Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] В обгрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданий виконавчим комітетом Піщанської сільської ради народних депутатів 10 лютого 1989 року він є власником будинку [ADDRESS]. У вказаному будинку, окрім позивача , зареєстровані [PERSON] та [PERSON], але з 2016 року за місцем реєстрації не проживають та не з'являються. Позивач просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] особами, що втратили право користування житловим приміщеннямм за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] в судове засідання не прибув, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності. Не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Про стягнення судових витрат не клопотав. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином. Заяв про відкладання розгляду справи від них не надходило. З письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: позивач [PERSON] є власником [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Піщанської сільської ради народних депутатів 10 лютого 1989 року, яке зареєстровано в Лозівському бюро технічної інвентаризації. Згідно довідки ( акту обстеження), складеного депутатом Піщанської сільської ради Красноградського району Мухортовим С.М. за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON], але фактично не проживають з 2016 року. Відповідно до положень ч.1 ст.383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член власника сім"ї втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В правових позиціях, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від.12.04.1985 року з наступними змінами "Про деякі питання,що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або членів його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, тощо) суд може продовжити пропущений строк. Таким чином, обов'язковою умовою для визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є її відсутність в житловому приміщенні протягом року без поважних причин . Із змісту позову вбачається, що [PERSON] та [PERSON] не проживають в спірному приміщенні з власної волі, їх речі за місцем проживання відсутні, а позов пред'явлено до суду у листопаді 2018 року. Відповідачі не проживають у будинку позивача тривалий час з 2016 року з власної волі, а своєю реєстрацією у житлі порушують права позивача як власника на користування та розпорядження майном, захист, якого передбачений ст. 391 ЦК України. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання [PERSON] та [PERSON] особами, які втратили право користування житловим приміщенням, є обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved