Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 20 000 доларів США 00 центів - основна заборгованість, а також 14 619,10 грн. - проценти за користування позикою; 8 940,72 грн. - 3% річних за прострочення виконання зобов`язань; 82 396,60 грн. - пеня. В обгрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 01.07.2019 між сторонами укладено договір позики № 01/07/19-1. У відповідності до п.1 Договору позики, позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у розмірі 20000,00 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк до 30.08.2019 включно. Так, 01.07.2019 позивачем передано відповідачу грошові кошти у борг, остання видала боргову розписку у двох примірниках, один з яких, у відповідності до вищевказаного договірного положення, передано позивачу на зберігання до повного виконання відповідачем зобов`язань за договором позики. На день подання позовної заяви відповідачем не виконано обов`язку з повернення коштів позивачу в обумовленій сумі. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, як кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання відповідач повинен сплатити проценти за користування позикою за період з 01.07.2019 до 30.08.2019 у розмірі 14 619,10грн., 3% річних від суми боргу за весь час прострочення, тобто з 31.08.2019 по 06.04.2020, що становить 8940,72 грн. та пеню за порушення зобов`язання у розмірі 82 396,60 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задоволити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, покликаючись на надану письмову відповідь, згідно якої твердження відповідача не відповідають дійсності та суперечать доказам наявних у справі, зокрема із письмових пояснень відповідача від 05.12.2019, надані Стрийському ВП ГУ НП у Львівській області [PERSON] зазначено: «звертаю увагу на те, що 01.07.2019 мною [PERSON] було підписано два примірники договору позики за №01/0719-1 від 01.07.2019 та дві боргові розписки від 01.07.2019.» Тобто, договір позики за №01/07/19-1 від 01.07.2019 укладено у двох примірниках та один примірник договору передано відповідачу, а інший - позивачу. Просить позов задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечила, пояснивши, що в неї відсутня заборгованість перед позивачем, оскільки 30.08.2019 біля магазину «Місто» тепер «АТБ» по вул. Шевченка в м. Стрий в автомобілі на стоянці вона передала позивачу всі 40 тисяч доларів США і позивач претензій не мав ніяких. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у задоволені позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на обставини заявлені в письмових поясненнях до позовної заяви, згідно яких позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити правові висновки. Згідно висновку по перевірці матеріалів ЖЄО №13585 від 26.11.2019 вбачається, що працівники Стрийського ВП ГУ НП У Львівській області у ході проведення перевірки встановили, що в кінці серпня 2019 року [PERSON] повністю виконала взяті на себе зобов`язання та повернула [PERSON] усі грошові кошти, натомість [PERSON] повернув їй оригінал боргової розписки від 01.07.2019. Суд заслухавши сторін по справі та їх представників, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що у позові слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 01.07.2019 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики № 01/07/19-1, відповідно до якого остання отримала від позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 20 000,00 доларів США терміном до 30.08.2019, що підтверджується розпискою від 01.07.2019 /а.с.5-6/. 26.11.2019 позивач звернувся до Стрийського відділу поліції із заявою про злочин, за результатами розгляду перевірку припинено, оскільки правові відносини носять цивільно-правовий характер, тому в процесі розгляду матеріалу не встановлено фактичних даних, які б вказували на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України /а.с.42-43/. Так, наявність розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. Факт написання розписок не оспорювався, а тому виникнення боргового зобов`язання за договором позики є встановленим належним доказом, а саме оригіналом даної розписки. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (ч.1ст.530 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Твердження відповідача про відсутність заборгованості перед позивачем посилаючись на те, що нею повернуто кошти в сумі 20000,00 доларів США та повернуто розписки, не заслуговує уваги. Доказів повернення коштів отриманих в якості позики суду не надано. Враховуючи вищенаведене, що відповідачем по даний час не повернуто заборгованість за основним зобов`язанням, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 20 000,00 доларів США боргу за основним зобов`язанням. Відповідно до правового висновку, який міститься в постанові від 18.09.2013 Верховного Суду України на засіданні Судової палати у цивільних справах по справі № 6-63 цс 13, надано правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10.12.2018 у справі № 319/1669/16, від 08.07.2019 у справі № 524/4946/16, від 12.09.2019 у справі № 604/1038/16, у справі №723/304/16-ц від 23.10.2019, у справі № 464/3790/16-ц від 16.01.2019. Згідно ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Згідно ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до висновку Верховного Суду України, що викладений в Постанові від 02 липня 2014 року у справі 6-79цс14, аналіз норм ст.99 Конституції України, ст.ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов`язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і його виконання є національна валюта України гривня. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Відповідно до офіційного курсу валют НБУ на день ухвалення рішення судом вартість 1 долар США складає 27,93 грн. Сума заборгованості становить 20 000,00 доларів США, що підлягає стягненню з відповідача в користь позивача в примусовому порядку і визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що еквівалентно 558 600,00 грн. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до вимог ст. 625 ч. 2 ЦК України, на яких позивач ґрунтує свої позовні вимоги, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Умовами договору позики, а саме пунктом п. 5. передбачено, що сторони погодили, що у випадку несвоєчасного повернення грошових коштів, позикодавець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочки від несплаченої суми за весь час прострочки /а.с.5/. В порушення умов договору позики, відповідач не тільки не повернув кошти, а й не сплатив позивачу також і проценти за користування кредитними коштами, що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, задовольняючи позов, суд виходить із того, що боржник не може бути звільнений від передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, тому сума - 3% річних від простроченої суми також підлягає до стягнення. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Розмір заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості, який складається з процентів за користування, 3% річних від простроченої суми заборгованості та пені за період з 31.08.2019 по 06.04.2020. З огляду на те, що відповідачем не надано ні позивачу, ні суду відомостей іншого розрахунку заборгованості, розрахунок позивача не спростований, відомості про відсутність заборгованості не надані, суд вважає, що позов в частині стягнення заборгованості підлягає до задоволення. Таким чином вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості є законними та обґрунтованими, тому суд прийшов до переконання, що позовні вимоги позивача слід задовольнити повністю. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі у розмірі 6534,20 грн.

Outcome: approved