Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-15 00:00:00

До Попаснянського районного суду Луганської області надійшов вищезазначений позов, в якому позивач зазначив, що 22 лютого 1974 року позивач [PERSON] придбав будинок за адресою [ADDRESS] . За умовами договору купівлі-продажу позивач сплатив продавцю дві тисячі триста рублів, а та в свою чергу передала правові документи на будинок. Договір купівлі-продажу будинку був посвідчений нотаріально - нотаріусом Першої Первомайської державної нотаріальної контори (реєстр.№ 941). Після укладання договору позивач надав його завірену копію до місцевого виконкому ради народних депутатів для реєстрації, тобто виконав усі дії відповідно діючого на той момент законодавства. В погосподарську книгу на домоволодіння були внесені дані щодо його власника позивача у справі. Після придбання будинку позивач разом зі своєю родиною зареєструвалися за новою адресою , поселилися там і мешкають до теперішнього часу. Будинок був перебудований, обладнаний зручностями, тощо. Усі будівельні роботи закінчилися навесні 1992 року. В дійсний час, позивач звернувся до державного реєстратора з питанням щодо розпорядження своїм майном, але з`ясувалося, що право власності на будинок не зареєстровано. Рішенням державного реєстратора № 47833841 від 18 липня 2019 року позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок в зв`язку з тим , що договір не містить відмітки про державну реєстрацію в БТІ. Однак на теперішній час, іншим шляхом неможливо оформити державну реєстрацію права власності на домоволодіння, оскільки змінилось законодавство, і тому позивач змушений звернутись до суду із даною позовною заявою та просить визнати за ним право власності на вищевказане домоволодіння. Позивач у судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи надав заву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача - Комишуваської селищної ради Попаснянського району , у судове засідання не з`явився, також до початку судового розгляду надав суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить справу розглядати без участі представника. Згідно ч. 3\~ст. 211 ЦПК України\~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного . Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено . 22 лютого 1974 року у місті Попасна був укладений договір купівлі продажу, відповідно до якого [PERSON] продала а [PERSON] купив будинок з надвірними спорудами за адресою : [ADDRESS] . За умовами договору купівлі-продажу позивач сплатив продавцю дві тисячі триста рублів, а та в свою чергу передала правові документи на будинок. Договір купівлі-продажу будинку був посвідчений нотаріально - нотаріусом Першої Первомайської державної нотаріальної контори (реєстр.№ 941). Як видно з договору купівлі-продажу будинок належав відчужувану на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21 вересня 1973 року (реєстр.№ 3353) та свідоцтва на частину в спільному майні подружжя від 21 вересня 1973 року (реєст.№ 3354). Тобто належність будинку на праві власності саме продавцю була перевірена нотаріусом. Після укладання договору позивач надав його завірену копію до місцевого виконкому ради народних депутатів для реєстрації, тобто виконав усі дії відповідно діючого на той момент законодавства. Відповідачем підтверджено довідкою, що дійсно в архіві Комишувахської селищної ради Попаснянського району Луганської області зберігається копія нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу та 24 липня 1975 року виконавчим комітетом Ради депутатів Комишувахської селищної ради було прийнято рішення № 195 про оформлення документів про право власності на жилий будинок, проте з невстановлених причин свідоцтво про право власності не було виготовлено та [PERSON] не видавалося. З наданої позивачем завіреної Комишувахською селищною радою копії картки по господарського обліку по домогосподарству за адресою [ADDRESS] головою домогосподарства обліковується позивач [PERSON] . З домової книги вбачається, що позивач дійсно починаючи з 1974 року зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Актами Комишувахської селищної ради встановлено, що позивач мешкає за адресою : [ADDRESS] починаючи з 1974 року. Після придбання будинку [PERSON] перебудував будинок та добудував господарські споруди. Будівництво домоволодіння було закінчено до 05 серпня 1992 року. Починаючи з 1974 року і до теперішнього часу позивачем сплачувались податки, земельна рента, а також страхові виплати на домоволодіння і він вважається господарем і власником будинку та добросовісно і відкрито володіє будинком , господарськими спорудами та прилеглою земельною ділянкою, ніяких звернень до відповідних органів щодо оформлення права власності на вказане домоволодіння від будь-яких інших осіб за весь час не надходило, що свідчить про відсутність спору щодо вказаного майна. . Рішенням державного реєстратора № 47833841 від 18 липня 2019 року позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок в зв`язку з тим , що договір не містить відмітки про державну реєстрацію в БТІ. З довідки Попаснянського БТІ вбачається, що право власності на будинок за адресою [ADDRESS] дійсно не зареєстровано. Відповідно до ст.\~316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 325, ст. 328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. В частині 1 статті 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно із статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. (ч.4 ст.3 Закону № 1952-IV ). Державна реєстрація прав власності на житлові будинки та споруди з моменту їх запровадження регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 (втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року\~№ 56), Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель та споруд, а також державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки та споруди не залежно від їх державної реєстрації. На час укладення договору купівлі-продажу від 22 лютого 1974 року, який був нотаріально посвідчений державним нотаріусом Першої Первомайської державної нотаріальної контори (№ в реєстрі 941від 22 лютого 1974 року) діяли норми Цивільного кодексу\~Української РСР в редакції\~1963\~р.\~(далі - ЦК УРСР) . Частиною 1\~ст. 128 ЦК УРСР\~визначено, що право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі. Відповідно до положень\~ст. 153 ЦК УРСР\~договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до\~ст. 224 ЦК УРСР\~за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. При цьому ч. 2 ст. 227 УРСР передбачала реєстрацію жилого будинку у виконавчому комітеті місцевої ради, але не визначала, що власник набуває право власності виключно після реєстрації договору. За договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму ( ст. 224 ЦК УРСР ). За змістом вказаної норми, виникнення права власності у набувача безпосередньо пов`язано з його припиненням у відчужувача. Відповідно до ст.\~227\~ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Жодних інших дій чи умов для набуття права власності на будинок чинним на час укладання договору законодавством не передбачалось. Тобто, на час придбання позивачем будинку документами що підтверджують право приватної власності на будинок були : нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу та запис у погосподарській книзі в якості акту органу влади. Згідно до\~ст. 3 ЦК України, із змісту якої випливає неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених\~Конституцією України\~та іншими законами. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеного законом. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Так, на теперішній час, законодавство змінилось і позивач не має можливості оформити право власності на вказане домоволодіння, при тім спору щодо зазначеного домоволоіння немає, в"яку з чим поданий позов підлягає задоволенню. На підставі\~вищевикладеного,\~ст.ст.\~16,25,316,\~328\~ ЦК України, ст..ст. 128,153.224,227 ЦК УРСР,

Outcome: approved