Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просить стягнути 3 587 грн. 68 коп. суми сплаченого страхового відшкодування. Посилається на те, що 02 січня 2013 року о 16 год. 10 хв. в м. Києві, по вул. Донця сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: «ДЕУ», д.н. [NUMBER], яким керував відповідач [PERSON], та «Шкода», д.н. [NUMBER], яким керував [PERSON] та який знаходився у його власності. Внаслідок зазначеного ДТП останній автомобіль отримав механічні пошкодження, що підтверджується розширеною довідкою ДАІ, постановою суду, страховим актом № 2013-01-02\\009 від 16 травня 2013 р. На момент ДТП між [PERSON], яка є власником автомобіля «ДЕУ», д.н. [NUMBER], та позивачем був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності влас\-ників наземних транспортних засобів від 26 листопада 2012 р. № АВ9822381, за яким позивач застрахував цивільну відповідальність відповідача перед третіми особами при використанні зазначеного транспортного засобу. 01 березня 2013 року [PERSON] звернувся до по\-зивача із заявою про настання страхового випадку. 12 січня 2013 р. спеціалістом [PERSON] було проведено огляд транспортного засобу «Шкода» д.н. [NUMBER] та складений Акт пошкодження автомобіля. 12 січня 2013 р. спеціалістом [PERSON] було складено звіт № 2013-01-02 про оцінку шкоду завдану автомобілю під час вищевказаного ДТП. На підставі страхового акту №2013-01-02\\009 від 16 травня 2014 року та заяви [PERSON] відповідно до норм ст.. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачем було ви\-плачено страхове відшкодування в розмірі 3 587 (три тисячі п'ятсот вісімдесят сім) грн. 68 коп., що підтверджено платіжними дорученнями № 742 від 14 червня 2013 року. 20 червня 2013 року відповідачу було надіслано лист-претензію №167 з вимогою сплатити борг відповідно до вимог ст. 38 зазначеного вище Закону. Оскільки до цього часу вимога позивача залишається невиконаною, просить задовольнити позов. Сторони в судове засідання не з'явилися, про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача в судове засідання також не з'явився. Просив розглядати справу в його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 02 січня 2013 року о 16 год. 10 хв. в м. Києві, по вул. Донця сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: «ДЕУ», д.н. [NUMBER], яким керував відповідач [PERSON], та «Шкода», д.н. [NUMBER], яким керував [PERSON] та який знаходився у його власності. Відповідно до постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 11 березня 2013 року, дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення відповідачем Правил дорожнього руху, внаслідок чого останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій осби, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії водія [PERSON], вочевидь, не відповідали вимогам ПДР України, а тому він, як особа, що керувала автомобілем «ДЕУ», д.н. [NUMBER], є єдиною винною особою, дії якої призвели до ДТП, внаслідок якої позивач поніс матеріальні витрати. На момент ДТП між [PERSON], яка є власником автомобіля «ДЕУ», д.н. [NUMBER], та позивачем був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності влас\-ників наземних транспортних засобів від 26 листопада 2012 р. № АВ9822381, за яким позивач застрахував цивільну відповідальність відповідача перед третіми особами при використанні зазначеного транспортного засобу. 01 березня 2013 року [PERSON] звернувся до по\-зивача із заявою про настання страхового випадку. 12 січня 2013 р. спеціалістом [PERSON] було проведено огляд транспортного засобу «Шкода» д.н. [NUMBER] та складений Акт пошкодження автомобіля. 12 січня 2013 р. спеціалістом [PERSON] було складено звіт № 2013-01-02 про оцінку шкоду завдану автомобілю під час вищевказаного ДТП. На підставі страхового акту №2013-01-02\\009 від 16 травня 2014 року та заяви [PERSON] відповідно до норм ст.. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачем було ви\-плачено страхове відшкодування в розмірі 3 587 (три тисячі п'ятсот вісімдесят сім) грн. 68 коп., що підтверджено платіжними дорученнями № 742 від 14 червня 2013 року. Відповідно до п. 38.1.1 (а,в) ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарський препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 11 березня 2013 року встановлено, що відповідач керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння. 20 червня 2013 року відповідачу було надіслано лист-претензію №167 з вимогою сплатити борг відповідно до вимог ст. 38 зазначеного вище Закону. До цього часу зазначена вимоги позивача залишається невиконаною. Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотньої вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки відповідач не відшкодував шкоду в добровільному порядку та згідно з положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" позивач отримав право вимоги на таке відшкодування. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на це, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 243,60 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved