Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить визнати відповідачів [PERSON], [PERSON] такими що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], та зняти їх з реєстраційного обліку з квартири. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що він є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування зареєстрованого 28.10.2005 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] Між позивачем та відповідачами були укладені договори найму квартири для проживання відповідачів, які тимчасово перебували на території України. 29.09.2009 року позивачем укладено договір № 41 з громадянином [PERSON] строком дії до 29.10.2012 року та 22.11.2010 року позивач уклав договір № 165 з громадянином Туреччини [PERSON] строк дії якого закінчився 20.10.2013 року. Зазначені договори були підставою для реєстрації місця проживання відповідачів у зазначеній квартирі. На даний час обидва договори найму квартири вже припинено і у відповідачів також закінчився термін дії посвідок на тимчасове проживання в Україні, що виключає їх можливість перебування в Україні. Не зважаючи на це, відповідачі не знялися з реєстраційного обліку, що вимусило позивача звернутися до суду для захисту свого законного права володіти та розпоряджатися своїм майном. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити. Начальник Київського районного відділу у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області Тризна В.Ю. направив джо суду листа, яким просив розглядати справу без участі їх представника. Відповідачі в судове засідання не з"явилися. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного: Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору дарування зареєстрованого 28.10.2005 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за № 3133. Між позивачем та відповідачами були укладені договори найму квартири для проживання відповідачів, які тимчасово перебували на території України. 29.09.2009 року позивачем укладено договір № 41 з громадянином [PERSON] строком дії до 29.10.2012 року та 22.11.2010 року позивач уклав договір № 165 з громадянином Туреччини [PERSON] строк дії якого закінчився 20.10.2013 року. З листа директора ТОВ «Тверді Металеві Технології» [PERSON] № 10/24-1 від 24.10.2014 р. стало відомо, що громадянин [PERSON] працював на посаді «директор з маркетингу» з 16.09.2009 р. по 15.09.2011 р. 16.09.2011 р. виїхав з України до Туреччини. Громадянин Туреччини [PERSON] працював на посаді «виконавчий директор» з 08.07.2010 р. по 08.08.2011 р. 12.07.2011 р виїхав з України до Туреччини. Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку від 23.09.2014 № 1463 відповідачі у спірній квартирі зареєстровані як наймачі: [PERSON] з 09.12.2010р., [PERSON] з 09.12.2010 р., [PERSON] з 24.11.2011 р. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили, що відповідачі з вересня 2011 року у спірній квартирі не проживають, виїхали з України до Туреччини. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряжання своїм майном. Таким чином суд доходить висновку, що відповідачі з вересня 2011 року в квартирі [ADDRESS] не мешкають, спроби позивача зв'язатися з відповідачами для добровільного зняття з реєстрації виявилися безрезультатними, а тому їх слід позбавити права користуватися жилими приміщеннями у квартирі.

Outcome: approved