Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до суду із позовною заявою до відповідача, державного підприємства « Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «ПІВДЕНДІПРОШАХТ», про стягнення нарахованої, але не сплаченої заробітної плати за період з лютого 2017року по лютий 2018року в сумі 11793,91 коп. В обґрунтування позову зазначає, що 17.02.2015року позивача було прийнято на роботу до ДП «Південдіпрошахт». Починаючи з лютого 2017року по лютий 2018року відповідач не сплатив позивачу заробітну плату та борг за вказаний період склав 11793,91 грн. Позивачем надано до суду заяву, в якій справу просить слухати без його участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного рішення не заперчує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Відповідно до ухвали суду від 07.02.2020 р., враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4 ст.223 ЦПК України\~постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до змісту\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право. Відповідно до\~ч.1\~ст. 13\~ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці, на підставі наказу від 17.02.2015 року №26-к [PERSON] був прийнятий на посаду інженера ДП «Південдіпрошахт»". Згідно наказу №22-к від 20.02.2019року з [PERSON] припинено трудовий договір за п.1 ст.40 КЗпП у зв`язку з реорганізацією підприємства. Позивачем надано до суду розрахункові листки за період з січня 2017року по грудень 2017року, які відповідачем не спростовані. Згідно наданих розрахункових листків сума заборгованості по невиплаченій заробітній платі позивачу складає 9136,22 грн. Відповідно до вимог\~ст.94 КЗпП України\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому вигляді, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 1\~ст. 21 ЗУ «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч. 1\~ст. 115 КЗпП України, ч. 1\~ст. 24 ЗУ «Про оплату праці»\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначає, що наявна заборгованість по заробітній платі за період з лютого 2017року по лютий 2018року в сумі11793,91 грн., однак доказів наявності нарахованої та невиплаченої заробітної плати за січень та лютий 2018року не надає. Ухвалою суду від 18.12.2019року було зобов`язано позивача надати суду докази нарахування, але невиплати заробітної плати в сумі 11793,91 грн. Однак, позивачем ухвала суду не виконана, натомість у поданій заяві позивач вказує, що надати такі докази у нього не має можливості. Будь-яких клопотань з приводу надання доказів позивачем не заявлено. Суд зазначає, що відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно\~ст. 78 ЦПК України\~суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Згідно\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи надані позивачем розрахункові документи, суд задовольняє позов частково в сумі 9136,22 грн., інша частина позовних вимог не підтверджена, а тому задоволенню не підлягає. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1\~ст. 5 ЗУ «Про судовий збір»\~та позовні вимоги задоволені частково, то з відповідача відповідно до вимог\~ст.141ЦПК України\~на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 592 грн.

Outcome: partial