Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] 17 липня 2014 року звернулася до суду з позовом (позовна заява підписана позивачем 15 липня 2014 року) до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (далі [PERSON] «СК «Еталон»), товариства з додатковою відповідальністю «Альянс Україна», товариства з обмеженою відповідальністю «Пегас Туристик», третя особа Міністерство закордонних справ України, який у подальшому уточнила та просила стягнути з [PERSON] «СК «Еталон» 159729,70 гривень невиплаченої суми страхового відшкодування, 35140,53 гривень пені, обчисленої за період з 28 січня 2008 року по 28 січня 2009 року у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, 120436,19 гривень інфляційних втрат за період з 28 січня 2008 року по 15 липня 2014 року, 54 298,45 гривень 3 % річних за період з 28 січня 2008 року по 2014 рік, та 32256 гривень моральної шкоди, завданої внаслідок невиплати страхового відшкодування. Обгрунтовувала позов тим, що 24 січня 2008 року між її дочкою [PERSON] та [PERSON] «СК «Еталон» було укладено договір № 00837-8169212 комплексного страхування подорожуючих за межі країни постійного проживання (далі - договір). 27 січня 2008 року в м. Шарм Ель Шейх (Єгипет) стався нещасний випадок при катанні на квадроциклі, внаслідок якого [PERSON] отримала травми, від яких померла. Відповідачем [PERSON] «СК «Еталон» не виконано умови вказаного договору страхування та не виплачено їй страхове відшкодування, незважаючи на її звернення та телефонні дзвінки. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 03 лютого 2015 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 16 липня 2015 року, позов задоволено частково, стягнуто з [PERSON] «СК «Еталон» на користь [PERSON] 159729,70 гривень невиплаченої суми страхового відшкодування, 5820,13 гривень пені, 120436,19 гривень інфляційних втрат та 30996,31 гривень трьох відсотків річних. Постановою Верховного Суду України від 18 травня 2016 року зазначені рішення та ухвалу скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В ході нового розгляду справи позивач подала письмові уточнення до позовної заяви, згідно з якими просила стягнути з [PERSON] «СК «Еталон» 10653 долари США та 1000 гривень невиплаченої суми страхового відшкодування, 5820 гривень 13 копійок пені за період з 15 липня 2013 року по 15 липня 2014 року, 754 гривні інфляційних втрат (розраховуючи від 1000 гривень) та три проценти річних у розмірі 30996 гривень 31 копійка. Також, за клопотанням представника позивача виключено з числа осіб, які беруть участь у справі, відповідачів товариство з додатковою відповідальністю «Альянс Україна», товариство з обмеженою відповідальністю «Пегас Туристик», до яких не заявлено ніяких позовних вимог. У судове засідання представник позивача подав письмову заяву, відповідно до якої підтримав уточнені позовні вимоги, просив позов задовольнити, розглянувши справу у його та [PERSON] відсутності. Представники відповідача [PERSON] «СК «Еталон» [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні позову не визнали, підтримали письмові заперечення на позов. Зазначили, що між [PERSON] та [PERSON] «СК «Еталон» дійсно був укладений договір страхування. 27 січня 2008 року трапився нещасний випадок відповідно до умов договору базової програми «В», яка передбачає екстрене лікування, консультативно-діагностичне обслуговування, операційне лікування, забезпечення медикаментозними засобами. Сума страхового відшкодування становить 1000 гривень. Сума медичних затрат 15000 доларів США. [PERSON] «СК «Еталон» виплатила вартість репатріації в розмірі 4347 доларів США відповідно до п. 3.3.1.2.3 договору. 15000 доларів США могли би бути виплачені тільки у випадку, якщо б [PERSON] була жива і лікувалася. Тому ці кошти не підлягають виплаті позивачу. Крім цього, відповідно до п. 4.3.24 стаховик не відшкодовує витрат, якщо нещасний випадок стався при зайнятті екстремальними видами спорту в даному випадку катання на квадроциклі. Оскільки відповідачем не порушено виплату грошового зобовязання, то нема підстав для стягнення пені, 3% річних та інфляційних нарахувань. Крім цього, вказали, що позивачем порушено строк звернення до суду, оскільки про порушення свого права позивач дізналася в день смерті дочки 27 січня 2008 року, тому строк звернення до суду з позовом сплинув 27 січня 2011 року. При цьому безпідставними є посилання позивача на вимоги п. 5 ч. 1 ст. 268 ЦК України про те, що позовна давність не поширюється на вимоги страхувальника (застрахованої особи) до страховика про здійснення страхової виплати (страхового відшкодування), оскільки позивач не є застрахованою особою, у встановлений строк спадщину не прийняла, свідоцтва про право на спадщину не отримала. Тому до даних правовідносин повинна застосовуватись загальна позовна давність тривалістю 3 роки. Судом досліджено зібрані у справі докази та встановлено такі обставини: 24 січня 2008 року між дочкою позивача [PERSON], [INFO], та [PERSON] «СК «Еталон» укладено договір № 00837-8169212 комплексного страхування подорожуючих за межі країни постійного проживання. Згідно з Умовами комплексного страхування подорожуючих за межі країни постійного проживання (далі Умови, Умови страхування), страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування, яка відбулась під час дії договору страхування і з настанням якої виникає обов'язок Страховика здійснити виплату на умовах договору страхування. Згідно з п. 5.1 ст. 5 Умов страхування розмір страхової суми визначається за взаємною згодою між страховиком та страхувальником при укладенні договору страхування. За програмами A, B, C, D страхова сума є єдиною на всі послуги з урахуванням лімітів відповідальності, встановлених програмою страхування. Вказаним договором передбачено Програму страхування «В» (Базова) із встановленою сумою страхування 15000 доларів США та 1000 гривень при комплексному страховому платежі в розмірі 11,36 гривень, сплаченому застрахованою особою [PERSON] 24 січня 2008 року. Відповідно до п.п. 3.2.1., п. 3.2., ст. 3 Умов страхування, здійснення спеціалізованою службою страховика (Асистансом)/застрахованою особою непередбачуваних витрат, пов'язаних із наданням допомоги застрахованій особі, в тому числі і у випадку смерті застрахованої особи, кваліфікується як страховий випадок. Підпунктом 8.1.1. пункту 8.1. ст. 8 Умов передбачено, що при настанні події, що має ознаки страхового випадку, страхувальник (застрахована особа) негайно, але в будь-якому разі не пізніше ніж протягом 24 годин, повинен: звернутися до спеціальної служби страховика (Асистансу), за телефоном зазначеним на першій сторінці договору страхування та отримати інформацію щодо подальших дій. Після звернення до спеціалізованої служби страховика (Асистансу) виконувати її рекомендації щодо своїх подальших дій, пп. 8.1.4 Умов страхування. Відповідно до підпункту 7.7.1. пункту 7.7. ст. 7 Умов протягом 2 (двох) робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, страховик зобовязаний вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальнику (застрахованій особі). У пунктах 13.6, 13.7 Умов встановлено, що страхова сума, зазначена на першій сторінці договору страхування, встановлюється за вибором страхувальника, а у випадку смерті застрахованої особи страхова виплата здійснюється її спадкоємцям у розмірі 100 % страхової суми. 27 січня 2008 року в м. Шарм Ель Шейх (Єгипет) стався нещасний випадок при катанні на квадроциклі, внаслідок якої дочка позивача [PERSON] отримала травми, від яких померла, що стверджується листом Egypt Assistance та свідоцтвом про смерть №067433 (реєстрація смерті здійснена у м. Шарм Шейх 31 січня 2008 року). З викладених у позовній заяві обставин, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги, слідує, що 28 січня 2008 року працівники Департаменту консульської служби посольства України повідомили їй про нещасний випадок, який трапився із її дочкою [PERSON] та призвів до летального наслідку. Працівники консульства також інформували позивача про їх звернення до страхових компаній як української так і міжнародної - «Ремед Ассістенс», про страховий випадок та про допомогу у репатріації тіла. Позивач зверталася до відповідача щодо виплати страхового відшкодування, однак відповідачем на її звернення умови договору не виконано, страхове відшкодування за наслідками настання страхового випадку не виплачено. Так, зокрема, позивачем подано листи до Міністерства закордонних справ України, в яких містяться прохання про допомогу у сприянні отримання страхових виплат у зв'язку із смертю дочки [PERSON], з тих підстав, що [PERSON] «СК «Еталон» повністю ігнорує її звернення і дзвінки та ухиляється від здійснення страхової виплати, що підтверджується відповідями № 71/ATP/19-091-118166 від 17 листопада 2011 року, № 71/ATP/19-091-22221 від 02 березня 2012 року та № 71/ATP/19-091-93321 від 06 вересня 2013 року. Також, як зазначає позивач, вона особисто у телефонному режимі звернулась до [PERSON] «СК «Еталон», та повідомила про смерть її дочки - застрахованої особи, просила про допомогу у репатріації тіла та про виплату страхового відшкодування. 29 січня 2008 року представниками Департаменту консульської служби посольства України було отримано тіло дочки позивача, та здійснено його репатріацію в Україну за допомогою Асистуючої компанії «Remed Assistance Co. Ltd». [PERSON] «СК «Еталон» виплатила у користь Асистуючої компанії «Remed Assistance Co. Ltd» грошові кошти в розмірі 4347 доларів США, в якості затрат, понесених за репатріацію тіла [PERSON] в Україну, згідно умов договору, що підтверджується листом Egypt Assistance. Наведене свідчить про те, що позивач неодноразово зверталася до відповідача щодо виплати страхового відшкодування, однак відповідачем на її звернення умови Договору не виконано, та не виплачено страхового відшкодування за наслідками настання страхового випадку. В подальшому, 24 липня 2013 року, позивач звернулася до [PERSON] «СК «Еталон» із запитом від про надання повної інформації щодо Договору. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного звязку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» визначено, що страховий випадок подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася, і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У силу п. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з п. 1 ст. 984 ЦК України страховиком є юридична особа, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності. Відповідно до п. п. 1 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний: ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування; протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно зі ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Застрахованою особою [PERSON] було виконано умови договору страхування (contract) № 00837-8169212 комплексного страхування подорожуючих за межі країни постійного проживання, та 24 січня 2008 року внесено оплату страхового платежу в повному обсязі. Відповідачем [PERSON] «СК «Еталон», як страховиком, не виконано належним чином зобов'язання за договором, не проведено виплату страхового відшкодування при настанні страхового випадку який мав місце 27 січня 2008 року в м. Шарм Ель Шейх (Єгипет) із застрахованою особою, чим порушено права позивача, яка має право на отримання цього відшкодування відповідно до п. 13.7 Умов страхування. Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Закон України "Про страхування" в ст. 9 визначає: страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку; страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Обов'язком страховика, відповідно п. 2 ст. 20 Закону, є протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику. Відповідно до розрахунку позивача в позовній заяві, з урахуванням поданих уточнень, невиплачена [PERSON] «СК «Еталон» сума страхового відшкодування складає 10653 доларів США (15000 доларів США 4347 доларів США) та 1000 гривень. Як слідує з правової позиції Верховного Суду України, викладеної Постанові від 18 травня 2016 року в даній справі, при ухваленні судом рішення потрібно перерахувати суму боргу з іноземної валюти на національну, урахувати офіційний курс гривні до іноземної валюти, установлений Національним банком України на день ухвалення судового рішення. Тому суд вважає безпідставними посилання представника відповідача на п. 10.5 Умов страхування, відповідно до якого страхова виплата здійснюється у гривні на день настання страхового випадку. Страхова виплата після настання страхового випадку у 2008 році не виплачена [PERSON] «СК «Еталон» позивачу по даний час. Станом на 01 листопада 2016 року офіційний курс НБУ становить 2551,5438 гривень за 100 доларів США, тому сума боргу страхового відшкодування в розмірі 10653 доларів США станом на день ухвалення рішення складає 271815 гривень 96 копійок. Відтак, суд приходить до переконання про обгрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача цих коштів, а також 1000 гривень страхового відшкодування. Суд вважає безпідставними посилання відповідача на п. 4.3.24 Умов страхування, відповідно до якого страховик не відшкодовує витрати, якщо випадок стався під час занять екстремальними видами спорту. Так, умови страхування не містять переліку екстремальних видів спорту, і жодних доказів, що катання на квадроциклах до таких відносяться, відповідачем не надано. Також суд вважає необгрунтованими доводи відповідача про те, що договором страхування визначено два окремих страхових випадки та дві окремі страхові суми, зокрема 15000 доларів США страхова сума зі страхування медичних витрат (яка могла би бути виплачена виключно [PERSON] на лікування), і 1000 гривень страхова сума ризику нещасного випадку. Такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до п. 13.7 Умов страхування у випадку смерті застрахованої особи страхова виплата здійснюється її спадкоємцям у розмірі 100 % страхової суми. При цьому суд враховує, що Верховним Судом України в даній справі встановлено, що «страхова компанія належним чином не виконала своїх зобовязань за договором, і з урахуванням цього суди попередніх інстанцій дійшли до правильного висновку про стягнення з ПАТ «Страхова компанія «Еталон» страхового відшкодування 15000 доларів США та 1000 гривень при комплексному страховому платежі, сплаченому застрахованою особою [PERSON] від 24 січня 2008 року». Щодо клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, суд враховує, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 268 ЦК України на вимогу страхувальника (застрахованої особи) до страховика про здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) позовна давність не поширюється. При цьому суд вважає необгрунтованими доводи відповідача про те, що зазначена норма закону підлягала б застосуванню тальки до вимоги самої застрахованої особи ([PERSON]Б.), оскільки в даному випадку саме позивач як спадкоємець [PERSON] вправі звертатись до страховика про здійснення страхової виплати (страхового відшкодування). За вказаних обставин [PERSON] «СК «Еталон» не виконав належним чином передбаченого договором зобовязання з виплати позивачу страхового відшкодування, а тому до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає 271815 гривень 96 копійок, що за курсом Національного банку України станом на 01 листопада 2016 року еквівалентно 10653 доларів США, та 1000 гривень невиплаченої суми страхового відшкодування. Порушення боржником зобовязання, яким відповідно до ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) є підставою, яка породжує обовязок сплатити неустойку. Відповідно до ст. 922 ЦК України в разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Пунктом 7.7.3 Умов страхування передбачено сплату страховиком пені у розмірі 0,01% від простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення платежу, у разі несвоєчасного здійснення страхової виплати. Відповідно до розрахунку позивача в позовній заяві, з урахуванням поданих уточнень, розмір пені за період з 15 липня 2013 року по 15 липня 2014 року становить 5820 гривень 13 копійок. Виходячи із Умов страхування (п. 7.7.3), розміру невиплаченої страхової виплати в сумі 10653 долари США, яка в переведенні на національну валюту становить 271815 гривень 96 копійок, та 1000 гривень, що разом складає 272815 гривень 96 копійок, ставки пені у розмірі 0,01% за кожен день прострочення, враховуючи методику розрахунку відповідних виплат, згідно з якими розрахунок пені проводиться шляхом добутку суми заборгованості, розміру пені, зазначеного в договорі, і кількості днів прострочення, поділеного на 100, судом установлено, що обчислена позивачем сума пені в розмірі 5820 гривень 13 копійок, яку він просить стягнути з відповідача, за період з 17 липня 2013 року по 15 липня 2014 року не перевищує суми, яка обчислена шляхом застосування зазначеної методики (9894,10 гривень), та є нижчою за пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за цей же період. При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену Постанові від 18 травня 2016 року. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. [PERSON] на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. За загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не обмежується. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Отже аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. З урахуванням наведеного, обгрунтованими є вимоги позивача про стягнення пені в розмірі 5820 гривень 13 копійок за період з 17 липня 2013 року по 15 липня 2014 року, тобто останніх 12 місяців перед її зверненням до суду, в межах заявлених позовних вимог. Щодо застосування до даних правовідносин вимог ст. 625 ЦК України, суд виходить з такого. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до розрахунку позивача в позовній заяві, з урахуванням поданих уточнень, заборгованість відповідача [PERSON] «СК «Еталон» за страховою виплатою, а також 3% річних та інфляційні втрати складають: 10653 доларів США (15000 доларів США 4347 доларів США) та 1000 гривень невиплачена сума страхового відшкодування; 754 гривні інфляційних втрат (розраховуючи від 1000 гривень) та 30996 гривень 31 копійка 3% річних. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні. Уточнені вимоги позивача щодо стягнення інфляційних втрат стосуються лише частини страхової виплати в розмірі 1000 гривень, а тому ці вимоги грунтуються на законі. Враховуючи індекс інфляції за період з 28 січня 2008 року по 22 червня 2016 року (дату подачі позивачем уточнень із відповідним розрахунком) та методику розрахунку суми боргу з урахуванням індексу інфляції, який проводиться шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості, методику розрахунку 3% річних, який проводиться шляхом добутку суми заборгованості і кількості днів прострочення, помноженого на 3 та поділеного на 365 і на 100, обчислені позивачем суми, зокрема 754 гривні інфляційних втрат та 30996 гривень 31 копійка 3% річних, які позивач просить стягнути з відповідача, є меншими за суми, які обчислені шляхом застосування зазначених методик. Так, лише за період з 17 липня 2013 року (за 1 рік до звернення з позовом до суду) по 22 червня 2016 року інфляційне збільшення заборгованості від 1000 гривень становить 855,54 гривень, що вже перевищує розмір інфляційних втрат, який просить стягнути позивач. Також, виходячи із невиплаченої страхової виплати у розмірі 272815,96 гривень, кількості днів прострочення, 3% річних за період з 28 січня 2008 року по 15 липня 2014 року складають 52941,25 гривень, а за період з 17 липня 2011 року (за 3 роки до звернення з позовом до суду) по 22 червня 2016 року 40429,08 гривень, що також перевищує обчислений позивачем розмір 3% річних. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог. За таких обставин суд вважає обгрунтованими вимоги позивача про стягнення в її користь із відповідача 754 гривні інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 30996 гривень 31 копійка. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд вважає, що вони до задоволення не підлягають з таких міркувань. Відповідно до роз'яснень, даних у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема враховуються стан здоров"я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації. Відповідно до змісту ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Належних доказів на підтвердження вимог про відшкодування моральної шкоди суду не надано. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягає до стягнення з відповідача в дохід держави судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 23, 253, 258, 266, 268, 526, 549, 625, 922, 979, 984, 988, 1216, 1218, 1268 ЦК України, Закону України «Про страхування»,

Outcome: partial