Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

Позивач 08.09.2021 р. звернувся в суд із позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 15000 грн та стягнення витрат на професійну правову допомогу у розмірі 14000 грн. Свій позов обґрунтовував тим, що 11.06.2019 р. сталася ДТП у м. Тисмениця по вул. Галицькій Івано-Франківської області за участю позивача та сина відповідача. Під час оформлення адміністративних матеріалів працівниками поліції, на місце ДТП підійшов відповідач [PERSON] , який без будь-яких причини, виражаючись нецензурною лайкою, погрожуючи фізичною розправою, наніс позивачу легкі тілесні ушкодження у вигляді забоїв м`яких тканин та синців на обличчі. Своїми неправомірними діями відповідач завдав позивачу матеріальну та моральну шкоду. По даному факту було відкрито кримінальне провадження № 12020090250000226 від 12.06.2019 р., яке направлено для розгляду у Тисменицький районний суд. 02.08.2021 р. обвинувачений [PERSON] подав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності та закриття кримінального провадження щодо нього. Ухвалою Тисменицького районного суду від 02.08.2021 р. закрито кримінальне провадження про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності, а цивільний позов [PERSON] залишено без розгляду. Однак закриття провадження не позбавляє відповідача обов`язку відшкодувати завдану його протиправними діями шкоду. Тому моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 15000 грн, виходячи з характеру скоєного злочину, глибини фізичних та душевних страждань. Крім того, 02.09.2021 р. між позивачем та адвокатом було укладено договір про надання правової допомоги, та розмір витрат на таку допомогу становить 14000 грн. Просив стягнути з відповідача на його користь 15000 грн моральної шкоди та 14000 грн витрат на правову допомогу. 27.10.2021 р. відповідачем подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому пояснив, що позов є безпідставним та необґрунтованим. Так 02.08.2021 р. його було звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності, а цивільний позов залишено без розгляду. Поданий позов він не визнавав і в кримінальному провадженні, та не визнає і зараз, оскільки своєї вини в нанесенні тілесних ушкоджень позивачу не визнає, жодних доказів про його винність позивач не зазначив. Вважає, що його згода на закриття кримінального провадження не свідчить про винуватість. Просив врахувати, що позивачем не аргументовано, які несприятливі наслідки спричинили виявлені у нього тілесні ушкодження, та чим обґрунтована сума моральної шкоди у розмірі 15000 грн незрозуміло. Також вважає, що заявлені позивачем судові витрати на правничу допомогу є дещо завищеними, зокрема за складання позовної заяви визначено гонорар у розмірі 5000 грн, однак у матеріалах кримінальної справи знаходиться така ж сама заява, дана справа не є складною, позивачем не надано достатніх доказів здійснення таких витрат. Якщо ж суд прийде до висновку про стягнення з нього, відповідача, моральної шкоди, просив врахувати, що на даний час він немає постійного місця роботи, всі його заощадження були витрачені на ремонт їхнього автомобіля, який пошкодив позивач та не відшкодував за це зовсім нічого. Просив у позові відмовити та зменшити суму витрат на правову допомогу. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив його задоволити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Людина, її життя і здоров`я, недоторканість та безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, цей постулат визнано нормою основного закону держави Конституцією України. Встановлено, що ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 02 серпня 2021 року, повний текст якої складено 04.08.2021 р., [PERSON] за його клопотанням, яке було підтримано у судовому засіданні останнім, звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження закрито, цивільний позов залишено без розгляду (а.с.8-10). Дана ухвала набрала законної сили 10 серпня 2021 року. Зі змісту даної ухвали вбачається, що [PERSON] обвинувачувався в умисному заподіянні потерпілому [PERSON] тілесного ушкодження у вигляді синця в ділянці нижньої повіки лівого ока, яке згідно висновку судово-медичної експертизи відноситься до легких тілесних ушкоджень. За змістом положень ст. 44 КК України звільнення від кримінальної відповідальності це врегульована кримінальним і кримінальним процесуальним законодавством відмова держави від засудження особи, яка вчинила злочин, і від застосування щодо неї примусу у формі покарання. Звільнення особи від кримінальної відповідальності не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні злочину. У цьому випадку КК виходить зі встановлення факту вчинення особою кримінально караного діяння, а тому передбачені КК підстави для звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до положень ст.49 КК України не є реабілітуючими. Зважаючи на те, що кримінальне провадження в справі закрито саме за клопотанням обвинуваченого [PERSON] , підстава закриття кримінального провадження не є реабілітуючою, тому суд вважає, що між протиправними діями відповідача, виною відповідача у вчиненні кримінального правопорушення та наслідками у виді заподіяння позивачу, як потерпілому у даному кримінальному правопорушенні моральної шкоди є причинно-наслідковий зв`язок. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В силу ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до частини 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав. Частина друга вказаної статті передбачає, що моральна шкода, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Зокрема моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, ураховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом встановлено, що неправомірними діями відповідача позивачу завдана моральна шкода, що полягає у перенесеному фізичному болю, яких останній зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо нього. Виходячи з вимог розумності і справедливості, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, глибини душевних страждань позивача, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди у 3000 грн. Що стосується стягнення витрат на професійну правову допомогу у розмірі 14000 грн суд зазначає наступне. Згідно з вимогами п.1 ч.2 та ч.3 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Обраний позивачем спосіб захисту прямо передбачений ЦК України та не є складним, вказана справа є незначної складності, розгляд справи не становить суспільного інтересу. На обґрунтування вартості правничих послуг стороною позивача надано засвідчену копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 02.09.2021 р. (а.с.11), засвідчену копію додатку №1 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 02.09.2021 р. (а.с. 12), акт приймання-передачі виконаних робіт від 02.09.2021 р. (а.с.13), копію квитанції від 02.09.2021 р. про сплату позивачем 1000 грн. за надання правничої допомоги (а.с.14), акт приймання-передачі виконаних робіт від 08.09.2021 р. (а.с.15), копію квитанції від 08.09.2021 р. про сплату позивачем 5000 грн. за надання правничої допомоги (а.с.16), копію квитанції від 08.09.2021 р. про сплату позивачем 8000 грн. за надання правничої допомоги (а.с.17). Враховуючи вказані вище вимоги ст.137 ЦПК України та наступні обставини, а саме: підготовка позовної заяви, у тому числі аналіз чинного законодавства, норм, які підлягають застосуванню, на яку посилалася сторона позивача на підтвердження вартості правничих послуг у 5000 грн., консультації стосовно порядку здійснення захисту прав та інтересів клієнта під час розгляду справи у розмірі 1000 грн. у даній справі складності не представляло; фіксована сума у розмірі 8000 грн суду незрозуміла, оскільки жодним чином необґрунтована, з урахуванням доводів відповідача про зменшення судових витрат, а також часткового задоволення позову, суд приходить до висновку, що сплачена та заявлена позивачем до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу є явно завищеною, не відповідає вимогам ч.4 ст.137 ЦПК України щодо співмірності розміру таких витрат. З огляду на викладене суд визначає до стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. З відповідача слід стягнути на користь держави 908 грн судового збору. На підставі викладеного, відповідно до ст. 23, 1166, 1167, 1177 ЦК України,

Outcome: approved