Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Великочернятинської сільської ради Старокостянтинівського району про встановлення факту родинних відносин з [PERSON], померлою [INFO], як з матір'ю та визнання права власності в порядку спадкування за законом після її смерті на земельну ділянку площею 1,57 га в межах згідно з планом, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Великочернятинської сільської ради Старокостянтинівського району, кадастровий номер [NUMBER], яка належала останній згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Великочернятинською сільською радою Старокостянтинівського району 11 вересня 2002 року. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона являється єдиним спадкоємцем останньої за законом, інших спадкоємців немає. Однак нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через неможливість встановлення факту родинних відносин з померлою, оскільки в її свідоцтві про народження матір російською мовою записана як «[PERSON]», а в свідоцтві про смерть вона вказана як «[PERSON]». Крім того Державний акт на право приватної власності на заявлену землю виданий після її смерті, проте рішення, на підставі якого приватизовувалась земельна частка (пай) було прийнято за її життя. Представник позивачки подала до суду заяву, якою підтримала заявлені позовні вимоги та обставини на їх обґрунтування. Просила справу розглянути без її участі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте подав до суду листа, яким визнав заявлені вимоги та просив розглянути справу без його участі. Враховуючи те, що сторони в судове засідання не з'явилися, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Дослідивши матеріли справи, суд дійшов до висновків про наступне. Згідно положень ст. ст. 1216 - 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Крім того, згідно ч.1 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в с. Малий Чернятин Старокостянтинівського району, про що складено відповідний запис № 13 згідно даних свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Великочернятинською сільською радою Старокостянтинівського району 30 квітня 2002 року. Позивачка після смерті [PERSON] фактично вступила в управління та розпорядження спадковим майном, що слідує з змісту довідки виконавчого комітету Великочернятинської сільської ради Старокостянтинівського району від 22 листопада 2011 року за № 1143. На підставі заяви позивачки про прийняття спадщини від 25 листопада 2011 року до Старокостянтинівської державної нотаріальної контори була заведена спадкова справа № 897/2011 року до майна померлого (витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 28824419, наданий Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою 25 листопада 2011 року). Зі змісту копій матеріалів даної спадкової справи, направлених суду нотаріальною конторою 08 вересня 2016 року за № 3143/01-16, вбачається, що позивачка являється єдиним спадкоємцем до майна померлого. Інших спадкоємців, а також, передбачених законом, та ст. 1241 ЦК України, малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб та осіб, цивільна дієздатність яких обмежена немає. Постановою державного нотаріуса Старокостянтинівської державної нотаріальної контори від 17 травня 2016 року за № 1827/02-31 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через неможливість встановити факт родинних відносин між особами, а також в зв'язку з тим, що Державний акт на право приватної власності на землю був виданий після її смерті. Перешкодою для оформлення позивачкою своїх спадкових прав є те, що в свідоцтві про її народження її матір помилково зазначено «[PERSON]», замість вірного «[PERSON]». Вказані обставини підтверджуються даними довідок виконавчого комітету Великочернятинської сільської ради Старокостянтинівського району від 22 листопада 2011 року за № 1143 та від 16 червня 2016 року за № 661, паспортними даними позивачки, записами про її народження та одруження. Проаналізувавши всі докази по справі, суд приходить до висновку, що позовна вимога про встановлення факту родинних відносин між позивачкою [PERSON] та [PERSON], яка померла [INFO], як відповідно між дочкою та матір'ю, підлягає задоволенню. На ім'я [PERSON] Великочернятинською сільською радою Старокостянтинівського району 11 вересня 2002 року на підставі рішення Великочернятинської сільської ради Старокостянтинівського району від 13 лютого 2001 року за № 3 видано Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] на земельну ділянку площею 1,57 га в межах згідно з планом кадастровий номер [NUMBER] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Великочернятинської сільської ради Старокостянтинівського району. Відповідно до роз'ясень в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року „Про судову практику у справах про спадкування" за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Приймаючи до уваги те, що [PERSON] належало право на земельну частку (пай) КСП «Прогрес» с. В. Чернятин Старокостянтинівського району на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), стосовно якого за життя останньої було прийнято рішення Великочернятинської сільської ради Старокостянтинівського району про оформлення Державного акту на право приватної власності на землю, а позивачка є її спадкоємцем за законом та прийняла спадщину, тому позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування на заявлене майно підлягають задоволенню.

Outcome: approved