Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

До суду з позовом звернулись [PERSON] та [PERSON] , в обгрунтування позовних вимог зазначивши наступне. [INFO] померла [PERSON], про шо відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції складено актовий запис про смерть №347 від 28.11.2011 року. Померла [PERSON] приходилась свекрухою позивачці [PERSON] та бабусею позивачу [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина: на житловий будинок [ADDRESS] та на житловий будинок [ADDRESS]. 14 квітня 2010 року був складений заповіт [PERSON], яка заповіла майно, яке їй належало на праві власності, а саме: будинок [ADDRESS] -[PERSON], будинок [ADDRESS] -[PERSON], який був зареєстрований нотаріусом Першої Павлоградської держконтори 14.04.2010 року . 03 лютого 2012 року був складений заповіт [PERSON], яка заповіла все своє майно, яке їй буде належати на праві власності на день смерті -[PERSON], який був зареєстрований приватним нотаріусом [PERSON] 03.02.2011 року . Постановою державного нотаріуса Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 23.05.2012 р., було відмовлено [PERSON] в видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], оскільки заповіт від 14.04.2010 року був скасований заповітом від 03.02.2011 року. Просили суд визнати недійсним заповіт, складений [PERSON] померлою [INFO], 03 лютого 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Тернівського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №90. В судовому засіданні позивачі кожен окремо та їх представник суду пояснили, що [PERSON] проживала в м.Павлограді в домоволодінні, яке складається з будинків [ADDRESS] разом зі своїм сином [PERSON], який помер [INFO], його дружиною (позивачем по справі ) [PERSON], та родиною онука [PERSON] (позивача по справі) та [PERSON] (третьої особи по справі). Вказані особи опікувались померлою в побуті та суспільному житті, доглядали та дбали про [PERSON], а тому намір та бажання [PERSON] скласти заповіт на користь невістки [PERSON] та онука [PERSON] було цілком природнім, оскільки інших осіб , які б піклувались про неї - у померлої не було. В листопаді -грудні 2010 року до померлої [PERSON] приїхала її рідна донька (відповідач по справі), яка через існуючі у неї конфліктні стосунки з родиною [PERSON] та [PERSON] заборонила останнім проживати у вищевказаному домоволодінні, та вони були змушені виїхати в орендоване житло. Через невеликий проміжок часу (в січні 2011 року) за невідомих обставин [PERSON] забрала [PERSON] в м.Тернівку, де остання і померла. Позивачі та їх представник, кожен окремо вважають, що волевиявлення [PERSON] станом на 03 лютого 2011 року не було вільним та не відповідало її волі, з огляду на похилий вік спадкодавця (83 роки) та обставини за яких було складено оскаржуваний заповіт, в зв'язку з чим підтримали позовні вимоги в судовому засіданні в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала в повному обсязі, та суду пояснила, що відносно неї був складений останній заповіт, тому вона має право на усе спадкове майно. Про обставини складання заповіту 03 лютого 2011 року їй нічого невідомо. Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що [PERSON] є донькою померлої [PERSON] 03 лютого 2011 року був складений заповіт [PERSON], яка заповіла все своє майно, яке їй буде належати на праві власності на день смерті -[PERSON], який був зареєстрований приватним нотаріусом [PERSON] 03.02.2011 року за №26038027. Постановою державного нотаріуса Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 23.05.2012 р., було відмовлено [PERSON] в видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], оскільки заповіт від 14.04.2010 року був скасований заповітом від 03.02.2011 року. Також зазначив, що рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2012 року, залишеному без змін Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2013 року, [PERSON] в задоволенні позовних вимог до до Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, третя особа -[PERSON], про визнання постанови про відмову вчинити нотаріальну дію незаконною та її скасування, визнання права на обов'язкову частку у спадщині, зобов'язання вчинити певні дії, - відмовлено. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, суду пояснила, що [PERSON] проживала в м.Павлограді в домоволодінні, яке складається з будинків [ADDRESS] разом зі своїм сином [PERSON], який помер [INFO], його дружиною (позивачем по справі ) [PERSON], та родиною онука [PERSON] (позивача по справі) Вказані особи та вона особисто опікувались померлою в побуті та суспільному житті, доглядали та дбали про [PERSON], а тому намір та бажання [PERSON] скласти заповіт на користь невістки [PERSON] та онука [PERSON] було цілком природнім, оскільки інших осіб , які б піклувались про неї - у померлої не було. Зокрема [PERSON] зазначила, що вона особисто отримувала допомогу по догляду за людиною похилого віку - [PERSON] Суд, вислухавши пояснення учасників справи, показання свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [INFO] померла [PERSON] [PERSON], про шо відділом державної реєстрації актів цивільного стану Терінвського міського управління юстиції складено актовий запис про смерть №347 від 28.11.2011 року. Померла [PERSON] приходилась свекрухою позивачці [PERSON] та бабусею позивачу [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина: на житловий будинок [ADDRESS] та на житловий будинок [ADDRESS]. 14 квітня 2010 року був складений заповіт [PERSON], яка заповіла майно, яке їй належало на праві власності, а саме: будинок [ADDRESS] -[PERSON], будинок [ADDRESS] -[PERSON], який був зареєстрований нотаріусом Першої Павлоградської держконтори 14.04.2010 року за №23413064 . В січні 2011 року донька [PERSON] - [PERSON] вивезла свою матір до м.Тернівка для постійного проживання . Згідно довідки за підписом паспорта абонентського віддлу Тернівського ЖКП, [PERSON] булла зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 17 лютого 2011 року та знята з реєстрації в зв"язку зі смертю [INFO]. 03 лютого 2011 року був складений заповіт [PERSON], яка заповіла все своє майно, яке їй буде належати на праві власності на день смерті -[PERSON], який був зареєстрований приватним нотаріусом [PERSON] 03.02.2011 року за №26038027. Постановою державного нотаріуса Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 23.05.2012 р., було відмовлено [PERSON] в видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], оскільки заповіт від 14.04.2010 року був скасований заповітом від 03.02.2011 року. Даючи оцінку правовідносинам, які склались між сторонами, суд виходить з наступного. Суд вважає, що у померлої [PERSON] , яка з 1970 року проживала та була зареєстрована у домоволодінні, яке складається з будинків [ADDRESS], існували приязні та теплі родинні стосунки з родиною позивачів [PERSON] та [PERSON], оскільки в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] булла зареєстрована в домоволодінні, яке складається з будинку [ADDRESS] з 15 жовтня 1970 року, [PERSON] - з 1991 року, [PERSON] - з 07 липня 1998 року, їх реєстрація була проведена за згодою власника домоволодіння - [PERSON] В судовому засіданні встановлено та підтверджується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], що волевиявлення [PERSON] на випадок своєї смерті - складення заповіту на користь [PERSON] та [PERSON] є таким, що відповідало її дійсній волі, враховуючи вказані вище обставини. Суд критично ставиться до пояснень свідка [PERSON] про те, що [PERSON] мала психічні розлади, оскільки, згідно з актом посмертної судово-психіатричної експертизи від 21 листопада 2013 року, провести експертизу не виявилось можливим в зв'язку з відсутністю будь-яких відомостей про психічний стан [PERSON] , однак суд враховує пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] щодо того, що [PERSON] була особою похилого віку, самостійно не мала можливості обслуговувати себе в побуті, дбати про домоволодіння тощо, а також щодо того, що [PERSON] до осені 2010 року ніколи не відвідувала свою матір [PERSON] Водночас суд критично ставиться до пояснень відповідача [PERSON] щодо того, що саме вона постійно і весь час піклувалась про свою матір - [PERSON] і що їй нічого не було відомо про складання останньою заповіту 03 лютого 2011 року, з огляду на обставини фізичного стану [PERSON], які викладені вище, а також на той факт, що в листопаді 2010 року свідок [PERSON] супроводжував [PERSON] та [PERSON] до нотаріальної контори в м.Павлограді, де остання наполягала на тому, щоб [PERSON] змінила заповіт, складений на користь [PERSON] та [PERSON] Також суд приймає до уваги, що довідка від 26 січня 2011 року за підписом лікаря - психіатра [PERSON] була надана нотаріусу для посвідчення заповіту 03 лютого 2011 року саме [PERSON] Також судом встановлено та не оспорюється сторонами у справі наявність довготривалих особливо неприязних та конфліктних стосунків між [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, ст. 1248 ЦК передбачений порядок посвідчення заповіту нотаріусом. Загальні вимоги до форми заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України. Зокрема, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; має бути особисто підписаний заповідачем, а якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу; заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251, 1252 цього Кодексу. Положеннями ч. 2 ст. 1248 ЦК України, п. 157 та п.158 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03.03.2004 року, яка була чинна на час посвідчення укладеного заповіту, якщо заповіт написано власноручно нотаріусом зі слів заповідача або надруковано нотаріусом, він має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, цей запис посвідчується підписом заповідача, що є безумовною необхідністю. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що заповіт складений [PERSON], 03 лютого 2011 року посвідчений приватним нотаріусом Тернівського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №90, містить застереження про те, що [PERSON] по причині мало писемності не може особисто прочитати текст запвіту уголос, за її дорученням текст заповіту прочитаний уголос запрошеними свідками, однак, при складанні заповіту 14 квітня 2010 року , який був посвідчений державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Шкицькою Ю.А., реєстровий № 1-1854, аналогічне застереження відсутнє. У ч.2 ст.1257 ЦК України зазначено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Суд, оцінюючи докази надані сторонами в їх сукупності, вважає що волевиявлення [PERSON] на час складання оскаржуваного заповіту не було вільним та не відповідало її волі, що в свою чергу вказує на невідповідність між волею та волевиявленням заповідача при складенні заповіту, а тому суд приходить до висновку, що на підставі ст. 203 Цивільного Кодексу України, слід визнати недійсним. Однак, даючи оцінку вимогам позивачів в частині визнання за ними права власності на ? та 4/9 частини житлових будинків [ADDRESS] відповідно, суд, з урахуванням положень п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року « Про судову практику у справах про спадкування», вважає їх передчасними та приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині. У відповідності до правил ст.88 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, судові витрати, сплачені позивачем при поданні позову - не відшкодовуються.

Outcome: partial