Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обгрунтування якого зазначив, що він проживав однією сім'єю з відповідачем , але не перебували у шлюбіміж собою або в будь-якому іншому шлюбі, з [PERSON], починаючи з квітня 2012 року. [INFO] року у них народився син [PERSON]. З початку їхнього спільного проживання однією сім'єю вони орендували квартиру тамешкали в ній. Для більш комфортного мешкання разом з дитиною було прийнято рішення пропридбання квартири. У серпні 2014 року, перебуваючи у «цивільному шлюбі» з відповідачем, вони дляможливості мешкати у власному житлі придбали чотирьох кімнатну квартиру [ADDRESS]. Станом на моментоформлення угоди позивач мав заборгованістьперед банком, у зв'язку з чим позивачем та відповідачем було прийнято спільне рішення оформлювати квартиру на її ім'я. У зв'язку з нестачею грошових коштів у повному обсязі вони з продавцями квартириспочатку домовились про обмін, з свого боку позивач пропонував належний йому автомобіль«Фольксваген Пассат», 2008 року випуску з доплатою. Але в подальшому продавці у зв'язку зі зміною обставин потребували самегрошових коштів, у зв'язку з чим ними було узгоджено укладання договору купівлі-продажу квартири з розстроченням платежу для можливості позивачу продати автомобіль тарозрахуватись в повному обсязі. Перший платіж було сплачено позивачем при підписанні договору купівлі-продажу квартири в розмірі 49 000,00грн. Другий (остаточний платіж) було здійснено 04.11.2014р.у розмірі 100 000,00грн., що підтверджується відповідною розпискою продавця. Перед оформленням купівлі-продажу квартири позивач з відповідачем повідомили нотаріусу про факт проживання однією сім'єю в «цивільному шлюбі» та те, що грошові кошти, за які буде придбаватись квартира, є їхньою спільною сумісною власністю та відповідно і квартира буде в подальшому спільною сумісною власністю. Нотаріус повідомив, що відповідно до ст. 74 Сімейного кодексу України на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення, що й до майна придбаного у шлюбі. Враховуючи вищезазначене та визнання позивача з відповідачем факту проживання однією сім'єю виникла необхідність отримання згоди на придбання квартири від [PERSON] Таким чином у Договорі купівлі-продажу вищезазначеної квартири від 16.08.2014р. у п. 10 Договору зазначено: «Заява від громадянського чоловіка Покупця для укладання цього договору, підпис на якій засвідчено Бикановим Р.І., державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори 16.08.2014року, отримана у встановленому законом порядку та зареєстрована в реєстрі №1-1201». У самій заяві від 16.08.2016р. за зареєстрованим в реєстрі №1-1201 він зазначав, що дає свою згоду [PERSON], яка є його громадянською дружиною, тобто вони з нею проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь якому іншому шлюбі, на укладання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] у [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Даною заявою позивач також підтверджував, що грошові кошти, які витрачаються на придбання квартири, є їхньою спільною сумісною власністю та придбана квартира також буде об'єктом права спільної сумісноївласності. З текстом договору він був ознайомлений та підтверджував його укладання в інтересах сім'ї. Враховуючи вищевказане позивач просить визнати факт проживання однією сім'єю, починаючи з квітня 2012 року, але не перебуваючи у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, [PERSON], [INFO], з [PERSON], [INFO] Поділити квартиру [ADDRESS], придбану за час проживання однією сім'єю, але не перебування у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, що є спільним сумісним майном. Визнати право власності на 1/2 квартири [ADDRESS], без виділення в натурі за [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER]. Визнати право власності на 1/2 квартири [ADDRESS], без виділення в натурі за [PERSON], [INFO], ІІІН [NUMBER]. Стягнути з відповідача на позивача користь суму судових витрат (судового збору, сплачену з подання позовної заяви, витрати на послуги адвоката, тощо). У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі відповідно до позовної заяви, зазначив, що у договорі купівлі-продажу квартири у п. 10 зазначено про надання позивачем згоди на купівлю квартиру, також у справі є акт про проживання [PERSON] у спірній квартирі. Також свідки у судовому засіданні підтвердили, що [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах та купували квартиру для спільного мешкання однією сім'єю. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні, позовні вимоги не визнала в повному обсязі, пояснила, що квартира [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності та була придбана нею за власні кошти. Тому вважає, що не повинна щось доказувати. Також знала, що позивач перебуває у офіційному шлюбі з іншою жінкою. Підтвердила, що позивач жив у квартирі, але вони жили в різних кімнатах, та той факт, що позивач був присутній при укладанні договору купівлі-продажу квартири. Позовна заява, з якою вона звернулася до суду про стягнення аліментів , де зазначено сумісне проживання її та [PERSON] є шаблонною, зазначене в ній не має свідчити про встановлення факту проживання однією сім"єю. А також надала до суду письмові заперечення . Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі, вважали, що підстав для задоволення позову не має. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено у новій реакції. У відповідності до п. 9 п.1 Розділу ХІII Перехідних Положень ЦПК України у новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, вислухавши свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 21 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Згідно ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Разом з тим, згідно із ст. 74 Сімейного Кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 Сімейного Кодексу України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 Сімейного Кодексу України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. За приписами ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на майно. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] року народився [PERSON], у свідоцтві про народження від 01.03.2013 року, актовий запис № 214, батьком вказано [PERSON], матір'ю - [PERSON] (а.с. 6 - копія свідоцтва). 16 серпня 2014 року між [PERSON], з одного боку, та [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], з іншого боку, було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с. 8-10), відповідно до якого [PERSON] придбала вищевказану квартиру. У пункту 10 вищевказаного договору купівлі-продажу зазначено: «Заява від громадянського чоловіка Покупця для укладання цього договору, підпис на якій засвідчено Бикановим Р.І., державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори 16.08.2014року, отримана у встановленому законом порядку та зареєстрована в реєстрі №1-1201». Відповідно до наданої суду заяви від 16 серпня 2014 року, посвідченої державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Бикановим Р.І., [PERSON] дав свою згоду [PERSON], яка є його громадянською дружиною, на укладання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] у [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Також у заяві зазначено, що гроші, які витрачаються на придбання об'єкта нерухомості, є їхньої спільної сумісної власності та придбана квартира також буде об'єктом права спільної сумісної власності (а.с. 11 - копія заяви). Укладаючи договір купівлі продажу квартири відповідач була згодна з п. 10 договору та з заявою [PERSON] від 16 08 2014 року про надання згоди на укладання договору купівлі- продажу квартири, оскільки такий договір про купівлю - продаж квартири був укладений . У пункті 4 Договору купівлі-продажу квартири від 16.08.2014 року зазначено, що продаж зазначеної квартири здійснюється за 149 000,00 грн., з яких 49 000,00 грн. покупець сплачує при посвідченні договору, а 100 000,00 грн. покупець зобов'язується передати продавцям з дня оформлення цього договору до 01 листопада 2014 року включно. Як вбачається з розписки від 04.11.2014 року, складеної [PERSON], останній отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 100 000,00 грн. в якості залишку оплати за продаж квартири [ADDRESS] за договором купівлі-продажу від 16.08.2014 року. Претензій по оплаті не має (а.с. 12 - копія розписки). Допитаний в якості свідка у судовому засіданні [PERSON] пояснив, що позивач та відповідач по справі придбали у його родини квартиру, квартиру приходили сторони оглядати разом, договір купівлі-продажу квартири оформляли також разом. Гроші за квартиру віддавали декілька разів. Віддавав позивач, але при цьому була присутня й відповідач. Чиї гроші, їх спільні чи ні, він не знає. Метою придбання квартири - проживати в ней. Після оплати грошей за квартиру було оформлено договір купівлі-продажу. Розписки писались у жовтні, листопаді 2014 року, розписки було дві, одну писав він, іншу його дружина. Розписки писались на ім'я позивача. Допитаний в якості свідка у судовому засіданні [PERSON] пояснив, що він мешкає по [ADDRESS], позивача та відповідача знає з серпня 2014 року. З позивачем познайомився, коли вони придбали квартиру. Позивач та відповідач проживали у цивільному шлюбі, у них була сім'я, є спільний син. Бачив їх майже кожного дня, так як сусіди, до квартири не заходив. Бачив, що заносили меблі, та щось вивозили. Також вони разом гуляли з дитиною, тому всі вирішили, що вони сім'я. Допитаний в якості свідка у судовому засіданні [PERSON] пояснив, що сторін по справі знає, позивача десять років, а відповідача знає з моменту, коли позивач та відповідач почали жити разом, біля п'яти років. Його дружина хрестила їхнього сина. Позивач з відповідачем жили як родина, як до народження дитини, так і після народження дитини. Зі слів позивача знає, що вони проходили обряд вінчання. На час придбання квартири вони проживали разом. Спочатку вони жили в орендованих квартирах. Він купив у позивача автомобіль, саме ці кошти позивач віддав за квартиру. Позивач з відповідачем часом сварились, відповідач покидала позивача , потім мирилися. До наданого [PERSON] та її представником [PERSON] заперечень суд відноситься критично та не бере їх до уваги як доказ, так як наведені в них факти не знайшли своїх підтверджень при допиті свідків та дослідженні матеріалів справи. Так у запереченнях розписку від 04.11.2014 року, складену [PERSON] на ім'я [PERSON], вони вважають неналежним доказом, так як вона складена 04.11.2014 року, що суперечить умовам договору, також неможливістю її скласти за відсутністю часу; всі розписки були складені на ім'я написані власницею квартири [PERSON]; також мотивуючи тим, що [PERSON] написав її напередодні подачі позовної заяви до суду, до своєї смерті. Але дані висновки спростовані показами, даними свідком [PERSON] 01.02.2017 року, який пояснив, що розписок було дві, одну писав він, іншу писала його дружина, розписки писались на ім'я позивача. Твердження відповідача, що розписки писались на її ім'я від імені [PERSON] не знайшли своє підтвердження ані в матеріалах справи, ані у показах свідків. Також відповідач при допиті свідка [PERSON] підтвердила, що гроші передавались останньому в її присутності. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 65121564 від 04.08.2016 року вбачається, що державним реєстратором державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної конториТімошиною О.В. 04.11.2016 року зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], за [PERSON] (а.с. 64-67 - копії довідки, витягу). Згідно заяви від 04.11.2016 року продавці [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] будь-яких претензій, які б стосувались розрахунків за продану квартиру, вони не мають та в майбутньому не матимуть (а.с. 70 - копія заяви). Також не знайшли своє підтвердження твердження відповідача щодо неналежності позивачу автомобілю, кошти від якого було спрямовано на оплату квартири, так як свідок [PERSON] у судовому засіданні 20.03.2017 р. зазначив, що позивач продав йому свій автомобіль, та що ці гроші позивач віддав за квартиру. Відповідно до доданої до матеріалів справи копії позовної заяви про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини від 04.08.2016 року яка подавалася [PERSON] вбачається, що відповідач [PERSON] з травня 2012 року по 17 липня 2016 року спільно мешкала з [PERSON], офіційно їх шлюб не зареєстровано. Суд вважає дану позовну заяву належним доказом по справі, так як вона була подана особисто [PERSON] до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 04.08.2016 року, в подальшому по даній справі було постановлене рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з позивача на користь відповідача. У рішенні також зазначено, що сторони по справі перебували у фактичних шлюбних відносинах (а.с. 22-24 - копії позовної заяви, рішення). Також відповідачем не доведено факт перебування позивача на час укладання договору купівлі-продажу у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою. У матеріалах справи є копії паспорту позивача з відміткою про розірвання шлюбу та без неї. Відповідно до копії паспорту позивача, яка мається у матеріалах справи, позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. з 07.07.2007 року по 28.12.2007 року (а.с. 7 - копія паспорту). Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні 17.01.2018 року пояснив виниклу ситуацію тим, що копії паспорту позивача просто були зроблені в різний проміжок часу. Той факт, що у відповідача була копія паспорту позивача без штампу про розірвання шлюбу підтвердила і відповідач в судовому засіданні. Відповідач в судовому засіданні зазначила, що їй не було відомо про розірвання позивачем шлюбу, однак не знання цього факту не спростовує той факт , що шлюб був розірваний позивачем у грудня 2007 року і що з того часу він не перебував у іншому шлюбі. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, ч. 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, оцінюючи у сукупності, матеріали справи, пояснення сторін та покази допитаних у судовому засіданні свідків, приходить до висновку, що загалом вони підтверджують факт спільного мешкання позивача з відповідачем, однією сім'єю без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства, побуту та бюджету, починаючи з квітня 2012 року. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Враховуючи доведення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю, починаючи з квітня 2012 року, але не перебуваючи у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, суд вважає за можливе визнати квартиру [ADDRESS] їх спільним майном та поділити її, визнавши за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожним на 1/2 частину вищевказаної квартири. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовій збір у сумі 1 490,00 та 551,21 грн. (а.с.1, 2), також судовий збір було сплачено при поданні заяви про забезпечення позову в сумі 320,00 грн. (а.с. 38), тому дані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved