Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

ПАТ КБ „ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до відповідача про виселення її та інших мешканців з житлової квартири, що розташована [ADDRESS]. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11.06.2007 року позивач уклав з відповідачем кредитний договір №NKT0G104040001. На забезпечення виконання кредитного договору 13.06.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений іпотечний договір, згідно з умовами вказаного договору відповідач в забезпечення виконання умов кредитного договору передав позивачу у іпотеку належну відповідачу житлову квартиру [ADDRESS]. Відповідач неналежним чином не виконувала свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 05.06.2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Позивач прийняв рішення про необхідність звернення стягнення на предмет іпотеки та повідомив відповідача про необхідність виселення з житла. При цьому, відповідач, незважаючи на письмову вимогу позивача про звільнення житлового будинку - добровільно не виселився із вказаного житла. У зв'язку з цим, позивач просив виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають в житловій квартирі [ADDRESS]. Від представника позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] до суду двічі не з'явилася, про час слухання справи повідомлялися рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (до суду двічі повернулись рекомендовані відправлення з відміткою, що відповідач за зареєстрованим у встановленому законом місці свого проживання відсутній, тому він відповідно до абз.5 ч.5 ст. 74 ЦПК України вважаються таким, що належним чином повідомлений). До суду не надійшло заперечень проти позову. З огляду на те, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та обов'язки сторін, та сторони вважаються такими, що належним чином повідомлені, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію кредитного договору від 11.06.2007 року № NKT0G104040001; копію іпотечного договору від 12.06.2007 року; копію рішення Баштанського районного суду від 05.06.2008 року № 2-433/2008; копію повідомлення іпотекодержателя про звільнення житлового приміщення від 08.12.2014 року №30.1.0.0/2-289; копію реєстру відправленої кореспонденції за 22.12.2014 року), суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. В судовому засіданні встановлено, що 11.06.2007 року позивач уклав з відповідачем кредитний договір №NKT0G104040001. На забезпечення виконання кредитного договору 12.06.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений іпотечний договір, згідно з умовами вказаного договору відповідач в забезпечення виконання умов кредитного договору передав позивачу у іпотеку належну відповідачу житлову квартиру [ADDRESS]. Відповідач неналежним чином не виконувала свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 05.06.2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, шляхом продажу предмету іпотеки позивачем від імені відповідача. Згідно з ч.1,3 ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. В ч.1 ст. 40 Закону України „Про іпотеку" зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У ч. 2-3 ст. 40 Закону України „Про іпотеку" законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять будинок у встановлений строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення при зверненні стягнення передбачений ч. 3 ст. 109 ЖК України. Таким чином, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. З матеріалів справи слідує, що банком на ім'я відповідачки надсилалося попередження про звільнення житлового приміщення (а.с.12-14), але належного доказу на підтвердження вручення цього листа відповідачу позивачем не надано. Тому процедура та порядок попередження мешканців про звільнення спірного житла банком не дотримані, а тому не має законних підстав для пред'явлення банком вимоги про виселення відповідачки зі спірного житла. Крім того, позивачем банком не надано до суду доказів того, що іпотекодатель взагалі займає спірне житло і є підстави для її виселення, натомість з повернутих двічі до суду поштових відправлень за адресою знаходження спірного житла слідує, що відповідач [PERSON] у вказаній квартирі не проживає, а виселення особи, яка і так не займає спірне житло не передачено. Норми ЦПК України передбачають пред'явлення позовних вимог виключно до конкретно визначених в позові відповідачів, процесуальний закон не передбачає пред'явлення вимог до невизначеного кола осіб та покладення судом обов'язків на невизначене коло осіб, тому вимога про виселення інших мешканців, які позивачем в якості відповідачів не залученні (а суд таких повноважень по самостійному залученню відповідачів не має), - задоволенню не підлягає. Таких висновків суду не спростовують і положення процитованих вище ст. 40 Закону України „Про іпотеку" ст. 109 ЖК УРСР в частині того, що виселенню підлягають всі мешканці, оскільки, як вже вказано, всі ці мешканці мають бути обов'язково індивідуалізовані позивачем в позові в якості відповідачів. Підсумовуючи викладене, - в задоволенні позову слід відмовити повністю. На підставі викладеного та ч.1-3 ст. 40 Закону України „Про іпотеку" та ч.1, 3 ст. 109 ЖК УРСР,

Outcome: dismissed