Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності та встановлення юридичного факту, посилаючись на те, що [INFO] року померла його мати [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно: жилий будинок [ADDRESS], який мати заповіла своєму онукові [PERSON]. [INFO] року помер батько позивча [PERSON]. З 1974 року і на день його смерті позивач постійно проживав та був зареєстрований в його домоволодінні [ADDRESS]. Тільки після смерті матері [PERSON] позивач дізнався, що вона оформила спадщину після смерті [PERSON] тільки на себе. Оскільки відповідач відмовляється визнати право позивача на частину житлового будинку та оформити його право власності, тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом та просить суд, з урахуванням змінених позовних вимог, встановити факт прийняття ним спадщини після смерті його батька [PERSON], шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном, визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 01.11.1994 року на ім»я [PERSON] у межах 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями під [ADDRESS], що залишився після смерті [PERSON], а також визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями за [ADDRESS]. Позивач разом зі своїм представником [PERSON], що діє на підставі довіреності, змінені позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач та його представник [PERSON], що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та пояснили, що спірний будинок побудований у період шлюбу батьків позивача, тому був їх спільною сумісною власністю. Мати позивача за свого життя не вирішувала питання про розподіл цього майна, або виділення їй частки та скориставшись своїм правом вступила у спадщину та оформила на себе свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями за [ADDRESS]. Вважають, що позивачу було достеменно відомо, що за життя [PERSON] оформила право власності на будинок на своє ім»я, але при цьому позивач своїми правами не скористався, тому просять застосувати строк позовної давності. Також представник відповідача вказала, що позивач не довів того факту, що він фактично вступив у володіння та управління спадковим майном. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Новоукраїнська районна державна нотаріальна контора, яка була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи в судове засідання свого представника не направила, заяв та клопотань не подала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона з 2008 року співмешкає з відповідачем та їй відомо, що [PERSON] доглядав до смерті свою бабусю [PERSON] Відпаовідач їй розповідав, що документи на будинок тримає у себе [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він приблизно в 2009 році підвозив на своєму автомобілі [PERSON] до домолодіння, де проживає [PERSON], та бачив, як останній передав якісь документи на будинок [PERSON]. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позов задоволенню не підлягає так, як в судовому засіданні встановлено наступні обставини. [INFO] року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 40). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно: жилий будинок [ADDRESS], який мати заповіла своєму онукові [PERSON] - відповідачу по справі та який подав заяву до державної нотаріальної контори Новоукраїнського нотаріального округу. Згідно оглянутої спадкової справи за №425/2012 до майна померлої [PERSON], копія якої приєднана до справи (а.с.106-115) судом встановлено, що позивач також звертався до нотаріуса, і йому стало відомо 06.02.2013 року про наявність заповіту яким змінено порядок спадкування та роз"яснено в строк до 30.04.2013 року подати документи, які дають право на обов"язкову часку у спадщині. Згідно спадкової справи №240 до майна [PERSON], який помер [INFO] року, копія якої приєднана до справи(а.с.90-104) єдиним спадкоємцем який подав заяву про прийняття спадщини була дружина [PERSON], яка отримала 01 листопада 1994 року серед іншого майна у спадок житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS]. Згідно постанови № 12 від 05 березня 2014 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії державним нотаріусом Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори [PERSON] [PERSON] було відмовлено у оформленні спадкових прав на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями за [ADDRESS], що залишилось після смерті його батька [PERSON], померлого [INFO] року. Йому роз»яснено, що згідно ч.1 ст. 562 ЦК УРСР (1963року) поділ спадкового майна проводиться за згодою спадкоємців, які прийняли спадщину. Такою спадкоємицею згідно спадкової справи № 240/1994 є дружина спадкодавця [PERSON], що померла [INFO] року. Тому вирішити питання про поділ спадкового майна не можливо з померлим на теперішній час спадкоємцем та фактичним власником спірного майна (а.с.248-249 т.1). Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. За правилами ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР визнається, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається що спадкоємець її прийняв, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повині бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом ч. 2 ст. 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня її відкриття. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подання заяви до нотаріальної контори виражає свою незгоду прийняти спадщину. Згідно домової книги на будинок в [ADDRESS] який носить на час розгляду справи №18, позивач дійсно зареєстрований у спірному будинку з 1976 року, що також підтверджено і довідкою Новоукраїнської міськради виданої на ім"я відповідача та відповідає відомостям у паспорті позивача (а.с. 64-65, 114). На час смерті [PERSON] у спірному будинку проживала його дружина [PERSON], а його син [PERSON] був тільки прописаний, доказів, що останій доглядав за будинком, садом, городом чи прийняв якесь майно померлого суду не надано. Отже судом встановлено, що за життя матері позивач ніяких дій, які б свідчили про прийняття ним спадщини після смерті батька, не вчиняв і на спадщину не претендував. При цьому воля спадкоємця [PERSON] знайшла своє вираження в поданій нею до нотаріальної контори заяві про прийняття спадщини за законом. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивачем в обґрунтування доведеності факту прийняття спадщини шляхом володіння та управління спадковим майном, який в подальшому свідчить про його право на спадщину за законом після смерті [PERSON], вказується на відмітку у його паспорті та в домовій книзі про реєстрацію у спірному домоволодінні з 23 червня 1976 року, але суд вважає що сам по собі факт реєстрації за місцем спірного будинку не свідчить про фактичне прийняття ним спадщини. Оскільки позивач [PERSON] не надав будь-яких доказів щоб свідчили про прийняття ним спадщини після смерті його батька [PERSON] суд вважає, що в установленому законом порядку він спадщину не прийняв. За змістом ч.1 ст. 562 ЦК УРСР поділ спадкового майна провадиться за згодою спадкоємців, що прийняли спадщину. При недосягненні згоди поділ провадиться судовим порядком відповідно до часток належних кожному з спадкоємців за законом або за заповітом. Відповідно до ст. 1300 ЦК України на вимогу спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. Статтею 227 (розділ 22) Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена наказом Мін'юсту України N 20/5 від 03.03.2004 р., передбачено, що спадкоємцям, які одержали свідоцтво про право на спадщину певної частини спадкового майна, у подальшому видаються наступні свідоцтва про право на спадщину інших частин спадкового майна, яке не перераховане в раніше виданому свідоцтві. Якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці, за письмовою згодою між спадкоємцями спадщина підлягає перерозподілу. У цьому випадку нотаріус, після повернення попередніх свідоцтв, видає нові свідоцтва про право на спадщину. Нові свідоцтва про право на спадщину видаються нотаріусом також за рішенням суду про внесення змін до раніше виданих свідоцтв про право на спадщину або на підставі письмової згоди всіх спадкоємців про внесення змін до раніше виданих свідоцтв. В зв»язку з тим, що мати позивача [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] та в складі іншого майна оформила на себе свідоцтво про право на спадщину на спірне домоволодіння, тому позовні вимоги до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями під [ADDRESS] та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 01.11.1994 року є безпідставними. Суд розцінює показання свідків [PERSON] та [PERSON] як неналежний доказ, оскільки вони не містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ст. 75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Враховуючи те, що [PERSON] померла [INFO] року і тільки після її смерті позивач звернувся до нотаріальної контори з приводу оформлення спадкових прав та дізнався, що вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті свого чоловіка - батька позивача 01.11.1994 року, тому суд не вважає що позивач пропустив строк позовної давності. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що в задоволенні всих позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати позивача вважати фактично понесеними .

Outcome: dismissed