Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

позивач звернувся в Голосіївський районний суд м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. про стягнення заборгованості за договором оренди обладнання на умовах фінансового лізингу в розмірі 40 317,35 гривень та судових витрат у справі. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13.11.2013 р. між Приватним акціонерним товариством «Лізинг інформаційних технологій» в особі ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про отримання на умовах фінансового лізингу обладнання системи LeaseІT, а саме: шини автомобільні Goodyear UltraGrip Ice+ 195\\65 R15 (4 шт.). Відповідно до п.1.1 Договору Клієнт бере участь в системі LeaseІT, зокрема отримує ІТ-обладнання та інші товари від Постачальників-учасників системи LeaseІT, а також отримує послуги на умовах, визначених обраним Клієнтом Пакетом фінансування LeaseІT, а оператор LeaseІT (позивач) зобов'язався на підставі заяви Клієнта забезпечити передачу ІТ-обладнання (ІТ-обладнання, запасних частин, комплектуючих, витратних матеріалів тощо) обраним Клієнтом Постачальником та надання Клієнту послуг за умови виконання клієнтом вимог, передбачених пакетом LeaseІT. Згідно обраного відповідачем пакету, [PERSON] зобов'язався сплачувати платежі у загальні сумі 3 472,00 гривень в наступному порядку: здійснити перший платіж при отриманні обладнання в розмірі 25% від загальної вартості платежів, здійснити 4 платежі частинами щомісячно до 20-го числа кожного місяця (тобто 9 платежів по 868 грн.). Загальна первісна вартість переданого обладнання становить 2 472 гривні. В забезпечення виконання [PERSON] зобов»язань за Договором фінансового лізингу 14 листопада 2013 р. між Приватним акціонерним товариством «Лізинг інформаційних технологій» в особі ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір №12016309 поруки за клієнта в системи LeaseІT. Однак, відповідач [PERSON] порушив взяті на себе зобов'язання, в зв»язку з чим виникла заборгованість, сума якої з врахуванням штрафних санкцій за прострочення виконання зобов»язань, становить 40 317,35 гривень. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надавши зарперечення з приводу пред»ялених до неї вимог. Відповідач [PERSON] та його представник позовні вимоги визнали частково, заперечивши проти розміру пред»явлених до стягнення штрафних санкцій, а також просили застосувати положення ст..267 ЦК України в зв»язку з пропуском позивачем строків позовної давності. Вислухавши представника позивача, відповідача [PERSON] та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 13.11.2013 р. між Приватним акціонерним товариством «Лізинг інформаційних технологій» в особі ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про отримання на умовах фінансового лізингу обладнання системи LeaseІT, а саме: шини автомобільні Goodyear UltraGrip Ice+ 195\\65 R15 (4 шт.). Факт передачі обладнання підтверджується Актом приймання-передачі майна №120416309 від 14.11.2013 р. Загальна первісна вартість переданого обладнання становить 3 472 гривні. Відповідно до п.1.1 Договору Клієнт (відповідач) бере участь в системі LeaseІT, зокрема отримує ІТ-обладнання та інші товари від Постачальників-учасників системи LeaseІT, а також отримує послуги на умовах, визначених обраним Клієнтом Пакетом фінансування LeaseІT, а оператор LeaseІT (позивач) зобов'язався на підставі заяви Клієнта забезпечити передачу ІТ-обладнання (ІТ-обладнання, запасних частин, комплектуючих, витратних матеріалів тощо) обраним Клієнтом Постачальником та надання Клієнту послуг за умови виконання клієнтом вимог, передбачених пакетом LeaseІT. Відповідно до п.1.2 Договору порядок отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг визначається Правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseІT, які є невід'ємною частиною цього Договору. Умовами обраного [PERSON] пакету є: платіж при отриманні обладнання (загальної суми платежів) - 25%, вид договору - фінансовий лізинг, кількість щомісячних платежів (крім першого) - 3, розмір щомісячних платежів - щомісяця рівними частинами, перехід права власності - виплата п итриовної вартості обладнання. Відповідно до п.6.6 Правил отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг у системі LeaseІT, розрахунковий період становить 1 календарний місяць. Оплата платежів здійснюється до 20 числа поточного місяця. Якщо до 15 числа поточного місяця рахунок не надійшов клієнтові, він повинен повідомити про це оператора LeaseІT або самостійно розрахувати суму платежу. Якщо Клієнт, якому не надійшов рахунок, не повідомив про це Оператора LeaseІT, він вважається таким, що отримав рахунок. Відповідно до п.7.2 Договору у разі прострочення сплати платежів Клієнт сплачує плату за прострочення платежів в порядку та розмірах, визначеними Правилами. Пунктом 14.2 Правил передбачено, що у разі несвоєчасної оплати Клієнтом нарахованого платежу Клієнт сплачує на користь оператора LeaseІT плату за прострочення платежу: в розмірі 5% від погашеної суми простроченого платежу, якщо погашення простроченого платежу здійснюється у розрахунковому періоді, на який припадає дати оплати за договором; в розмірі 10% від суми простроченого платежу, якщо погашення здійснюється після закінчення розрахункового періоду, на який припадає дата оплати за договором. Сплата плати за прострочення платежу не звільняє Клієнта від обов'язку в повному обсязі оплатити платежі, передбачені пакетом LeaseІT. На підставі п.8.3 Договору, у разі несплати двох платежів поспіль Клієнт зобов'язаний за першою вимогою оператора LeaseІT протягом 10 календарних днів з моменту отримання вимоги достроково одноразово сплатити на користь Оператора LeaseІT всі платежі, належні до сплати згідно з Пакетом LeaseІT. Згідно з ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконав в повному обсязі взяті на себе зобов'язання, сплативши в рахунок погашення місячних орендних платежів лише 1 868,00 грн., в результаті чого згідно структури грошових нарахувань та надходжень №2016061408 від 14.06.2016 р. виникла заборгованість, яка за підрахунками позивача становить 40 317,35 гривень, яка складається з: -компенсації вартості наданого обладнання - 2 604 гривні; -плати за прострочення щомісячних платежів - 35 031,19 гривень; -компенсації понесених витрат, пов'язаних з отриманням виконання зобов'язання - 214,98 гривень; -інфляційні збитки - 2 279,69 гривень; -3% річних - 187,49 гривень. На підставі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідачів штрафні санкції за невиконання умов Договору фінансового лізингу за період з 14.11.2014 р. по 01.06.2016 р. Позивач звернувся до суду за захистом порушеного права 27 червня 2016 р. Загальний строк позовної давності становить 3 роки. Крім того, ч.2 ст.258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), яка становить 1 рік. В силу ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач [PERSON] та його представник заявили про застосування наслідків пропуску позивачем строків позовної давності за вимогами про стягнення штрафних санкцій. З врахуванням заяви відповідача та його представника, суд вважає за необхідне на підставі положень ст.ст.258, 267 ЦК України, застосувати спеціальну позовну давність до вимог про стягнення штрафних санкцій і задовольнити їх в межах річного строку з моменту звернення до суду. При зверненні до суду позивач заявляє вимоги про стягнення з відповідачів солідарно плати за прострочення щомісячних платежів в розмірі 35 031,19 гривень, однак розрахунок, наданий позивачем зазначених штрафних санкцій не узгоджується з умовами Договору, укладеного між сторонами. Як зазначалось судом, пунктом 14.2 Правил передбачено, що у разі несвоєчасної оплати Клієнтом нарахованого платежу Клієнт сплачує на користь оператора LeaseІT плату за прострочення платежу: в розмірі 5% від погашеної суми простроченого платежу, якщо погашення простроченого платежу здійснюється у розрахунковому періоді, на який припадає дати оплати за договором; в розмірі 10% від суми простроченого платежу, якщо погашення здійснюється після закінчення розрахункового періоду, на який припадає дата оплати за договором. Сплата плати за прострочення платежу не звільняє Клієнта від обов'язку в повному обсязі оплатити платежі, передбачені пакетом LeaseІT. Позивач, при нарахуванні плати за прострочення щомісячних платежів, нараховує зазначені штрафні санкції щомісяця. Однак, умови Договору не містять зазначених положень, а тому суд приходить до висновку, що позивач в зв»язку з неналежним виконанням своїх зобов»язань повинен сплатити 10% від суми простроченого платежу, тобто від суми основної заборгованості (2604 гривні), тобто в розмірі 260 гривень 40 копійок. Крім того, позивач просить стягнути з відповідачів суму компенсації понесених витрат, пов'язаних з отриманням виконання зобов'язання - 214,98 гривень, але в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України представником позивача в ході судового розгляду, а також при зверненні до суду, не надано жодного доказу на підтвердження того, що зазначені витрати були понесені позивачем, в зв»язку з чим позовні вимоги в цій частині не можуть бути задоволені. Вимоги позивача про застосування до правовідносин сторін положень ч.2 ст.625 ЦК України і стягнення 3% річних та інфляційних втрат узгоджуються з положеннями чинного законодавства та суті правовідносин, які виникли між сторонами, розрахунок наданий позивачем, проведений відповідно до порядку нарахування зазначених платежів, не спростований відповідачами, а тому може бути взятий судом до уваги, з огляду на що вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Не підлягають на думку суду вимоги в частині пред'явлення позову до [PERSON] з наступних підстав. Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпечення порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків тощо. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов»язання не встановлений або встановлений моментом пред»явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред»явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Згідно з роз»ясненнями, що містяться в п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. З матеріалів цивільної справи вбачається, що, починаючи з грудня 2013 р. по квітень 2015 р., [PERSON] не вносив платежів в рахунок погашення заборгованості за Договором. В подальшому з травня 2015 р. платежі також не вносились. Сторони Договору поруки погодили, що даний Договір діє до моменту припинення дії Договору про отримання обладнання в системі LeaseIT. Такі ж умови щодо терміну його дії містять і в п.9.1 Договору, укладеному з [PERSON] 14.11.2013 р. Тобто, ні умови Договору поруки, ні умови Договір про отримання на умовах фінансового лізингу обладнання системи LeaseІT не містять строку дії Договору. Однак, положеннями Договір про отримання на умовах фінансового лізингу обладнання системи LeaseІT передбачено обов»язок Клієнта вносити періодичні платежі, в порядку, встановленому договором. Сторони встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 8 жовтня 2014 року № 6-128цс14, від 29 січня 2014 року № 6-155 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. А тому позивач набув право вимоги як до Клієнта, так і до поручителя з моменту прострочення внесення чергового платежу, тобто з березня 2014 р. Зважаючи на те, що прострочення виконання основного зобов»язання настало з січня 2014 р., то відповідно Позивач протягом шести місяців повинен був пред»явити вимоги до поручителя, однак зазначених дій не вчинив. З огляду на викладене, зобов»язання [PERSON], як поручителя за Договором поруки, є припиненими, в зв»язку з чим вимоги ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» щодо солідарного стягнення з неї заборгованості за Договором фінансового лізингу не можуть бути задоволені. Враховуючи викладене, оцінюючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне позов ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» задовольнити частково та стягнути з відповідача [PERSON] суму основної заборгованості за договором, плату за прострочення внесення платежів в розмірі 10% від суми заборгованості, а також інфляційні втрати та 3% річних, оскільки зазначені вимоги є доведеними і обґрунтованими. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК України пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial