Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO], відкрилася спадщина, яка складалася зокрема із 1/2 частини земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Однак постановою державного нотаріуса Шостої Київської державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у видачі свідоцтво про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ. Позивач в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву, в якій просить справу слухати за його відсутності, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надіславши до суду клопотання про вилучення їх зі складу сторін по справі. У зв'язку з зазначеним, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що згідно державного акту на право приватної власності на землю, серії ІV-КВ №104951-14172, у приватній власності [PERSON] знаходиться земельна ділянка, площею 0,368 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення: для будівництва, обслуговування житлового будинку - 0,250 га, ведення особистого підособного господарства - 0,118 га. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації смерті у м. Києві, [PERSON] померла [INFO]. Рішенням Печерського районного суду м. Києва №2о-178 від 30 листопада 2009 року, що набрало законної сили, встановлено, що [PERSON] постійно проживав з [PERSON] лднією сім'єю з 1985 року по день її смерті [INFO]. Відповідно до заповіту від 10 серпня 2007 року, [PERSON] заповідала належну їй на праві власності 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,368 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], своєму онуку [PERSON]. Відповідно до заповіту від 20 травня 2008 року, [PERSON] заповідала належну їй на праві власності 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,368 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], [PERSON]. Відповідно до рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області №2-917/2011 від 05 жовтня 2011 року, яке набрало законної сили, здійснено тлумачення заповітів [PERSON] від 10 серпня 2007 року та від 20 травня 2008 року та встановлено, що заповіт [PERSON] від 20 травня 2008 року скасував заповіт [PERSON] від 10 серпня 2007 року в частині волевиявлення щодо "належної їй на праві власності 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,368 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] своєму онукові [PERSON] Постановою державного нотаріуса Шостої Київської державної нотаріальної контори, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та законом на земельну ділянку загальною площею 0,368 га, що розташована на території Саливонківської сільської ради Васильківського району Київської області після смерті [PERSON], яка померла [INFO], оскільки відсутній правовстановлюючий документ. Положення ст.ст. 1216-1218, 1258, 1261 ЦК України зазначають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Спадкування може здійснюватися за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. ст. 1223, 1236 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Згідно зі ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Статтею 1225 ЦК України, передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, враховуючи, що позивач дійсно є спадкоємцем за заповітом та за законом, та прийняв спадщину в порядку і в строки передбачені ст..ст. 1269, 1270 ЦК України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: approved