Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що спільне життя у сторін не склалось, з 2010 року вони проживають окремо, понад 5 років не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні відносини, мають окремий бюджет для кожного, стосунки між сторонами стали напружені, у сторін виявились різні погляди на життя, на сімейні відносини, позивач на даний час проживає з іншою жінкою, фактично створивши нову родину, а відповідачка проживає з іншим чоловіком, тому вважає, що сім'я даного подружжя розпалась остаточно, термін для примирення призначати не потрібно. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином (а.с.26), з заявами до суду про неможливість розгляду справи у її відсутність не зверталась. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1, ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. За правилами ч.2, ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Як встановлено у судовому засіданні, 28.03.2005 року був укладений шлюб між сторонами по справі, який був зареєстрований у відділі запису актів громадянського стану м. Бальчик республіки Болгарія, актовий запис №0231 (а.с.6-7). Від спільного шлюбу сторони мають малолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO] (а.с.14-15), який проживає разом з матір'ю. Як пояснила представник позивача місце проживання дітей узгоджено між сторонами по справі. Як з'ясовано судом, спільне життя у сторін не склалось, з 2010 року вони проживають окремо, понад 5 років не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин, мають окремий бюджет для кожного, стосунки між сторонами стали напружені, у сторін виявились різні погляди на життя, на сімейні відносини, позивач на даний час проживає з іншою жінкою, фактично створивши нову родину, а відповідачка проживає з іншим чоловіком. Вказані обставини не спростовувались будь-якими іншими доказами по справі. Згідно ч.2, ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд вважає, що за описаних вище обставин сім'я даного подружжя розпалась остаточно, терміну на примирення призначати не потрібно, так як судом встановлено, що будь-які відносини між ними припинені.

Outcome: approved