Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві посилався на те, що між КБ „ПриватБанк" та відповідачем 18 травня 2006 року було укладено договір без номера. Відповідно до договору позивач надавав відповідачу кредит, а відповідач [PERSON] взяла зобов'язання щодо повернення кредиту. Відповідач свої зобов'язання не виконала. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 31596,76 грн., з яких заборгованість по одержаному кредиту 8953,36 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 20662,60 грн., а також штрафні санкції: штраф в розмірі 500 грн. (фіксована складова), штраф в розмірі 1480,80 грн. (процентна складова) та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечили, в його задоволенні просили відмовити у зв'язку з пропуском позивачем строків позовної давності. Також [PERSON] наполягала на тому, що у неї борг перед КБ «ПриватБанк» відсутній. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 травня 2006 року між сторонами по справі укладено кредитний договір. За умовами зазначеного договору позивач надав відповідачу кредит в сумі 4000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% річних. Відповідач зобов'язалась забезпечити повернення кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом. Пунктом 8.6 договору передбачено сплату штрафу за порушення строків сплати будь-якого з грошових зобов'язань у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. В подальшому банком позичальнику [PERSON] змінювався кредитний ліміт по платіжній картці: 28.07.2007 року - до 5000 грн., 28.03.2008 року - до 10000 грн., 26.12.2008 року - до 9700 грн., 25.01.2009 року - до 8960 грн. Як встановлено в судовому засіданні, позивачем зобов'язання перед відповідачем по кредитному договору виконано, але відповідач взяті на себе зобов'язання не виконала. Станом на 30 листопада 2012 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 31596,76 грн., з яких заборгованість по одержаному кредиту 8953,36 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 20662,60 грн., а також штрафні санкції: штраф в розмірі 500 грн. (фіксована складова), штраф в розмірі 1480,80 грн. (процентна складова) - а.с.4-6. Після звернення позивача з позовом до суду вказана заборгованість відповідача не зменшилась. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст.626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст.509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст.510 ЦК України). Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) - ст.611 ЦК України. Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст.530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Звертаючись до суду з клопотанням про застосування давності в даному спорі, відповідач та її представник посилаються на ту обставину, що за договором строк повернення коштів відповідає терміну дії картки. Термін дії картки закінчився у 2009 році, з цього часу розпочався перебіг давності. Зазначене в повній мірі відповідає обставинам справи. Як вбачається з заяви позичальника [PERSON] від 18 травня 2006 року, яка є невід'ємною частиною кредитного договору, укладеного між сторонами, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки (а.с.7). Згідно Умов та правил надання банківських послуг, які також є частиною кредитного договору, кредит (кредитна лінія, кредитний ліміт) - розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, обумовлений у договорі, на умовах платності та повернення (а.с.8). Таким чином сторони встановили, що кредитні кошти позичальнику надаються на строк, що не перевищує термін дії картки. Згідно інформації про карту/рахунок [PERSON] карта №[NUMBER] мала строк дії - до травня 2009 року (а.с.61). Відповідно, [PERSON] мала повернути кредитні кошти банку до 31 травня 2009 року включно, а з 01 червня 2009 року розпочався перебіг термінів позовної давності. Посилання представника позивача на те, що договір, який було укладено сторонами, продовжує свою дію, в повній мірі відповідає п.9.12. Умов та правил надання банківських послуг, згідно якого договір діє протягом 12 місяців з дня його підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін (а.с.10). Згідно п.9.3 Умов та правил надання банківських послуг картрахунки відкриті на невизначений строк за виключенням настання умов, передбачених п.9.6. та 9.97. даних Умов. В той же час, як вже зазначено судом, необхідно розрізняти поняття терміну дії договору та терміну виконання зобов'язання у ньому. Якщо кредитний договір, укладений [PERSON] та КБ «ПриватБанк» 18 травня 2006 року, на підставі п.9.12. Умов та правил надання банківських послуг продовжує свою дію і на даний час, то кредитні кошти, одержані [PERSON] за картою №[NUMBER], згідно цього ж договору мали бути повернуті до травня 2009 року (граничний строк дії зазначеної картки). Посилання відповідача на те, що свої зобов'язання перед позивачем вона виконала в повному обсязі, належними та допустимими доказами не підтверджуються. Той факт, що банком позивачу декілька разів збільшувався кредитний ліміт на картку, не є доказом виконання [PERSON] свого зобов'язання. Тому суд прийшов до висновку, що борг [PERSON] перед КБ «ПриватБанк» станом на 30 листопада 2012 року складає 31596,76 грн. (а.с.4-6). Розглядаючи заяву відповідача та її представника про застосування в даній справі давності, суд виходить з наступного. Як вже встановлено судом, перебіг терміну позовної давності в даному спорі розпочався з 01 червня 2009 року. До суду з даним позовом позивач звернувся 25 січня 2013 року, тобто з пропуском встановленого ст.257 ЦК України трирічного строку позовної давності, який закінчився 01 червня 2012 року. Згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Частиною 4 ст.367 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки останній платіж за договором відповідачем здійснено 25 грудня 2008 року, після цього дії, що свідчать про визнання нею боргу не вчинялись, відповідно перебіг позовної давності не переривався. Тому суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності при зверненні до суду. У зв'язку з відмовою в задоволенні позову не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Outcome: dismissed