Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Свої вимоги мотивував тим, що 22.08.2003 року позивачка була учасником торгів, організованих Шахтарським філіалом Донецької товарної біржі. Позивачка перемогла на торгах і набула право на придбання житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], за 665 грн. 92 коп. Відповідно до протоколу торгів № 1 від 22.08.2003 року вона сплатила Шахтарському філіалу Донецької товарної біржі вартість будинку 665,92 грн. та біржовий збір в розмірі 99,89 грн. З 22.08.2003 року позивачка добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, живе в будинку, доглядає за ним, утримує, здійснила капітальний ремонт - перекрила дах, встановила вікна, двері. Просить визнати за нею права власності на нерухоме майно за набувальною давністю на житловий будинок загальною площею 32,5 кв.м, житловою площею 25,0 кв.м. з надвірними спорудами - сараєм Б, кухнею В, сараєм Г, кухнею Д, колодязем К, розташований в [ADDRESS] Позивачка [PERSON] у судовому засіданні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити. Представник відповідача Шахтарської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області Басик О.С. в судовому засіданні пояснив, що хоча підстави для задоволення позову відсутні, відповідач позов визнає, оскільки Шахтарська ОДПІ грошові кошти за будинок отримала, а угоди, зареєстровані на біржі, нотаріальному посвідченню не підлягають. Крім того, позивач з 22.08.2003 року добровільно та безперервно відкрито володіє та користується даним майном, а тому набула право власності на це майно. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України суд встановив, що визнання відповідачем позову суперечить закону, тому суд ухвалив відмовити у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжив розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до протоколу торгів № 1 від 22.08.2003 року (а.с.6) позивачка стала переможцем торгів та отримала право на придбання житлового кам'яного будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], сплатила Шахтарському філіалу Донецької товарної біржі вартість будинку 665,92 грн. та біржовий збір в розмірі 99,89 грн.(а.с.18,19). Позивач має технічний паспорт на спірний житловий будинок, де вказано, що власником житлового будинку є [PERSON] (а.с.7) та свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадкоємцем майна громадянина [PERSON], померлого [INFO] року є держава України в особі Шахтарської об'єднаної Державної податкової інспекції Донецької області (а.с.13). Позивач зверталась до Шахтарської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області та до Шахтарської міської ради, які відповіли, що вони не наділені правом укласти з [PERSON] договір купівлі-продажу вказаного об'єкту нерухомого майна. Позивачу рекомендовано звернутися до Шахтарського філіалу Донецької товарної біржі, як до єдиного компетентного органу з приводу укладення договору купівлі-продажу, оскільки безпосередньо з товарною біржею [PERSON] повинна була в 2003 році укласти договір купівлі-продажу. Запропоновано звернутися до суду за захистом своїх прав, а також роз'яснено право звернення до суду із позовом про визнання права власності за набувальною давністю (а.с.14-17). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Ст. 650 ЦК України визначено, що особливості укладення договорів на біржах встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.15 Закону України „Про товарну біржу" біржовою операцією визнається угода, якав цілому відповідає умовам: представляє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товару, допущених до обороту на товарній біржі; якщо її учасники є членами біржі та якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за укладеною угодою дня. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Право власності особи підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Усною ухвалою суду від 30.04.2014 року позивача зобов'язано надати докази звернення до товарної біржи з метою укладення відповідного договору (а.с.39). Позивач пояснила, що до товарної біржи у встановленому законом порядку вона не зверталась, що свідчить про те, що заходів для оформлення в установленому законом порядку свого права власності на спірний будинок позивач не приймала, доказів неможливості таким чином реалізувати своє право не надала. Позивач просить визнати за нею право власності на підставі статті 344 ЦК України, згідно якої особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При цьому задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на вказаній підставі можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Згідно п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. №5 (далі Постанова), при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. ЗУ «Про товарні біржі» був опублікований і доведений до відома населення у порядку, встановленому законом. Згідно статті 15 цього закону позивач була зобов'язана укласти договір купівлі-продажу і зареєструвати вказаний договір на біржі. Не уклавши договір і не зареєструвавши його на біржі вона могла і повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. З урахуванням викладеного, доводи позивача про добросовісне вселення в спірний будинок в 2003 році також не можуть бути прийняті судом, оскільки позивач не набув права вселення в цей будинок. На підтвердження вселення в 2003 році до спірного будинку, відкритості і безперервності користування ним позивач надала акт від 02.04.2014 року, складений десятидворним [PERSON], згідно якого [PERSON] з серпня 2003 року по теперішній час проживає постійно, нікуди не виїжджала, зробила ремонт - перекрила кришу, встановила нові вікна та двері, вчинила внутрішні малярні роботи. В будинку знаходяться її особисті речі, побутова техніка, що підтверджують сусіди. Суд звертає увагу, що акт складено десятидворним комітету селища Олексієво-Орловка. Хоча її підпис і посвідчений головою комітету Олексієво-Орловки, на якому є відтиск печатки виконавчого комітету Шахтарської міської ради, однак територія [ADDRESS] не віднесена до її компетенції як представника громадського комітету селища Олексієво-Орловка, а тому вона не уповноважена від імені громадського комітету складати відповідні акти. Згідно договору № 160708001 позивач 07.11.2013 року уклала з Шахтарським РЕС договір про користування електричною енергією за адресою: [ADDRESS] (а.с.33-34). Даний договір викликає сумніви щодо його відносності в якості доказу по цій справіоскільки спірний житловий будинок відповідно до правовстановлювальних документів розташований в [ADDRESS], а не в [ADDRESS]. Також суд звертає увагу, що договір був укладений в 2013 році, дані про користування електричною енергією чи іншими комунальними послугами в спірному будинку до 2013 року позивачем не надані і в судовому засіданні не здобуті. Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи у межах заявлених вимог та на підставі доказів сторін. Сторонам роз'яснювалися ці статті, від них не надійшло клопотань про витребування або долучення до справи інших доказів, виклик свідків, сторони просили суд розглянути справу на підставі наявних доказів. Тому суд вирішує справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння (наприклад, спадкування, можливість оформлення), а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. Аналогічна позиція викладена в п.6 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав». Положення ст. 344 ЦК України передбачають передусім вжиття особою заходів з володіння майном, що є відмінним він фактичного використання, в даному випадку, позивачкою жилого приміщення для проживання за згодою власника. Будь-яких юридично значущих дій як власник житла, а не користувач, позивач не вживала: угода з придбання нею у відповідача будинку не була укладена; і позивачем не зініційовано її укладення понад 10 років після отримання права на її укладення; не переоформлені на ім'я позивачки, як власника, договори із комунальними службами, договір, укладений з ПАТ «Донецькобленерго» викликає обґрунтований сумнів щодо його відносності до цієї справи. Таким чином, в судовому засіданні не встановлено доказів порушення, не визнання чи оспорення права позивача як підстави для захисту її права судом. Нею невірно обраний засіб захисту. А тому у задоволенні позову необхідно відмовити, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed