Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 25 грудня 2009 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № CSH0AD40308326. Згідно п.17 кредитного договору, банк надав позичальнику кредит в розмірі 109234, 46 грн. на придбання автомобіля. Термін повернення кредиту встановлений п.17 договору - 24 грудня 2014 року. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Оскільки відповідач своєчасно не виконав зобов'язання за кредитним договором станом на 03.02.2016 року має заборгованість - 674 406, 56 грн., яка складається з наступного: - 129666,26 гривень - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); - 53404,10 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 15154,50 гривень - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 476181,49 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором. Просили суд стягнути з відповідача на користь позивача частину заборгованості за кредитним договором № CSH0AD40308326 від 25.12.2009 року, в розмірі 129666,26 гривень (тіло кредиту), вказуючи, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати будь-яку частину заборгованості за кредитом. Представники позивача Ремех С.І., Попельнюх Т.І., в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити. Пояснили, що сума основної заборгованості за тілом кредиту збільшилася за рахунок надання у грудні 2011 року та грудні 2012 року кредиту на сплату страхового платежу відповідно до умов п.3.4 кредитного договору. Зазначали, що обчислювати строк позовної давності, який за домовленістю сторін встановлений терміном п'ять років, необхідно з дати закінчення договору - 24.12.2014 року. Крім того, строк давності переривався, оскільки відповідачем вчинені дії, спрямовані на визнання боргу - сплата у січні 2014 року платежу в розмірі 210 гривень (ч.1 ст.264 ЦК України). Представник відповідача - адвокат Стадник П.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Просив застосувати строки позовної давності, оскільки позивачем 09.06.2011 року було направлено повідомлення з вимогою повернути прострочену заборгованість, а у випадку неповернення - повернути суму кредиту в повному обсязі не пізніше 30 днів з дати повернення повідомлення. Крім того, після невиконання позичальником даної вимоги банком був направлений позов до Соснівського районного суду міста Черкаси про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль, який задоволено рішенням від 20.09.2011 року. Вислухавши відповідачів за первісним позовом, представника відповідача, дослідивши надані докази в межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), суд встановив наступне. Судом встановлено, що 25 грудня 2009 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитно-заставний договір CSH0AD40308326. Згідно п.17 вказаного кредитного договору, [PERSON] отримав кредит у розмірі 109234,46 грн. У відповідності до п.17.1.6.позичальник сплачує за користування кредитом 20,04 % річних. Термін повернення кредиту - 24 грудня 2014 року. Згідно із п.6.2 кредитного договору, позичальник зобов'язується використати кредит на цілі, що вказані в п.17.1.3 (купівля автомобіля) сплачувати відсотки за користування кредитом та винагороду банку відповідно до п.п.6.2.2, 6.2.3. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором з заставу було передано автомобіль Mercedes-Benz, модель: 280 E, 1998 року випуску, тип транспортного засобу - легковий седан В, № кузова: [NUMBER], д.н.з.: [NUMBER]. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України закріплений обов'язок позичальника повернути позику, а саме: позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно положень ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Банк виконав свої зобов'язання щодо надання кредитних коштів. Кредит надавався у вигляді непоновлюваної лінії для придбання автомобілю. Також був укладений договір застави зазначеного автомобіля. Встановлено, що відповідач [PERSON] скористався кредитом та частково виконував зобов'язання за кредитним договором, однак з лютого 2010 року порушив умови кредитування у зв'язку із чим виникла заборгованість. Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 20 вересня 2011 року, яке вступило в законну силу 04.10.2011 року задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] Вирішено передати ПАТ КБ «Приватбанк» в заклад шляхом вилучення у [PERSON] належне йому на праві власності заставлене рухоме майно - автомобіль Mercedes-Benz, модель: 280 E, 1998 року випуску, тип транспортного засобу - легковий седан В, № кузова: [NUMBER], д.н.з.: [NUMBER]. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CSH0AD40308326 від 25.12.2009 року в розмірі 155 647,49 гривень звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль Mercedes-Benz, модель: 280 E, 1998 року випуску, тип транспортного засобу - легковий седан В, № кузова: [NUMBER], д.н.з.: [NUMBER]. шляхом продажу даного автомобілю ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-конкретному покупцю з правом укладання ПАТ КБ «Приватбанк» договору купівлі-продажу предмету застави від імені [PERSON] зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. 03.08.2012 року постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби ЧМУЮ відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №2-4105 виданого 25.10.2011 року про передачу в заклад ПАТ КБ «Приватбанк» шляхом вилучення у [PERSON] належне йому на праві власності заставне рухоме майно а саме: - автомобіль Mercedes-Benz, модель: 280 E, 1998 року випуску, тип транспортного засобу - легковий седан В, № кузова: [NUMBER], д.н.з.: [NUMBER]. 14.03.2013 року державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника, якою оголошено в розшук автомобіль автомобіль Mercedes-Benz, д.н.з.: [NUMBER]. 22.01.2015 року державним виконавцем завершено виконавче провадження на підставі п.7 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з тим, про майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлено протягом року з дня оголошення розшуку. Відповідно до умов кредитного договору (п.17.1.5) кредит підлягає поверненню до 24 грудня 2014 року. Проте відповідно до п.12.2.1, 12.2.5 кредитного договору банк має право при порушенні умов кредитного договору направити письмове повідомлення про усунення порушень договору, та у випадку невиконання вимоги протягом 30-днів - строк повернення кредиту в повному обсязі вважається таким, що наступив. З матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» 09.06.2011 року за вих. №30.1.0.0/2-350 на адресу відповідача [PERSON] було направлено повідомлення з вимогою сплатити поточну заборгованість, а у випадку несплати протягом 30-ти днів банк вимагав повернути кредит в повному обсязі, відповідно до ст.1050 ЦК України. Представник відповідача в судовому засіданні підтвердив, що відповідачем була отримана зазначена вимога в червні 2011 року. Відповідно до п.2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, у зв'язку з порушенням позичальником [PERSON] виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором, надіславши повідомлення про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів, змінивши таким чином строк виконання основного зобов'язання на липень 2011 року. Після невиконання зазначеної вимоги банком був направлений позов до Соснівського районного суду міста Черкаси про звернення стягнення на предмет застави, який задоволено вищезазначеним рішенням від 20.09.2011 року. Відповідач та представник відповідача заявили про застосування позовної давності до вимог про стягнення заборгованості. Відповідно до ст.261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов - з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення цього права. Згідно ст.267 ЦК України сплив позовної давності до пред"явлення позову, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідно до п. 9 Постанови №5 від 30.03.2012р. Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Наявними матеріалами підтверджується, що позивач ПАТ КБ «Приватбанк» в трирічний термін, починаючи з липня 2011 року, тобто з моменту зміни терміну виконання кредитного зобов'язання, за захистом свого права шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором до суду не звернувся. Суд критично ставиться до тверджень представника позивача на переривання строку позовної давності, у зв'язку зі сплатою у січні 2014 року платежу у розмірі 210 гривень, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів про сплату вказаної суми (виписка по рахунку, платіжне доручення, квитанція тощо). Крім того суд вважає, що сплата суми в розмірі 210 гривень не може свідчити про визнання всієї суми боргу, а може вказувати на визнання лише її частини (періодичного платежу). З цього приводу суд врахував правову позицію Верховного суду України, вказану в постанові у справі №6-1457цс16 від 09.11.2016 року. За наведених обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] у зв'язку зі спливом позовної давності.

Outcome: dismissed