Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відділу з питань державної реєстрації Підгаєцької РДА про визнання права власності на нерухоме майно. В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю, з підстав викладених у позовній заяві та просить його задовольнити. Крім цього, додав, що він є добросовісним набувачем нерухомого майна, а саме: нежитлової будівлі телятника, загальною площею 917,6 кв.м., що в с. Угринів по вул. Польова, 3в Підгаєцького району Тернопільської області, з 15 травня 2005 року. До відповідача з питанням державної реєстрації права власності на нерухоме майно він не звертався і останній йому не відмовляв у такій реєстрації, а зразу звернувся до суду із вказаним позовом, так як нотаріус йому повідомила, що право власності за ним може бути зареєстроване на підставі договору купівлі-продажу або ж рішення суду. На даний час він незважаючи на те, що право власності на спірне нерухоме майно за ним ще не скасовано, не може в повному обсязі розпоряджатись ним. Вважає, що відповідач на підставі рішення суду мав би зареєструвати за ним право власності на дане нерухоме майно, при цьому ствердив, що відповідач жодним чином не порушив його права, які він бажає набути. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що позивач офіційно у встановленому законодавством порядку не звертався до відділу з питань державної реєстрації Підгаєцької РДА з питанням реєстрації за ним права власності чи його скасування (визнання недійсним) на зазначене нерухоме майно, власником якого, виходячи із представлених документів є саме він. Вважає, що відповідачем права позивача не порушено. За зверненням позивача до відділу з питань державної реєстрації Підгаєцької РДА, мало б спочатку бути скасовано право власності на зазначене нерухоме майно, як таке, що виникло на підставі договору купівлі-продажу, який в подальшому рішенням суду скасовано. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи із наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У відповідності із ч.ч.1, 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положенням абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України визначено, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Стаття 15 Цивільного кодексу України\~передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У\~рішенні Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004\~(справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій\~статті 4 Цивільного процесуального кодексу України\~та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать\~Конституції\~і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. При цьому дослідження факту наявності охоронюваного законом інтересу на момент звернення до суду з відповідним позовом повинно здійснюватися у взаємозв'язку з визначенням, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного інтересу тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного охоронюваного законом інтересу позивача, який, в свою чергу, не повинен суперечити\~Конституції\~і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Водночас\~абз. 2 ч. 1 ст.\~2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень\~визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже з наведеного можна зробити наступний висновок, а саме те, що підставою для набуття права\~власності є укладення правочину або існування судового рішення про визнання права власності, а державна реєстрація такого укладання є лише формою фіксації\~набуття чи припинення\~речових прав. Тобто державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення права власності на нерухоме майно або інших речових прав. Відповідно до ч. 1\~ст. 317 Цивільного кодексу України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 328 Цивільного кодексу України\~передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 05 травня 2005 року позивач придбав нежитловий будинок (телятник), що в с. Угринів по вул. Польова, 3в Підгаєцького району Тернопільської області, загальною площею 917,6 кв.м. Із витяга про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15 травня 2005 року виданого Підгаєцьким районним бюро технічної інвентаризації, вбачається, що за позивачем було зареєстровано право власності і підставою для цього став вищезазначений договір купівлі-продажу від 05 травня 2005 року. Рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 07 червня 2007 року, яке набрало законної сили, договір купівлі-продажу від 05 травня 2005 року серії ВСВ №716478 визнано недійсним та скасовано. Рішенням чотирнадцятої сесії пятого скликання Підгаєцької районної ради №175 від 28 травня 2008 року, затверджено грошову оцінку земельної ділянки, яка передається в оренду терміном на 49 років приватному підприємцю [PERSON] для обслуговування господарської будівлі на території Угринівської сільської ради площею 0,45 га. в розмірі 86367 грн. Між позивачем та Підгаєцькою РДА 13 червня 2008 року було укладено договір оренди землі, відповідно до якого в оренду на 49 років передано [PERSON] земельну ділянку площею 0,45 га. для обслуговування господарської будівлі. За наведених вище обставин, суд, враховуючи те, що позивачем не доведено факту порушення його прав та охоронюваних законом інтересів відповідачем, оскільки відсутні докази звернення до останнього із заявою про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, прийшов до переконання, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до відділу з питань державної реєстрації Підгаєцької РДА про визнання права власності на нерухоме майно, необхідно відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed