцеві положення» цього документа до 31.12.2013 р. Відповідні зміни передбачають спрощений порядок прийняття в експлуатацію з видачею декларації про готовність об'єкта до експлуатації для індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, збудованих у період з 05 серпня 1992 р. до 12 березня 2011 р. Порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, щодо яких відсутні акти прийняття в експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» і в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.1999 р. № 12/5-126. Окрім цього, позивачем - [PERSON] суду не надано будь-яких документів, які б могли посвідчити купівлю будівельних матеріалів і договорів на виконання будівельних робіт саме до 05 серпня 1992 р. Таким чином, позивачем - [PERSON] не надано суду належних та допустимих законом доказів які б підтверджували що будівництво було закінчено саме до 05 серпня 1992 р. та не потребує державної реєстрації. Абзацом 45 пункту 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 передбачена можливість визнання права власності на будинки побудовані до 05 серпня 1992 р. у порядку спадкування за наявності таких документів: - виписок із погосподарської книг про те, що будинок належав спадкодавцеві; - технічного паспорту на будинок; - висновку спеціалістів щодо технічного стану будинку, дотримання санітарних, протипожежних вимог; - рішення ради та договору про надання земельної ділянки у безстрокове користування для будівництва будинку; - відмови виконкому місцевої ради в оформленні права власності; - постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Однак, суду не надано правовстановлюючого документа - погосподарської книги або виписки із неї про те, що будинок належав спадкодавцеві - [PERSON]; не надані висновки спеціалістів щодо технічного стану будинку, дотримання санітарних, протипожежних вимог; рішення ради та договору про надання земельної ділянки у безстрокове користування для будівництва будинку; відмова виконкому місцевої ради в оформленні права власності. Відповідно до п. 3.2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: «Порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 р. № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється: -оформлення свідоцтва на право власності на об'єкти, які були закінчені будівництвом після 05 серпня 1992 р. і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; - по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 р., тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 р. № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 р., могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 р., на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. За умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним. Пунктом 8 ППВСУ від 30 травня 2008 р. № 7 встановлено, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки входять до складу спадщини. Законодавством передбачено порядок прийняття в експлуатацію будівель інспекцією архітектурно-будівельного контролю за місцем їх розташування, який не може підмінятися судовим рішенням.» За змістом ч. 1 ст. 376 ЦК України об'єкт нерухомості належить до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: - земельна ділянка не відведена для цієї мети; - відсутній належний дозвіл на будівництво; - відсутній належним чином затверджений проект. Всі ці документи відсутні у позивача. Таким чином, суд приходить до висновку, що вказане будівництво являється самочинним і про відсутність правовстановлюючого документу на спірний будинок - погосподарської книги з внесеними в неї даними про те, що будинок належав спадкодавцеві і про наявність акту прийняття будинку в експлуатацію відповідною комісією - державною приймальною або державною технічною. Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦК України: «Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно», але, ця вимога закону також не виконана позивачем. Відповідно до ст. 10 ч. 1- ч. 3 ЦПК України: «Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень». Статтею 11 ч. 1 ЦПК України передбачено, що: «суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі». Відповідно до ст. 60 ч. 1- ч. 3 ЦПК України: «Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір». Згідно із ст. 131 ЦПК України «Сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попередне судове засідання у справі не проводиться,- до початку розгляду справи по суті». Відповідно до ст. 133 ч. 1 ЦПК України: «Особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявляти клопотання про забезпечення цих доказів. До клопотання про забезпечення доказів додається документ про сплату судового збору». Позивач - [PERSON] не надав суду належних і допустимих законом доказів, про виникнення права власності на спірний будинок у його батька - [PERSON], а також у позивача [PERSON] відсутні передбачені законом документи про відведення земельної ділянки під забудову і дозвіл на забудову, суду не надано будь-яких даних про правовий режим земельної ділянки, на якій збудовано житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] тобто позивач не довів суду ті обставини, на які вона посилається в своєму позові як на підставу своїх вимог і заперечень стосовно вказаного житлового будинку, в зв'язку з чим у задоволенні позову має бути відмовлено. Окрім цього, незважаючи на те, що в мотивувальній частині свого позову [PERSON] вказує, що після смерті батька - [PERSON] «йому стало належати по праву власності ? частина житлового будинку, а ? частина стала належати матері - [PERSON]» в резолютивній частині він просить визнати за ним в цілому право власності і на весь спірний будинок, чим допустив гносеологічну помилку. Таким чином, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити у зв'язку із недоведеністю позовних вимог. Приймаючи до уваги викладене,

Outcome: dismissed