Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту постійного проживання на території України його діда [PERSON] на час проголошення незалежності України та набрання законної сили ЗУ «Про громадянство України, посилаючись на те, що це необхідно для набуття громадянства України. Ухвалою суді від 31.01.2020 року відкрито провадження у справі. Копію ухвали надіслано заявнику, заінтересованій особі. Заявник та його представник адвокат Коваленко К.О., яка діє на підставі ордеру, до судового засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, наполягали на задоволенні заяви. Представник заінтересованої особи ГУ ДМС в Донецькій області Медовник С.С. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви, оскільки викладені в ній обставини підтверджені доказами. Додала, що підстави для набуття заявником громадянства України, окрім як на підставі рішення суду про встановлення відповідного факту, не є можливим. Заслухавши представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Так, відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справу про встановлення факту, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Предметом розгляду справи є встановлення факту, від якого залежить набуття особою громадянства України. Підстави і порядок набуття громадянства України визначені ЗУ «Про громадянство України» №2235-III від 01.03.2001. Так, відповідно до ст.8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Підстави та порядок встановлення належності до громадянства, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади урегульовані Законом України "Про громадянство України" від 18.01.2001 р. № 2235-ПІ (далі закон), Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 р. № 215 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України" (із змінами). Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Судом встановлено, що заявник [PERSON] , [INFO] , є громадянином Республіки Узбекистан, що підтверджується копією його паспорту серії [NUMBER] . З копії свідоцтва про народження заявника [PERSON] вбачається, що він народився [INFO] в м. Олмалик Ташкентської області, його матірю є [PERSON] , яка, в свою чергу, народилася [INFO] в с-з Ім.5-я УзРСР Куйічірківського району Ташкентської області Республіки Узбекістан, та її батьком зазначений [PERSON] (актовий запис про народження №86 від 11.04.1974 року). [PERSON] має посвідку на постійне проживання серії ДН №204/0517 від 26.09.2008 року, видану СГІРФО Іллічівського РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області. Таким чином, прослідковується родинний зв`язок [PERSON] та [PERSON] , а саме, що вони доводяться один одному онуком та дідусем. [PERSON] народився [INFO] в с. Дальний Восток Каратальського району Талди-Курганської області, є громадянином України, та 11.06.1984 року став на військовий облік [PERSON] с/с Синельниковського РВК Дніпропетровської області. Як вбачається з архівної довідки, виданої Мангушським районним трудовим архівом від 11.11.2019 № 818, [PERSON] працював в колгоспі «Заря» з 01.04.1990 по 31.12.1991 рік. [PERSON] , [INFO] , постійно проживав в [ADDRESS] , вибувши з села у 1993 році, що підтверджуєтеся випискою з погосподарської книги Стародубівської сільської ради Мангушського району Донецької області за 1991-1995 роки. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 13.08.2008 року виконкомом Боївської сільської ради Володарського району Донецької області, актовий запис №16. Отже, оцінивши досліджені докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності в їх сукупності, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи доказів, достовірно встановлено факт постійного безперервного проживання дідуся заявника [PERSON] [PERSON] , [INFO] , на території України, на час проголошення її незалежності 24.08.1991 року на набрання законної сили ЗУ «Про громадянство України». Встановлення даного факту за рішенням суду надасть заявнику можливість набути громадянства України, що не може бути реалізовано в інший спосіб. За таких обставин, заява [PERSON] про встановленням факту, що має юридичне значення є обґрунтованою, а тому її слід задовільнити, встановивши факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , на території України на час проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року та набрання чинності Законом України «Про громадянство України» від 13 листопада 1991 року. Судові витрати у справах окремого провадження, відповідно до положень ст.294 ЦПК України, не відшкодовуються.

Outcome: approved