Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

До Черкаського районного суду з позовною заявою звернулась Черкаська місцева прокуратура в інтересах ДП «Черкаське лісове господарство» з позовом доЛегеза [PERSON], третя особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: [PERSON], приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння та скасування її державної реєстрації, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що рішенням Черкаського районного суду від 24.10.2014 у справі № 707/259/14-ц позов прокурора задоволено у повному обсязі.Визнано незаконним та скасоване розпорядження Черкаської районної державної адміністрації № 428 від 20.12.2007 „Про передачу земельних ділянок у власність громадян для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради" в тому числі, в частині затвердження проекту із землеустрою щодо відведення та передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0995 га, що розташована в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту, кадастровий номер 7124986000:05:001:0198.Визнано недійсним державний акт серії ЯЕ № 633892 від 24.12.2007 на право власності на земельну ділянку площею 0,0995 га, виданий [PERSON] та скасовано державну реєстрацію вказаної земельної ділянки.Витребувано від [PERSON]Lспірну земельну ділянку на користь ДП „Черкаське лісове господарство", як земельну лісову ділянку.Вказане рішення суду набрало законної сили 24.10.2014. В ході виконання зазначеного рішення суду Черкаською місцевою прокуратурою встановлено, що речове право на спірну земельну ділянку декілька разів переходило до інших осіб.На підставі договору купівлі-продажу серії та номер 4745 від 29.12.2014 посвідченим нотаріусом [PERSON] речове право власності на оспорювану земельну ділянку перейшло від [PERSON] до [PERSON] Васильовича.В подальшому на підставі договору купівлі продажу серії та номер 198 від 28.01.2015 посвідченого нотаріусом [PERSON] речове право власності на зазначену земельну ділянку перейшло від [PERSON] до [PERSON] Григорівни.На підставі договору купівлі продажу серії та номер 3129 від18.11.2016 посвідченого нотаріусом [PERSON] речове право власності на земельну ділянку розташовану в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради загальною площею 0,0995 га перейшло від [PERSON] до [PERSON]. Рішенням державного реєстратора в особі приватного нотаріуса [PERSON] № 32433889 від 18.11.2015 за [PERSON] зареєстровано речове право на спірну земельну ділянку, про що внесені відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 77878219 від 10.01.2017 спірна земельна ділянка площею 0,0995 га, що розташована в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту, кадастровий номер 7124986000:05:001:0198 відчужена на користь [PERSON] Ринкова вартість земельної ділянки становить 27 064 грн. відповідно до п.2.1 Договору купівлі-продажу та Звіту про оцінку майна виданого ТОВ «Контакт-Сервіс» від 18.11.2016. З огляду на подальше відчуження незаконно переданої у приватну власність земельної ділянки, інтереси постійного лісокористувача в особі Державного підприємства «Черкаське лісове господарство» залишились не захищеними - спір щодо її витребування від нового власника підлягає вирішенню в судовому порядку. Так як спірна земельна ділянка загальною площею 0,0995 га, розташована в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту, за кадастровим номером 7124986000:05:001:0198 вибула з користування ДП „Черкасилісгосп" не з його волі, остання має бути витребувана із незаконного володіння [PERSON], як добросовісного набувача на користь держави в особі постійного лісокористувача. Враховуючи те, що незаконність передачі у приватну власність спірної земельної ділянки за кадастровим номером 7124986000:05:001:0198 була встановлена у рішенні Черкаського районного суду від 24.10.2014 у справі № 707/259/14-ц, яке набрало законної сили, а також те, що законом визначено спеціальний порядок скасування рішення про державну реєстрацію прав, підлягає скасуванню в судовому порядку рішення державного реєстратора, в особі приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу [PERSON] № 32433889 від 18.11.2015, на підставі якого за [PERSON] зареєстровано речове право на спірну земельну ділянку. У звязку з цим прокурор, просить скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку загальною площею 0,0995 га, розташовану в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту за кадастровим номером 7124986000:05:001:0198, загальною вартістю 27 064 грн. за [PERSON], винесене18.11.2016 державним реєстратором в особі приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу [PERSON], індексний номер: 32433889;витребувати у [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,0995 га, розташовану в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту за кадастровим номером 7124986000:05:001:0198, загальною вартістю 27 064 грн. та яка належить останній на підставі договору купівлі-продажу № 3129 від 18.11.2016 на користь держави в особі ДП «Черкаське лісове господарство»; стягнути з [PERSON] на користь прокуратури Черкаської області судовий збір у розмірі 3 445, 00 грн. В судовому засіданні прокурор позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях, підтримав і просили суд позов задовольнити повністю. Представник відповідача позов не визнав і просив суд в задоволенні позову відмовити повністю з підстав, викладених у письмових запереченнях, в яких зазначив, що у [PERSON] ніколи не було у власності земельної лісової ділянки і вона унього ніколи не витребовувалась. Державна реєстрація права власності на земельну ділянку, яка належала [PERSON] не була скасована рішенням суду.Ніяких заборон на відчуження земельної ділянки не існувало, а тому [PERSON] як власник цієї земельної ділянки міг правомірно розпоряджатись нею. Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] в судове засідання не з'явився, до суду подав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі та в задоволенні позову відмовити повністю з підстав, викладених у письмових запереченнях, в яких зазначив, що державна реєстрація права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0995 га, що розташована в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, (кадастровий номер 124986000:05:001:0198) судом не скасовувалась. Крім того ніхто не зобовязував [PERSON] повернути спірну земельну ділянку на користь ДП «Черкаське лісове господарство», оскільки прокуратура Черкаського району взагалі не ставила позовної вимоги повернення вказаної земельної ділянки державі. Ніяких заборон на відчуження земельної ділянки (кадастровий номер 7124986000:05:001:0198) також не існувало, а тому [PERSON], як добросовісний набувач і власник цієї земельної ділянки, міг правомірно нею розпоряджатись. Всі наступні власники: [PERSON], [PERSON], [PERSON] також є добросовісними набувачами, а тому земельна ділянка площею 0,0995 га розташована в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту, за кадастровим номером 7124986000:05:001:0198, не може бути витребувана у [PERSON] Якщо [PERSON], як зазначив позивач, є добросовісним набувачем, то вона не може бути одночасно незаконним володарем Третя особа приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та дату слухання справи, повідомлена належним чином. Дослідивши надані письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи. РішеннямЧеркаського районного суду від 24.10.2014 у задоволені позову прокурора в інтересах держави в особі Черкаської обласної адміністрації до [PERSON], Черкаської РДА, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ДП «Черкаське лісове господарство» про визнання розпорядження незаконним, визнання незаконним державного акту на право власності, скасування його державної реєстрації відмовлено. Відповідно до договору купівлі продажу земельної ділянки від 18.11.2016 рокуЯременко Я.Г. та [PERSON] уклади договір, згідно якого [PERSON], придбала земельну ділянку кадастровий номер7124986000:05:001:0198, що розташована в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту, зареєструвавши своє право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухому майно за №32433889 від 18.11.2015. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 77878219 від 10.01.2017 спірна земельна ділянка площею 0,0995 га, що розташована в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту, кадастровий номер 7124986000:05:001:0198 відчужена на користь [PERSON] Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, ст. 387 Цивільного кодексу України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, ст. 387 Цивільного кодексу України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Незаконним володільцем може бути і добросовісний, і недобросовісний набувач. Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Недобросовісний набувач, навпаки, на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і яка на її відчуження не має права. Від недобросовісного набувача майно може бути витребувано в будь-якому випадку. Від добросовісного лише в передбачених законом випадках (ст.388 ЦК), а саме: у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом; у всіх випадках добросовісного заволодіння річчю на підставі безвідплатного договору з особою, яка не мала права на її відчуження. У разі відчуження майна за відплатним договором відповідно до ч.1 ст.388 ЦК власник має право витребувати це майно від добросовісного набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (пп.13 зазначеної норми). Наявність у діях власника майна волі на передачу цього майна виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. В даному випадку спірна земельна ділянка вибула з володіння ДП «Черкаське лісове господарство, тобто з волі власника, позивачем жодним доказом не доведено, що на момент укладення договору купівлі продажу та реєстрації спірної земельної ділянки відповідач [PERSON] знала, чи могла знати про те, що продавець не мав права на відчудження цієї ділянки. З викладеного суд приходить до висновку, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту своїх прав, та відповідно спірна земельна ділянка не може бути витребувана у відповідача в порядку 1 ст.388 ЦК України оскільки відповідач є добросовісним набувачем цієї ділянки, земельна ділянка вибула у власника з його волі. Разом з цим в постанові Верховного суду України від 6 жовтня 2015 року № 21-1306а15 встановлено, що Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. В зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, в тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі. Враховуючи наведене, позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність та оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки в таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах. Таким чином, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах Верховного Суду України дійшла висновку, що у разі прийняття органом місцевого самоврядування (як суб'єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про передачу земельних ділянок у власність, укладання договору оренди), позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту. Зазначена вище правова позиція Верховного суду України також застосована в постанові Верховного суду України від 29 листопада 2016 року у справі № 21-2516а16, 823/1945/13-а. Таким чином скасування спірного розпорядження, яке вичерпало свою дію шляхом його виконання на думку суду не тягне будь-яких юридичних наслідків, що узгоджується з правовими позиціями викладеними у вищенаведених постановах Верховного суду України та не може слугувати підставою для витребування земельної ділянки в порядку п. 3 ч. 1\~ст. 388 ЦК України. Разом з цим, Європейського суду з прав людини рішенням у справі "Кривенький проти України"від 16 лютого 2017 рокузазначив, що до Європейського суду з прав людини заявник скаржився, що його було позбавлено земельної ділянки всупереч положенням\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~та статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Європейський суд вирішив розглядати цю справу виключно за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Розглянувши скаргу заявника Європейський суд встановив, що заявник отримав та володів земельною ділянкою добросовісно та відповідно до дійсного Сертифікату. Він сплачував податок на землю та користувався нею з 1997 року, як власник частки земельної ділянки, що належала колгоспу та в 2003 році отримав право приватної власності на землю. Крім цього, Європейський суд вказав, що в 2006 році заявника було позбавлено земельної ділянки без надання відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування. Європейський суд дійшов висновку, що на заявника був покладений непропорційний тягар у зв'язку з позбавленням права на землю та констатував порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до абз.2 ч. 1\~ст. 360-7 ЦПК\~висновок щодо застосування норм права, викладений в постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Згідно\~ст. 17 ЦПК України\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до\~ст. 9 Конституції України\~передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Статтею 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 №475/97-ВР\~передбачено, що Україна повністю визнає на своїй території дію\~ст. 25 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року щодо визнання компетенції Європейської комісії з прав людини приймати від імені будь-якої особи, неурядової організації або групи осіб заяви на ім'я Генерального Секретаря Ради Європи про порушення Україною прав, викладених у Конвенції, та\~ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-ІV\~передбачений обов'язок держави щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини у справах проти України. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~ратифікованого\~Законом N 475/97-ВР\~(\~475/97-ВР\~) від 17.07.97\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішенням Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні ст. 1 Протоколу до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права. Згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 р. «Stretch проти Об'єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії»\~визнання недійсним договору чи акту, згідно з яким набувач отримав майно від держави та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим та є порушенням статті 1 Протоколу 1 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. \~\~\~\~ Виходячи з наведених вище обставин, суд вважає, що сам факт скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, не тягне за собою юридичних наслідків для відповідача у даній справі, а позбавлення добросовісного набувача права власності на нерухоме майно без відповідної компенсації суперечить рішенням Європейського суду з прав людини та порушує статтю 1 Першого Протоколу до Конвенції, а тому за таких обставин суду вважає позов таким що задоволенню не підлягає в повному обсязі.

Outcome: dismissed