Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

Під час розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до Дочірнього підприємства Міністерства Оборони України «Укроборонпостачальник», Міністерства оборони України про звернення стягнення на предмет іпотеки до спільного розгляду судом було прийнято зустрічну позовну заяву Військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства Оборони України до [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІВАТ і К» про визнання договору іпотеки недійсним. У вказаній заяві прокурор просив суд визнати недійсним договір іпотеки від 20.05.2011 року нежитлових приміщень цокольного поверху з №6 по №22, з №24 по №30 площею - 521,90 кв.м., першого поверху з №2 по №8, з №10 по №14, з №16 по №22 площею - 284,5 кв.м., другого поверху з №2 по №6, з №8 по №30, з №32 по №39 площею - 574,5 кв.м., загальною площею - 1380,9 кв.м., що складає - 55/100 частини нежитлової будівлі літ.В, що має загальну площу - 2548,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. Свої позовні вимоги прокурор обґрунтовував тим, що 20.05.2011 року між [PERSON] та ТОВ «Віват і К» було укладено договір іпотеки, за яким останнє передало в іпотеку [PERSON] вказані нежитлові приміщення. У договорі іпотеки зазначено, що предмет іпотеки - нерухоме майно належить на праві власності іпотекодавцю, а також сторони погодили умови п.5 вказаного договору про те, що вказане нерухоме майно на момент укладення вказаного договору нікому іншому не належить, не подаровано, іншим способом не відчужено, не є предметом спору в суді, предметом стягнення у виконавчому провадженню, не знаходиться під арештом, в податковій заставі. Разом з тим, вказане нерухоме майно було предметом спору у справі №58/80 Господарського суду м.Києва (ухвалою від 03.02.2011 року було порушено провадження у справі) за позовом ДП Міністерства оборони України «Укроборонпостачальник» до ТОВ «Міжнародний центр інноваційних технологій» про витребування майна із чужого незаконного володіння. Під час розгляду вказаної справи, зазначене нерухоме майно у відповідності до договору від 11.05.2011 року перейшло від ТОВ «Міжнародний центр інноваційних технологій» до ТОВ «Віват і К» згідно договору купівлі-продажу від 11.05.2011 року. Крім того, ухвалою Господарського суду м.Києва від 12.02.2012 року на вказане майно було накладене арешт. В подальшому протягом 2012-2013 років відбулось ряд судових процесів щодо витребування вказаного майна на користь держави. Позивач зазначає, що під час укладення вказаного договору іпотеки від 20.05.2011 року вказане нерухоме майно не належало ТОВ «Віват і К», а тому він не має жодних підстав для розпорядження ним. Прокурор вважає, що вказаний договір було вчинено внаслідок зловмисної домовленості між сторонами шляхом внесення у договір іпотеки неправдивої інформації щодо обставин, які мають значення, а саме щодо того, що предмет іпотеки не є предметом спору в суді. Також, особи, що укладали вказаний договір не мали необхідного обсягу цивільної дієздатності, та вказаний правочин не може суперечити інтересам держави. За таких обставин, посилаючись на вимоги ст.ст.203, 215, 232 ЦК України прокурор просить суд позов задовольнити, визнавши недійсним договір іпотеки від 20.05.2011 року. Представник позивача, ДП Міністерства оборони України «Укроборонпостачальник» та Міністерства Оборони України в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, з викладених у позові підстав. Відповідач [PERSON] та представник ТОВ «ВІВАТ і К» в судове засідання не з»явились, хоча про дату і час розгляду справи було повідомлені неодноразово належним чином, повідомлені причини неявки до суду були визначні не поважними, а також з врахуванням отримання і ознайомлення вказаних відповідачів із матеріалами справи (а.с.123, 182, 183), де знаходився вказаний позов прокурора, суд прийшов до висновку про розгляд справи за їх відсутності за наявних у справі доказів. Суд, заслухавши сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Прокурор має право звернутись до суду із заявами про захист прав та законних інтересів громадян, держави, а також підприємств та інших юридичних осіб, при цьому, прокурор самостійно визначає підстави для представництва у судах, форму його здійснення і може здійснювати представництво на будь-якій стадії судочинства в порядку, передбаченому процесуальним законом (стаття 36-1 Закону України «Про прокуратуру»). Відповідно до п.2 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед іншого - визнання правочину недійсним. Судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов»язань ТОВ «Віват і К» перед [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 11.05.2011 року, між [PERSON] та ТОВ «Віват і К» було укладено 20.05.2011 року договір іпотеки, за яким останнє передало в іпотеку [PERSON] нежитлові приміщення цокольного поверху з №6 по №22, з №24 по №30 площею - 521,90 кв.м., першого поверху з №2 по №8, з №10 по №14, з №16 по №22 площею - 284,5 кв.м., другого поверху з №2 по №6, з №8 по №30, з №32 по №39 площею - 574,5 кв.м., загальною площею - 1380,9 кв.м., що складає - 55/100 частини нежитлової будівлі літ.В, що має загальну площу - 2548,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (надалі по тексту - нежитлові приміщення або предмет іпотеки) (а.с.5) Правовідносини у сфері застави нерухомого майна регулюються Законом України «Про іпотеку», нормами Цивільного Кодексу України та інших підзаконних нормативно-правових актів. Згідно ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Частиною 1 статті 576 ЦК України передбачено, що предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. У відповідності до ч.2 ст.583 ЦК України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави. За умовами п.2 вказаного договору іпотеки зазначено, що предмет іпотеки - нерухоме майно належить на праві власності іпотекодавцю - ТОВ «Віват і К» на підставі договору купівлі-продажу від 11.05.2011 року. Між тим, у відповідності до витягу про державну реєстрацію прав КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна» право власності на вказаний предмет іпотеки - нежитлові приміщення було зареєстровано лише 26.08.2011 року (а.с.5). За умовами ч.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 4 вказаної статті передбачено, що права на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право власності на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст. 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 5 своєї Постанови від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснив, що до державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем. Крім того, за умовами ст.1,5 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що предметом іпотеки може бути виключно нерухоме майно, що належить іпотекодавцю на праві власності. За таких обставин, судом встановлено, що при укладенні договору іпотеки від 20.05.2011 року ТОВ «Віват і К» не було власником предмету іпотеки, оскільки нерухоме майно за вказаним підприємства підлягало обов»язковій державній реєстрації, але зареєстровано було лише 26.08.2011 року, а одже договір іпотеки було укладено за відсутності необхідно обсягу повноважень ТОВ «Віват і К» на розпорядження вказаним нерухомим майном. З огляду на наведене, вказаний договір не відповідає як вимогам цивільного законодавства, так і Закону України «Про іпотеку», що в силу вимог ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України є наслідком визнання договору іпотеки від 20.05.2011 року недійсним з моменту укладення. Також сторони погодили умови п.5 вказаного договору іпотеки від 20.05.2011 року про те, що вказане нерухоме майно на момент укладення вказаного договору нікому іншому не належить, не подаровано, іншим способом не відчужено, не є предметом спору в суді, предметом стягнення у виконавчому провадженню, не знаходиться під арештом, в податковій заставі, а також прав щодо нерухомого майна у третіх осіб, як в межах, так і за межами України, немає. Між тим, вказана умова цього договору не узгоджується і суперечить дослідженим обставинам у справі та є підставою для визнання договору іпотеки недійсним з огляду на наступне. Так, судом встановлено, що у справі №58/80 Господарського суду м.Києва (ухвалою від 03.02.2011 року було порушено провадження у справі) за позовом ДП Міністерства оборони України «Укроборонпостачальник» до ТОВ «Міжнародний центр інноваційних технологій» про витребування майна із чужого незаконного володіння, предметом спору було нерухоме майно, яке у відповідності до договору від 11.05.2011 року перейшло від ТОВ «Міжнародний центр інноваційних технологій» (представником якого була [PERSON]) до ТОВ «Віват і К» згідно договору купівлі-продажу від 11.05.2011 року (а.с.72-80, 100-110). У відповідності до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України вказано, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Зокрема, рішенням Господарського суду м.Києва від 01.08.2012 року у справі за позовом військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави до ТОВ «Віват і К», що набуло законної сили, та постановою Верховного суду України від 03.09.2013 року встановлено, що з 2008 року по 2014 роки судами різних юрисдикцій України розглядались справи, предмет спору у яких було зазначені нежитлові приміщення, які є предметом іпотеки у цій справі (а.с.100-110). Зважаючи на те, що відповідачі за зустрічним позовом прокурора у цій справі були також сторонами у інших справах, тому їм було достовірно відомо про те, що предмет іпотеки є предметом спору за іншими справами, що в свою чергу зумовило як укладення договору купівлі продажу між [PERSON] та ТОВ «Віват і К» 11.05.2011 року, так оспорюваного договору іпотеки від 20.05.2011 року. Рішенням Господарського суду м.Києва від 01.08.2012 року, що набуло законної сили, було задоволено позов прокурора та витребувано із незаконного володіння ТОВ «Віват і К» до державної власності в особі Міністерства оборони України нежитлові приміщення по [ADDRESS], що є предметом іпотеки згідно оспорюваного договору від 20.05.2011 року. Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 09.11.2009 року, відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. З огляду на наведені обставини, вбачається, що зміст правочину (його умови) насамперед не повинен суперечити вимогам як ЦК, так і інших актів цивільного законодавства, зокрема Закону України "Про іпотеку». З аналізу судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна, судової палати у цивільних справах Верховного Суду України 12 червня 2014 року зазначено, що згідно зі ст. 1, ч. 1 ст. 5 Закону № 898-ІV предметом іпотеки є об'єкти нерухомого майна та об'єкти, які прирівнюються до таких цим Законом. До них чинним законодавством, зокрема, віднесено: земельні ділянки; будівлі; споруди; підприємство як майновий комплекс; житлові будинки; квартири; дачі; садові будинки; гаражі; об'єкт незавершеного будівництва, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому; право оренди чи користування нерухомим майном, яке надає орендарю чи користувачу право будувати, володіти та відчужувати об'єкт нерухомого майна. Об'єкти нерухомого майна можуть бути предметом іпотеки лише за таких умов: майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; воно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Відсутність хоча б однієї з указаних ознак є підставою для визнання договору іпотеки недійсним. За таких обставин, під час укладення договору іпотеки від 20.05.2011 року предмет іпотеки не належав ТОВ «Віват і К» на праві власності з урахуванням не проведення державної реєстрації права власності на нього, у зв»язку з цим зміст цього правочину суперечить вимогам як ст.334 ЦК України, так і ст.ст.1,5 Закону України «Про іпотеку». Крім того, оспорюваний договір іпотеки від 20.05.2011 року суперечить інтересам держави, оскільки укладений з метою заволодіння належним державі в особі Міністерства оборони України нерухомим майном, що вбачається з досліджених в судовому засіданні судових рішень та встановлених у них обставин (а.с.100-110). У відповідності до ст.1,2 2 Закону України «Про оборону України», ст.15 Закону України «Про Збройні сили України» фінансування потреб національної оборони та Збройних сил України здійснюється виключно з рахунок Державного бюджету України, а тому шкода, що спричинена Міністерству оборони України, є безпосередня шкода інтересам держави. Також, суд вважає, що умови п.5 вказаного договору іпотеки від 20.05.2011 року про те, що вказане нерухоме майно на момент укладення вказаного договору нікому іншому не належить, не подаровано, іншим способом не відчужено, не є предметом спору в суді, є такими, що не відповідають дослідженим обставинам у тих же судових рішеннях щодо предмету іпотеки, а тому сторони договору умисно погодили такі умови, усвідомлюючи їх невідповідність фактичним обставинам справ про те, що таке майно є предметом спору в судах. Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову у відповідності до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України були доведені ним та встановлені судом в судовому засіданні, відтак позовні вимоги щодо визнання недійсним договору іпотеки від 20.05.2011 року, що був укладений між ТОВ «Віват і К» та [PERSON], слід задовольнити, визнавши вказаний договір недійсним. Враховуючи наведене,

Outcome: approved