Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

До Покровського районного суду Дніпропетровської області надійшов цивільний позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», треті особи: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяна Леонідівна про захист прав споживача, яким позивач просить визнати виконавчий напис від 10.07.2019 за №1588 щодо [PERSON] , вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимиром Вікторовичем таким, що не підлягає виконанню, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» на користь [PERSON] безпідставно одержані за виконавчим написом від 10.07.2019 за №1588 грошові кошти у розмірі 12818,58 грн. Позов обґрунтований наступним. 16 серпня 2012 року між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір №001-04533-160812, згідно якого [PERSON] наданий кредитний ліміт у вигляді кредитної лінії на споживчі потреби - на розрахунки за товари чи послуги у сумі 15000,00 грн., строк кредитування - 364 дня, тобто до 16.08.2013 року. У серпні 2020 року позивач отримав постанову приватного виконавця, з якої дізнався про те, що відносно нього винесений виконавчий напис нотаріуса, а саме, 10 липня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. вчинений виконавчий напис №1588 щодо задоволення вимог ТОВ «Росвен Інвест Україна», який є правонаступником ПАТ «Дельта Банк», яким стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №001-04533-160812 від 16.08.2012 року у розмірі 21920,18 грн, яка складається із заборгованості за сумою кредиту у розмірі 21920,00 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 0,18 грн. та 500,00 грн. - за вчинення виконавчого напису. 05.08.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. відкрите виконавче провадження, згідно постанови про звернення стягнення на доходи від 28.08.2019 постановлено здійснювати з [PERSON] стягнення боргу у розмірі 20% від заробітної плати. Вважає, що нотаріальна дія виконана з порушенням закону, виконавчий напис є незаконним з огляду на те, що строк кредитного договору закінчився 16.08.2013 року і з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, посилається на ст. 88 закону України «Про нотаріат». Також стверджує, що не отримував кредиту у розмірі 21920,00 грн., а отримав кредит у розмірі 15000,00 грн., тому заявлена до стягнення вимога не відповідає умовам договору. Також стверджує, що умовами договору не зазначається розмір відсотків, тому стягнення за виконавчим написом з нього відсотків у розмірі 0,18 грн. також є незаконним, оскільки свідчить про спірність заборгованості. Посилається на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, якою визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» (а. с. 1-2). Позивач зазначив, що на підставі оспорюваного виконавчого напису з відповідача стягується 20% від його заробітної плати, на день подачі позову відраховано 500 грн. як витрати на проведення виконавчих дій, 2242,02 грн. - винагорода приватного виконавця і борг за виконавчим написом у сумі 12818,58 грн. (а. с. 3). Посилається на ст. 1212 ЦК України як на підставу повернення майна, отриманого без достатньої правової підстави. Ухвалою суду від 24.03.2021 року відкрите провадження у справі і справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу та третім особам - копію позовної заяви з додатками. Ухвалою суду від 06 квітня 2021 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову і стягнення на підставі виконавчого напису зупинене. Ухвалою суду від 20.05.2021 року закрите підготовче провадження і справа призначена до судового розгляду. В судове засідання сторони і треті особи не з`явилися, про дату і час судового розгляду повідомлені належним чином. Позивач надав письмову заяву разом із позовом про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити. Відповідач і треті особи заяві клопотань не надавали, відповідач відзиву на позов не надав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень ст. ст. 223, 280 ЦПК України та думки позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе на підставі наявних у справі доказів провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою всіх учасників справи. Суд, з`ясувавши усі обставини справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі письмові докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що 10 липня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. вчинений виконавчий напис №1588 щодо задоволення вимог ТОВ «Росвен Інвест Україна», який є правонаступником ПАТ «Дельта Банк», яким стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №001-04533-160812 від 16.08.2012 року у розмірі 21920,18 грн, яка складається із заборгованості за сумою кредиту у розмірі 21920,00 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 0,18 грн. та 500,00 грн. - за вчинення виконавчого напису (а. с. 8). У виконавчому написі зазначається, що строк платежу за кредитним договором настав і стягнення заборгованості проводиться за період з 06.10.2017 по 03.07.2019 року. Суд встановив, що 16 серпня 2012 року між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір №001-04533-160812 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки, згідно п. 1.3. якого банк надає клієнту кредит шляхом відкриття клієнту відновлювальної відкличної кредитної лінії в загальному розмірі 100 000,00 грн. та на день укладення цього договору встановлює ліміт кредитної лінії в сумі 15000,00 грн. (а. с. 6). Згідно п. 1.5 договору кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом 364 календарних днів. Кожна наступна кредитна лінія надається після спливу строку надання попередньої. Відповідно до п. 2.3. договору клієнт сплачує банку проценти за користування кредитною лінією та/або овердрафтом за ставками, які зазначені в Тарифах. Проценти нараховуються банком щоденно (п. 2.4. договору). При цьому суд встановив, що матеріали справи не містять Тарифи, на які посилається банк у договорі, підписані [PERSON] . Згідно усталеної позиції Верховного суду, висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 витяги з тарифів, Умов та правил надання банківських послуг, які не містять підпису клієнта, не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Виходячи з викладеного, заборгованість позивача за відсотками у розмірі 0.18 грн. є недоведеною жодними доказами і не може вважатися безспірною заборгованістю. Як випливає зі змісту кредитного договору, ліміт кредиту був встановлений у розмірі 15000,00 грн., жодних доказів її збільшення і перерахування на рахунок позивача іншої суми банком суду не надано. Відповідач також не надав суду жодних пояснень і жодних доказів на підтвердження обставин виникнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 21920,00 грн.,а також доказів того, що відповідач є правонаступником ПАТ «Дельта Банк» і має право стягувати зазначені кошти. Згідно зі ст.88 Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17зроблений наступний правовий висновок: строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений статтею 88 Закону України «Про нотаріат», безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою ЦК України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Отже, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах, тобто цей строк підлягає застосуванню й у відносинах між юридичними особами. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку. Даною постановою Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 307/1580/17, щодо застосування положень частини другої статті 88 Закону України «Про нотаріат», зокрема про те, що ця норма не обмежує трирічним строком нарахування заборгованості, на стягнення якої вчиняється виконавчий напис, за умови встановлення сторонами відповідно до статті 259 ЦК України збільшеної позовної давності для відповідної вимоги, оскільки вважає, що зазначений строк не можна змінити домовленістю сторін. Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17 зазначається, що, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У той же час законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевіркидоводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року по справі № 6-887цс17. За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Судом встановлено, що згідно умов кредитного договору кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом 364 календарних днів, при цьому згідно п. 3.6. договору клієнт зобов`язаний щомісяця здійснювати погашення заборгованості у вигляді обов`язкового мінімального платежу. Отже, строк платежу за вказаним договором настав 16 серпня 2013 року, тоді як виконавчий напис здійснений у 2019 році, з пропуском трирічного строку давності; окрім того, як зазначалося вище, заборгованість позивача за відсотками за користування кредитом у розмірі 0.18 грн. є недоведеною жодними доказами і не може вважатися безспірною заборгованістю. Отже, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевірив умови, за наявності яких можна вчиняти виконавчий напис, зокрема, 3-х річний строк з дня виникнення вимоги про стягнення заборгованості. Окрім того, суд, зробивши системний аналіз правових норм, дійшов наступного. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють нотаріальні дії, зокрема, вчиняють виконавчі написи. Положеннями ст. 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до п. 1 даного Переліку для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Суд встановив, що підставою для вчинення спірного виконавчого напису був кредитний договір за яким боржником допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - постанова № 662) були внесені зміни до переліку документів № 1172. Зокрема пунктом 2 постанови № 662 перелік документів № 1172 був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», яким було передбачено вчинення нотаріусами виконавчих написів за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 р. у справі № 826/20084/14 визнав незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема, п. 2, а саме змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 набрала законної сили 22.02.2017 р. Вказана постанова ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 р. залишена без змін. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. В п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 р. № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» міститься роз`яснення, що визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Таким чином з 22.02.2017 р. кредитний договір, за яким боржником допущено прострочення платежів за зобов`язаннями не є тим документом, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусами. Отже, станом на 10.07.2019 року приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. не мав права вчиняти виконавчий напис за №1588 про звернення стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» грошових коштів в сумі 21920,18 грн. оскільки кредитний договір за яким є заборгованість не був підставою для безспірного стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса. Як вбачається з матеріалів справи, 05.08.2019 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №59702317, а 28.08.2019 року - постанову про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника, якою постановлено звернути стягнення на доходи [PERSON] у ПАТ «Автопідприємство «Укрбуд» шляхом здійснення відрахування із доходів боржника у розмірі 20%, у тому числі, на стягнення витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 500,00 грн., суму боргу у розмірі 22420,18 грн., основну винагороду виконавця у розмірі 2 242,02 грн. (а. с. 9-10). Згідно довідки, виданої ПРАТ «АП «Укрбуд» від 18.11.2019 року із [PERSON] проведені відрахування із заробітної плати у сумі 2242,02 грн. (основна винагорода приватного виконавця) (копія, а. с. 11). Згідно довідки, виданої ПРАТ «АП «Укрбуд» від 10.10.2019 року із [PERSON] проведені відрахування із заробітної плати у сумі 500,00 грн. (витрати на проведення виконавчих дій) (а. с. 13). Згідно звітів, наданих ПРАТ «АП «Укрбуд» у період з вересня 2019 по липень 2020 з заробітної плати [PERSON] утримано 1154,96 + 1162,36 + 1409,89 + 1218,55 + 1053,20 + 1297,78 + 1226,59 + 1225,15 + 1240,93 + 1415,84 + 413,33 = 12818,58 грн. за виконавчим написом №1588 від 10.07.2019 (а. с. 14-19). Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Таким чином, суд встановив, що: 1) нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, не перевірив умови, за наявності яких можна вчиняти виконавчий напис, зокрема, 3-х річний строк з дня виникнення вимоги про стягнення заборгованості, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат»; 2) на даний час і на день вчинення виконавчого напису відсутній перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, отже нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис на підставі наданих йому відповідачем документів; 3) із позивача безпідставно стягнуто на користь відповідача грошові кошти у розмірі 12818,58 грн., які підлягають поверненню відповідачем як набути без достатньої правової підстави, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. (ч.6 ст.141 ЦПК України). Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору, то судовий збір підлягає стягненню на користь держави з відповідача у розмірі 840,80 грн. Окрім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем за забезпечення позову у розмірі 454,00 грн.

Outcome: approved