Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові зазначив, що 14.05.2008 року між банком та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір без номеру, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Укладений договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування кредитом, згідно цих Умов та правил, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання та автоматично лонгується на такий же термін за відсутності протягом цього строку повідомлення однієї із сторін про припинення його дії. Позивачем умови договору були виконані у повному обсязі, проте відповідач свої зобов'язання за кредитним договором виконує неналежним чином, внаслідок чого станом на 31.10.2013 року утворилась заборгованість у розмірі 18 657,56 грн., з яких заборгованість по кредиту - 4610,78 грн., заборгованість за відсотками - 10 157,13 грн., заборгованість за комісією за користування кредитом - 2525 грн., штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 864,65 грн., яку просили стягнути на свою користь, а також судові витрати. | В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Зазначила, що строк дії укладеного з відповідачем договору від 14.05.2008 року щорічно лонгувався на такий самий термін 12 місяців, оскільки сторони не заявили про припинення його дії, тому строк позовної давності при зверненні до суду вважає не пропущеним, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином: судова повістка разом із розпискою і копіями відповідних документів надсилались йому поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою, зазначеною позивачем. Однак, поштова кореспонденція повернулась до суду з відміткою поштового відділення № 71: "За закінченням терміну зберігання». У такому разі вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. За згодою представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, дані про права та взаємовідносини сторін, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню. Судом встановлено. 14.05.2008 року між банком та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір без номеру, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява клієнта разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між ним і банком договір, який відповідно до п.9.12 вказаних Умов та Правил діє протягом 12 місяців з моменту його підписання та автоматично лонгується на такий же термін за відсутності інформації однієї із сторін про його припинення (а.с.7-11). Відповідно до п.3.1 Умов обслуговування платіжних карт, датой укладання договору є дата відкриття рахунку,зазначена в розділі «Відмітки банку» заяви. За змістом вказаного розділу заяви відповідача, рахунок картки було відкрито 14.05.2008р. Таким чином, договір про надання банківських послуг - кредиту у розмірі 5000 гр.у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» був укладений між сторонами 14.05.2008 р., є строковим, з терміном дії до 14.05.2009 р. Оскільки протягом часу його дії сторони не заявляли про припинення дії договору,він автоматично був пролонгований на 12 місяців до 14.05.2010 р., що є кінцевим терміном повернення кредиту. Представник позивача в судовому засіданні посилалася на те, що пролонгація вказаного вище договору відповідно до п.9.12 Умов та Правил надання банківських послуг відбувалася щорічно і дія договору не припинена, оскільки жодна з його сторін про це не заявила. Однак за змістом вказаного представником позивача п.9.12 Умов та Правил надання банківських послуг,умова про те,що пролонгація договору відбувається щорічно відсутня,зазначено,що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання і за відсутності заяв сторін про припинення його дії автоматично лонгується на такий самий строк, тобто на 12 місяців. Виходячи із викладеного,суд дійшов висновку,що укладений 14.05.2008 р. між сторонами кредитний договір діяв до 14.05.2009 р., був пролонгований на 12 місяців до 14.05.2010 р., підстав вважати його пролонгованим на інший термін суд з матеріалів справи не встановив. Відповідно до ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України ,зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК Україи встановлено, що загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки. Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права, а за зобов'язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до матеріалів справи (вхідний штамп суду), позовна заява до [PERSON] позивачем подана до суду 03.12.2013 року вх.№ 14198/13вх, тобто за межами строку позовної давності, який сплив за вищезазначеним договором 14.05.2013 року. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позивачем пропущена позовна давнысть за основним зобов'язанням і за додатковими вимогами (неустойка, штраф, пеня) до яких застосовується спеціальний строк позовної давності в 1 рік без поважних причин, про його поновлення не заявлено, що є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 88 ЦПК України у разі відмови у задоволені позову суд не стягує з відповідача судові витрати.

Outcome: dismissed