Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи [PERSON], Відділ державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції про визнання договору купівлі-продажу недійсним та стягнення безпідставно набутих коштів. В обґрунтування позову посилається на те, що 15.12.2012 року позивачем було придбано у відповідача [PERSON], автомобіль марки OPEL «OMEGA» (тип легковий седан - В, номер шасі VIN-[NUMBER], білого кольору, 1990 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований РЕВ 10-го МВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області, свідоцтво про реєстрацію ТЗ Серії [NUMBER], виданий РЕВ 10-го МВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 01 листопада 2007 року), що підтверджується розпискою про отримання відповідачем коштів у сумі 29 250 гривень від позивача за продаж автомобіля. Укладаючи цивільно-правовий договір купівлі-продажу вищезазначеного автомобіля в усній формі, позивач виступав покупцем, а відповідач - продавцем. Правовою підставою, для укладення договору купівлі-продажу відповідачем [PERSON], на стороні продавця, було генеральне передоручення, видане на його ім'я [PERSON], як від власника автомобіля марки OPEL «OMEGA», за яким надавалось право відчужувати третім особам даний транспортний засіб. Окрім цього відповідачем було видане нотаріально посвідчене генеральне доручення на ім'я позивача на право управління та розпорядження даним автомобілем. Згідно умов укладеного сторонами в усній формі договору купівлі-продажу автомобіля, право власності на даний транспортний засіб переходить до покупця з моменту реєстрації автомобіля в органах Державтоінспекції. Проте, 10 січня 2014 року, позивач був зупинений працівниками ДАІ, які повідомили йому про те, що на автомобіль спрацювала система «Рубіж» і автомобіль вони вилучили, оскільки на нього Відділом державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції накладено арешт, по виконавчому провадженню відносно [PERSON], якому автомобіль належить на праві власності. Тому з цього часу і по день розгляду справи в суді позивач позбавлений таких прав власника як володіння, користування та розпорядження придбаним автомобілем. Також в позивача відсутня можливість зареєструвати даний транспортний засіб в органах Державтоінспекції. Таким чином, відповідач свого зобов'язання по передачі позивачу у власність автомобіля, відповідно до укладеного ними в усній формі договору купівлі-продажу, не виконав. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. За укладеним спірним договором купівлі-продажу позивач розраховував отримати автомобіль у власність і користуватись ним, однак внаслідок порушень зі сторони відповідача, він позбавлений такої можливості з вини останнього. Свої зобов'язання по оплаті предмету договору (автомобіля) позивач виконав у повному обсязі і сплатив відповідачу обумовлену ними суму в повному розмірі, а саме 29 250 гривень. Окрім цього, відповідно до ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. П.3. ст.208 ЦК України встановлено, що правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, належить вчиняти у письмовій формі. Однак, відповідно до ч.1 ст.218 ЦК, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність. Просить суд визнати усний договір купівлі-продажу автомобіля марки OPEL «OMEGA» (тип легковий седан - В, номер шасі VIN-[NUMBER], білого кольору, 1990 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований РЕВ 10-го МВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області, свідоцтво про реєстрацію ТЗ Серії [NUMBER], виданий РЕВ 10-го МВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 01 листопада 2007 року) від 15 грудня 2012 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] - недійсним. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно набуті кошти у сумі 29 250 (двадцять дев'ять тисяч двісті п'ятдесят) гривень. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити його у повному обсязі. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилались на те, що позивач сам мав право зареєструвати автомобіль, однак цього не зробив. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи Відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, представників, покази свідка, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.ст.4,10,11,60,61,213 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду обґрунтовується лише тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Відповідно до ст.ст.203, 206 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, правочин має вчинятися у формі встановленій законом. Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, що підлягають нотаріальному посвідченню, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Згідно до ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно ст.240 ЦК України, представник зобов'язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Представник, який передав своє повноваження іншій особі, повинен повідомити про це особу, яку він представляє, та надати їй необхідні відомості про особу, якій передані відповідні повноваження (замісника). Невиконання цього обов'язку покладає на особу, яка передала повноваження, відповідальність за дії замісника як за свої власні. Правочин, вчинений замісником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Відповідно до ст.239 ЦК України, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У ст.328 ЦК України, зазначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст.334 ЦК, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Пленум Верховного Суду України від 06.11.2009 року постановою № 9 „ Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", зокрема п.12 такої, роз'яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст.210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи не втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину, договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених ст.ст.218 та 220 ЦК України. Відповідно до ст. 218 ч. 2 ЦК України "якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги, щодо письмової форми, укладено усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним". Стаття 220 п.2 ЦК України передбачає, що "якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилялася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним". На думку суду, фактом підтвердження істотних умов договору купівлі-продажу автомобіля є факт передачі автомобіля в користування позивача, починаючи із 15.12.2012 року, яким він користувався до його вилучення працівниками міліції, тобто до 10.01.2014 року. З довіреності на продаж автомобіля від 21.01.2008 року, посвідченої нотаріально, вбачається, що такою [PERSON] доручив [PERSON] та [PERSON] бути його представником в органах ДАІ та всіх установах та вирішувати питання щодо вчинення правочинів щодо користування, експлуатації та продажу автомобіля марки OPEL «OMEGA» (тип легковий седан - В, номер шасі VIN-[NUMBER], білого кольору, 1990 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований РЕВ 10-го МВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області, свідоцтво про реєстрацію ТЗ Серії [NUMBER], виданий РЕВ 10-го МВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 01 листопада 2007 року). 15.12.2012 року позивачем було придбано у відповідача [PERSON], автомобіль марки OPEL «OMEGA» (тип легковий седан - В, номер шасі VIN-[NUMBER], білого кольору, 1990 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований РЕВ 10-го МВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області, свідоцтво про реєстрацію ТЗ Серії [NUMBER], виданий РЕВ 10-го МВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 01 листопада 2007 року), що підтверджується розпискою про отримання відповідачем коштів у сумі 29 250 гривень від позивача за продаж автомобіля. Укладаючи цивільно-правовий договір купівлі-продажу вищезазначеного автомобіля в усній формі, позивач виступав покупцем, а відповідач - продавцем. Правовою підставою, для укладення договору купівлі-продажу відповідачем [PERSON], на стороні продавця, було генеральне доручення, видане на його ім'я [PERSON], як від власника автомобіля марки OPEL «OMEGA», за яким надавалось право відчужувати третім особам даний транспортний засіб. Окрім цього відповідачем було видане нотаріально посвідчене генеральне доручення на ім'я позивача на право управління та розпорядження даним автомобілем. Згідно умов укладеного сторонами в усній формі договору купівлі-продажу автомобіля, право власності на даний транспортний засіб переходить до покупця з моменту реєстрації автомобіля в органах Державтоінспекції. 10 січня 2014 року, позивач був зупинений працівниками ДАІ, які повідомили йому про те, що на автомобіль спрацювала система «Рубіж» і автомобіль вилучено працівниками міліції, оскільки на автомобіль Відділом державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції накладено арешт, по виконавчому провадженню відносно [PERSON], якому автомобіль належить на праві власності. Даний факт сторони не заперечували та підтвердили його у судовому засіданні. Отже, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем фактично було укладено усний договір купівлі-продажу автомобіля марки OPEL «OMEGA». При укладенні цієї угоди відповідачем - [PERSON] було передано позивачу - [PERSON] автомобіль, а [PERSON] було передано [PERSON] кошти в оплату за автомобіль в сумі 29 250 гривень. В подальшому автомобіль в оплату боргів третьої особи, який є власником автомобіля у позивача було вилучено, однак сплачені ним кошти за автомобіль відповідачем позивачу не повернуто, чого не заперечує ніхто із сторін. За цих обставин, суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу автомобіля, який відбувся між сторонами 15.12.2012 року та був укладений в усній формі є дійсним. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Стаття 653 ЦК України передбачає, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Відповідно до вимог ст.665 ч.1 ЦК України, у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Згідно ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання та таке зобов'язання припиняється. Згідно ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно ч.1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Суд вважає, що у зв'язку з неможливістю виконання зобов'язання відповідачем в частині передачі автомобіля позивачу та визнання за позивачем права власності на цей автомобіль, у зв'язку з його відчуженням первинним власником, договір купівлі-продажу автомобіля укладений між сторонами 15.12.2012 року в усній формі підлягає розірванню, а грошові кошти передані відповідачу [PERSON] позивачем [PERSON] підлягають поверненню останньому. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved