Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

До суду з позовом до відповідача звернулась [PERSON] посилаючись на те, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15.12.2009 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя в позові задоволено повністю. Рішення набрало законної сили. Однак, на даний час склалася ситуація, коли спільне використання будинків та земельних ділянок між позивачкою та відповідачем неможливе, оскільки позивачка боїться за своє здоров'я та здоров'я своєї неповнолітньої дитини - [PERSON], 2005 р.н., тому що зі сторони [PERSON] неодноразово були погрози на її адресу та на адресу її дитини. Порядок користування майном встановлений сторонами між собою за усною домовленістю неодноразово порушується відповідачем. Отже, спільне користування майном стало неможливим. Відповідач одружився та має іншу сім'ю, не має намірів укладення Договору про спільне користування майном, а проживання «під одним дахом» не вбачається можливим. Після неодноразових усних звернень позивачки до відповідача, вона не отримала згоди на поділ майна в натурі. Позивачка, також, неодноразово пропонувала продати спільне майно, та розділити гроші, та знайшла покупців, на що Відповідач відповів, що дача потрібна його новій сімї. Таким чином, позивачка не має можливості вирішити спір добровільно та домовитись про порядок користування майном, що належить їм па праві спільної часткової власності, тому вимушена звернутись до суду про поділ майна в натурі. В судове засідання позивачка, яка належним чином була повідомлена про дату судового розгляду, направила до суду клопотання, в якому підтримала позовні вимоги та просила суд розглядати справу без її участі в судовому засіданні. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, заявив клопотання про закриття справи на підставі ст. 205 ч.1 п.2 ЦПК. Суд, вислухавши позицію представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, враховуючи наступне. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі у період з 12.03.1993 року по 27.07.2009 року. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15.12.2009 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. Виділено у власність [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS]; по 1/2 частині земельної ділянки площею 0,5536 га, що розташована по [ADDRESS]; по 1/2 частині житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS]; по 1/2 частині земельної ділянки площею 0,598 га, що розташована по [ADDRESS].Таким чином, вказане майно є спільною частковою власністю сторін. Однак, сторони не дійшли згоди щодо певного порядку користування спірними житловими будинками та земельними ділянками, а тому [PERSON], звертаючись до суду із позовом, просила виділити сторонам майно в натурі, запропонувавши свій варіант такого виділу із стягненням з [PERSON] на її користь грошових коштів у якості компенсації за різницю від ідеальної частки у майні у разі її зменшення у результаті виділу. Відповідно до ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. За змістом ч. 3 ст. 370 ЦК України, виділ частки із спільного майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 ЦК України. Відповідно до ст. 364 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України. Під час вирішення даного спору суд враховує роз'яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, шо регулює право приватної власності на житловий будинок». Зокрема, виходячи з положень ст. 183 ЦК України та роз'яснень, викладених у п. п. 6, 7 зазначеної постанови, виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. Вирішуючи даний спір, суд, з урахуванням вимог ст. 10 ЦПК України з метою всебічного і повного з'ясування обставин справи та забезпечення здійснення прав сторін , відповідно до заявлених вимог повинен запропонувати сторонам подати або за їх клопотанням витребувати, зокрема, висновки технічної експертизи щодо можливих варіантів поділу будинку в натурі, а в необхідних випадках - висновки органів державного архітектурно- будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій тощо, про допустимість пов'язаних із цим поділом переобладнань і перепланувань: дані про характер робіт і їх вартість, які необхідно здійснити для відокремлення виділеної частки будинку або поділу будинку. Враховуючи, що позивачка не має наміру приймати участь при розгляді даної справи (про що свідчать письмові матеріали справи) направила до суду клопотання про розгляд справи без її участі та без участі її представника, що позбавляє суд можливості роз"яснити стороні -учаснику процесу її право на подачу або за їх клопотанням витребування, зокрема, висновку технічної експертизи щодо можливих варіантів поділу будинку в натурі, а в необхідних випадках - висновки органів державного архітектурно- будівельного контролю, то вирішити даний спір на користь позивачки відсутні будь-які правові підстави. Клопотань про призначення по справі експертизи від позивачки до суду не надходило. Також, відсутня і можливість обговорити зі сторонами питання про можливі варіанти виділу домоволодінь та земельних ділянок за іншими варіантами, оскільки позивачка не має наміру приймати участь у судових засіданнях. До того ж, з огляду на вивчені матеріали справи, позивачем не надано суду жодного документального доказу на підтвердження позовних вимог, окрім, копії рішення суду від 15.12.2009 року та копії витягу про реєстрацію права власності на будинок [ADDRESS]. Щодо клопотання представника відповідача про закриття справи на підставі ст. 205 ч.1 п.2 ЦПК України, то суд, враховуючи зазначені положення закону вважає, що підстав для задоволення даного клопотання немає, оскільки рішенням суду від 15.12.2009 року було поділене спільне сумісне майно подружжя, а в даному випадку, позивачка ставить перед судом питання про виділ майна в натурі відповідно до визначених часток, тобто має місце інша підстава позову.

Outcome: dismissed