Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Позивач 09.09.2014 р. звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що сімейне життя не склалось, через різні характери та погляди на життя, виховання дитини. Виникали сварки з побутових питань та на підставі безпричинних ревнощів відповідача. Спільне господарство не ведеться, шлюбні відносини припинені. Від шлюбу з відповідачем мають доньку [PERSON], [INFO] р. Позивач просить стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав наведених в позовній заяві та пояснила, що з лютого 2013 р. не підтримують шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство з відповідачем, примирення не можливе. Після розірвання шлюбу донька залишиться проживати з нею. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, тому просила стягнути аліменти в розмірі ? частини з усіх видів доходу відповідача. Відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги та пояснив, що з позивачем постійно виникали сварки через різні характери, тому з лютого 2013 р. припинили ведення спільного господарства та шлюбні стосунки. Погодився сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі ? частини з усіх видів заробітку до повноліття дитини. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.2 ст.112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони перебувають в шлюбі з 12.09.1998 р. Від подружнього життя мають доньку [PERSON], [INFO]. З лютого 2013 р. сторони не підтримують шлюбних стосунків‚ спільне господарство не ведуть. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім»ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння та почуття любові між сторонами втрачено. При таких обставинах збереження шлюбу суперечить інтересам сторін і шлюб підлягає розірванню. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Аналізуючи матеріали справи та пояснення позивачки щодо порядку утримання та способу життя, який склався відносно утримання неповнолітнього доньки сторін - [PERSON], [INFO] р., враховуючи, те що позивачка несе витрати по утриманню дитини, а відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати для неї необхідні передумови для її розвитку і забезпечення організації її життя, відповідач працює, за матеріальним станом може сплачувати аліменти, а суд прийшов до висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає задоволенню. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання дитини обома батьками. Згідно ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Враховуючи викладене вище, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] р. у розмірі ? частини від заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред"явлення позову. Судовий збір в сумі 243,6 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Рішення підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць, відповідно до ст.367 ЦПК України.

Outcome: approved