Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів. У березні 2018 року [PERSON] звернулася до [PERSON] , АТ «Вінницягаз», [PERSON] про захист права власності, в якому просить зобов`язати відповідачів відшкодувати їй заподіяну матеріальну шкоду в порядку ст. 1166 ЦК України шляхом приведення газової системи будинку [ADDRESS] в належний стан та повернути її власність, тобто повернути їй ввід газу в первісний стан згідно плану-проекту, узгодженого 06.03.2008, технічні умови під N234 без врізання в систему труб з боку житлового будинку [ADDRESS] , тобто згідно з технічними умовами та проекту без участі відповідача [PERSON] . Позовна заява мотивована тим, що згідно з рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 01.12.2004 за нею визнано право власності на 1/4 частину житлового будинку та господарських споруд, розташованих по [ADDRESS] . Також визнано право власності за її батьком [PERSON] на 3/4 частини вказаного вище житлового будинку. Після смерті [INFO] батька вона є єдиним власником цілого житлового будинку. У 2008 році проводили газ по [ADDRESS] . Згідно плану-проекту, узгодженого 06.03.2008, технічні умови під N234, був затверджений план газифікації будинку [ADDRESS]. В межу з позивачем продавались дві ділянки під [ADDRESS] та [ADDRESS] без вводу газу на ці ділянки. Ділянки були викуплені i зареєстровані під [ADDRESS], власником яких є [PERSON] . Відповідач [PERSON] , який є батьком [PERSON] самовільно, знаючи, що батько позивача був тяжко хворим, а позивач особою з інвалідністю, використавши їх тяжкі сімейні обставини та без будь-якого погодження з ними всупереч замовленим власниками будинків проектів за допомогою працівників ПАТ «Вінницягаз» на свою користь та користь [PERSON] фактично змінили замовлений її батьком проект та зробили врізання в газову систему її будинку, чим порушили потужність всієї системи. Через це на протязі вже тривалого часу її літня кухня не має газового постачання через відсутність належної з вини відповідачів потужності газової системи її будинку. Позивач та її сім`я не можуть належним чином користуватися своєю власністю та мають обмеження у використанні газової системи, не отримуючи тепла. Таким чином відповідач [PERSON] під час її відсутності в належну їй газову трубу, яка знаходиться прямо на її будинку, з тильної сторони, врізав свою газову трубу просто перекинувши трубу через межовий паркан. Таким чином, [PERSON] зробив собі тільки обвідку свого будинку, а користується її вводом газу, редуктором i планом, які є її власністю. Вона встановлювала редуктор на один вихід, тільки на свою ділянку та сплачувала за це відповідні кошти. Поряд з цим зазначила, що звернувшись за роз`ясненням в Ладижинську дільницю ПАТ «Вінницягаз" отримала відповідь старшого майстра [PERSON] про існуючий письмовий дозвіл (розписку) її батька [PERSON] , в який зазначене про те, що він дозволив [PERSON] та не заперечував в підключення газу до будинку [ADDRESS] від регулятора тиску, який знаходиться біля будинку [ADDRESS]. Проте, вважає, що дана розписка була сфальсифікована [PERSON] , тому що її батько з 2012 року був тяжко хворим на психоз та тремекс рук. Через свою хворобу батько не міг втримати ручку. Підпис на розписці не збігається з підписом батька на сторінках його паспорту. Це свідчить про явну фальсифікацію його підпису. Враховуючи зазначене, вважає, що відповідачі своїми неправомірними діями порушили її права споживача газу та як власника будинку. Відповідач [PERSON] у поданому відзиві на позовну заяву (а.с.56) позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними. На обґрунтування своєї позиції зазначив, що 22.12.2009 він придбав у власність будинок в [ADDRESS] . На той час будинок не був підключений до мережі газопостачання та до мережі централізованого водопостачання. При купівлі будинку колишній власник повідомив, що під час вирішення газифікації [ADDRESS] вирішувалось питання фінансування робіт по проведенню газопроводу з вулиці до будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] за рахунок власників будинків i оплачувались з розрахунку 50% на 50%. Половина вартості робіт була оплачена власником будинку [ADDRESS] , а інша половина [ADDRESS] . В 2013 році вирішили питання з постачанням води (була пробурена артезіанська свердловина на прибудинковій території його будинку) і він почав проживати в будинку [ADDRESS] . Питання газифікації цього будинку він вирішував згідно з вимогами чинного законодавства. А саме була подана заява, на підставі якої 27.09.2013 працівниками газового господарства, виготовлено проект газифікації будинку № [ADDRESS] . Надалі згідно з проектом були виконані роботи газифікації вказаного будинку. Під час початку робіт по газифікації [PERSON] був наданий письмовий дозвіл (розписка) працівникам газової служби про те, що він не заперечує проти підключення його будинку до газопроводу, який знаходиться на його земельній ділянці. Питань законність підключення не виникало протягом періоду з моменту підключення, в 2014 році, до даного часу. Відповідачі АТ «Вінницягаз» та [PERSON] відзив на позовну заяву не подали. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилися, надіслала заяву про розгляд справи без її участі (а.с.62). ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 14.03.2018 (а.с.45) було постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 13.07.2018 залучено до участі у справі співвідповідачем [PERSON] (а.с.75). 09.10.2018 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с.110). 07.11.2018 проведено повторний автоматичний розподіл судової справи між суддями у зв`язку із закінченням терміну повноважень судді Корнієнка О.М. і визначено іншого головуючого суддю у даній справі (а.с.115). 15.01.2019 проведено повторний автоматичний розподіл судової справи між суддями у зв`язку із відставкою судді і визначено іншого головуючого суддю у даній справі (а.с.130). Ухвалою суду від 18.04.2019 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с.148-150). ІV. Пояснення позивача Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в уточненій позовній заяві. Пояснення відповідачів Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні посилаючись на обставини зазначені у відзиві на позовну заяву. При цьому [PERSON] наголосив на тому, що при купівлі будинку колишній власник повідомив, що під час вирішення газифікації [ADDRESS] вирішувалось питання фінансування робіт по проведенню газопроводу з вулиці до будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] за рахунок власників будинків i оплачувались з розрахунку 50% на 50%. Тому половина вартості робіт була оплачена власником будинку [ADDRESS], а інша половина власником будинку [ADDRESS] . Також зазначив, що газифікація житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] здійснювалася в 2013-2014. Замовником технічних умов та робочого проекту газифікації даного житлового будинку та його власником була його дочка [PERSON] . На підставі виконавчо-технічної документації на газифікацію житлового будинку [ADDRESS] 27.09.2013 було видано технічні умови на проектування газопостачання №113/В, погоджено робочий проект на газифікацію житлового будинку від 27.09.2013, згідно акта приймання газообладнання для проведення комплексного випробування (пустко-налагоджувальних робіт) від травня 2014 року на зазначений житловий будинок проведено пуск газу. Таким чином зазначає, що газифікація житлового будинку [ADDRESS] була проведена відповідно до вимог чинного законодавства. Представник відповідача АТ «Вінницягаз» Ліфанчук М.О. в судовому засіданні також позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позовні вимоги не обґрунтовані та безпідставні. Так, на думку, позивача [PERSON] відповідачем АТ «Вінницягаз» порушено її право власності, оскільки без її відома АТ «Вінницягаз» було змінено технічні умови та робочий проект газифікації її житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] , а іншими відповідачами було привласнено робочий проект газифікації житлового будинку позивача. Зазначає, що газифікація житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] , який на даний момент належить на праві приватної власності [PERSON] здійснювалася в грудні 2008 року. Замовником технічних умов, робочого проекту газифікації даного житлового будинку та його власником був громадянин [PERSON] . Відповідно до виконавчо-технічної документації на газифікацію вказаного вище житлового будинку [ADDRESS] 13.02.2008 було видано технічні умови на проектування газопостачання № 8, погоджено робочий проект на газифікацію житлового будинку від 06.03.2008 та згідно пускової відомості по вводу в експлуатацію газовик приладів житлового будинку вiд 24.10.2008 на зазначений житловий будинок проведено пуск газу. Газифікація житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] , який на даний момент належить на праві приватної власності [PERSON] здійснювалася в 2013-2014. Замовником технічних умов та робочого проекту газифікації даного житлового будинку та його власником була [PERSON] . Відповідно до виконавчо-технічної документації на газифікацію житлового будинку [ADDRESS] 27.09.2013 було видано технічні умови на проектування газопостачання №113/В, погоджено робочий проект на газифікацію житлового будинку від 27.09.2013, згідно акта приймання газообладнання для проведення комплексного випробування (пустко-налагоджувальних робіт) від травня 2014 року на зазначений житловий будинок проведено пуск газу. Таким чином зазначає, що житлові будинки, які розташовані в [ADDRESS] та [ADDRESS] було газифіковано на підставі окремих технічних умов на робочих проектів по газифікації відповідно до вимог «Державних будівельних норм України» (ДБН В.2.5.-20-2001) та «Правил безпеки систем газопостачання України» затвердженими наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 1 жовтня 1997 року №254 (які діяли під час газифікації даних будинків), при АТ «Вінницягаз» не було змінено ні технічні умови, а ні робочий проект газифікації житлового будинку позивача, а іншими відповідачами не було привласнено робочий проект газифікації житлового будинку позивача. Поряд з цим зазначає, що підставою позову, на думку позивача [PERSON] , є також те, що АТ «Вінницягаз» порушено її право власності, оскільки без її згоди ПАТ «Вінницягаз» (зараз АТ «Вінницягаз») було здійснено врізування в газову мережу житлового будинку [ADDRESS] . Проте, як зазначалося вище, замовником газифікації житлового будинку позивача [PERSON] був громадянин [PERSON] , що підтверджується виконавчо-технічною документацією на газифікацію житлового будинку [ADDRESS] . Також, громадянин [PERSON] з 01.12.2008 по 01.07.2015 був споживачем послуг з газопостачання (абонентом, особовий рахунок [NUMBER] ), які надавалися відповідачем, як постачальником природного газу до 01.07.2015. При виготовленні робочого проекту на газифікацію будинку [ADDRESS] , укладенні договору про надання послуг з газопостачання для населення в 2008 році громадянином [PERSON] на підтвердження права власності на житловий будинок ПАТ «Вінницягаз» надавалися копія свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 29.11.1978 [NUMBER], видане на підставі рішення виконкому Ладижинської міської Ради народних депутатів №13 вiд 09.08.1973 та копія технічного паспорта на житловий будинок від 22.11.1978, згідно яких єдиним власником житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] , був саме [PERSON] При газифікації житлового будинку [ADDRESS] , яка здійснювалася в 2013-2014, на вимогу ст.5 Закону України «Про основи містобудування», [PERSON] . ПАТ «Вінницягаз» було надано письмову згоду громадянина [PERSON] від 22.08.2013 про те, що він не заперечує на підключення житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] до редуктора газу, який знаходиться біля його житлового будинку. При цьому, ПАТ «Вінницягаз» також було надано копію свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 29.11.1978 [NUMBER] та технічного паспорта на житловий будинок від 22.11.1978. Таким чином, газифікація житлового будинку [ADDRESS] було газифіковано відповідно до вимог ст.5 Закону України «Про основи містобудування». Також зазначає, що твердження позивача щодо фальсифікації підпису громадянина [PERSON] в розписці про надання згоди на підключення житлового будинку [ADDRESS] до редуктора газу, який знаходиться біля його житлового будинку не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Заперечував також щодо позиції позивача, що при газифікації будинку [ADDRESS] потрібна була її безпосередня згода, оскільки згідно з рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 1 грудня 2004 року за нею визнано право власності на 1/4 житлового будинку, оскільки при виготовленні робочого проекту на газифікацію житлового будинку [ADDRESS] , укладенні договору про надання послуг з газопостачання для населення в 2008 році та при газифікації житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] на підтвердження права власності на житловий будинок [ADDRESS] надавалися копія свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 29.11.1978 [NUMBER] та копія технічного паспорта на житловий будинок від 22.11.1978, згідно яких єдиним власником житлового будинку [ADDRESS] був [PERSON] . Крім того, позивач у своїй позовній заяві вказує на те, що з 2004 року вона із [PERSON] фактично жили однією сім`єю та користувалися житловим будинком [ADDRESS] . З чого можна зробити висновок, що позивач постійно проживала у житловому будинку [ADDRESS] . Разом з тим, ні під час проведення будівельно-монтажний робіт, пов`язаних з газифікацією житлового будинку [ADDRESS] в 2014 році, які фактично відбувалися на подвір`ї позивача, а ні в період (травень 2014 року - грудень 2017 року) коли [PERSON] та [PERSON] користувалися послугою з газопостачання, жодних претензій з приводу підключення, без її згоди, житлового будинку [ADDRESS] до газових мереж від неї до ПАТ «Вінницягаз» не надходило, а також жодних підтверджуючих документів щодо права власності на житловий будинок [ADDRESS] позивачем ПАТ «Вінницягаз» не надавалися. Відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про містобудування» передбачено, що при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місцеве будівництво, проте ні положеннями даного Закону, а ні іншими нормативними документами не встановлено особливих вимог до згоди (письмова заява, документ, нотаріальному посвідченню, тощо), яка надається власникам користувачами земельних ділянок та будівель при здійсненні такої діяльності. Тобто, в даному випадку, самі дії позивача - це допуск працівників ПАТ «Вінницягаз» до житлового будинку, відсутність будь-який претензій до ПАТ «Вінницягаз» під час проведення будівельно-монтажних робіт, пов`язаних з газифікацією житлового будинку [ADDRESS] та подальшим користуванням [PERSON] та [PERSON] послугою газопостачання свідчать про відсутність заперечень позивача щодо газифікації житлового будинку [ADDRESS] . Отже, дії ПАТ «Вінницягаз» при газифікації житлового будинку [ADDRESS] в жодному разі не порушували право власності позивача, оскільки були проведені згідно з вимогами чинного законодавства в сфері газопостачання та газифікації. Крім того, під час судового засідання представником АТ «Вінницягаз» зазначено, що позивач [PERSON] звернулась до суду з пропуском строку позовної давності, оскільки мала дізнатися про порушення її прав з 31 травня 2014. V.Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Згідно з рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 01.12.2004 за [PERSON] визнано право власності на 1/4 частину житлового будинку та господарських споруд, розташованих по [ADDRESS] (а.с.14). Як вбачається зі свідоцтва про право власності на спадщину за законом [PERSON] отримала у спадщину після смерті [INFO] свого батька [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] , що належав померлому на підставі свідоцтва [NUMBER] про право власності на жилий будинок, виданого виконавчим комітетом Ладижинської міської ради Вінницької області 29 листопада 1978 року на підставі рішення того ж виконкому від 09 серпня 1973 року за № 13, право власності зареєстроване в КП «Тульчинське бюро технічної інвентаризації» у Вінницькій області 29 листопада 1978 року, та записане у реєстрову книгу № 6, за реєстровим №1466 (а.с.17-19, 105-106). Згідно з технічним паспортом на житловий будинок по [ADDRESS] від 23.11.2017 замовником технічної інвентаризації є [PERSON] (а.с.20-25). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , а також земельних ділянок за даною адресою площею 0,2 га для ведення особистого селянського господарства та площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.72-73). Судом встановлено, що газифікація житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] , який на даний момент належить на праві приватної власності [PERSON] здійснювалася в грудні 2008 року. Замовником технічних умов, робочого проекту газифікації даного житлового будинку та його власником був громадянин [PERSON] , що стверджується виконавчо-технічною документацією на газифікацію вказаного вище житлового будинку [ADDRESS] (а.с.90-95) 13.02.2008 було видано технічні умови на проектування газопостачання № 8, погоджено робочий проект на газифікацію житлового будинку від 06.03.2008 та згідно пускової відомості по вводу в експлуатацію газових приладів житлового будинку вiд 24.10.2008 на зазначений житловий будинок проведено пуск газу (а.с.90-95). Газифікація житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] , який на даний момент належить на праві приватної власності [PERSON] здійснювалася в 2013-2014. Замовником технічних умов та робочого проекту газифікації даного житлового будинку та його власником була громадянин [PERSON] . Відповідно до виконавчо-технічної документації на газифікацію житлового будинку [ADDRESS] 27.09.2013 було видано технічні умови на проектування газопостачання №113/В, погоджено робочий проект на газифікацію житлового будинку від 27.09.2013 згідно з актом приймання газообладнання для проведення комплексного випробування (пустко-налагоджувальних робіт) від травня 2014 року на зазначений житловий будинок проведено пуск газу (а.с.96-106). Зазначене підтверджується і відповіддю ПАТ «Вінницягаз» №Vi09-ВЛ-149-0118 від 10.01.2018 (а.с. 31) на адвокатський запит, в якій зазначено, що замовником проекту на газопостачання житлового будинку [ADDRESS] був [PERSON] Замовником проекту на газопостачання житлового будинку [ADDRESS] була [PERSON] . Дозвіл на зміну проекту, технічних умов на газопостачання житлового будинку [ADDRESS] в Товариства відсутній, так як зміна проекту, технічних умов за зазначеною адресою не відбувалась. Поряд з чим зазначено, що статтею 5 Закону України «Про основи містобудування» передбачено, що при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва. Таким чином, під час проведення газифікації будинку [ADDRESS] , на виконання вимог Закону, Товариством вимагалось від замовника poбiт отримання відповідної згоди власника будинковолодіння [ADDRESS] на підключення до газопроводу, розташованого на його земельній ділянці. Отже, замовником робіт з газифікації було надано до Товариства розписку [PERSON] , як власника будинку [ADDRESS] , відповідно до якої останній не заперечував проти підключення від газопроводу, який знаходиться на території його будинковолодіння. При цьому, а ні зазначеним Законом, а ні іншими нормативними документами не встановлено особливих вимог до такого дозволу (письмової форми тощо), а тим паче не передбачено його завіряння будь-якими установами. Письмовий дозвіл на зміну проектної документації від [PERSON] в Товариства відсутній, так як зміна проектної документації на будинок [ADDRESS] не відбувалась. Вказані обставини, а саме те, що всі роботи по газифікації житлового будинку [ADDRESS] були виконані згідно план-проекту, узгодженого 27.09.2013 та технічних умов №113 від 27.09.2013, під час вирішення газифікації [ADDRESS] вирішувалось питання фінансування робіт по проведенню газопроводу з вулиці до будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] за рахунок власників будинків i оплачувались з розрахунку 50% на 50%, половина вартості робіт була оплачена власником будинку [ADDRESS] , а інша половина [ADDRESS] підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . VI. Оцінка Суду. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з вимогами ст. 5 Закону України «Про основи містобудування» при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені, зокрема: урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва; захист прав громадян та громадських організацій згідно із законодавством. Таким чином як вбачається із досліджених в судовому засіданні доказів житлові будинки, які розташовані в [ADDRESS] та [ADDRESS] було газифіковано на підставі окремих технічних умов та робочих проектів по газифікації, відповідно до вимог «Державних будівельних норм України» (ДБН В.2.5.-20-2001) та «Правил безпеки систем газопостачання України» затвердженими наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 1 жовтня 1997 року №254 (які діяли під час газифікації даних будинків). Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку, що доводи позивача [PERSON] про те, що ПАТ «Вінницягаз» (зараз АТ «Вінницягаз») було змінено технічні умови, та робочий проект газифікації житлового будинку позивача, а іншими відповідачами [PERSON] та [PERSON] було привласнено робочий проект газифікації житлового будинку позивача не знайшли свого підтвердження. Твердження позивача [PERSON] про те, що АТ «Вінницягаз» порушено її право власності також і з тієї підстави, що ПАТ «Вінницягаз» без її згоди було здійснено врізання в газову мережу житлового будинку [ADDRESS] також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки як зазначалося вище, замовником газифікації житлового будинку позивача [PERSON] був громадянин [PERSON] , що підтверджується виконавчо-технічною документацією на газифікацію житлового будинку [ADDRESS] . Також, громадянин [PERSON] з 01.12.2008 по 01.07.2015 був споживачем послуг з газопостачання (абонентом, особовий рахунок [NUMBER] ), які надавалися відповідачем, як постачальником природного газу до 01.07.2015. При виготовленні робочого проекту на газифікацію будинку [ADDRESS] , укладенні договору про надання послуг з газопостачання для населення в 2008 році громадянином [PERSON] на підтвердження права власності на житловий будинок ПАТ «Вінницягаз» надавалися копія свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 29.11.1978 [NUMBER], видане на підставі рішення виконкому Ладижинської міської Ради народних депутатів №13 вiд 09.08.1973 та копія технічного паспорта на житловий будинок від 22.11.1978, згідно яких єдиним власником житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] , був саме [PERSON] (а.с. 105-106). При цьому суд зазначає, що при газифікації житлового будинку [ADDRESS] , яка здійснювалася в 2013-2014, на вимогу ст.5 Закону України «Про основи містобудування» ПАТ «Вінницягаз» було надано письмову згоду громадянина [PERSON] від 22.08.2013 про те, що він не заперечує на підключення житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] до редуктора газу, який знаходиться біля його житлового будинку (а.с.35,40). При цьому, ПАТ «Вінницягаз» також було надано копію свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 29.11.1978 [NUMBER] та технічного паспорта на житловий будинок від 22.11.1978 (а.с. 105-106). Також твердження позивача щодо фальсифікації підпису громадянина [PERSON] в розписцi про надання згоди на підключення житлового будинку [ADDRESS] до редуктора газу, який знаходиться біля його житлового будинку не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про містобудування» передбачено, що при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місцеве будівництво, проте ні положеннями даного Закону, а ні іншими нормативними документами не встановлено особливих вимог до згоди (письмова заява, документ, нотаріальному посвідченню, тощо), яка надається власникам користувачами земельних ділянок та будівель при здійсненні такої діяльності. Тобто, в даному випадку, самі дії позивача - це допуск працівників ПАТ «Вінницягаз» до житлового будинку, відсутність будь-який претензій до ПАТ «Вінницягаз» під час проведення будівельно-монтажних робіт, пов`язаних з газифікацією житлового будинку [ADDRESS] та подальшим користуванням [PERSON] та [PERSON] послугою газопостачання свідчать про відсутність заперечень позивача щодо газифікації житлового будинку [ADDRESS] . Показання свідка [PERSON] суд до уваги не бере, оскільки вони як не підтверджують так і не спростовують доводи позивача, враховуючи те, що остання почала постійно проживати у будинку [ADDRESS] лише з 28.03.2019. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, позивачем не доведено порушення відповідачами його прав при газифікації житлових будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] , оскільки газифікація вказаних вище житлових будинків була проведена згідно з вимогами чинного законодавства у сфері газопостачання та газифікації, а саме на підставі окремих технічних умов та робочих проектів по газифікації, відповідно до вимог «Державних будівельних норм України» (ДБН В.2.5.-20-2001) та «Правил безпеки систем газопостачання України» затвердженими наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 1 жовтня 1997 року №254 (які діяли під час газифікації даних будинків). Виходячи з викладеного вище, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Щодо доводів представника АТ «Вінницягаз» про пропущення позивачем [PERSON] строків позовної давності суд констатує наступне. Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). VIІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно зі статтею 133 ЦПК судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на відмову в задоволенні позовних вимог, відповідно до вищевказаних положень статті 141 ЦПК, судовий збір стягненню з відповідачів не підлягає. Враховуючи наведене вище та

Outcome: dismissed