Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], третя особа служба в справах дітей Лохвицької районної державної адміністрації про надання дозволу на виготовлення документів та виїзду неповнолітньої дитини за кордон без згоди матері, посилаючись на наступні обставини. З 20 листопада 2001 року по даний час він перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. З травня 2015 року з дружиною фактично не підтримує шлюбних відносин. Відповідач періодично від"їжджає на заробітки, в тому числі і за кордон. Дитина проживає з ним, перебуває на його утриманні та вихованні. На даний час він опікується нею фактично сам. Дитині необхідний якісний повноцінний відпочинок та оздоровлення за межами України - Єгипет, Туреччина, Грузія. Дружина цього не заперечує, але дозволу на виїзд неповнолітньої дитини [PERSON] не дає, тому просить суд надати дозвіл на виготовлення документів та на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди матері. В судове засідання позивач не з"явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, вимоги позову підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, була повідомлена своєчасно та належним чином про дату, час і місце судового засідання, не повідомила причини неявки, не подала відзив. Третя особа представник служби в справах дітей Лохвицької районної державної адміністрації в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, вимоги позову підтримує. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з"явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено судом, сторони зареєстрували шлюб 20 листопада 2001 року, про що виконкомом Червонозаводської міської ради, зроблено актовий запис № 57 ( а. с. 8 - свідоцтво про шлюб ). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] ( а.с.7 - свідоцтво про народження). Неповнолітня дочка сторін в даний час проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS], про що свідчить довідка за № 1653, видана Заводською міською радою Лохвицького району Полтавської області 23.05.2018 року ( а.с.9). Позивач має намір та реальну можливість надати повноцінний відпочинок доньці за кордоном для покращення стану її здоров'я, для підвищення рівня світогляду та забезпечення якомога кращого фізичного, духовного та морального розвитку. Проте відповідач, як мати дитини цього не заперечує, але не надає позивачу дозвіл на виїзд їх неповнолітньої доньки за кордон. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності з п. 4-2 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» чітко визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред"явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Згідно з ч. 1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені. Відповідно до ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України. Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов"язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сімї. Згідно з ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Стаття 150 СК України визначає обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі обов'язок піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Також необхідно зазначити, що згідно із Конвенцією про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. З огляду на викладене, оскільки відповідачем не надано доказів про наявність обставин, що обмежують право виїзду за кордон неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, так як виїзд дитини за кордон відповідає її інтересам, за своєю метою має сприяти загальному розвитку дитини та її оздоровленню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved