Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до фізичної особи-підприємця [PERSON], третя особа: Громадська організація «Регіональний народний контроль» про розірвання договору купівлі-продажу від 22.01.2015 року №DE-2921 та відшкодування збитків. Позивач у судове засідання не з'явилася попередньо надавши заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилася попередньо не повідомивши суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Представник третьої особи Громадська організації «Регіональний народний контроль» в судове засідання не з'явилася, попередньо надавши заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення за наступних обставин. Судом встановлено, що 22.01.2015 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу №DE-2921 на купівлю ПВХ конструкцій (вікон) на суму 4521 грн. Відповідно до Договору загальна вартість товару становить 4521,00 грн. Згідно Договору, оплата за товар проводиться покупцем готівкою або шляхом переказу (внесення) коштів на банківський рахунок продавця. 22 січня 2015 року позивачем та ПАТ «Акцент-банк» було укладено кредитно-заставний договір відповідно до якого [PERSON] отримала кредит в сумі 4521 грн. на оплату товару шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФОП [PERSON] Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.01.2015 року №DE-2921 після підписання даного товару постачальник зобов'язується протягом 45 робочих днів доставити товар покупцю. Позивач [PERSON] подала заяву про розірвання договору купівлі - продажу 23.01.2015 року, про що є квитанція про відправлення рекомендованого листа та відмітка на поштовому повідомленні про вручення рекомендованого листа. На указану заяву ФОП [PERSON] надала відповідь від 19 лютого 2015 року, в якій повідомила, що нею виконані всі договірні умови, а саме: здійснені заміри ПВХ конструкції (вікна), тобто ФОП [PERSON] підтвердила, що заміри виконані підприємцем. У зв'язку із тим, що квартира позивача знаходилась у аварійному будинку, про що [PERSON] повідомляла відповідача та свідчать дані робочого проекту виконання архітектурно- будівельного рішення капітального ремонту (робочий проект, виконаний Полтавським філіалом ДП Державно науково-дослідного та проектно-вишукувальним інститутом «НДІпроект реконструкція»), у позивача виникли сумніви, що до установки вікна, без ушкодження стін квартири, які стягнуті металевим кутком по прорізу вікна у 4-х місцях. Для з'ясування питання щодо відповідності розміру вікна, запропонованого ФОП [PERSON] та занесеного до креслень, розміру прорізу кухонного вікна позивач звернулась за проведенням обстеження до ГО «Регіональний народний контроль». Відповідно акту обстеження від 26.02.2015 року та пояснюючої записки до нього, ширина кухонного віконного прорізу становить 1080 мм, що на 90 мм. менше ніж обміряно ФОП [PERSON], а саме: 1170 см; висота - 1540 мм, що на 30 мм. менше ніж обміряно ФОП [PERSON], а саме: 1570 мм. Таким чином, заміри вікна кухонного, які зроблені та відображені у заказі від 22.01.2015 року ФОП [PERSON] для замовника [PERSON], являються не точними, що може привести до виготовлення ПВХ конструкції (кухонного вікна) таких розмірів, що даний виріб неможливо буде встановити у віконний проріз, без усунення істотних недоліків, а саме: перероблення усієї ПВХ конструкції, враховуючи, що для збільшення прорізу вікна, необхідно обрізати металеві кутки, що може привести до завалу стіни та даху будинку. Таким чином, ФОП [PERSON], виконавши неточно виміри ПВХ конструкції (вікна), які указала у кресленні, в подальшому впливає невиконання взятих на себе зобов'язань по їх виготовленню із забезпечення якісних показників та потрібних розмірів товару. Крім того, відповідно додатку В ДБН В.2.6 -31 : 2006 р. «Теплова ізоляція будинків і споруд», Полтавська область відноситься до першої зони. Із 01.07.2013 року, мінімально допустиме значення опору теплопередачі огороджувальної конструкції житлових та нежитлових будинків для 1 кліматичної зони (Полтавська обл..) повинно бути не менше 0,75 кв.м. К/ВТ для цього необхідно використовувати мінімальну комбінацію п'ятикамерного профілю глибиною 70 мм із енергозберігаючим склом 40 мм. заповненим аргоном або другим інертним газом. В умовах договору (п.8.11) зазначено, що покупець ознайомлений із ДБН В.2.2-15-2005. Указані норми поширюються на проектування нових і реконструкцію житлових будинків з позначкою рівня підлоги верхнього поверху до 73, 5 м 9 як правил, до 25 поверхів включно при висоті поверху 2,8 м): одноквартирні та багатоквартирні, у тому числі, спеціалізовані квартирні будинки для осіб похилого віку. Таким чином, указаний у спірному договорі стандарт не відноситься до предмету договору, а саме вимог стандарту, яким передбачені норми по теплоізоляції, в тому числі вимог до профілю та стеклопакету. Даний товар позивач не отримувала, про що є підтвердження в акті обстеження від 26 лютого 2015 року, який виконано громадськими інспекторами ГО «Регіональний народний контроль». Позивачем [PERSON] відізвано згоду на укладення кредитного договору, подавши письмове повідомлення. Кредитні кошти позивач не отримувала, рахунок на оплату товару не видавався. За таких обставин, [PERSON] для урегулювання спору в адресу ФОП [PERSON] була направлена претензія від 07.02.2015 року. Відповідь відповідач не направив, хоча відповідно рекомендованого повідомлення про вручення ним отримано претензію 10.02.2015 року. 19 лютого 2015 року ФОП [PERSON] надала лист в якому повторно підтвердила, що нею були здійснені заміри ПВХ конструкції до Договору від 22 січня 2015 року. Також підтвердила, що отримала від банківської установи кредитні кошти в рахунок оплати ПВХ конструкції по замірах, зроблених її спеціалістами. Щодо відповіді на претензію позивача, то ФОП [PERSON] не надала позивачу відповіді з питань, піднятих у претензії, а саме: не спростувала ті факти, що до [PERSON] при укладенні договору були застосовані несправедливі умови, що суперечить принципу добросовісності та наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду покупця. Крім того, не спростовано те, що ФОП [PERSON] при укладанні договору застосувала елементи примусу та неналежний вплив, що відповідно до вимог ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» договір може бути визначений недійсним та відповідно ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Згідно ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. У результаті неправомірних дій ФОП [PERSON] [PERSON] зазнала душевних хвилювань у зв'язку із порушенням її прав, що принесло їй моральні страждання, які виразились у порушенні звичайного укладу її життя та негативно відобразилось на здоров'ї. Позивачу неодноразово надавалася медична допомога в лікувальних закладах та спеціалістами екстреної медичної допомоги. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності з ч. 1 ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Частиною 2 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно ч. 6 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Отже, чинним законодавством встановлено, що збитки завданні розірванням договору підлягають відшкодуванню лише у разі розірвання договору в судовому порядку у зв'язку з істотним порушенням умов договору. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст.4 цього ж Закону споживач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції, відповідно до закону. Відповідно до ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством здійснюється судом. При задоволенні вимог позивача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної немайнової шкоди. Згідно п. 2 ч. 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування і моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 3 Постанови ПВС України "Про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» від 31.03.1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову та розірвання договору купівлі-продажу від 22.01.2015 року №DE-2921, зобов'язати ФОП [PERSON] повернути позивачу суму у розмірі 4521 грн.(чотири тисячі п'ятсот двадцять одну гривню), яка була направлена на оплату ПВХ конструкції (вікна) ФОП [PERSON], моральну шкоду, завдану незаконними діями відповідача в сумі 1000 грн., а також витрати для вчинення комплексу процесуальних дій для звернення до суду на суму 520 грн. Судовий збір відповімо до вимог ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved