Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 19.06.2020 провадження у цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 29.09.2020 призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 21.01.2021 позивач подав до суду зменшення позовних вимог, які прийняти судом. Позивач [PERSON] обґрунтовує позовні вимоги тим, що 22 травня 2019 року о 20 год. 30 хв. на перехресті проспекту Маяковського та вулиці Цветаєвої, [PERSON] керував мопедом «Yamaxa Vino», номерний знак [NUMBER] , повертаючи ліворуч при зеленому сигналі основного світлофора не надав дорогу автомобілю «Citroen» номерний знак [NUMBER] , який рухався в зустрічному напрямку прямо та здійснив з ним зіткнення. В результаті ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 24.12.2020 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124, 126 КУпАП. Оскільки транспортний засіб «Yamaxa Vino» номерний знак [NUMBER] не був застрахований у передбаченому чинним законодавством України порядку позивач звернувся із заявою про здійснення страхового відшкодування до МТСБУ. Листом від 04.07.2019 МТСБУ повідомило позивача про те, що не вбачає підстав для виплати страхового відшкодування оскільки хоча позивач і звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, проте керований ним транспортний засіб без укладання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності не відноситься до забезпечених транспортних засобів. Інший відповідач [PERSON] після ДТП від 22.05.2019 жодного разу на зв`язок не виходив, дій щодо відшкодування завданої шкоди не вчинив, чим фактично самоусунувся від виконання такого обов`язку. Згідно звіту №0113-VV від 27.06.2019, вартість завданих збитків складає 32 886,98 гривень, вартість звіту 1 200 гривень. Відповідно до вимог ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. У зв`язку з викладеним позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] відшкодування шкоди в розмірі 34086,98грн. До суду надійшов відзив від представника відповідача Моторно (транспортного) страхового бюро України відповідно до якого зазначено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяною транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно пункту 1.7 забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Тобто, необхідною умовою для проведення регламентної виплати за шкоду, заподіяну внаслідок пошкодження транспортного засобу потерпілого є факт наявності договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного відносно пошкодженого транспортного засобу. Відсутність чинного договору згаданого вище виду страхування по відношень до транспортного засобу, що приймав участь у дорожньо-транспортній пригоді, свідчить про незабезпеченість такого транспортного засобу. Позивач не надав МТСБУ документи, що підтверджують наявність у нього чи на момент ДТП договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. З огляду на що, дана подія не є страховим випадком та МТСБУ не має правових підстав сплачувати регламентну виплату особам, транспортний засіб яких незабезпечений згідно Закону. У зв`язку з викладеним представник відповідача Моторно (транспортного) страхового бюро України просить суд відмовити в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судових засіданнях підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. 12.02.2021 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача, підтримує заяву про зменшення позовних вимог та просить суд задовольнити позовні вимоги. Представники відповідача Моторно (транспортного) страхового бюро України в судові засідання не з`явився, про день та час судових засідань повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки. До суду надійшов відзив від представника відповідача Моторно (транспортного) страхового бюро України відповідно до якого заперечує проти задоволення позовних вимог щодо стягнення саме з МТСБУ. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час судових засідань повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідачем не подано заяви про розгляд справи за його відсутності та не подано відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає ст.280 ЦПК України. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їм правовідносини. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 22 серпня 2019 року, серії ДПР18 №359545, 22 травня 2019 року о 20 гол. 30 хв. на перехресті проспект Маяковського та вулиці Цветасвої, [PERSON] керував мопедом «Yamaxa Vino» номерний знак [NUMBER] , повертаючи ліворуч при зеленому сигналі основного світлофора не надав дорогу автомобілю «Citroen» номерний знак [NUMBER] , який рухався в зустрічному напрямку прямо та здійснив з ним зіткнення. В результаті ДГП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 24.12.2019, відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, 126 КУпАП, за фактом спричинення даної ДТП, провадження по справі закрито, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення, строків накладення адміністративного стягнення. У відповідності з ч. 4 та ч.6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно звіту №0113-VV від 27.06.2019, про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу - автомобіля марки автомобілем «Citroen», номерний знак [NUMBER] , складеного Фізичною особою-підприємцем [PERSON] , встановлено, що вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, легкового автомобіля автомобілем «Citroen», номерний знак [NUMBER] , становить 32886,98грн. Позивач [PERSON] звернувся до Моторно (транспортного) страхового бюро України про здійснення страхового відшкодування, так як позивачу стало відомо, що транспортний засіб (мопед) «Yamaxa Vino», номерний знак [NUMBER] не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 04.07.2019 від Моторно (транспортного) страхового бюро України надійшла відповідь відповідно до якої зазначили, що не вбачають підстав для виплати страхового відшкодування, оскільки позивач не надав МТСБУ документи, що підтверджують наявність у нього на момент ДТП договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до положень п.п. «а» п. 41 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Законі майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що представник Моторно (транспортного) страхового бюро України правомірно відмовив позивачу [PERSON] , оскільки позивач на момент ДТП не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що є необхідною умовою для проведення регламентної виплати за шкоду заподіяну внаслідок пошкодження транспортного засобу потерпілого згідно чинного законодавства. Отже, у позивача виникло право вимоги до безпосереднього заподіювача шкоди. Така правова позиція висловлена колегіями суддів Верховного Суду України у постановах від 11.11.2015 року по справі №6-309цс15 та від 14.09.2016 року по справі №6-725цс16, відповідно до яких зазначено, що право вимоги як до безпосереднього заподіювача шкоди виникає з моменту, коли сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача і йому завдано шкоди. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1192 ЦК України суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом ст. 28 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. За приписами ч. 1 ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Приймаючи до уваги викладене вище, суд приходить до висновку про задоволення позову про відшкодування шкоди в розмірі 34086,98грн, з яких: 32886,98грн - вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу; 1200грн - витрати позивача на послуги по врегулюванню по справі та визначення розміру шкоди, оскільки вважає, що відповідач [PERSON] повинен відшкодувати пошкодження, які були зафіксовані на момент дорожньо-транспортної пригоди. На підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати в розмірі 840,80грн.

Outcome: approved