Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся із позовом до відповідача - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», який в подальшому змінив та вказав, що 20.12.2007 р. між ним та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є відповідач по даній справі, був укладений кредитний договір № 014/08-112/74121. За умовами цього договору банк надав позивачу кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 120 000 доларів США, строком користування - до 20.09.2021 року (включно), зі сплатою за користування кредитом 12 % річних, а також зі сплатою процентів у розмірі 1,5 % річних за перший рік користування кредитом, та додатковими процентами у сумі 1 800 доларів США одноразово, у день надання кредиту. Кредит надавався на споживчі цілі, зокрема, на придбання житлового будинку [ADDRESS] , і який був переданий в іпотеку банку згідно Іпотечного договору від 10.12.2008 р. Позивач зазначив, що до січня 2014 року він належним чином виконував свої кредитні зобов`язання, однак через стрімке зростання обмінного курсу іноземної валюти та скрутний матеріальний стан, з лютого 2014 року він почав допускати прострочення сплати платежів за кредитом. У зв`язку з цим він звернувся до відповідача із пропозицією припинення кредитних зобов`язань шляхом сплати ним узгодженої суми у розмірі 1 000 000 грн., а заборгованість за неустойкою буде прощена і буде надано відповідний документ для зняття обтяження з іпотечного майна. Така домовленість між сторонами була досягнута, однак до моменту перерахування цієї суми, письмового оформлення досягнутої домовленості оформлено не було. 06.01.2016 року позивач сплатив відповідачеві одним платежем 1 000 000 грн., після чого банк наполіг на підписанні договору про припинення зобов`язань за кредитним договором № 014/08-112/74121 від 20.12.2007 р., який був підписаний сторонами 14.01.2016 р. За умовами договору від 14.01.2016 р. кредитні зобов`язання за договором № 014/08-112/74121 від 20.12.2007 р. були припинені внаслідок прощення боргу. Позивач вважає, що дії відповідача щодо прощення (анулювання) боргу та списання кредитної заборгованості за кредитним договором № 014/08-112/74121 від 20.12.2007 р. були неправомірними, оскільки кредитні зобов`язання були припинені у зв`язку з переданням відступного на суму - 1 000 000 грн. за офіційним курсом на день погашення. Посилаючись на викладене позивач просив: -визнати договір від 14.01.2016 р. про припинення зобов`язань за кредитним договором № 014/08-112/74121 від 20.12.2007 р., укладений між ним та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», - удаваним; -визнати неправомірними дії ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» щодо прощення (анулювання) боргу та списання кредитної заборгованості за кредитним договором № 014/08-112/74121 від 20.12.2007 р., укладений між ним та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», у сумі 5 292 292 грн. за офіційним курсом НБУ на дату укладення договору від 14.01.2016 р.; -визнати припиненими його кредитні зобов`язання за кредитним договором № 014/08-112/74121 від 20.12.2007 р. у зв`язку з переданням ним відступного ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на суму - 1 000 000 грн. за офіційним курсом НБУ на день погашення. У судове засідання по справі позивач не з`явився, подав заяву про слухання справи у його відсутність, змінені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання справи у його відсутність, змінені позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. Дослідивши зібрані по справи письмові докази, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Із матеріалів справи вбачається, що 20.12.2007 р. між позивачем - [PERSON] та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є відповідач по даній справі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», був укладений кредитний договір № 014/08-112/74121. Згідно цього договору банк надав позивачу кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 120 000 доларів США, строком користування - до 20.09.2021 року (включно), зі сплатою за користування кредитом 12 % річних, а також зі сплатою процентів у розмірі 1,5 % річних за перший рік користування кредитом, та додатковими процентами у сумі 1 800 доларів США одноразово, у день надання кредиту. Кредит надавався на споживчі цілі, зокрема, на придбання житлового будинку [ADDRESS] , і який разом із земельною ділянкою, площею 735 кв.м. за цією ж адресою, виступив забезпеченням належного виконання позичальником кредитних зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, згідно Іпотечного договору від 10.12.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського округу Нікітіним Р.В. за реєстр. № 4377. У зв`язку з посвідченням іпотечного договору, нотаріусом була накладена заборона відчуження житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] . Судовим розглядом встановлено, що через зростання обмінного курсу іноземної валюти та скрутний матеріальний стан, позивач не зміг належним чином виконувати взяті на себе кредитні зобов`язання і звернувся до відповідача із заявою про припинення кредитних зобов`язань шляхом сплати ним суми у розмірі 700 000 грн. За домовленістю з відповідачем, 06.01.2016 р. позивач сплатив 1 000 000 грн., що еквівалентно 38 910,51 доларів США за квитанцією № V00606898L, копія якої наявна у матеріалах даної справи. Після цього, 14.01.2016 р. між сторонами був укладений Договір про припинення зобов`язань за кредитним договором № 014/08-112/74121 від 20.12.2007 р., за умовами якого сторони визнали і підтвердили, що розмір непогашеної позивачем заборгованості за кредитним договором станом на 14.01.2016 р. становить 89 357,37 доларів США та пені 3 179 708,86 грн., що складає еквівалент 5 292 292,23 грн. за офіційним курсом НБУ на дату укладення цього договору, у тому числі: сума основного боргу - 88 597,45 доларів США, еквівалент 2 094 617,37 грн. за офіційним курсом НБУ; проценти за користування кредитом - 759,92 долари США, еквівалент 17 966 грн.; пеня за порушення строків повернення заборгованості за кредитом - 3 179 708,86 грн. (п. 1 договору від 14.01.2016 р.). Пунктом 2 цього ж договору сторони визначили, що з 14.01.2016 р. боргові зобов`язання позивача (позичальника) перед відповідачем (кредитором) припиняються внаслідок звільнення кредитором позичальника від сплати боргових зобов`язань (прощення боргу), і кредитний договір вважається розірваним. Пунктом 3 договору сторони домовились, що вони не мають та не матимуть надалі одна до одної жодних претензій, пов`язаних з виконанням чи припиненням зобов`язань за кредитним договором. У п. 5 договору визначено, що з підписанням цього договору позичальник вважається повідомленим, відповідно до підпункту 164.2.17 «д» пункту 164.2. статті 164 Податкового кодексу України, про анулювання (прощення) заборгованості в сумі основного боргу (неповернутого кредиту), що зазначена в п. 1 Договору, та про те, що сума анульованого (прощеного) основного боргу буде включена кредитором до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь позичальника, за підсумками звітного періоду, в якому борг було анульовано (прощено). Позичальнику повідомлено, що про анулювання (прощення) його основного боргу кредитором буде повідомлено органам Державної фіскальної служби шляхом включення суми анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь позичальника, за підсумками звітного періоду,у якому такий борг було анульовано (прощено). При цьому на позичальника відповідно до Податкового кодексу України покладається обов`язок сплати податку на доходи фізичних осіб з суми анульованого (прощеного) основного боргу та відображення суми отриманого доходу у вигляді анульованого (прощеного) основного боргу у річній податковій декларації. Сплата податків, пов`язаних із виконанням цього Договору, здійснюється відповідно до податкового законодавства і не впливає на цивільно-правові відносини сторін за цим договором. Із матеріалів справи вбачається, що після сплати позивачем узгодженої з банком суми - 1 000 000 грн. відповідач надав йому довідку № 81-1-0-00/54511 від 18.01.2016 р., у якій вказав про відсутність заборгованості за кредитним договором № 014/08-112/74121 від 20.12.2007 р. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилався на те, що його заборгованість за кредитним договором за своєю правовою природою не була безнадійною, оскільки головною умовою припинення дії кредитного договору була сплата ним визначеної грошової суми у визначені сторонами строки, тобто кредитні зобов`язання мали припинитися шляхом передання відступного. При цьому щодо погашення ним пені та процентів за договором домовленості не було, а неустойка мала бути списана відповідачем після отримання відступного і припинення кредитних зобов`язань. Позивач також посилається на те, що договір від 14.01.2016 р. він був змушений підписати вже після того як виконав усі досягнуті домовленості та сплатив узгоджену грошову суму. В силу статті 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 "Припинення зобов`язання" розділу І книги п`ятої "Зобов`язальне право" Цивільного кодексу України, норми якої передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599), переданням відступного (стаття 600), зарахуванням (стаття 601), за домовленістю сторін (стаття 604), прощенням боргу (стаття 605), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606), неможливістю виконання (стаття 607), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609). Відповідно до ст. 600 ЦК України зобов`язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами. Зі змісту наведеної норми суд робить висновок, що передання відступного це така підстава припинення зобов`язання, яка полягає в переданні майна, грошей, робіт, послуг, інших благ взамін його виконання, заснована на домовленості сторін зобов`язання, відповідно до якої встановлюється розмір, строки і порядок такої заміни. Предметом відступного можуть бути гроші та інші відчужувані об`єкти. Припинення зобов`язання прощенням боргу регулюється ст. 605 ЦК України, яка визначає, що зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора. Виходячи із такого, прощення боргу полягає у тому, що кредитор звільняє боржника від виконання зобов`язань за договором нічого не вимагаючи взамін, тобто головною ознакою цього є безоплатність. У цьому полягає його відмінність від інших підстав для припинення зобов`язання, зокрема, від передання відступного. При прощенні боргу зобов`язання за договором припиняються і такий договір буде вважатися виконаним. Крім цього, Постановою НБУ № 172 від 01.06.2011 року було затверджено Порядок списання (відшкодування) банками України анульованої (прощеної) заборгованості за рахунок страхового резерву та встановлено Методику визначення безнадійною заборгованості за активними банківськими операціями. Згідно з положеннями згаданої Методики визначена відповідачем сума боргу за кредитним договором не може бути списаною (прощеною) боржнику за рахунок страхового резерву банку в разі наявності діючої банківської іпотеки та невирішеного судового спору щодо стягнення заборгованості з позичальника. Згідно з пунктом 4 Порядку списання (відшкодування) банками України анульованої (прощеної) заборгованості за рахунок страхового резерву, банк має право відшкодувати (списати) за рахунок резерву заборгованість, яка відповідає хоча б одній ознаці безнадійної заборгованості, визначеній Податковим Кодексом України. Відповідно до п. 7 Порядку відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, - відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника/контрагента. Банки зобов`язані вживати заходів щодо відшкодування списаної заборгованості, у тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи. У тому випадку, якщо кредитор за самостійним рішенням за рахунок страхового резерву анулює борг фізичній особі, то така операція визнається як отримання доходу платника податку у вигляді додаткового блага й обкладається податком за ставками, визначеними п.167.1 ст. 167 Податкового кодексу України, окрім випадків ведення кредитором претензійно-позовної роботи та стягненню заборгованості за кредитними договорами у судовому порядку. Судовим розглядом встановлено, що на момент списання відповідачем суми боргу між сторонами існував невирішений спір з приводу погашення заборгованості за кредитним договором. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що банк не мав правових підстав для анулювання і списання за рахунок страхового резерву боргу за кредитним договором, оскільки цей борг не відповідав жодній з ознак безнадійної заборгованості, у зв`язку з чим у позивача не можуть виникати, зокрема, податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, який підлягає сплаті до бюджету. Відповідно до статті 605 ЦК України, прощення є безумовним одностороннім правочином. Як встановлено судовим розглядом, анулювання боргу відбулося за умови виконання позивачем платіжних зобов`язань, отже фактичні дії, вчинені сторонами на виконання домовленості мали двосторонній умовний (оплатний) характер, що притаманні для правочину, передбаченого статтею 600 ЦПК України, а саме, припинення зобов`язань внаслідок передання відступного (грошей, майна тощо). Крім того, правовий зміст вчинених сторонами дій - сплата позивачем певної суми в обумовлені строки і припинення відповідачем дії кредитного договору не відповідають ознакам правочину анулювання (прощення) боргу, а відповідають ознакам передання відступного, розмір якого та строки передачі були узгоджені сторонами кредитного договору. Таким чином, суд має підстави вважати, що фактично між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору про припинення кредитних зобов`язань передачею відступного. Отже, під правочином щодо прощення (анулювання) боргу фактично приховувався зміст правочину щодо припинення кредитних зобов`язань шляхом передачі відступного відповідачу в грошовій формі одноразовим платежем. Відповідно до частини першої статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який вони насправді вчинили. За умисним правочином сторони оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Цивільний кодекс України передбачає окремі способи, за допомогою яких сторони за згодою між собою можуть змінити або розірвати договір, зокрема, наданням замість виконання відступного (стаття 600 ЦК). Виходячи зі змісту встановлених судом спірних правовідносин, враховуючи, що дія укладеного між сторонами кредитного договору була припинена та приймаючи до уваги вимоги статті 600 ЦК України, суд прийшов до висновку, що з переданням позивачем відступного припинилися всі зобов`язання за кредитним договором № 014/08-112/74121 від 20.12.2007 р., включаючи і зобов`язання позивача по сплаті нарахованих відсотків, неустойки та пені. З урахуванням викладеного суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню . Доказів, які б спростовували висновки суду, матеріали справи не містять. На підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов"язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. З урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача в прибуток держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви до суду в розмірі 1920 грн.

Outcome: approved