Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Іванівської територіальної громади в особі Іванівської сільської ради про встановлення юридичного факту, що [PERSON] , яка померла [INFO] , була дочкою [PERSON] , яка померла [INFO] , встановлення юридичного факту, що сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 1,58 в умовних кадастрових гектарах серія [NUMBER] виданий 19.08.1997 року на підставі рішення Літинської РДА від 28.07.1997 року належав [PERSON] , яка померла [INFO] , визнання у порядку спадкування за законом за [PERSON] [INFO] РНОКПП: [NUMBER] права на земельну частку (пай) розміром 1,58 в умовних кадастрових гектарах на території с. Уладівка Літинського району Вінницької області, на яке мала право [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER] виданому 19.08.1997 року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що [INFO] померла [PERSON] . На день своєї смерті вона проживала та була зареєстрована за адресою [ADDRESS] разом із своєю дочкою [PERSON] . [PERSON] належав сертифікат на право на земельну частку (пай) [NUMBER] в КСП «Перемога» на підставі розпорядження Літинської РДА від 28.07.1997 року №187, розмір паю в 1,58 в умовних кадастрових гектарах. [PERSON] померла [INFO] . На день своєї смерті вона проживала та була зареєстрована за адресою [ADDRESS] разом із своїм сином [PERSON] . Водночас мають місце розбіжності у документах, що могли б підтвердити родинні відносини між спадкодавцями та спадкоємцями, а саме: у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу №00031837459 відображено, що прізвище нареченої [PERSON] не змінювалось після реєстрації шлюбу. Також у сертифікаті на право на земельну частку (пай) записано, що сертифікат виданий на [PERSON] , тоді як у свідоцтві про смерть вона записана [PERSON] . У зв`язку із викладеним позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину на вищевказане майно, а також у зв`язку із тим, що у нього відсутній оригінал правовстановлюючого документу, у зв`язку із чим отримав відмову у нотаріуса. Водночас за викладених обставин, має місце необхідність встановлення юридичних фактів належності документу, а також родинних відносин. Встановлення даних юридичних фактів пов`язане із настанням юридичних наслідків - спадкування за законом. Іншого способу вирішення даного питання як звернення до суду не має. Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області 30.08.2021 провадження у справі відкрито у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 21.09.2021. Ухвалою від 21.09.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.10.2021. Позивач [PERSON] та його представник-адвокат Заєць Б.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Від відповідача Іванівської сільської ради через канцелярію суду надійшов лист, в якому просять справу розглядати без участі представника. Іванівська сільська рада з позовними вимогами [PERSON] погоджується. Із показань свідків [PERSON] та [PERSON] , допитаних в судовому засіданні встановлено, що вони добре знали покійних [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] . Підтвердили, що [PERSON] була для [PERSON] дочкою. Пояснили, що [PERSON] за життя працювала в КСП «Перемога» та мала право в ньому на земельну частку (пай). Свідок [PERSON] зазначив, що інших людей, яких звали [PERSON] або [PERSON] в селі Матяшівка не було. Також зазначили, що інших дітей та спадкоємців крім [PERSON] у [PERSON] , яка померла [INFO] , не було. З`ясувавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з таких підстав. [PERSON] належав сертифікат на право на земельну частку (пай) [NUMBER] в КСП «Перемога» на підставі розпорядження Літинської РДА від 28.07.1997 №187, розмір земельної частки (паю) 1,58 в умовних кадастрових гектарах, згідно довідки виданою відділом №6 Управління у Вінницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (а.с.11). Рішенням зборів уповноважених КСП «Перемога» с. Уладівка від 09.02.1996 затверджено списки громадян - членів КСП «Перемога», які мають право на земельну частку (пай). У справі «Технічна документація по паюванню земель колективної власності КСП «Перемога» с. Уладівка за 1997-2001 роки» [PERSON] с. Матяшівка (так у документі) числиться у списках громадян- членів КСП «Перемога», які мають право на земельну частку (пай) у розділі «пенсіонери» під №320, згідно архівної довідки №01-23/728 від 29.07.2021 виданої Архівним відділом Вінницької РДА Вінницької області (а.с.12). [PERSON] належав сертифікат на право на земельну частку (пай) [NUMBER] в КСП «Перемога» на підставі рішення Літинської РДА від 28.07.1997 №187, який зареєстрований в Книзі за №639 21.08.1997, розмір земельної частки (паю) 1,58 в умовних кадастрових гектарах (а.с.13). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим повторно Літинським відділом ДРАЦС у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 27 липня 2021 року(а.с.9). [PERSON] до дня своєї смерті [INFO] проживала та була зареєстрована за адресою [ADDRESS] разом із своєю дочкою [PERSON] , що підтверджується довідкою №987 від 26.07.2021 року виданою Уладівським старостинським округом Іванівської сільської ради (а.с.10). [PERSON] є дочкою [PERSON] , що потверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.7). [PERSON] 01 вересня 1951 року зареєструвала шлюб із [PERSON] , після чого залишила собі прізвище « [PERSON] », згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №00031837459 (а.с.8). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим виконавчим комітетом Уладівської сільської ради Літинського району Вінницької області 17 вересня 2015 року(а.с.5). [PERSON] до дня своєї смерті [INFO] проживала та була зареєстрована за адресою в [ADDRESS] разом із своїм сином [PERSON] , що підтверджується довідкою №988 від 26.07.2021 виданою Уладівським старостинським округом Іванівської сільської ради(а.с.6). [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.7). Згідно даних алфавітних книг обліку спадкових справ, наявних в Літинській державній нотаріальні конторі Вінницької області спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилась та за даними Державного нотаріального архіву Вінницької області спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилась, згідно відповіді №839/01-16 від 11.09.2021 та відповіді №805/01-16 від 02.09.2021 (а.с. 26,29). Відповідно до ч.1 п.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено підстави, за наявності яких у порядку окремого провадження розглядаються такі справи: 1) згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; 4) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. В силу п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Як роз`яснюється у пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені у документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або у паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по-батькові або замість імені чи по-батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення у таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться у документі, відповідно до чинного законодавства. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та показання свідків, даних у судовому засіданні, суд вважає за необхідне позовну заяву задовольнити в частині встановлення фактів та встановити факт родинних відносин та належності правовстановлюючого документа, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення даних фактів і позивачем надано достатньо доказів для підтвердження таких фактів та доведено мету встановлення факту родинних відносин та факту належності правовстановлюючого документа - оформлення спадкових прав. Крім того, згідно зі ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (стаття 525 ЦК Української РСР). Статтею 527 ЦК Української РСР передбачено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті ї народженні після його смерті. Статтями 529 та 530 ЦК Української РСР визначені перша та друга черги спадкоємців за законом, відповідно до змісту яких при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого, до числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої "черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Згідно зі статтею 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Положеннями частини першої, другої статті 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (чинної на дату відкриття спадщини), передбачено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Відповідно до статті 553 ЦК Української РСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 2 ст.1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно абзацу 1 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішені спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно п.3.5 Інформаційного листа Вищого ССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію сторін, задоволення позовних вимог в частині встановлення факту родинних відносин та факту належності правовстановлюючого документу, суд вважає, що в зв`язку з відсутністю необхідних документів для оформлення спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , в нотаріальному порядку позивач не може оформити спадщину, тому позов необхідно задовольнити і в частині визнання права та визнати за ним право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Одночасно, у позовній заяві позивач зазначив, що судові витрати по сплаті судового збору поніс сам та не просив стягувати з відповідача, тому суд вважає, що судові витрати, сплачені позивачем при подачі позову до суду, слід залишити за останнім.

Outcome: approved