Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

Позивач 16 жовтня 2019 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою зареєстровані відповідачі по справі: [PERSON] та [PERSON] , хоча близько чотирьох років у будинку не проживають, комунальні послуги не сплачують, не несуть будь-які витрати по утриманню житла, особисті їх речі у будинку відсутні. Жодних договорів (оренди, найму чи піднайму) з відповідачами він не укладав, перешкод у користуванні жилим приміщенням не чинив. Позивач зазначив, що наявність реєстрації місця проживання відповідачів за вищевказаною адресою створює йому перешкоди, що заважають у нормальному здійсненню права власності, а саме нарахування комунальних послуг, якими він не користується, але повинен сплачувати з вини відповідачів. В зв"язку з чим позивач просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , а також стягнути з відповідачів судові витрати, понесені при зверненні до суду з даним позовом у розмірі 768 гривень 40 копійок. 01 листопада 2019 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачам було надано строк для подання відзиву на позов, але ні [PERSON] ні [PERSON] відзиву так і не надали. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за можливе, відповідно до ст.279 ЦПК України, розглянути справу за наявними в матеріалах доказами. Неявка сторін та ненадання відзиву на позов відповідачами не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Звадою В.В., державним нотаріусом Лозівської державної нотаріальної контори, Харківської області 20.02.2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-362 належить на праві власності житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Із довідки Комунального підприємства «Житлова управляюча компанія» від 01.10.2019 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в будинку не проживають, особистих речей та майна, яке їм належить в будинку немає, комунальні послуги не сплачують, не несуть інших витрат по утриманню житла та не приймають участі у спільному побуті. Факт не проживання відповідачів за місцем реєстрації також підтверджується актом, складенм сусідами 09.10.2019, в якому зазначено, що починаючи з травня 2015 року по жовтень 2019 року [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не проживають. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вказана стаття встановлює право власника житла на власний розсуд визначати, хто має право в ньому проживати. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідачі в даному випадку своїм протиправним поводженням створюють перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності позивачем. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст. 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки матеріалами справи достовірно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] за місцем своєї реєстрації не проживають. Позивачем при подачі позовної заяви до суду був сплачений судовий збір у розмірі 768,40 гривня, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів по справі у відповідності до ст.141 ЦПК України судовий збір у вищезазначеному розмірі на користь позивача.

Outcome: approved