Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON], посилаючись на те, що в період з 25.09.2010 року по 24.10.2013 року вона перебувала з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, від якого у них [INFO] народилася дочка [PERSON], яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідно до рішення Білоцерківського міськрайонного суду в Київській області від 10.02.2017 року відповідач на її (позивача) користь зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання дочки [PERSON], у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи з 06.12.2016 року і до досягнення дитиною повноліття, однак жодного разу цього не зробив. З моменту розлучення відповідач проживає окремо, участі у вихованні дочки не приймає, не цікавиться її навчанням, успіхами, здоров'ям, розвитком, однак, безпідставно відмовляє їй у нотаріальному посвідченні дозволу на виїзд за кордон для відпочинку та оздоровлення, при цьому свою відмову відповідач нічим не обґрунтовує. Дитина проживає разом з нею, вона (позивач) самостійно несе усі витрати по утриманню дочки. На даний час вона має намір забезпечити повноцінний відпочинок дочці в Республіці Кіпр та Турецькій Республіці для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану її здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків. Вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дочки за кордон, але дані прохання залишені без відповіді. Позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с. 47), просить надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд за межі території України неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON], на період з 1 вересня 2017 року по 30 вересня 2017 року включно до Республіки Кіпр. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, підтвердила обставини, зазначені в позові. Відповідач в судове засідання повторно не прибув, із заявою про розгляд справи в його відсутність до суду не звертався. Відповідно до ст. 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Представник третьої особи Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області в судове засідання не прибув, до суду вказана служба подала заяву, в якій просить справу розглядати без участі їх представника, зазначивши, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки в заяві зазначено державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі (а. с. 40). Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Із копії рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.10.2014 року, ЄУН 357/11984/14-ц (а.с. 10), свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 8), встановлено, що в період з 25.09.2010 року по 17.11.2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON] Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.02.2017 року, ЄУН 357/1489/16-ц, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи з 06.12.2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11). З копії вказаного рішення (а. с. 11) та довідки Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради № 2784 від 05.05.2017 року (а.с. 12) встановлено, що неповнолітня [PERSON] проживає разом із своєю матір'ю [PERSON] в м. Біла Церква. Відповідач за період відвідування дитиною дошкільного закладу з грудня 2015 року по теперішній час не приводить, не забирає дочку та не бере участі в освітньо-виховному процесі дитини, що підтверджується копією довідки Дошкільного навчального закладу (ясла-садочок) комбінованого типу № „Берегиня" Білоцерківської міської ради Київської № 35 від 05.12.2016 року (а.с. 13). Позивач двічі (05.05.2017 та 11.05.2017) зверталася до [PERSON] з проханням нотаріально надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за межі України без супроводу батька, що підтверджується копіями телеграм та поштових квитанцій про їх відправлення (а.с. 14-15). Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю її прав установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Приписами ч. 2 ст. 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Зі змісту зазначених норм вбачається, що здійснення прав та обов'язків батьків щодо дитини не може суперечити її інтересам. Частиною першою статті 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Приписами ч. 2 ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в України громадян України» встановлено, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Зі змісту абзацу 9 підпункту 2 пцнкту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2010 р. № 733) - (надалі Правил) вбачається, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків або його нотаріально засвідченої копії. У підпункті 1 пункту 4 вказаних Правил зазначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. При прийнятті рішення суд враховує, що відповідач від надання дозволу позивачу на тимчасовий виїзд за кордон дитини ухиляється, телеграми про виклик до нотаріуса ігнорує, отримавши позовну заяву та судові повістки, в суд не з'явився. Отже, суд вважає за можливе надати позивачці дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України її малолітньої дочки у зазначених просторово-часових межах - з 1 вересня 2017 року по 30 вересня 2017 року включно до Республіки Кіпр без згоди відповідача як батька дитини, оскільки це відповідає її інтересам.

Outcome: approved