Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якому зазначає, що наказом № 48-к від 01.04.2008 р. він був прийнятий на роботу на посаду юрисконсульта територіального центру [PERSON] управління праці та соціального захисту населення (після реорганізації [PERSON] районний територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг). Наказом від 23.09.2014 року «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників» скорочено посаду юрисконсульта провідного з 01.12.2014 року. 19.09.2014 року профспілковий комітет погодив зміни у штатному розписі та 30.09.2014 року дав згоду на звільнення його з посади юрисконсульта. Наказом № 26-06 від 28.11.2014 року він був звільнений з займаної посади. Позивач [PERSON] вважає, що дані накази незаконні та необґрунтовані. Просить суд визнати незаконними наказ [PERSON] районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) [PERSON] районної державної адміністрації № 84-08 від 23.09.2014 року «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників» та наказ № 28-06 від 28.11.2014 року «Про звільнення юрисконсульта [PERSON]І.», поновити його на посаді юрисконсульта провідного [PERSON] районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) [PERSON] районної державної адміністрації з 01 грудня 2014 року та стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу. Зобовязати Новосанжарську райдержадміністрацію внести в штатний розпис на 2015 рік посаду юрисконсульта провідного [PERSON] районного територіального центру. Позивач [PERSON], в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, прохав їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) [PERSON], в судовому засіданні позов не визнав. Представник третьої особи - [PERSON] районної державної адміністрації, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, раніше від голови [PERSON] райдержадміністрації надходили заяви про розгляд справи без участі їх представника. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до положень статтей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. У випадку судового спору щодо незаконності звільнення у зв"язку зі скороченням штату або чисельності працівників суд не має права досліджувати питання про доцільність прийняття такого рішення, а вивчає лише дотримання порядку процедури такого звільнення. Судом встановлено, що 01.04.2008 р. [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду юрисконсульта провідного територіального центру [PERSON] управління праці та соціального захисту населення, реорганізованого в [PERSON] територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) (а.с. 7-8). Згідно наказу директора територіального центру від 23 вересня 2014 року «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників», скорочено посаду юрисконсульта з 01.12.2014 року в зв»язку з недостатнім фінансовим забезпеченням (а.с. 5). Даний наказ 23.09.2014 р. погоджений юрисконсультом [PERSON] Попередньо, 19 вересня 2014 року зміни у штатному розписі та вивільнення працівників були погоджені на засіданні профспілкового комітету (а.с.13). 29 вересня 2014 року [PERSON] письмово попереджений про скорочення займаної посади і наступне звільнення із займаної посади 30.11.2014 р. (а.с.4). Наказом від 28.11.2014 р № 26/06 «Про звільнення [PERSON]І.» [PERSON] звільнено з посади юрисконсульта [PERSON] територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) з 01.12.2014 року та проведено повний розрахунок (а.с. 6, 12). З протоколу засідання профспілкового комітету від 20.09.2014 р. №24 вбачається надання згоди профспілкового комітету на звільнення [PERSON] в зв»язку із скороченням штату працівників (а.с.14). Оскільки судом достовірно не встановлено, чи був [PERSON] присутнім на засідання профспілкового комітету 30.09.2014 року, то суд відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» запитує згоду профспілкової організації на розірвання трудового договору з позивачем. (а.с.85). На засіданні профспілкового комітету 4 червня 2015 року, проведеного з участю позивача [PERSON], дано згоду на вивільнення [PERSON] в зв»язку із скороченням чисельності працівників (а.с.117). Наказом № 26-06 від 28 листопада 2014 року [PERSON] було звільнено з займаної посади згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України та проведено повний розрахунок згідно довідки № 01-07-20/574 від 01.12.2014 року (а.с. 6, 9, 12). Згідно довідки [PERSON] районного центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) від 15.01.2015 р. станом з 30.09.2014 р. по 01.12.2014 р. вакантних посад в центрі не було (а.с.41). Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав передбачених п.1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) ст.40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Відповідно до ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. З штатного розпису на 2014 рік вбачається наявність лише 1 одиниці юрисконсульта провідного (а.с.91). З вищевказаного вбачається, що при вирішенні питання про скорочення чисельності чи штату працівників відповідач не мав змоги давати порівняльний аналіз кваліфікації та продуктивності праці всіх працівників, оскільки посада юрисконсульта була одна. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження обставин на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень. За вказаних вище обставин суд перевіривши належні та допустимі докази надані сторонами по справі приходить до остаточного висновку, що в задоволенні позову позивача [PERSON] слід відмовити за безпідставністю. .

Outcome: dismissed