Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

ПАТ «Українська залізниця» в особі її регіональної філії «Львівська залізниця» звернулося до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області та Валякузьминської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, [PERSON], відділу Держгеокадастру у Глибоцькому районі Чернівецької області про визнання незаконним та скасування рішення №2 [PERSON] - [PERSON] сільської ради від 10.02.1995 року та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 30.12.2013 року укладено договір №Л/П-134382/НЮ між ДТГО «Львівська залізниця» та землевпорядною організацією ПП «Ріга» про виконання робіт з інвентаризації земель та виготовлення державних актів на право постійного користування, земельними ділянками ДТГО «Львівська залізниця», в межах існуючої смуги відведення. Вказана інвентаризація земель проведена на підставі рішення №2 від 10.02.1995 року Валякузьминської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області. В результаті проведеної інвентаризації смуги відведення, виявлено, що земельні ділянки, які знаходяться від 279 км+202 м до 280 км + 460 м, перебувають у власності [PERSON], площею 0,0208 га накладаються на смугу відведення ДТГО «Львівська залізниця». Вказані земельні ділянки рішенням №2 Валякузьминської сільської від 10.02.1995 року, передано у власність [PERSON], для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та ведення особистого та підсобного господарства, розташованих за адресою: с. Валя Кузьмин Глибоцького району Чернівецької області. На підставі вказаного рішення [PERSON] виготовлено державний акт на право власності на земельні ділянки серії І-ЧВ №000038, вказані земельні ділянки зареєстровані в державному земельному кадастрі №7321080500:01:005:0020 та №7321080500:01:005:0021. В подальшому згідно договору дарування земельних ділянок [PERSON] подарувала вищевказані земельні ділянки [PERSON], після чого остання виготовила державні акти серії ЯЕ №3599971 на земельну ділянку площею 0,5 га, кадастровий номер 7321080500:01:005:0021 та серії ЯЕ №359970 на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 7321080500:01:005:0020. Враховуючи вищевикладене, просить суд визнати незаконним та скасувати рішення №2 від 10.02.1995 року [PERSON] - [PERSON] сільської ради в частині передачі земельної ділянки у приватну власність [PERSON], для та ведення особистого та підсобного господарства, визнати недійсними державні акти : серії І-ЧВ №000038 від 11.04.1995 року, виданого [PERSON], серії ЯЕ №3599971 від 06.11.2009 року та серії ЯЕ №359970 від 06.11.2009 року, виданих [PERSON] та скасувати державну реєстрацію права власності на земельні ділянки за кадастровими номерами №7321080500:01:005:0020 та №7321080500:01:005:0021 у Державному реєстрі прав та скасувати записи у Поземельних книгах щодо земельних ділянок за кадастровими номерами №7321080500:01:005:0020 та №7321080500:01:005:0021, шляхом внесення до державного земельного кадастру відомостей про їх скасування. Представник позивача ПАТ «Українська залізниця», в особі її регіональної філії «Львівська залізниця» в судове засідання не зявився, однак від нього до суду надійшла заява, відповідно до якої він позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглянути справу у його відсутності. Представник відповідача [PERSON] обєднаної громади в судове засідання не зявився, однак від нього до суду надійшла заява, відповідно до якої [PERSON] обєднана громада позовні вимоги підтримує, проти задоволення позову не заперечує та просить суд розглянути справу у відсутність представника [PERSON] обєднаної громади. Представник відповідача [PERSON] сільська рада в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомив і не просив суд відкласти розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак від неї до суду надійшла заява, відповідно до якої вона позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує та просить суд розглянути справу у її відсутність. Представник третьої особи відділ Держгеокадастру у Глибоцькому районі Чернівецької області в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомив і не просив суд відкласти розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст.68 ЗК України до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Згідно ст.6 Закону України ''Про залізничний транспорт", ч.1 ст.23 Закону України «Про транспорт» передбачено, що до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. Відповідно до ст.68 Земельного Кодексу України, ст.11 Закону України «Про транспорт», ст.6 Закону України «Про залізничний транспорт», до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Такі землі призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення, забезпечення безпеки руху і розвитку об'єктів залізничного транспорту. Як вбачається з матеріалів справи, під час проведення інвентаризації земель приватним підприємством «Ріга», яке знаходяться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця», в адміністративних межах [PERSON] сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, під існуючими обєктами залізничного транспорту за напрямком [PERSON] від 277 км+677м до 280км+406 м, розташовані земельні ділянки [PERSON], які були передані [PERSON] у власність [PERSON] сільською радою Глибоцького району Чернівецької області для споруд та ведення особистого та підсобного господарства на підставі рішення №2 [PERSON] сільської ради від 10.02.1995 року. Перебування у залізниці земельної ділянки також підтверджується Інформацією щодо наявності площ Відділу Держземагенста у Глибоцькому районі від 01.01.2012р. відповідно до якої під обєктами залізничного транспорту в с. Коровія Глибоцького району знаходиться площа 14 га. Крім того, залізницею, як землекористувачем, сплачується земельний податок за дану земельну ділянку, що підтверджується довідкою відокремленого підрозділу «Чернівецька дистанція колії ДТГО «Львівська залізниця». Згідно Державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯЕ №3599971 та серії ЯЕ №3599970, що розташовані в с. Валя Кузьмин Глибоцького району Чернівецької області, площами 0,50 га та 0,10 га, належать [PERSON]. Згідно «Плана границ полосы отвода линии Черновцы-Адынката Львовской железной дороги, а административных границых Черновицкого района Черновицкой областы от 269 км + 000 м до 293 км + 090 м», розробленого в 1959 році проектною конторою Південно-Західної залізниці, ширина смуги відведення на вказаній ділянці перегону становить від 24 до 20 м від осі колії. Також, згідно даного плану земельні ділянки [PERSON] частково входять у ширину смуги відведення залізниці і загальна площа перетину земельних ділянок [PERSON] в смузі відведення залізниці становить 0,0208 га. Відповідно до норм законодавства, яке існувало при облаштуванні залізничного полотна та смуги відведення («Инструкция о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода», затв. Міністерством шляхів сполучення СРСР 01.11.1955 року; «Положение о землях предоставленных транспорту», затв. Постановою СНК СССР 07.02.1933 року; інші нормативні акти та будівельні норми), вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі, відповідно до п.п.54,55 «Общих начал землепользования и землеустройства»(Постанова ЦИК СССР 15.12.1928). Оформлення прав органів шляхів сполучення на землі, що закріплювалися за ними, проводилося шляхом відведення за схемою згідно вищезазначених нормативних актів. В подальшому, при зміні законодавства та введення інституту державних актів в Земельних Кодексах, вимоги щодо їх оформлення поширювалися тільки на нові земельні ділянки при їх відведенні та не вимагалося отримання актів на існуючі та наявні у користуванні землі. Відповідно до ч.2 ст.149 Земельного кодексу України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Крім того, залізниця, як суміжний користувач, не погоджувала ні проект відведення земельної ділянки, ні акт встановлення і узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі, погодження на вилучення земельної ділянки не надавала. Відповідно до п.б) ч.4 ст.84 Земельного кодексу України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать, зокрема, землі під державними залізницями, а отже, [PERSON] сільська рада Глибоцького району Чернівецької області не мала правових підстав виносити згадане рішення про передачу у власність земельної ділянки, яка накладається з смугою відведення залізниці. На підставі вищезгаданого рішення [PERSON], а в подальшому згідного договору дарування [PERSON] були видані державні акти на право власності на дані земельні ділянки, які повинні бути визнані також недійсними. Згідно п.5 Постанови Верховної Ради України №562 від 18.12.1990 року «Про порядок введення в дію Земельного кодексу України» громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку права власності на землю чи землекористування. Пунктом 6 Постанови Верховної Ради Української PCP «Про земельну реформу»(зі змінами та доповненнями) визначено, що землекористувачі повинні до 01.01.2008 року оформити право власності або право користування землею. Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року у справі №5-рп/2005 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу X «Перехідні положення»Земельного кодексу України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право користування, визнані неконституційними. Таким чином, при прийняті оскаржуваного рішення [PERSON] сільської ради і видачі державного акту, не враховано вищенаведені норми законодавства та прийнято рішення, яке суперечить законодавству України і порушує права та інтереси залізниці, а тому оскаржуване рішення підлягає визнанню незаконним та скасуванню. Згідно п.3 ст.152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Частина 1 ст.155 Земельного кодексу України передбачає, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В даному випадку підставою звернення до суду є порушення права користування земельною ділянкою в результаті протиправних дій відповідачів. Згідно ч. 1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а відповідно до ч.2 п.10 цієї статті способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.60,131 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи викладене, беручи до уваги, що спірні земельні ділянки відповідача, частково накладається на землі позивача, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково. Враховуючи наведене, ст. ст. 68 ЗК України, ст. 11 Закону України "Про транспорт", ст.. 23 Закону України "Про залізничний транспорт", п.п. 54, 55\~\~Загальних засад землекористування і землеустрою, затверджені ЦВК СРСР від 15 грудня 1928 року,

Outcome: partial