Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

І. СУТЬ СПРАВИ 1.1. 11.05.2021 представник [PERSON] (далі позивач) - адвокат Вернидуб Д.В. звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира із позовом до [PERSON] , [PERSON] , Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), в якому просив скасувати арешт з нерухомого майна, накладений ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 05.07.2002 на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяжень 3180645, підстава для обтяження: ухвала б/н від 05.07.2002, Корольовський районний суд м. Житомира, суддя Майор Г.І., зареєстровано 06.05.2006 09:28:12 та внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстратором - Першою Житомирською державною нотаріальною конторою. 1.2. Позов обґрунтовувався тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 26.11.1999, виданого виконкомом Житомирської міської ради. 12.07.2010 виконкомом Житомирської міської ради видано дублікат свідоцтва про право власності взамін втраченого оригіналу. 15.07.2010 Комунальним підприємством "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради зареєстроване право власності позивачки на квартиру за реєстраційним №30962360. Вказується, що у січні 2021 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса з приводу відчуження належної їй квартири на користь своєї доньки та з витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна дізналася про накладення арешту на квартиру на підставі ухвали Корольовського районного суду м. Житомира від 05.07.2002, який було зареєстровано 06.05.2006 за №3180645 реєстратором Першої Житомирської державної нотаріальної контори. Також зазначається, що у записі про арешт як власник квартири вказано [PERSON] , а матеріали справи, в якій постановлена ухвала від 05.07.2002 про накладення арешту вже знищена. 1.3. Посилаючись на те, що позивач не була стороною у справі, в якій було постановлено ухвалу про арешт квартири, а також те, що наявний арешт (обтяження) порушує право приватної власності позивача, внаслідок чого остання позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, позивач звернувся до суду з даним позовом про скасування арешту накладеного на квартиру. ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН 2.1. 23.06.2021 ухвалою суду відкрито провадження у цивільній справі №296/4388/21, яку вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. 2.2. Позивач та її представник в судове засідання не прибули, представник позивача подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив справу розглядати за його відсутності. 2.3. Представник відповідача Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області направив до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, при винесенні рішення покладався на розсуд суду. 2.4. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток рекомендованими листами з повідомленням про вручення на адресу останнього відомого місцем проживання, які було повернуто поштою на адресу суду із зазначенням причин невручення «адресат відсутній за вказаною адресою». 2.5. У постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ 3.1. [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] , на підставі рішення Виконкому Житомирської міської ради № 64 від 25.11.1999, що стверджується копією дублікату свідоцтва про право власності від 12.07.2010, серія [NUMBER] (а.с. 10). 3.2. 15.07.2010 Комунальним підприємством "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради зареєстровано за [PERSON] право приватної власності на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний №30962360, що стверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №26716442 від 15.07.2010 (а.с.33). 3.3. 06.05.2006 в Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна Першою житомирською державною нотаріальною конторою зареєстровано запис №3180645 про арешт квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі ухвали Корольовського районного суду м. Житомира від 05.07.2002 (суддя Майор Г.І.), власник: [PERSON] , що стверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №253157722 від 17.04.2021 (а.с.42) 3.4. 26.07.2002 рішенням Корольовського районного суду м. Житомира (суддя Майор Г.І.) у справі №2-3865, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 19.12.2002, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди, відмовлено (а.с. 37-41). ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ 4.1. Відповідно до частин першої, четвертої статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. 4.2. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина 1 статті 316 Цивільного кодексу України). 4.3. За частиною першою статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. 4.4. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 Цивільного кодексу України). 4.5. За статтею 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. V. ОЦІНКА та МОТИВИ СУДУ (а) Щодо судової юрисдикції справи 5.1. Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу 5.2. У постанові від 22 січня 2020 року у справі № 340/25/19 Велика Палата Верховного Суду висловила позицію, що для визначення юрисдикції суду необхідно встановити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності чи іншого речового права, то ці спори слід розглядати за правилами цивільного/ господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин. 5.3. Враховуючи, що підставою позову у даній справі позивачка визначила наявність арешту на нерухоме майно, накладеного ухвалою суду першої інстанції у цивільній справі, стороною розгляду якої остання не була, що перешкоджає їй в реалізації прав власника на нерухоме майно, суд вважала, що позов спрямований на захист цивільних прав позивачки, пов`язаний з розпорядженням права власності на нерухоме майно та фактично є різновидом негаторного позову, який підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства. (б) Щодо обґрунтованості звільнення майна з-під арешту 5.4. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником квартира [ADDRESS] , на підставі рішення виконкому Житомирської міської ради від 25.11.1999 за № 64. 5.5. При цьому, 06.05.2006 Першою Житомирською державною нотаріальною конторою до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено запис №3180645 про арешт на квартиру [ADDRESS] на підставі ухвали Корольовського районного суду м. Житомира від 05.07.2002 (суддя Майор Г.І.). Власником об`єкта обтяження (квартири) зазначено [PERSON] . 5.6. Також з матеріалів справи слідує, що в провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебувала цивільна справа №2-3865 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди, за наслідком розгляду якої рішенням суду першої інстанції від 26.07.2002, залишеним без змін ухвалою суду апеляційної інстанції від 19.12.2002, у задоволенні позову було відмовлено. 5.7. Звертаючись до суду з даним позовом позивачка просила скасувати арешт з нерухомого майна, накладений ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 05.07.2002 про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] . 5.8. У постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» (пункт 2) зазначено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. 5.9. У постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 826/12775/15 Велика Палата Верховного Суду вказала, що законодавець визначив окремий механізм поновлення порушеного права особи, якій належить арештоване майно, - звернення до суду з позовом про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. 5.10. Водночас, у пункті 8 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» зазначено, якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. У разі якщо позивач одночасно доводить своє право власності, яке не визнається чи оспорюється, то відповідно до заявлених вимог суд вирішує вимогу про зняття арешту з майна та про визнання права власності на це майно. 5.11. Отже, у випадку підтвердження права власності особи на майно, на яке накладено арешт та відсутності спору про таке право в інших осіб, належним способом захисту права власності на майно є зняття арешту з майна, а не скасування накладеного арешту на майно. 5.12. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша, друга статті 5 ЦПК України). 5.13. Враховуючи, що [PERSON] є титульним власником квартири [ADDRESS] , на яку накладено арешт на підставі ухвали Корольовського районного суду м. Житомира від 05.07.2002 у справі, стороною розгляду якої позивачка не була, а також те, що наявний арешт на квартиру позивачки порушує право останньої на розпорядження своїм майном на власний розсуд, суд вважає, що належним способом захисту права позивачки, пов`язаного з усуненням перешкод у розпорядженні правом власності на нерухоме майно, який фактично є різновидом негаторного позову, є зняття арешту накладеного на квартиру позивачки.

Outcome: partial