Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Державний вищий навчальний заклад «Криворізький національний університет» (надалі - ДВНЗ «КНУ») в особі проректора з науково-педагогічної робити університету [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] одержану нею одноразову адресну допомогу у розмірі 4186, 25 грн та витрати, понесені на сплату судового збору в сумі 243,60 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 20 вересня 2011 року між ДВНЗ «Криворізьким національним університетом» Криворізьким педагогічним інститутом в особі проректора з науково-педагогічної робити університету [PERSON] та [PERSON] був укладений договір № 23 про працевлаштування випускників ДВНЗ «Криворізького національного університету». Відповідно до умов зазначеного договору, відповідач зобовязався відпрацювати протягом трьох років з дня укладення угоди про роботу у загальноосвітньому або професійно-технічному навчальному закладі та отримати одноразову адресну допомогу у пятикратному розмірі мінімальної заробітної плати. 15 серпня 2011 року [PERSON] була прийнята на посаду вчителя фізичного виховання Криворізької загальноосвітньої школи № 14 та на підставі наказу ректора від 04 листопада 2011 року № 278-о на рахунок відповідача, позивачем була перерахована одноразова адресна грошова допомога в сумі 4186, 25 грн. Проте, наказом від 11 листопада 2013 року [PERSON] було звільнено за власним бажанням із займаної посади згідно ст. 38 КЗпП. Враховуючи, що з моменту працевлаштування і до звільнення за власним бажанням не минуло трьох років, відповідач на підставі Порядку надання одноразової адресної грошової допомоги деяким категоріям випускників вищих навчальних закладів у 2013 році, зобовязана була повернути позивачу суму фактично одержаної допомоги. Проте, у добровільному порядку спір вирішити не надалося можливим, у звязку з чим, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, посилаючись на обґрунтування, викладені в позовній заяві, просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, повідомила суду, що зменшилось її навантаження, у зв"язку з чим зменшилась її заробітна плата та вона змушена була шукати нове місце роботи; надала суду заперечення (а.с. 29 - 30), копії розрахунків заробітної плати (а.с. 33, 34) на підтвердження своїх доводів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, проаналізувавши обставини справи, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, до такого висновку суд приходить з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 вересня 2011 року між Державним вищим навчальним закладом «Криворізьким національним університетом» Криворізьким педагогічним інститутом, в особі проректора з науково-педагогічної роботи університету - директора інституту [PERSON] та [PERSON] був укладений договір № 23 про працевлаштування випускників Криворізького державного педагогічного університету. За п. 2 даного договору, відповідач повинна була відпрацювати протягом трьох років з дня укладання угоди про роботу у загальноосвітньому або професійно-технічному навчальному закладі, а також отримати одноразову адресну грошову допомогу у пятикратному розмірі мінімальної заробітної плати (а.с. 10). Згідно копії трудової книжки відповідача 15 серпня 2011 року [PERSON] була прийнята на посаду вчителя фізичного виховання Криворізької загальноосвітньої школи № 14 (а.с. 8, зворот; а.с. 31). Відповідно до п. 5 Порядку надання одноразової адресної грошової допомоги деяким категоріям випускників вищих навчальних закладів у 2013 році, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України № 736 від 12.06.2013 року, нарахування та виплата допомоги здійснювалась у вищому навчальному закладі на підставі наказу, який видавався після затвердження кількості випускників, яким надавалася допомога, та на підставі поданої випускником заяви про надання допомоги, копії трудової книжки та копії договору. Виплата допомоги здійснювалася до кінця поточного року. З матеріалів справи вбачається, що на підставі заяви [PERSON] про надання допомоги (а.с. 11), позивачем були перераховані грошові кошти в сумі 4186, 25 грн. Згідно із п. 7 Порядку надання одноразової адресної грошової допомоги деяким категоріям випускників вищих навчальних закладів у 2013 році, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України № 736 від 12.06.2013 року, у разі відмови випускника без поважних причин приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років від початку роботи у загальноосвітньому або професійно-технічному навчальному закладі, отримувач допомоги повинен повернути суму фактично одержаної допомоги у вищий навчальний заклад, де була здійснена виплата, а вищий навчальний заклад повертає зазначені кошти до державного бюджету. Як убачається, 11 листопада 2013 року [PERSON] було звільнено з Криворізької загальноосвітньої школи № 14 за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується витягом з наказу № 407-к від 11 листопада 2013 року (а.с. 17). У порушення п. 2.3.1 та п. 2.3.3. договору № 23 від 20 вересня 2011 року, відповідач звільнившись за власним бажанням протягом трьох років від початку роботи у загальноосвітньому або професійно-технічному навчальному закладі, у добровільному порядку не відшкодувала до державного бюджету суму отриманої нею допомоги. Відповідно до ст. 611 ч. 1 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно ст. 625 ч. 1 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобовязання. З метою досудового урегулювання спору, позивач за місцем мешкання відповідача направляв претензію № 18 від 05 лютого 2015 року, з вимогою добровільно повернути суму отриманої допомоги на рахунок учбового закладу, проте, дане претензія відповідачем залишена без задоволення (а.с. 20). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб (а.с. 32), після укладення шлюбу відповідач змінила прізвище на [PERSON]. Так, згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд вважає необґрунтованими доводи відповідача, що вона змушена була звільнитися, тому що її навчальне навантаження, а відповідно і заробітна плата, зменшувались, оскільки згідно наказу про звільнення відповідач звільнена за власним бажанням, що не може вважатися звільненням з ініціативи адміністрації або з вини адміністрації школи. Таким чином, перевіривши та дослідивши матеріали справи та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги ДВНЗ «КНУ» обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по справі, суд керується ст. 88 ЦПК України та задовольняючи вимого позивача, стягує з відповідача на понесені і документально підтверджені позивачем судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved