Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики від 01.03.2015 р. в розмірі 900000 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.03.2015 р. між позивачем та відповідачем укладено Договір безпроцентної строкової позики терміном на 3 роки, відповідно до умов якого [PERSON] надано грошові кошти готівкою в сумі 900000 гривень. Відповідач взяв на себе зобов`язання повернути отриману позику до 01.03.2018 р. рівними частками щомісяця по 25000 гривень відповідно до погодженого сторонами графіку. Однак, на момент звернення до суду відповідач не виконав свої зобов`язання та не повернув отримані в борг грошові кошти. З огляду на викладене, позивач просить в судовому порядку стягнути з відповідача суму боргу за договором позики в розмірі 900000 гривень. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутність та надав згоду на ухвалення заочного рішення на підставі наявних доказів. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце ічас судового розгляду повідомлявся судом за місцем реєстрації у спосіб,передбачений ст. 128 ЦПК України. Судова повістка повернулась до суду за закінченням терміну її зберігання. На підставі положень ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судому встановлено, що 01.03.2015 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір безпроцентної строкової позики. Відповідно до п.1.1 Договору за даним Договором Позикодавець передав, а Позичальник, яким є [PERSON] , отримав грошові кошти готівкою в сумі 900000 гривень в якості безвідсоткової строкової позики і зобов`язався повернути отримані кошти в строки і порядку, встановленому цим Договором. На підставі ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 900000 гривень, про що власноручно зазначив в Договорі позики та підтвердив своїм підписом. Згідно з п.3.1 Договору позика надана строком на три роки - до 01.04.2018 р. Сторони погодили порядок повернення позики. Відповідно до п.4.1 Договору повернення отриманої позики в ромірі, визначеному п.3.1 цього Договору, здійснюється готівкою, без окремої вимоги, рівними частками по 25000 гривень, щомісяця, на протязі трьох років, починаючи з наступного календарного місяця, тобто з 01.04.2015 р. відповідно до погодженого графіка. Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належнм чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст.610 ЦК України). Відповідно до положень ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. З боку відповідача суду не надано доказів на підтвердження виконання ним своїх зобов`язань щодо повернення суми боргу за договором позики. З огляду на викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази, беручи до уваги норми чинного законодавства, які регулюють даний вид правовідносин, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, обставини, викладені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, розмір позовних вимог є доведеним, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підстав положень ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved