Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

Згідно з поданим позовом в останньому заявлено наступні вимоги: -визнати недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] на повагу до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації, інформацію, розповсюджену [INFO] о 12 год. 00 хв. на сайті Всеукраїнської газети «Лица», а саме: «Непокаране зло повернулося. На меліоративненській насосній знову задихнулася жінка Отруївшись фекальними газами, загинула жінка на насосній станції очисних споруд селища Меліоративного Піщанської ОТГ (Новомосковський район Дніпропетровської області). «На підприємстві [PERSON] знову стався трагічний випадок! Як нам повідомили з Меліоративного, фекальними газами на очисних спорудах в Меліоративному, на тому самому місці, знову задихнулась 41-річна жінка. В неї залишився чоловік-учасник АТО та двоє дітей: 13-річна донька і 19-річний син, який наразі служить в армії», - пише Pishanka.dp.ua. «Такий самий випадок трапився майже 2 роки тому, коли через відсутність персональних засобів захисту та вентиляції загинула [PERSON] - машиністка насосної станції очисних споруд Меліоративного. Тоді [PERSON] заявив, що вона «отримала на роботі інфаркт», - нагадують журналісти. Як раніше повідомляли « Лица », 20 червня 2018 р. на каналізаційній насосній станції №2 в селищі Меліоративне, приблизно о 16:00 машиністку насосних установок без свідомості виявили на робочому місці. Жінку госпіталізували у відділення анестезіології та інтенсивної терапії з попереднім діагнозом «отруєння клоачними газами». На четвертий день госпіталізації потерпіла [PERSON] померла. «За два роки поліція не просунулась ані на крок - фальсифікуються судово-медицинські висновки, змінюються слідчі, постійно порушуються права потерпілих - близьких родичів загиблої», - повідомив [PERSON] , правозахисник Орлівщини, який весь цей час займається цією справою.Кримінальне провадження за № 12018040350001977 триває з 29 вересня 2018 року. Місцеві винять у тому, що відбувається, фактичного власника підприємства «Комсіті», якому передані водопроводи Піщанської, Орлівщинської та Знаменівської сільських рад, а також мережа водовідведення селища Меліоративного, депутата Новомосковської районної ради, обраного від партії «Опозиційний блок», - [PERSON] (на колажу анонсу). За інформацією правозахисника [PERSON] , підприємець [PERSON] неодноразово ставав співучасником злочинних схем колишнього голови Орлівщинської сільської ради [PERSON] . Підприємство «Комсіті» фактично володіє монополією на водопостачання та водовідведення в Піщанській громаді. «Мешканці по захмарним тарифам платять за воду непитної якості, яка для зменшення собівартості розбавляється з нелегальних технічних свердловин»; - зобов`язати відповідача Громадську організацію «Люстраційна Антикорупційна рада Придніпров`я», як видавника газети «Лица», головний редактор [PERSON] спростувати зазначену недостовірну інформацію у такий же спосіб, в який вона була поширена, а саме: шляхом публікації відповідної статті під заголовком « [INFO] » на сайті всеукраїнської газети « Лица »: « [PERSON] зло повернулося. На меліоративненській насосній знову задихнулася жінка Отруївшись фекальними газами, загинула жінка на насосній станції очисних споруд селища Меліоративного Піщанської ОТГ (Новомосковський район Дніпропетровської області). «На підприємстві [PERSON] знову стався трагічний випадок! Як нам повідомили з Меліоративного, фекальними газами на очисних спорудах в Меліоративному , на тому самому місці, знову задихнулась 41-річна жінка. В неї залишився чоловік-учасник АТО та двоє дітей: 13-річна донька і 19-річний син, який наразі служить в армії», - пише Pishanka.dp.ua. «Такий самий випадок трапився майже 2 роки тому, коли через відсутність персональних засобів захисту та вентиляції загинула [PERSON] - машиністка насосної станції очисних споруд Меліоративного. Тоді [PERSON] заявив, що вона «отримала на роботі інфаркт», - нагадують журналісти. Як раніше повідомляли « Лица », 20 червня 2018р. на каналізаційній насосній станції № 2 в селищі Меліоративне, приблизно о 16:00 машиністку насосних установок без свідомості виявили на робочому місці. Жінку госпіталізували у відділення анестезіології та інтенсивної терапії з попереднім діагнозом «отруєння клоачними газами». На четвертий день госпіталізації потерпіла [PERSON] померла. «За два роки поліція не просунулась ані на крок - фальсифікуються судово- медицинські висновки, змінюються слідчі, постійно порушуються права потерпілих - близьких родичів загиблої», - повідомив [PERSON] , правозахисник Орлівщини, який весь цей час займається цією справою. Кримінальне провадження за № 12018040350001977 триває з 29 вересня 2018 року. Місцеві винять у тому, що відбувається, фактичного власника підприємства «Комсіті», якому передані водопроводи Піщанської, Орлівщинської та Знаменівської сільських рад, а також мережа водовідведення селища Меліоративного, депутата Новомосковської районної ради, обраного від партії «Опозиційний блок», - [PERSON] (на колажу анонсу). За інформацією правозахисника [PERSON] , підприємець [PERSON] неодноразово ставав співучасником злочинних схем колишнього голови Орлівщинської сільської ради [PERSON] . Підприємство «Комсіті» фактично володіє монополією на водопостачання та водовідведення в Піщанській громаді. «Мешканці по захмарним тарифам платять за воду непитної якості, яка для зменшення собівартості розбавляється з нелегальних технічних свердловин» - є недостовірною та не відповідає дійсності; - зобов`язати відповідача Громадську організацію «Люстраційна Антикорупційна рада Придніпров`я», як видавника газети «Лица», головний редактор [PERSON] спростувати відеорепортаж, який був підкріплений до основної статті на сайті всеукраїнської газети «Лица»; - стягнути з відповідача Громадської організації «Люстраційна Антикорупційна рада Придніпров`я», як видавника газети «Лица», головного редактора [PERSON] на користь [PERSON] (зареєстрований: [ADDRESS] , РНОКПГ1 [NUMBER] ) моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 20 000, 00 грн. - стягнути з відповідача Громадської організації «Люстраційна Антикорупційна рада Придніпров`я», як видавника газети «Лица», головного редактора [PERSON] на користь [PERSON] (зареєстрований: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) витрати на правничу допомогу у розмірі 30 000, 00 грн. та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 2102,00 грн. Позов обґрунтований тим, що 12.08.2020 р. позивачу стало відомо про поширення неправдивої та недостовірної інформації, яка розміщена на публічному сайті всеукраїнської газети «Лица» від 12 серпня 2020 року о 12 год. 00 хв. (https://litsa.com.ua/nepokarane-zlo-povernulosya-na-meliorativnenskij-nasosnij-znovu-zadixnulasya-zhinka/?fbclid=lwAR3FxaHechATQ27jsHzF32BCmRzh_nWev-g9YlfqEzMMcCFEfOXJn86zwPo), а саме: «Непокаране зло повернулося. На меліоративненській насосній знову задихнулася жінка Отруївшись фекальними газами, загинула жінка на насосній станції очисних споруд селища Меліоративного Піщанської ОТГ (Новомосковський район Дніпропетровської області). «На підприємстві [PERSON] знову стався трагічний випадок! Як нам повідомили з Меліоративного, фекальними газами на очисних спорудах в Меліоративному, на тому самому місці, знову задихнулась 41-річна жінка. В неї залишився чоловік-учасник АТО та двоє дітей: 13-річна донька і 19-річний син, який наразі служить в армії», - пише Pishanka.dp.ua. «Такий самий випадок трапився майже 2 роки тому, коли через відсутність персональних засобів захисту та вентиляції загинула [PERSON] - машиністка насосної станції очисних споруд Меліоративного. Тоді [PERSON] заявив, що вона «отримала на роботі інфаркт», - нагадують журналісти. Як раніше повідомляли « Лица », 20 червня 2018 р. на каналізаційній насосній станції № 2 в селищі Меліоративне, приблизно о 16:00 машиністку насосних установок без свідомості виявили на робочому місці. Жінку госпіталізували у відділення анестезіології та інтенсивної терапії з попереднім діагнозом «отруєння клоачними газами». На четвертий день госпіталізації потерпіла [PERSON] померла. «За два роки поліція не просунулась ані на крок - фальсифікуються судово-медицинські висновки, змінюються слідчі, постійно порушуються права потерпілих - близьких родичів загиблої», - повідомив [PERSON] , правозахисник Орлівщини, який весь цей час займається цією справою. Кримінальне провадження за № 12018040350001977 триває з 29 вересня 2018 року. Місцеві винять у тому, що відбувається, фактичного власника підприємства «Комсіті», якому передані водопроводи Піщанської, Орлівщинської та Знаменівської сільських рад, а також мережа водовідведення селища Меліоративного, депутата Новомосковської районної ради, обраного від партії «Опозиційний блок», - [PERSON] (на колажу анонсу). За інформацією правозахисника [PERSON] , підприємець [PERSON] неодноразово ставав співучасником злочинних схем колишнього голови Орлівщинської сільської ради [PERSON] . Підприємство «Комсіті» фактично володіє монополією на водопостачання та водовідведення в Піщанській громаді. «Мешканці по захмарним тарифам платять за воду непитної якості, яка для зменшення собівартості розбавляється з нелегальних технічних свердловин». Як зазначається позивачем, в статті також наявний відеорепортаж під назвою «ДРУГА СМЕРТЬ НА СОВІСТІ [PERSON] », в якому було знову звинувачено позивача у прямому відношенні до смерті жінки, яка сталася [INFO] і названо «злозвістним рішалою». На переконання позивача, стаття і відео репортаж за змістом не відповідають вимогам Закону України «Про інформацію», вищевказані факти, твердження та висловлювання відповідача у всесвітній мережі інтернет, на публічному сайті всеукраїнської газети «Лица» є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, не підтверджені жодними доказами та відповідають наступним ознакам. Інформація щодо позивача, яка була поширена на сайті всеукраїнської газети «Лица» мала публічний характер та була загальнодоступною для користувачів. Обґрунтовуючи вимоги позову, позивач зазначає про те, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Відповідач є автором відповідного інформаційного матеріалу, який розміщений на публічному сайті, де користувачі даних сервісів у вільному доступі переглядали цей матеріал та робили перепости (дублікати), розповсюджуючи неправдиву інформацію між багатьма користувачами, на підтвердження цього позивачем надано роздруковані докази з публічного сайту всеукраїнської газети «Лица» та закріплений до статті відеозапис репортажу на електронному носії. Зазначена інформація є недостовірною оскільки не відповідає дійсності. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В публікації наводиться інформація, що підприємство «КОМСІТІ» належить позивачу, однак ця інформаціє є неправдивою, оскільки він не є ні засновником Товариства ні керівником цього Товариства, позивач взагалі не працює на ньому, про позивачем надано виписка з ЄДР з актуальними даними. Зазначено, що позивач є винуватцем двох смертей, які сталися на цьому підприємстві, однак, він взагалі не має ніякого відношення до підприємства «КОМСІТІ», тим паче до трагедій, які на ньому сталися. Також зазначено, що позивач незаконно нібито привласнив собі велику кількість комунальних об`єктів громади, однак, і ця інформація є неправдивою та розповсюджена з метою завдати шкоду діловій репутації позивача. Відповідач поширив інформацію, що позивач неодноразово ставав співучасником злочинних схем. На переконання позивача, відповідач не мав жодного права висловлюватися так на адресу позивача, пригнічуючи його честь, гідність та ділову репутацію, оскільки ч. 2 ст. 302 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Позивач вказує, що інформація, поширювана щодо нього, по-перше, має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення загальновизнаних правил співжиття, прийнятих у суспільстві вимог та принципів етики і моралі, нібито причетності до злочинних махінацій та такою, що, порушує немайнові права позивача, по-друге не є оціночним судженням, фактичним ствердженням наявних фактів та обвинуваченням, а отже обов`язок доказування її достовірності покладається на відповідача. Беззаперечно, що поширення окресленої інформації порушує немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію позивача. Позивач є депутатом Новомосковської районної ради Дніпропетровської області та обраний ще в 2015 році. За весь цей час позивач сумлінно виконував свої обов`язки, вивчав громадську думку та потреби територіальної громади, брав пряму участь у їх вирішенні і приймав активну участь у діяльності та житті громади. На підтвердження високих моральних якостей та ділової репутації позивачем надано: -подяку від Новомосковської об`єднаної ради ветеранів війни в Афганістані воїнів - інтернаціоналістів за допомогу в організації відкриття музею бойової слави воїнів - інтернаціоналістів Новомосковщини, та чуйне відношення до ветеранів; -подяку від голови Меліоративної селищної ради за активну участь у житті громади; подяку від голови Новомосковської райдержадміністрації за багаторічну сумлінну працю, високий професіоналізм та значний особистий внесок в становлення і розвиток села Орлівщина; -грамоту від Митрополита Дніпропетровського і Павлоградського, керуючого Дніпропетровською єпархією Української Православної Церкви до 20-річчя Свято- Покровського храму і в благословення за старанні труди на славу Святої Православної Церкви. Окрім всього, як зазначається у позові, позивач є відомим меценатом та благодійником, діяльність його має декілька напрямків, основний з яких спрямований на допомогу та соціальну реабілітацію малозабезпечених, безробітних, дітей, людей із особливими потребами, учасників бойових дій, підтримку мистецьких, спортивних проектів, книговидавництва та інших. На переконання позивача, відповідач не мав жодних правових та моральних підстав у правовій державі на розповсюдження невірної та недостовірної інформації щодо позивача, оскільки розповсюджена інформація не підкріплена жодним доказом. Така недостовірна інформація з боку відповідача, яка розповсюджена, зокрема, на публічному сайті всеукраїнської газети «Лица» з закріпленим відеозаписом викликала несприятливі негативні наслідки для позивача, оскільки дану недостовірну інформацію переглянули багато користувачів. В очах оточуючих, в тому числі його сім`ї, друзів, знайомих, колег по роботі, сформувалося негативне враження щодо його поведінки та оцінки його людських, ділових та професійних якостей, що безумовно принижую честь, гідність та його ділову репутацію та носять негативний характер на його ділову репутацію. Також позивач зазначає, що він є дуже релігійною людиною, ніколи не ображав та не принижував честь та гідність іншої людини, завжди поважає чесність та порядність. Висвітлення позивача в негативному світлі, твердження про його причетність до загибелі людини, поширення інформації про причетність до злочинних схем безпосередньо торкається його честі, гідності та ділової репутації, оскільки в очах законослухняних громадян ці факти ганьблять його моральні якості та етичні принципи, знижують суспільну оцінку його моральних, духовних та професійний якостей як члена суспільства. Позивач вважає, що емоційний дискомфорт, пригнічення його, як особистості, в очах інших людей, негативне враження щодо його поведінки та оцінки в його людських, ділових та професійних якостей, приниження гідності та ділової репутації, оцінено в розмірі моральної шкоди, яка має бути стягнута з відповідача та становить 20 000,00 грн., що є мінімальною сумою для відшкодування душевних страждань позивача, відтак, розумною та справедливою. Крім того, позивач, з метою захисту своїх інтересів був вимушений звернутися за правовою допомогою до адвоката у зв`язку з чим поніс матеріальні витрати. Так, між позивачем та адвокатом Окорським В.В. 17 серпня 2020 року укладено договір про надання правової допомоги у цій справі, та згідно Договору адвокат отримує гонорар за свої послуги суму у розмірі 30 000,00 грн. Відповідач-1 Громадська організація «Люстраційна антикорупційна рада Придніпров`я» особі головного редактора [PERSON] у відзиві на позовну заяву позов не визнав повністю, та зазначив, що позивач просить суд зобов`язати відповідачів повністю, від першого слова до останнього (за виключенням згадки про джерело цитати - останнього речення: Pishanka.dp.ua, бо позивач не хоче визнавати, що публікація в газеті «Лица» побудована на цитатах з інтернет-газети Піщанської ОТГ, з посиланням на неї), спростувати всю спірну статтю цілковито. На противагу бажанню позивача, законодавством передбачено, що спростуванню підлягає конкретна фактична інформація - фрази, висловлювання. Верховний Суд України у п. 18 Постанови Пленуму №1 від 27.02.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Як зазначається у відзиві на позовну заяву, спростуванню підлягає тільки недостовірна інформація, яка була висловлена у формі фактичних тверджень, тому позивач повинен був вказати конкретні висловлювання, які він вважає недостовірними. Інакше виходить, що, наприклад, відповідачі мусять спростувати (цитати зі спірної статті) що «селище Меліоративне Піщанської ОТГ (Новомосковський район Дніпропетровської області)», або що «кримінальне провадження за № 12018040350001977 триває з 29 вересня 2018 року», або що «Підприємство «Комсіті» фактично володіє монополією на водопостачання та водовідведення в Піщанській громаді», - при ньому ці факти відповідають дійсності та не зачіпають честі, гідності, ділової репутації депутата Дніпропетровської обласної ради [PERSON] . Тому відповідачі просять суд зобов`язати позивача вказати конкретні факти, які він вважає недостовірними і одночасно такими, які принижують його честь, гідність та ділову репутацію. Також у відзиві на позовну заяву зазначається щодо четвертого абзацу спірної статті, який починається зі слів «Як раніше повідомляли «Лица»...» наступне. Журналісти газети «Лица» ще з 2018 року досліджують ситуацію з порушенням безпеки праці у вказаному підприємстві ТОВ «Комсіті». Стаття «Захист з працею» було опубліковано у «Лицах» 19 вересня 2018 року, там розказувалося, зокрема, що на ТОВ «Комсіті» «20 червня 2018 року на каналізаційній насосній станції № 2, в селищі Меліоративне, сталася трагедія. Приблизно о 16:00 друкарку насосних установок без свідомості виявили на робочому місці. Жінку госпіталізували у відділення анестезіології та інтенсивної терапії з попереднім діагнозом «отруєння клоачними газами» На четвертий день госпіталізації потерпіла [PERSON] померла. В день, коли її виявили без свідомості, на каналізаційній станції проходили ремонти. ... Знос вентиляційних систем становить 100 %», і вони не придатні до експлуатації». Тобто є фактом, що журналіст газет «Лица» [PERSON] вже три роки тому звертався до теми порушень захисту праці на ТОВ «Комсіті», при чому журналіст брав коментар безпосередньо у [PERSON] . Так, у телефонній розмові, зокрема, позивачем було повідомлено: Журналіст: «У Вас там женщина погибла на «Комсити». Правильно? Позивач: «Ну, да, сердечный приступ был». Журналіст: «Свидетели говорят, что не было противогазов. Насколько эта информация отвечает действительности?». Позивач: «И противогазы, и лампы ЛДВК есть». Це, на переконання відповідача, спростовує доводи пункту 2 позову про те, що буцімто [PERSON] «взагалі не має ніякого відношення до підприємства «Комсіті». Більш того, суспільна думка у Піщанській ОТГ, за повідомленнями місцевих мешканців, однозначно вказує на приналежність ТОВ «Комсіті» [PERSON] . Відповідач також зазначає, що з 2016 року, коли позивач став депутатом Новомосковської районної ради і до тепер, як депутат Дніпропетровської обласної ради, він є публічною особою, а Верховний суд України у п. 21 Постанови Пленуму №1 від 27.02.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи», - з посиланням на статтях 3. 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи. - роз`яснив, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можу зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів і та вчинків і повинні це усвідомлювати. Вимоги відшкодування моральної шкоди позивача, відповідач вважає необґрунтованими та бездоказовими, оскільки позивач стверджує, що цією статтею йому нанесена моральна шкода, але не наводить ніяких доказів цього: в чому вона полягала конкретно, які саме страждання він відчував, в чому вони проявлялись, чим це підтверджується, в чому конкретно полягає шкода його репутації і діловим стосункам та як саме це пов`язано з наведеною в позові публікацією. Щодо витрат на правничу допомогу, то у відзиві відповідача на позовну заяву зазначається, що сума в 30 000 грн. є штучно завищеною з метою збільшення позовних вимог та тиску на редакцію. У відповіді на відзив позивач звернув увагу на те, що вся стаття в цілому складає негативне враження про позивача, як злочинця, та особу, яка вчиняє протиправні діяння, а тому підлягає спростуванню в цілому. Щодо наведення конкретних фактів, які позивач вважає недостовірними та такими, то не мають жодного підґрунтя, а тому підлягають спростуванню: «На підприємстві [PERSON] »; «такий самий випадок трапився майже 2 роки тому, коли через відсутність персональних засобів захисту та вентиляції загинула [PERSON] »; «за два роки поліція не просунулась ані на крок - фальсифікуються судово- медицинські висновки, змінюються слідчі, постійно порушується права потерпілих»; «місцеві винять у тому, що відбувається, фактичного власника підприємства «Комсіті» - [PERSON] : «підприємець [PERSON] неодноразового ставав співучасником злочинних схем колишнього голови Орлівщинської сільської ради [PERSON] ». Наведені висловлювання є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, не підтверджені жодними доказами. Позивач також вказує, що Піщанська ОТГ не є офіційним джерелом, а тому твердження відповідача про те, що стаття побудована на цитатах з інтернет-газет і Піщанської ОТГ з посиланням на неї не звільняє від обов`язку перевірити її достовірність перед поширенням, а тим паче звільнитись від відповідальності за її поширення. Відповідач виступає належним відповідачем по справі, адже він є розповсюджувачем недостовірної інформації на своєму особистому ресурсі (сайті), а тому має нести відповідальність за таке розповсюдження. Відповідач, розповсюджуючи статтю, нав`язує читачеві думку, не підтверджену жодними доказами. Більше того, в статті наведено негативний образ позивача, зміст статей не можна сприймати як об`єктивну критику, а скоріше, як введення в оману читачів. Висловлювання, які були розповсюджені щодо позивача, взагалі не носять характеру оціночного судження, а містять конкретні твердження про позивача, як особу, яка здійснювала незаконну діяльність та була причетна до: «фальсифікації судово-медицинських висновків, зміну слідчих, порушенні прав потерпілих та співучасті в багатьох злочинних схемах». Також у відеорепортажі, підкріпленому до статті, позивача було звинувачено у прямому відношенні до смерті жінки, яка сталася [INFO] і названо «злозвістним рішалою». Інформація, наявна в публікації та відеорепортажі несе негативний зміст, сприймається, як злочинна діяльність, засуджується суспільством, а тому поширення та застосування таких понять до позивача не може не спричиняти порушення особистого немайнового права на повагу його честі та гідності. Висловлювання у статті використовуються у кримінальному значенні та ототожнюються з поняттям злочину. Порочна інформація не є судженням або критикою, в розумінні національного та міжнародного законодавства, а є відвертим звинуваченням позивача у вчиненні особливо тяжкого злочину та є поширеною. Зазначені твердження у статті не тільки не відповідають дійсності, а й містять пряму вказівку на факти вчинення протиправних діянь позивачем, яких він не вчиняв. Окрім цього, враховуючи мовно-стилістичні засоби, які були використанні автором, перелічені в цій позовній заяві вислови не можуть бути визначені оціночними судженнями та не можуть вважатись як гіпербола, алегорія чи сатира. Крім того частина поширеної у вказаній статті інформації містить відомості про події та явища, яких взагалі не існувало, а тому вказану інформацію слід вважати недостовірною, тобто саме на відповідача у даній справі законом покладається обов`язок довести правдивість поширеної ним інформації, однак, на підтвердження правдивості цієї інформації відповідач не надав жодного належного доказу, який би підтверджував події, про які стверджує відповідач. Як зазначається у відповіді на відзив на позовну заяву, оскільки відповідач стосовно позивача діяв явно протиправно, розповсюджував недостовірну та порочну інформацію серед широкого кола громадян, позивач вважає позовні вимоги в частині визнання інформації недостовірною повністю обґрунтованими, а аргументи відповідача безглуздими та зазначені лише для того, щоб виправдати себе та уникнути відповідальності. Позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди мотивуються тим, що контекст та формулювання розповсюдженої відповідачем інформації вказує на наявність умислу направленого на маніпуляцію суспільною свідомістю, створення негативних наслідків для позивача і є фактичним твердженням - звинуваченням у вчиненні особливо тяжких злочинів без жодного на те доказу, що безумовно порочить честь, гідність та ділову репутацію Позивача. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи, як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Крім того, внаслідок розповсюдження відповідачем недостовірної негативної інформації позивачу завдано моральних страждань та переживань, оскільки стаття принизила його перед іншими людьми та поширила відомості стосовно нього про те, що він нібито вчиняє кримінальні злочини. Окрім душевних страждань і хвилювань, позивач зазнав змін у звичному режимі життя, у нього погіршилося самопочуття, з`явилося почуття тривоги та незахищеності, щогодини при спілкуванні з людьми у нього виникає думка про те, як їх переконати, що він не має ніякого відношення до того, в чому його звинувачено. Усе це відбилося на його здоров`ї він став знервованим, занепокоєним, роздратованим, не задоволеним життям та собою, відносини з близькими та знайомими погіршилися, душевні хвилювання та переживання призводять до замкненості в собі та безкінечного внутрішнього монологу, що позбавляє концентрації на будь-яких інших думках, роботі, сім`ї, друзях та оточуючих. Позивач став погано спати, безпричинно прокидатись серед ночі, швидко втомлюватися; йому необхідно додавати значних зусиль для організації свого життя. Позивач зазначає, що з огляду на тяжкість неправдивих звинувачень у кримінальних правопорушеннях, такі обвинувачення створюють та формують у невизначеної кількості людей негативне враження про нього, як людину, громадянина та посадову особу, що виконувала функції держави. Окрім цього, до позовної заяви були долучені документи, які підтверджують, що позивач є депутатом Новомосковської районної ради Дніпропетровської області та має чисельні державні та громадські нагороди, подяки, грамоти, як меценат, що опікується знедоленими верстами населення та засновник благодійної організації, і поширення такої інформації дуже знецінює його перш за все як людину, а вже потім, як депутата. Усе це завдає позивачу моральних страждань, яку він оцінює у 20 000 грн. Щодо розмірі витрат на пранику допомогу, то позивач вказує, що постановою від 20.11.2018 р. у справі №910/23210/17 Верховний Суд висловлює наступну позицію: «Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта». Позивач вважає, що розмір гонорару адвоката встановлюється тільки між адвокатом та клієнтом за їх взаємною домовленістю і згодою, а тому таким чином стверджувати, що зазначений гонорар є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг є некоректним. Позивач заперечує проти доводів, викладених у відзиві на позов, вважає їх необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та не підкріплені належними доказами, а вказані лише, щоб ввести суд в оману та уникнути відповідальності за розповсюдження недостовірної інформації про позивача. Судом на підставі доказів, наданих суду у порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, встановлено, що на публічному сайті всеукраїнської газети «Лица» від 12 серпня 2020 року о 12 год. 00 хв. (https://litsa.com.ua/nepokarane-zlo-povernulosya-na-meliorativnenskij-nasosnij-znovu-zadixnulasya-zhinka/?fbclid=lwAR3FxaHechATQ27jsHzF32BCmRzh_nWev-g9YlfqEzMMcCFEfOXJn86zwPo), було опубліковано інформацію наступного змісту: «Непокаране зло повернулося. На меліоративненській насосній знову задихнулася жінка Отруївшись фекальними газами, загинула жінка на насосній станції очисних споруд селища Меліоративного Піщанської ОТГ (Новомосковський район Дніпропетровської області). «На підприємстві [PERSON] знову стався трагічний випадок! Як нам повідомили з Меліоративного, фекальними газами на очисних спорудах в Меліоративному, на тому самому місці, знову задихнулась 41-річна жінка. В неї залишився чоловік-учасник АТО та двоє дітей: 13-річна донька і 19-річний син, який наразі служить в армії», - пише Pishanka.dp.ua. «Такий самий випадок трапився майже 2 роки тому, коли через відсутність персональних засобів захисту та вентиляції загинула [PERSON] - машиністка насосної станції очисних споруд Меліоративного. Тоді [PERSON] заявив, що вона «отримала на роботі інфаркт», - нагадують журналісти. Як раніше повідомляли « Лица », 20 червня 2018р. на каналізаційній насосній станції № 2 в селищі Меліоративне, приблизно о 16:00 машиністку насосних установок без свідомості виявили на робочому місці. Жінку госпіталізували у відділення анестезіології та інтенсивної терапії з попереднім діагнозом «отруєння клоачними газами». На четвертий день госпіталізації потерпіла [PERSON] померла. «За два роки поліція не просунулась ані на крок - фальсифікуються судово-медицинські висновки, змінюються слідчі, постійно порушуються права потерпілих - близьких родичів загиблої», - повідомив [PERSON] , правозахисник Орлівщини, який весь цей час займається цією справою. Кримінальне провадження за № 12018040350001977 триває з 29 вересня 2018 року. Місцеві винять у тому, що відбувається, фактичного власника підприємства «Комсіті», якому передані водопроводи Піщанської, Орлівщинської та Знаменівської сільських рад, а також мережа водовідведення селища Меліоративного, депутата Новомосковської районної ради, обраного від партії «Опозиційний блок», - [PERSON] (на колажу анонсу). За інформацією правозахисника [PERSON] , підприємець [PERSON] неодноразово ставав співучасником злочинних схем колишнього голови Орлівщинської сільської ради [PERSON] . Підприємство «Комсіті» фактично володіє монополією на водопостачання та водовідведення в Піщанській громаді. «Мешканці по захмарним тарифам платять за воду непитної якості, яка для зменшення собівартості розбавляється з нелегальних технічних свердловин» (а.с. . Позивач є депутатом Новомосковської районної ради Дніпропетровської області, що підтверджується відповідним посвідченням (а.с. 22). Позивачеві оголошена подяка від Новомосковської об`єднаної ради ветеранів війни в Афганістані воїнів - інтернаціоналістів за допомогу в організації відкриття музею бойової слави воїнів - інтернаціоналістів Новомосковщини, та чуйне відношення до ветеранів, подяка від голови Меліоративної селищної ради за активну участь у житті громади; подяку від голови Новомосковської райдержадміністрації за багаторічну сумлінну працю, високий професіоналізм та значний особистий внесок в становлення і розвиток села Орлівщина; позивач нагороджений грамотою від Митрополита Дніпропетровського і Павлоградського, керуючого Дніпропетровською єпархією Української Православної Церкви до 20-річчя Свято-Покровського храму і в благословення за старанні труди на славу Святої Православної Церкви (а.с. 18-21). Відповідно до відповіді на запит про ТОВ «КОМСІТІ» (ідентифікаційний код юридичної особи 40131916, Дніпропетровська область, Новомосковський район, село Орлівщина, вул. Миру, буд. 12) засновником цього ТОВ є [PERSON] ( [ADDRESS] ) (а.с. 120). Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. В силу ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За ст. 277 Цивільного кодексу України та ст.ст. 12, 81 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача. Стаття 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а так само і ст. 34 Конституції України передбачають, що кожна людина має право на свободу вираження поглядів, змістом чого є свобода дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. Європейський Суд з прав людини відзначив, що таке право в демократичному суспільстві не може бути абсолютним, через що зазначені статті надають Державі певну свободу розсуду втручання у здійснення цього права задля захисту прав інших людей, зокрема, коли таке втручання здійснюється на підставі та в порядку визначеному законом. Відповідно до ст.ст. 269, 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, недоторканість ділової репутації, що відносяться до особистих немайнових прав, які згідно зі ст. 275 ЦК України підлягають захисту способом адекватним порушенню з тим, що б такий спосіб правового захисту був ефективним. Серед іншого, за ст. 277 ЦК України таким способом захисту є спростування поширеної про особу недостовірної негативної інформації. Водночас, за визначенням ст. 471 Закону України «Про інформацію» висловлювання, які не містять фактичних даних (тверджень про факти), є оціночними судженнями (зокрема критика, оцінка дій), а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири, порівнянь, у зв`язку з чим оціночні судження не підлягають спростуванню, оскільки не може бути доведена ані їх правдивість, ані їх неправдивість, а тому ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень, за винятком образи чи наклепу. Звідси, суд за встановлених обставин визначається у питанні висловів відносно позивача з огляду на їх зміст та форму і загальний контекст подій, в якому такі вислови пролунали. Так, викладу спірної публікації притаманне негативне емоційне забарвлення обуренням повторного випадку смерті жінки на меліоративненській насосній станції, при цьому, в статті міститься й посилання на джерело, з якого про такий випадок стало відомо: «…Як на повідомили з Меліоративного…», а також у тексті статті пригадується ім`я позивача, як особи, підприємство якого причетне до цього трагічного випадку , зокрема, у статті вжито наступне словосполучення: «на підприємстві Герасимчука знову стався трагічний випадок», «… місцеві винять у тому, що відбувається, фактичного власника підприємства «Комсіті» - [PERSON] ». На переконання позивача, саме такі висловлювання у статті, містять пряму вказівку на факти вчинення протиправних діянь позивачем, яких він не вчиняв, а ті мовно-стилістичні засоби, які були використанні автором, та перелічені в цій позовній заяві вислови не можуть бути визначені оціночними судженнями та не можуть вважатись як гіпербола, алегорія чи сатира, у зв`язку з чим є недостовірними та такими, то не мають жодного підґрунтя, а тому підлягають спростуванню. Кожен має право на свободу вираження поглядів в розумінні статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Суспільство має право на отримання інформації, яка відповідає дійсності та надає можливість суспільству здійснити її оцінку самостійно на основі усіх фактів та різноманіття думок щодо наданої інформації, у тому числі щодо діяльності політиків, посадових осіб органів влади та місцевого самоврядування, а отже важливо щоб інформація, яка розповсюджується будь-ким, а особливо ЗМІ або лідерами суспільної думки, посадовими особами, державними службовцями, відповідала дійсності з одного боку, а з іншого боку була суспільно значуща та задовольняла попит суспільства на необхідність контролю за діяльністю державних органів та їх посадових осіб. З огляду на необхідність громадського контролю за діяльністю державних органів та посадових осіб, інформація, яка розповсюджується щодо державних посадовців, публічних осіб є суспільно важливою інформацією, а обмеження щодо розповсюдження цієї інформації та межі критики та оцінки поведінки таких осіб, є більш ширшими ніж межі критики та оцінки поведінки пересічного громадянина. Публічна особа, державний службовець повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, у тому числі у грубій формі, до прискіпливої уваги суспільства та підвищеної зацікавленості до його діяльності та/або особистого життя тощо, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодились на таку увагу. Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод в рішеннях у справах «Нікула проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі» та інших, Європейський суд з прав людини підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. У разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя. У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Позивач тривалий час (з 2015 року) є депутатом Новомосковської районної ради Дніпропетровської області, тобто є публічною особою, яка обіймає публічну посаду, а тому межа допустимої критики та обсяг поширеної інформації щодо нього є значно ширшим, оскільки він безпосередньо відіграє важливу роль у діяльності певної територіальної громади, та його особистість та/або безпосередні дії становлять суспільний інтерес. Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому ЗМІ з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку (пункти 1, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Ляшко проти України» зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19. Оціночні судження говорять не про об`єкт, а про відношення суб`єкта до цього об`єкта. На відміну від твердження про факти, у думці висловлюється відповідність факту, який оцінюється, не об`єктивному світу, а суб`єктивним поняттям і уявленням окремої особи, яка висловлює таку оцінку. Позивач у цій справі вважає, що відповідач повинен був пересвідчитися у достовірності та правдивості інформації, поширеної у статті, зміст якої позивачем сприймається, як звинувачення за трагічний випадок, та він їх сприймає на свій рахунок. Проте, відповідач не повинен доводити правдивість оціночних суджень, думок чи переконань, які не можуть бути предметом судового захисту на підставі статті 277 ЦК України, оскільки будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності. Поширена у статті інформація не містить будь-яких фактичних відомостей, висловлених у категоричній формі, тверджень чи звинувачень позивача у вчиненні трагічного випадку із жінкою на насосній станції очисних споруд селища Меліоративного, а є оціночним судженням. Вжиті в оскаржуваній публікації відповідачем висловлювання щодо позивача відображають лише власну оцінку реальних подій, висловлену у формі оціночних суджень, критичних зауважень, припущень, а тому не є недостовірною інформацією, що відповідно до статті 277 ЦК України підлягає спростуванню. Баланс між приватним інтересом щодо захисту репутації позивачів та публічним інтересом знати суспільно необхідну інформацію не було порушено. Стаття стосувалася насамперед трагічного випадку, пов`язаного із загибеллю людини на насосній станції очисних споруд, який вже був другим трагічним випадком за останні 2 роки (а не особи позивача), та коли, на думку автора статті, через відсутність персональних засобів захисту та вентиляції має місце загибель людей. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України). Беззаперечно, трагічні випадки загибелі людини є суспільно значимими та мають великий резонанс, відомості про них обов`язково підлягають поширенню, у тому числі у засобах масової інформації, та осмисленню, у тому числі особами, які обіймають публічні посади, оскільки лише за таких умов може бути досягнуто недопущення їх повторювання, та ступінь серйозності сприйняття критичних висловлювань будь-якою особою, ім`я якої згадано у відповідній статті, не є підставою для застосування приписів ч. 1 ст. 277 ЦК України. Особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачено статтею 10 Конвенції. Крім того, матеріали справи не містять доказів стосовно того, що твердження у статті містять пряму вказівку на факти вчинення протиправних діянь позивачем, яких він не вчиняв. Європейський суд відзначає, що вільні вибори та свобода вираження думки в сукупності формує основи будь-якого демократичного суспільства. Ці права взаємопов`язані та значно укріплюють один одного, оскільки свобода висловлення думки є однією із умов, необхідних для того, щоб гарантувати свободу вираження думки народу при обранні законодавця. Із цієї підстави дуже важливо щоб в період виборчої компанії було дозволено вільно розповсюджувати думки або інформацію різного роду. Цей принцип застосовується у рівному ступені як до федеральних так ї до місцевих виборів (див. серед інших Рішення ЄСПЛ у справі «Квецень проти Польщі», заява N 51744/99, п. 48, ЄСПЛ 2007-І; Рішення ЄСПЛ у справі «Боуман проти Сполученого Королівства» від 19.02.1998р., п. 42; Рішення ЄСПЛ у справі «Андрушко проти Російської Федерації» від 14 жовтня 2010 р.). Відповідно до усталеної практики Європейського суду, свобода вираження думки складає одну із основ демократичного суспільства ї одну із головних умов для його прогресу. З урахуванням положень пункту 2 ст. 10 Конвенції вона розповсюджується не тільки на інформацію або ідеї, котрі прихильно приймаються або вважаються нешкідливими або нейтральними, але також на ті що ображають, шокують або завдають неспокій. Таки вимоги плюралізму, терплячості та широти поглядів, без яких неможливо демократичне суспільство (Рішення ЄСПЛ у справі «Хендисайд проти Сполученого Королівства» від 07.12.1976 р. п. 49; Рішення ЄСПЛ у справі «Єрсільд проти Данії» від 23.09.1994р. п. 37). Також Європейський суд визначив, що журналістська свобода розповсюджується на можливе використання в певній ступені прибільшення або навіть провокації (Рішення ЄСПЛ у справі «Прагер і Обершлик проти Австрії» від 26.04.1995 р.). Таким чином, підстави для задоволення вимоги позову про визнання недостовірною та такою, що порушує права позивача на повагу до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації, інформацію, розповсюджену 12 серпня 2020 року о 12 год. 00 хв. на сайті Всеукраїнської газети «Лица», відсутні. Оскільки вимога позову про відшкодування моральної шкоди є похідною від задоволення вимоги про спростування недостовірної інформації, то підстави для її задоволення відсутні. Судові витрати підлягають віднесенню на рахунок позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю.

Outcome: dismissed