Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

В червні 2015 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (надалі також - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] (надалі також - відповідач), який обґрунтовувався тим, що 20.03.2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] укладено Кредитний договір № СМ 001/186/2006 від 20.03.2006 року, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит у сумі 200000,00 грн. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором №СМ 001/186/2006 між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON] було укладено Договір поруки № SR-001/186/2006 від 23.03.2006 року. Посилаючись на порушення позичальником [PERSON] умов кредитного договору щодо сплати платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, вказувалося на утворення станом на 10.06.2015 року заборгованості у сумі 242933,56 грн., з яких: 66298,99 грн. заборгованість за кредитом; 176634,57 грн. пеня, яку просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку. Представник позивача у судове засідання не зявився, подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності. Відповідачі в судове засідання не зявилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнали частково, просили скасувати пеню за користування кредитом у повному обсязі, посилаючись на скрутне матеріальне становище та наявність трьох неповнолітніх дітей на утриманні. Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне. 20.03.2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] укладено Кредитний договір №СМ 001/186/2006 від 20.03.2006 року, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит у сумі 200000,00 грн., а позичальник зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 20 березня 2013 року. 29.12.2009 року між Банком та [PERSON] було укладено додатковий договір до кредитного договору № СМ 001/186/2006 від 20.03.2006 року. Згідно з умовами Додаткового договору №2, а саме п.31 визначено, що на період з 29 грудня 2010 року 19.04.2010 року для розрахунку процентів за користування Кредитом буде використовуватись плавуюча процентна ставка в наступному розмірі фіксований відсоток+FIDR, фіксований відсоток - 4,45%. п.3.2 даної угоди визначено, що на період з 20.04.2010 р. до повного виконання Боргових зобовязань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування Кредитом буде використовуватись плавуюча процентна ставка в наступному розмірі фіксований відсоток+ FIDR фіксований відсоток - 4,70%. 31.03.2011 року між Банком та [PERSON] було укладено додатковий договір №3 до кредитного договору № СМ 001/186/2006 від 20.03.2006 року. Згідно з умовами Додаткового договору №3, а саме п.31 визначено, що на період з 31 березня 2011 року до повного виконання зобовязань для розрахунку процентів за користування Кредитом буде використовуватись Фіксована процентна ставка-1 в наступному розмірі фіксований відсоток - 20,45%. 29.03.2012 року між Банком та [PERSON] було укладено додатковий договір №4 до кредитного договору № СМ 001/186/2006 від 20.03.2006 року. Згідно з умовами Додаткового договору №4, а саме а саме п.31 визначено, що на період з 31 березня 2011 року до повного виконання зобовязань для розрахунку процентів за користування Кредитом буде використовуватись Фіксована процентна ставка-1 в наступному розмірі фіксований відсоток - 4,38%. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. АКБ «Райффайзенбанк Україна» відповідно до умов кредитного договору свої зобов'язання виконав повністю та надавав [PERSON] кредит у формі у сумі 200000,00 грн. У зв'язку з порушенням виконання [PERSON] умов кредитного договору щодо повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, станом на 10.06.2015 року утворилась заборгованість у сумі 242933,56 грн., з яких: 66298,99 грн. заборгованість за кредитом; 176634,57 грн. пеня. За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що утворена за відповідачем [PERSON] заборгованість за кредитним договором № СМ 001/186/2006 від 20.03.2006 року підлягає стягненню на користь позивача. В якості забезпечення виконання зобов'язань по кредиту 23.03.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» було укладено Договір поруки № SR-001/186/2006, відповідно до умов якого [PERSON] зобовязався відповідати перед кредитором за виконання [PERSON] усіх її зобовязань, що виникли за кредитним договором № СМ 001/186/2006 від 20.03.2006 року. 29.03.2012 року між Банком та [PERSON] було укладено додатковий договір до договору поруки № 8К-001/186/2006 від 23.03.2006 року., відповідно до якого вносяться зміни до договору поруки, а саме в ст. 2 п.2.1 та 2.2 викласти в новій редакції Боржик зобовязаний повернути Кредитору повну суму отриманих коштів не пізніше 20.03.2015 року 20.12.2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (надалі за текстом позивач) було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як вбачається з розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № СМ 001/186/2006 від 20.03.2006 року, станом на 10.06.2015 року, загальна сума заборгованості становить 242933,56 грн., з яких: 66298,99 грн. заборгованість за кредитом; 176634,57 грн. пеня. За змістом положення ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Судом враховується правова позиція Верховного Суду України, викладена у справі №6-100цс14, що відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, щодо застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України, за якою з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої ст. 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Таким чином, беручи до уваги, що розмір нарахованої позивачем пені за порушення зобов'язання значно перевищує суму заборгованості за основним зобов"язанням, суд з урахуванням принципу розумності та справедливості вважає за можливе зменшити розмір нарахованої пені з розміру 176634,57 грн. до розміру 1000,00 грн. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № СМ 001/186/2006 від 20.03.2006 року у сумі 67298,99 грн., з яких: 66298,99 грн. заборгованість за кредитом; 1000,00 грн. пеня. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 336,50 грн. (2429,33 грн.*67298,99 грн./242933,56 грн./2) з кожного відповідача.

Outcome: partial