Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача, інших сторін по справі. 1. 20 квітня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування в особі виконкому Чорноморської міської ради Одеської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. 2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є батьком їхньої доньки [PERSON], [INFO], який одразу ж після їхнього розлучення самоусунувся від виховання дитини, не цікавиться здоров'ям, вихованням, розвитком дитини, матеріальної допомоги на дитину не надає. У зв'язку із цим позивачка звернулася до суду з відповідним позовом та просить суд: - позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його малолітньої дитини [PERSON], [INFO]; - стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, однак не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. 3. [PERSON].18.06.2018 року звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування в особі виконкому Чорноморської міської ради Одеської області про визначення способів у спілкуванні та вихованні з дитиною. Даний позов мотивований тим, що після розірвання шлюбу, донька, за взаємною згодою сторін, проживає з відповідачкою, він добровільно надає матеріальну допомогу на утримання дитини шляхом передачі грошей особисто відповідачці. Позивач вказує, що після припинення шлюбних відносин, перший час відповідачка не перешкоджала йому спілкуватись з донькою, приймати участь у її вихованні, але потім, кожна зустріч з відповідачкою, з метою зустрітись з дитиною переходило в скандал з погрозами та намаганням нанести йому фізичні ушкодження. На сьогодні відповідачка повністю лишила його можливості спілкуватись з донькою, тому він звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] (а.с.71-76), згідно якого просить суд: - зобов'язати [PERSON] не перешкоджати йому спілкуватись з донькою [PERSON], [INFO]. - визначити [PERSON] способи участі у вихованні доньки [PERSON], [INFO]: - щомісячно з п'ятниці з 18-00 год. до 18 -00 год. неділі з правом перебування вночі за місцем проживання батька (один раз на місяць); - одну неділю взимку та місяць літом (під час відпустки батька та канікул дитини) з правом виїзду за межи міста Одеса; - в дні народження доньки 25 травня щорічно з 16-00 год. до 20-00 год. (за бажанням дитини); - в день народження батька 03 квітня щорічно з 16-00 год. до 20-00 години (за бажанням дитини); - щороку - в дні державних та церковних свят з 14-00 години до 20-00 години (за бажанням дитини). 4. Представник органу опіки та піклування в особі виконкому Чорноморської міської ради Одеської області надав до суду висновок органу опіки та піклування в особі виконкому Чорноморської міської ради Одеської області (а.с.154-155), в якому вказав за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої доньки [PERSON] 5. Також, представник органу опіки та піклування в особі виконкому Чорноморської міської ради Одеської області надав до суду висновок органу опіки та піклування в особі виконкому Чорноморської міської ради Одеської області (а.с.182-183), в якому вказав за доцільне прийняти наступний порядок спілкування [PERSON] з дитиною [PERSON], [INFO]: один раз на місяць за попередньою домовленістю з матір'ю, в її присутності та за бажанням дитини. 6. Представник [PERSON] 15.06.2018 року надав до суду відзив на позов (а.с.40-44), в якому вказав, що відповідач проявляє батьківські почуття до своєї дитини і вчиняє всі дії для забезпечення їй необхідних умов проживання, які хоча і не є достатніми, але мають бути взяті до уваги судом. [PERSON] добровільно перераховував аліменти на утримання доньки, зустрічався з нею, не зважаючи на те, що він живе в іншому населеному пункті Одеської області. У подальшому, відповідачка категорично заборонила зустрічі з дитиною. Також, представник відповідача вказує у відзиві, що позивачка не довела суду в своій позовної заяві винної поведінки батька (відповідача) щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків, а також того, що його поведінку не можливо змінити в кращу сторону, що позбавлення відповідача батьківських прав щодо доньки буде сприяти захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування. Крім того, у відзиві зазначається, що [PERSON] погоджується з тим, що зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки і ніколи від цього обов'язку не відмовлявся, але розмір аліментів, який бажає отримати відповідачка, не відповідає його фактичним матеріальним можливостям. На сьогодні відповідач офіційно працевлаштований на підприємстві «КИРОЛ», де отримує заробітну плату. Також, представник відповідача вказує, що у [PERSON] на утриманні є ще одна неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO]. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 7. Представник третьої особи надав до суду заяву про розгляд справи по суті без його участі (а.с.162, 212). 8. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити, пояснили, що дитина протягом тривалого часу проживає разом із позивачем, відповідач вихованням дитини не займається, не піклується про неї, має заборгованість по сплаті аліментів. Позивач не змогла в судовому засіданні розкрити мету, яку вона прагне досягнути позбавленням батьківських прав і яким чином позбавлення батьківських прав відповідача змінить існуючу ситуацію і сприятиме захисту інтересів дитини. 9. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги про позбавлення батьківських прав не визнав, пояснив, що він бажає брати участь у вихованні дитини, почав регулярно сплачувати аліменти на її утримання, пояснив, що колишня дружина створює перешкоди йому в побаченні з дитиною. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 10. До Іллічівського міського суду Одеської області 20.04.2018 року звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування в особі виконкому Чорноморської міської ради Одеської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. 11. Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Максимович Г.В. від 03.05.2018 року відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.24-25). 12. 18 червня 2018 року представник [PERSON] надав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування в особі виконкому Чорноморської міської ради Одеської області про визначення способів у спілкуванні та вихованні з дитиною (а.с.71-76). 13. Судом не вирішувалось питання щодо даного зустрічного позову. 14. У зв'язку із відстороненням судді Іллічівського міського суду Одеської області Максимович Г.В. від здійснення правосуддя, відповідно до наказу голови суду №21-ос від 03.08.2018 року призначено повторний автоматизований розподіл судових справ. 15. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу від 17.08.2018 року, справа повторно розподілена для подальшого розгляду судді Петрюченко М.І. 16. Ухвалою судді від 17 серпня 2018 року прийнято до свого провадження цивільну справу, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання. 17. Представник [PERSON] - [PERSON] 12.09.2018 року надала до суду заяву про розгляд питання про прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом без її участі. 18. Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 12 вересня 2018 року зустрічний позов представника [PERSON] до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування в особі виконкому Чорноморської міської ради Одеської області про визначення способів у спілкуванні та вихованні з дитиною прийнято до спільного розгляду із позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування в особі виконкому Чорноморської міської ради Одеської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів (а.с.166-167). 19. Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 30.10.2018 року закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.194-196). ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 20. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 06 серпня 2010 року перебували у шлюбі (а.с.9), який розірвано рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 06 серпня 2013 року (а.с.10). 21. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.8) [PERSON], народилася [INFO] року, її батьками записані [PERSON] та [PERSON] 22. 27 січня 2016 року [PERSON] змінив прізвище на "[PERSON]" (а.с.13). 23. Згідно висновку органу опіки та піклування в особі виконкому Чорноморської міської ради Одеської області (а.с.154-155), недоцільно позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої доньки [PERSON] 24. Відповідно до висновку органу опіки та піклування в особі виконкому Чорноморської міської ради Одеської області (а.с.182-183) доцільно прийняти наступний порядок спілкування [PERSON] з дитиною [PERSON], [INFO]: один раз на місяць за попередньою домовленістю з матір'ю, в її присутності та за бажанням дитини. 25. Також, відповідачем на підтвердження сплати аліментів надані відповідні копії чеків (а.с.82-87). 26. [PERSON] має на утриманні [PERSON], [INFO] (а.с.90). 27. Відповідач [PERSON] має постійне місце роботи, працює в ЧП «[PERSON]» (а.с.78). 28. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] пояснили, що вони є батьками [PERSON] Після розлучення їхньої доньки з відповідачем, він не спілкувався з дитиною, не допомогав утримувати дитину, не вітав дитину із святами, почас сплувати аліменти, коли донька подала даний позов до суду. 29. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є рідною сестрою позивачки [PERSON], після розлучення сестри з відповідачем, останній не примав участі у вихованні та утриманні дитини, не спілкувався з дитиною. На запитання представника відповідача, пояснила, що сестра разом із своєю дитиною декілька разів міняла своє місце проживання., наразі проживає в квартирі своїх батьків по [ADDRESS]. Сама [PERSON] проживає із своєю родиною у м.Одеса, періодично у вихідні дні навідується до своїх рідних в м.Чорноморськ. 30. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є цивільною дружиною відповідача, вони виховують спільну дитину [PERSON], [INFO], коли [PERSON] і позивачка [PERSON] розірвали шлюб, у них виникали конфлікти і [PERSON] створювала перешкоди батьку у спілкуванні з дитиною [PERSON]. Відповідач неодноразово купував своїй доньці продукти, іграшки, одяг, перераховував кошти через відділення банку на рахунок позивачки. 31. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є хрещеним батьком неповнолітньої [PERSON], проживає у Роздільнянському районі Одеської області, з моменту розірвання шлюбу між сторонами, з дитиною не спілкується. 32. Допитана в судовому засіданні у якості свідка позивачка по справі [PERSON] пояснила, що відповідач до 2,5 років на утримання дитини надавав гроші, речі, продукти, медичні препарати, потім припинив спілкування з дитиною. V. Оцінка Суду. А. Щодо позбавлення батьківських прав. 33. В даній ситуації Суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. При цьому, відповідно до статті 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права і особливості даної ситуації свідчать про необхідність врахування наведених міжнародних стандартів, які знаходяться у тісному взаємозв'язку із національним правовим регулювання описуваних правовідносин. Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов'язків держави, які невід'ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (див. пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»). Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). Б. Застосування вказаних принципів в даній справі. 1). Чи здійснювалось втручання «згідно із законом». 34. Досліджуючи питання чи „передбачено втручання у право відповідача «законом» Суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК (статті 164-167). Зокрема, відповідно до статті 164 СК батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої). Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається. 2). Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції. 35. Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідача «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров'я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) Суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» дитини [PERSON], [INFO] і відповідно воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8. В такій ситуації Суд звертає увагу, що позивачка [PERSON] в судовому засіданні не змогла обґрунтувати мету, яку вона прагне досягнути позбавленням батьківських прав і яким чином позбавлення батьківських прав відповідача змінить існуючу ситуацію і сприятиме захисту інтересів дитини, проте виходячи з особливостей даної справи вказані обставини будуть враховані Судом при дослідженні питання про пропорційність втручання у право відповідача. 3). Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним). 36. Визначаючи, чи був захід по втручанню у право відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», Суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти «інтереси дитини», є дуже важливим у таких справах (пункт 53 згадуваного вище рішення у справі «Хант проти України»). Суд наголошує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що «основні інтереси дитини» є надзвичайно важливими. Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (наприклад див. пункт 100 згадуваного вище рішення у справі «Мамчур проти України»). Ще більш змістовний підхід для реалізації принципу «якнайкращих інтересів дитини» було вироблено Комітетом ООН з прав дитини на підставі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Так, згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Розкриваючи зміст даного принципу і підходи по його реалізації Комітет ООН з прав дитини в своїх Зауваженнях загального порядку № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів (пункт 1 статті 3) сформулював такі підходи: «Найкраще забезпечення інтересів дитини» - це право, принцип і правило процедури, які засновані на оцінці всіх елементів, що відображають інтереси дитини або дітей, в конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку: по-перше, з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них в співвідношенні з іншими; по-друге, з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечує юридичні гарантії та належну реалізацію цього права. Комітет вважає за доцільне скласти невичерпний, не субпідпорядкований перелік елементів, які могли б розглядатися при проведенні оцінки найкращих інтересів будь-якою особою, відповідальною за прийняття рішень, якій належить визначати найкращі інтереси дитини. Невичерпний характер переліку елементів означає, що можна вийти за його рамки і розглянути інші фактори, що мають відношення до конкретних обставин, в яких знаходиться та чи інша дитина або група дітей. Всі фігуруючи у переліку елементи повинні бути прийняті до уваги і зважені з урахуванням обставин кожного випадку. Перелік повинен служити конкретним керівництвом, забезпечуючи при цьому гнучкість (пункт 50). У світлі цих міркувань Комітет вважає, що стосовно ситуації, яка розглядається доречними і такими, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини є такі елементи: - Погляди дитини; - Індивідуальність дитини; - Збереження сімейного оточення і підтримання відносин; - Піклування, захист і безпеку дитини; - Вразливе положення; - Право дитини на здоров'я; - Право дитини на освіту. Слід підкреслити, що базова оцінка найкращих інтересів - це загальна оцінка всіх відповідних елементів, що визначають найкращі інтереси дитини, зі зваженою оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. Не всі елементи актуальні в кожному випадку, і в різних випадках різні елементи можуть використовуватися по-різному. Зміст кожного елемента неминуче буде неоднаковим залежно від конкретної дитини і конкретного випадку, в залежності від виду рішення і конкретних обставин; те саме стосується і значущості кожного елемента в контексті загальної оцінки. Отже, повертаючись до обставин даної справи Судом встановлено, що відповідачу, як батьку малолітньої дитини в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК), що зазначила позивач [PERSON] в позовній заяві. Основним твердженням позивача є те, що відповідач не сплачує аліменти на утримання дитини (а.с.2-3). Зі своєї сторони Суд не може покласти вказане твердження в основу для позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки останній хоч і має заборгованість, почав сплачувати аліменти, має для цього можливості і в судовому засіданні висловив бажання підтримувати зв'язок з дитиною і вживати заходів по їх виконанню, тому виходячи із особливостей правовідносин, що склалися між сторонами, наявність заборгованості зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки відповідача ще не є достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав. Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про позбавлення батьківських прав відповідача, Суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (наприклад див. пункт 51 згадуваного раніше рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). Згідно висновку органу опіки та піклування в особі виконкому Чорноморської міської ради Одеської області (а.с.154-155), недоцільно позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої доньки [PERSON] У зв'язку із чим, Суд може покласти його в основу для відмови в позбавленні батьківських прав відповідача. Так само не можуть бути беззаперечними доказами для позбавлення батьківських прав довідки з навчального закладу (а.с.158), закладу охорони здоровя (а.с.16), які містять загальні фрази щодо неучасті відповідача у вихованні дитини і не розкривають всіх аспектів та змісту такої складної категорії, як участь у вихованні дитини, вони в сукупності з іншими доказами не є достатніми для позбавлення відповідача батьківських прав. Далі, продовжуючи аналіз необхідності позбавлення відповідача батьківських прав для Суду є важливим питання, яким чином така юридична процедура (мається на увазі позбавлення батьківських прав) змінить існуючу ситуацію в бік покращення «положення дитини» та сприятиме реалізації її інтересів. Так, позивач не навела в судовому засіданні відповідних обставин та дійсної мети позбавлення батьківських прав. Суд розуміє можливе існування між сторонами непорозумінь щодо виховання дитини та спілкування з нею відповідача, але дані суперечки не повинні йти на шкоду дитині і можуть лише свідчити про взаємну неправильну поведінку сторін по відношенню до дитини і ніяк не свідчать про необхідність позбавлення одного із батьків батьківських прав, наведене вимагає від обох з батьків зміни свого ставлення до спільної їх участі у вихованні дитини. Аналізуючи особу відповідача, Суд звертає увагу, що він має постійне місце роботи (а.с.78), в матеріалах справи відсутні докази того, що він притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, у зв'язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняв насильство по відношенню до неї. Важливим для Суду є те, що відповідачу ніколи раніше не виносились попередження про неналежне виконання батьківських обов'язків і його поведінка не була предметом розгляду компетентних органів і сам відповідач в судовому засіданні висловив бажання приймати участь у вихованні дитини, що в сукупності з іншими обставинами переконує Суд, що відповідача не потрібно позбавляти батьківських прав. Суд наголошує, що проблема виховання дітей і взаємовідносин з батьками виходить за рамки «правової категорії» і може охоплюватись соціальною, етичною, педагогічною та іншими сферами. Роль батька у вихованні дитини є край важливою для неї і посідає одне із найважливіших місць у вихованні дитини, а тому позбавлення батька батьківських прав по відношенню до дитини повинно здійснюватися як крайній захід і вимагає обов'язкового дослідження можливості застосування інших, менш радикальних заходів. Аналогічно в пунктах 60-61 згадуваних Загальних зауважень Комітету ООН з прав дитини закріплено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право «підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадку, коли це суперечить найкращим інтересам дитини». З огляду на те, що розлучення з батьками надає тяжкий вплив на дитину, таке розлучення повинно проводитися лише в крайньому випадку, наприклад коли існує небезпека неминучого заподіяння дитині шкоди або в інших необхідних випадках; розлучення не повинно проводитися, якщо дитина може бути огороджена за допомогою менш радикальних заходів. Перш ніж вдатися до розлучених, держава повинна надати батькам сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов'язків і відновити або зміцнити здатність сім'ї піклуватися про свою дитину, за винятком тих випадків, коли розлучення необхідне в інтересах захисту дитини. Матеріальна скрута не може служити виправданням для розлучення дитини зі своїми батьками. Також, в даних правовідносинах Судом було реалізовано інший принцип - «право дитини бути заслуханою» (стаття 12 Конвенції про права дитини) і враховуються погляди самої дитини на існуючу проблему. Зокрема, суд звертає увагу, що згідно довідки про встановлення думки малолітньої [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав (а.с.159), вона пояснила своє відношення до взаємовідносин з батьком, якого вона фактично не знає. Для Суду важливими при врахуванні думки дитини, є ті обставини, що дитина має малолітній вік, також враховується міра набуття дитиною знань, досвіду і розуміння дійсності, усвідомлення сутності проблеми, а тому її поглядам надається менша значимість при оцінці найкращих інтересів, наприклад в порівнянні з більш дорослою дитиною і це допомагає врахувати індивідуальність дитини, а також береться до уваги те, що думка дитини хоч і має значення, але в сукупності з іншими обставинами не є вирішальною. Таким чином, в даній конкретній ситуації, Суд співставляючи інтереси окремої особи в право якої здійснюється втручання (відповідача) [PERSON], враховуючи суспільні інтереси та інтереси дитини, Суд знаходить, що не позбавлення батьківських прав відповідача буде кращим заходом для дитини ніж зворотне, оскільки позбавлення батьківських прав не вплине ні на обставини щодо виховання і розвитку дитини, не створює додаткових умов щодо її безпечного виховання, захисту її здоров'я, не сприяє захисту її прав взагалі, а не вжиття такої процедури створює умови для дитини і батька для належного спілкування і розвитку дитини, особливо в тій ситуації, коли батько виявив таке бажання, це створить умови для додаткових гарантій для дитини, навіть матеріального характеру. Особливості правовідносин, що склались між сторонами свідчать, що відповідач протягом певного часу недостатньо приділяв уваги дитині, що вимагає від нього зміни свого ставлення до її виховання і це підлягає контролю з боку органів опіки та піклування, і головне, що на цьому можливо наголосити в рамках даного провадження і охоплюється компетенцією Суду (пункт 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»), зазначені дії є менш радикальними в порівнянні з позбавленням батьківських прав. Також, в таких правовідносинах важливим буде те, що відповідачу надається можливість виправити ситуацію щодо його участі у вихованні дитини, яка буде знаходитись під постійним контролем органів опіки та піклування і у випадку, якщо він цього не зробить, буде ухилятись від виховання дитини, позивач в подальшому, з врахуванням обставин даної справи, може порушити питання про позбавлення відповідача батьківських прав. Беручи до уваги всі наведені вище міркування, Суд доходить висновку, що, незважаючи на доводи позивача [PERSON], якими вона обґрунтовує доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], ці аргументи не є достатніми для виправдання такого серйозного втручання в сімейне життя відповідача, у зв'язку із чим в задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити. В. Щодо стягнення аліментів на утримання дитини. 37. Статтею 180 СК передбачений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст.180 СК України). Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, з яким проживає дитина (ч.ч.1,3 ст.181 СК України). При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст.182 СК України). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 СК України). Про стягнення аліментів на утримання дитини заявлено матірю [PERSON], з якою проживає дитина [PERSON], вимоги заявлено у 1/3 частці від заробітку (доходу) батька [PERSON] З огляду на обставини, підтверджені доказами, знаходження у відповідача на утриманні іншої неповнолітньої дитини, виходячи з законодавчо встановленого прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 року, який станом на 1 січня 2018 року становив 1860,00 грн., з 1 липня 2018 року становив 1944,00 грн., з 1 грудня 2018 року становитиме 2027,00 грн., тобто є постійно зростаючим, рівного обов'язку батьків щодо утримання своєї дитини тощо, обґрунтованим є присудження до стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, однак не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду з 20 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття до [INFO] року. Відповідно до положень частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову та підлягають сплаті щомісячно до повноліття дитини. Г. Щодо визначення способів у спілкуванні та вихованні з дитиною. 38. У статті 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Відповідно до ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до висновку органу опіки та піклування в особі виконкому Чорноморської міської ради Одеської області (а.с.182-183) доцільно прийняти наступний порядок спілкування [PERSON] з дитиною [PERSON], [INFO]: один раз на місяць за попередньою домовленістю з матір'ю, в її присутності та за бажанням дитини. Отже, оскільки обоє батьків мають рівні права щодо спілкування з дитиною та участі у його вихованні незалежно від того, з ким проживає дитина, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог зустрічного позову [PERSON] та визначити наступний порядок спілкування з дитиною [PERSON], [INFO]: один раз на місяць за попередньою домовленістю з матір'ю, в її присутності та за бажанням дитини. При цьому, суд звертає увагу. що графік зустрічей не порушує режиму дня дитини та навчання, не відриває її від нормального, звичайного для дитини середовища та не заважає нормальному існуванню. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 39. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, у зв'язку з тим, що позивачка за вимогу про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст.5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір на користь держави компенсується за рахунок відповідача у розмірі 704,80 грн. З цих підстав,

Outcome: partial