Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~ До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості та пені по виплаті аліментів. Свої позовні вимоги вмотивовує тим, що\~проживаючи спільно з відповідачем, без реєстрації шлюбу, у них народився син - [PERSON], [INFO]. На підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25.12.2013р. з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання сина у розмірі 1000 грн. щомісячно, однак відповідач свої зобовязання не виконує належним чином, у звязку з чим, утворилася заборгованість, яка станом на 05.12.2017р. становить 48000 грн., з якої нарахована також і пеня, розмір якої становить 14540 грн. За даних обставин позивачка, просить задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача заборгованість по виплаті аліментів на утримання [PERSON] в розмірі 48000 грн. та пені по простроченні сплати аліментів у розмірі 14540 грн. Представник позивача в судове засідання не зявилася, однак надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач, повідомлений судом про дату та час розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, з заявами та клопотаннями до суду не звертався, відзиву на позов не надавав. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, то відповідно до вимог ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи, що представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд вважає розгляд справи проводити в заочному порядку за наявними документами, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 12 ЦПК України\~передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Суд на підставі ст.ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25.12.2013 року відповідач [PERSON] зобовязаний сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 1000 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття, а саме до 11.05.2025р. (а.с. 6) Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21.10.2014р. виправлено описку допущену у вищезазначеному рішенні суду, а саме зазначено дату з якого часу аліменти підлягають стягненню, а саме стягнення аліментів з 25.12.2013р. (а.с. 7) У відповідності до\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Тобто, доказами можуть бути будь-які дані, на підставі яких суд повинен встановити наявність обставин, що обґрунтовують вимоги позивача щодо наявності у відповідача заборгованості по сплаті аліментів саме з його вини. Як передбачено\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. \~\~Відповідно до\~ст. 229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Відповідно частини 3\~ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Так, матеріали справи містять розрахунок заборгованості по аліментам, здійснений державним виконавцем Першого Суворовського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області 05.12.2017 року, з якого вбачається, що при примусовому виконанні виконавчого листа № 523/13862/13-ц, виданого 30.03.2015р. Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення аліментів з [PERSON] у розмірі 1000 грн. щомісячно до 11.05.2025 р. на користь [PERSON] на утримання дитини, починаючи з 25.12.2013 року, з якого вбачається що [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 05.12.2017р. становить 48000 грн. (а.с. 9). Суд приймає вищезазначений розрахунок заборгованості по аліментам, як належний доказ по справі, оскільки він не викликає сумніву у суду та не заперечується відповідачем по справі. У відповідності до ст.\~180\~СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.\~181\~СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 3\~ст.12 Закону України «Про виконавче провадження»\~виконавчий документ про стягнення періодичних платежів, в тому числі у справах про стягнення аліментів, може бути пред'явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначено\~ст. 194-197 Сімейного кодексу України\~та\~ст.71 Закону України «Про виконавче провадження". \~За змістом ч.3\~статті 194 Сімейного кодексу України\~стягнення заборгованості за аліментами за рішенням суду сімейне законодавство передбачає лише у випадку відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника на підставі\~статті 187 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 8\~ст.71 Закону України «Про виконавче провадження»\~спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Факт наявності у відповідача заборгованості за аліментами та її розмір сторонами\~\~не оспорений. \~З врахуванням наведеного, діючим законодавством передбачено стягнення заборгованості із сплати аліментів не шляхом ухвалення судового рішення, а в межах виконавчого провадження про стягнення аліментів, зі сплати яких і виникла ця заборгованість, тому дана вимога позивача\~\~є безспірною та задоволенню не підлягає, що є підставою для відмови в позові в цій частині.\~\~ Разом з тим, наявність заборгованості тягне за собою відповідальність за прострочення сплати аліментів, передбачену\~ст.196 Сімейного кодексу України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили, при наявності вини платника аліментів за прострочення у їх сплаті. У п. 22 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №\~3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» розяснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог ст.\~264\~ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не повязується з дотриманням державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження». За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). За змістом\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм\~глави 49 ЦК України\~неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Оскільки неустойка у виді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов'язання окремо. Отже, з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом\~ст. 196 СК України\~пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць). Саме такою правовою позицією керувався Верховний Суд України у своїй постанові від 16.03.2016 року по справі № 6-300цс16 та № 6-2589 цс15. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] не виконуючи у повному обсязі своїх прав, як батька дитини [PERSON], щодо його утримання, а також обовязку громадянина України щодо виконання рішення суду, свідомо не сплачував аліменти у призначеному розмірі, ухиляючись від виконання рішення суду про стягнення аліментів. Суд приймає до уваги розрахунок пені по аліментам здійснений позивачем, оскільки він\~\~складений із урахуванням правової позиції, викладеної у вищезазначеній постанові. Так, сума нарахованої неустойки (пені) за прострочення виплати аліментів [PERSON]\~за період з 25.12.2013 року по 20.12.2017 року складає 14540 грн., виходячи з розрахунку, який зазначено в позовній заяві. (а.с. 2-4) Відповідно до ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, у сумі 14540 грн., а тому з [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.

Outcome: partial