Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості, зазначивши, що відповідно до укладеного 29.03.2006 року договору № ZPC0RX00090083 [PERSON] отримав кредит у розмірі 1097,75 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29.03.2007 року. Відповідно до зазначеного договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати, встановлені кредитним договором. Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит в обумовленій договором сумою, проте, відповідач не виконав належним чином договірні зобов'язання щодо погашення заборгованості та повернення кредиту в обумовлені сторонами та визначені договором строки. 07.07.2014 року позивач надав до суду уточнену позовну заяву. Станом на 22.04.2014 року заборгованість відповідача відповідно до наданого розрахунку становить 11773,30 грн. та складається з наступного: 399,46 грн. - заборгованість за кредитом; 6782,30 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3554,72 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; Штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 536,82 грн. - штраф (процентна складова). У судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду по справі. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час день та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомив. З раніше наданих пояснень вбачається, що відповідач позов не визнає, просить його не задовольняти та застосувати строки позовної давності. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 29.03.2006 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № ZPC0RX00090083. [PERSON] отримав кредит у розмірі 1097,75 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29.03.2007 року. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Відповідно до вимог ч. 3, 4 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Однак, п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Таке положення міститься і в п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимого банку (іншої фінансової установи). Оскільки позивач подав позов лише у травні 2014 р., позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження поважності причин пропущення позовної давності, тому суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ „ПриватБанк" у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Outcome: dismissed