Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що на праві власності їй належить 1/2 частина будинковолодіння [ADDRESS]. В цьому будинку зареєстрований відповідач. Але він не проживає в помешканні більше року, відповідач не належить до членів сім'ї позивачки, не сплачує за житлово-комунальні послуги. Його реєстрація чинить позивачці перешкоди у володінні майном. Покликаючись на положення ЦК України, ЖК України позивачка просить суд задовольнити заявлений позов про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, та зняти його з реєстраційного обліку. Позивачка позов підтримала та пояснила про обставини, описані вище. Додала, що після реєстрації шлюбу вона прожила з відповідачем близько місяця. Але вони ніколи не проживали за адресою: [ADDRESS]. Відповідач залишив позивачку на початку 2013 року, що й зумовило її звернутися з позовом про розірвання шлюбу. На даний час вона просить постановити рішення про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, та зняти його з реєстраційного обліку. Відповідач повторно не з'явився в судове засідання. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без його участі. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості постановлення заочного рішення. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка [PERSON] перебувала у шлюбі відповідачем [PERSON], громадянином Республіки Італія, з 12 грудня 2009 року по 11 квітня 2014 року. За заявою відповідача за згоди позивачки Рівненським РВ УДМС відповідача було зареєстровано у частині будинку, що належить позивачці на праві власності, який знаходиться у [ADDRESS]. Право власності на майно підтверджується згідно свідоцтва про право на спадщину, зареєстроване в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 11 березня 2008 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18037307 від 11 березня 2008 року. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 11 квітня 2014 року шлюб між сторонами був розірваний. Ще до розірвання шлюбу, на початку 2013 року відповідач залишив позивачку. В грудні 2012 року [PERSON] був зареєстрований за вищевказаною адресою за згодою позивачки. Відповідач ніколи за даною адресою не проживав, і не проживає. Факт відсутності його проживання за цією адресою підтверджується чисельними актами, що були складені комісією на чолі з депутатом Білокриницької сільської ради Рівненського району Рівненської області Власюк С.В., та свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (від 10.06.2013 року. 10.08.13 року, 10.10.13 року, 16.12.2013 року, 13.01.2014 року, 11.03.2014 року та 10.06 2014 року). В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили дані обставини. Додали, що частина будинку, яка належить позивачці, перебуває в аварійному стані. Там відсутні електропостачання, газопостачання та водопостачання. Проживати в цій частині будинку неможливо. Відповідач жодного дня не користувався житловим помешканням позивачки, не проживав в ньому. Позивачка не чинила йому перешкоди в такому користуванні. Таким чином, відповідач за вказаною адресою не проживає і не проживав там з часу державної реєстрації; місце знаходження його не відоме; позивачка з ним не спілкується. Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до частини 1 статті 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Стаття 3 Сімейного кодексу України визнає сім'ю, як спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Оскільки позивачка спільно з відповідачем не проживає, спільного побуту та господарства не веде, шлюбні відносини між ними припинено за рішенням суду, тому вони не мають по відношенню один до одного жодних прав та обов'язків. Частина 2 статті 405 Цивільного кодексу України встановлює те, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, оскільки відповідач у спірному будинку та не проживає більше одного року, не сплачує за користування жилим приміщенням і не несе оплату за комунальні послуги; не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участь у спільному побуті, і втратив інтерес до спірного житла, є підстави визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Правовий зміст права користування жилим приміщенням не є тотожним змісту поняття реєстрації місця проживання особи. Частина 2 статті 2 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлює, що реєстрація місця проживання особи не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Розглянувши справу в межах заявлених позивачкою вимог та зазначених і доведених нею обставин суд вважає, що позов в частині визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, підлягає до задоволення. В той же час не підлягають до задоволення позовні вимоги про зняття відповідача з реєстраційного обліку, оскільки зняття особи з реєстраційного обліку провадиться за рішенням суду в разі визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В разі, коли відповідний державний орган не проведе відповідні дії із зняття відповідача з реєстраційного обліку, то в даному випадку у позивачки виникне право на звернення до суду з позовом щодо неправомірності таких дій. Крім того, позивачка серед відповідачів не вказала відповідний державний орган, який відповідає за реєстрацію чи зняття з реєстрації громадян. А покладання на такий орган певних обов'язків без залучення до судового розгляду уповноваженого представника буде суперечити нормам ЦПК України. Суд не може постановити рішення щодо тих правовідносин, які ще не настали. Звернення до суду має бути зумовлене наявністю вже порушених прав, свобод чи інтересів, на захист яких звертається особа. У зв'язку з цим визнання будь-якого права на майбутнє буде безпідставним та необґрунтованим. Тому решта позовних вимог не підлягає до задоволення як безпідставно заявлена. Відповідно до ч.1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Такими витратами є 243, 60 грн.

Outcome: partial