Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

До суду звернулось із позовом ТОВ «Соцсфера» до відповідачів про виселення та стягнення заборгованості. Посилається на таке, ТОВ «Соцсфера» відповідно до договору купівлі-продажу №1100 від 06.04.2007 року є власником приміщення по [ADDRESS] , яке здає громадянам у найом. 01.09.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір найму житлового приміщення. Відповідно до цього Договору позивач надав відповідачам для проживання кімнату [ADDRESS] терміном на 11 місяців. За період з січня 2016 року по травень 2018 року за відповідачами обліковується заборгованість у розмірі 26 998,64 гривень. Відповідачі відмовляються звільнити кімнату [ADDRESS] , чим порушують права позивача, тому він просить на підставі ч.1 п.10 Примірного положення про гуртожитки, ст.ст. 109, 116, 128, 129 ЖК України виселити відповідачів без надання іншого житлового приміщення та стягнути з відповідачів солідарно заборгованість в сумі 26 998,64 грн. Представник позивача до судового засідання не з?явився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав письмову заяву, в якій позов підтримав та просив справу розглядати без його участі. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та місце сповіщались повісткою, направленою рекомендованим листом на адресу їх реєстрації. Представник третьої особи - органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району Калашнікова В.Ф. за дорученням від 23.08.2018 року в судове засідання не з`явилась, хоча була належним чином та своєчасно повідомлена про час та місце розгляду справи. До суду надала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, проти позову заперечує в інтересах неповнолітньої дитини. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові матеріали, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з такого. Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини. ТОВ «Соцсфера» відповідно до договору купівлі-продажу №1100 від 06.04.2007 року є власником приміщення по [ADDRESS] проживають відповідачі, які не перебувають з позивачем в трудових відносинах, це житлове приміщення не є службовим житлом. Відповідачі проживають в цій кімнаті на підставі укладених договорів найму житлового приміщення. Останній договір укладався з [PERSON] 01.09.2014 року на термін - 11 місяців. На теперішній час договори найму житлового приміщення не укладені. Нормами Житлового Кодексу УРСР регулюється проживання громадян у гуртожитках. Закон обмежує можливість виселення громадян, які проживають у гуртожитках та перебувають у трудових відносинах з підприємством. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі не знаходилися і не знаходяться у трудових відносинах із позивачем і тому їх проживання у гуртожитку не повязано із виконанням їх трудових обовязків. Згідно з нормами ст. 58 ЖК Україниєдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення є ордер. Відповідно до ч. 2ст. 58 ЖК Україниордер на вселення у жиле приміщення може бути видано лише на вільне жиле приміщення, а згідно зіст. 59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним, зокрема, у разі порушення прав інших громадян на зазначене в ордері жиле приміщення. Пленум Верховного Суду України в п.22 постанови від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», зазначив, що судам, вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, слід з`ясовувати, крім інших питань, і питання щодо видачі відповідно до Примірного положення ордера на зайняття жилої площі в гуртожитку. Отже, законом установлено, що єдиною підставою для вселення працівника підприємства на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного з профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі в гуртожитку. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно дост. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Матеріали справи не містять будь - яких даних про те, що відповідачі вселилися у гуртожиток на підставі відповідного ордеру, самостійно звільнити кімнату вони не бажають, договір найму з власником не укладено, тобто права на проживання в кімнаті гуртожитку відповідачі не мають і будь-які правові підстави для законного зайняття ними спірного житлового приміщення відсутні, тому є підстави для виселення відповідачів з кімнати [ADDRESS] Відповідно до п. 18 Примірного положення про гуртожитки № 208 від 03.06.1986 року, громадяни, які проживають у гуртожитку, зобовязані своєчасно вносити плату за користування жилою площею і за комунальні послуги відповідно до пункту 38 цього Примірного положення. Частиною 1 п. 38 „Примірного положення про гуртожитки", №208 від 03.06.1986 року, встановлено, що громадяни, які проживають в приміщеннях, які перебувають в окремому користуванні, вносять плату за користування житловою площею та за комунальні послуги згідно ставок квартирної плати (тарифів), встановлених для будинків державного та громадського житлового фонду. Відповідно до ч. 1ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі. Розмір плати за наймане приміщення встановлений договором №254/90 від 01.09.2014 року Наймач додатково оплачує витрати за комунальні послуги: електроенергію, холодну та гарячу воду, опалення, каналізацію та інші комунальні послуги (дві особи), що встановлено п. 5.2 вказаних договорів (а.с.16-17) та відповідає розрахунку заборгованості, наданої позивачем. Як вбачається з розрахунку заборгованості оплата за проживання та комунальні послуги здійснювалась відповідачами несвоєчасно та нерегулярно, внаслідок чого виникла заборгованість, яка на день розгляду справи складає 26 998,64 грн. Таким чином, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів заборгованість в сумі 26 998,64 грн.. На підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають компенсації з відповідачів.

Outcome: approved