Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 08 жовтня 2010 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 19 червня 2014 року. Від сумісного життя сторони мають двох малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], на утримання яких відповідач має заборгованість по аліментам. За час перебування у шлюбі, 23 січня 2012 року, вони придбали спільне майно, а саме - квартиру [ADDRESS]. Позивач вважає, що оскільки на її утриманні двоє малолітніх дітей, відповідач аліменти на їх утримання на даний час не сплачує, тому вона має право на 3/4 частини спірної квартири. У зв»язку з чим, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на 3/4 частини квартири [ADDRESS]; визнати за відповідачем право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS], а також судові витрати покласти на відповідача. Позивач надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити та розглядати справу за її відсутності. Представник позивача надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги позивача підтримує повністю, просить їх задовольнити та розглядати справу за її відсутності. Відповідач надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти їх задоволення, та просить розглядати справу за його відсутності. У звязку з чим, згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ст.2 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом порушених або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Стаття 68 СК України передбачає, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу. Частиною 1 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. На правовідносини, які склалися між сторонами, поширюються вимоги ст. 368 ЦК України, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 жовтня 2010 року, та який було розірвано 19 червня 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 19 червня 2014 року (а.с.18, 21). Від спільного життя сторони мають малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем, що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей та актом з місця проживання від 27 травня 2015 (а.с.14, 19, 20). Внаслідок того, що відповідач не сплачує аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у нього утворилась заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим листом, виданим Тернівським міським судом Дніпропетровської області від 28.08.2014 року, станом на 01 травня 2015 року в розмірі 4612 грн. 90 коп., що підтверджується довідкою відділу ДВС Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області № 03/5643 від 28.05.2015 року, та за виконавчим листом, виданим Тернівським міським судом Дніпропетровської області від 11.04.2013 року, станом на 01 травня 2015 року в розмірі 13125 грн., що підтверджується довідкою відділу ДВС Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області № 03/5643 від 28.05.2015 року (а.с.12, 13). За час перебування у шлюбі сторонами було придбано майно, яке згідно норм Сімейного кодексу України є спільною сумісною власністю, про розподіл якого ставить питання позивач, а саме - квартиру [ADDRESS], згідно договору купівлі - продажу, посвідченого державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори 23 січня 2014 року, стороною - покупцем в якому була позивач [PERSON] та у зв»язку з чим право власності на квартиру було зареєстровано в КП «Тернівське бюро технічної інвентаризації» на ім»я позивача (а.с.17, 15). Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні письмові докази, суд приходить до висновку, що при вирішенні питання про розподіл спільного сумісного майна подружжя необхідно керуватися положеннями ст.ст.60, 68 СК України, та позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та необхідно розподілити нерухоме майно, набуте сторонами під час шлюбу, відповідно до вимог ч.1 ст.70 СК України в рівних частинах, визнавши за кожним з них право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв"язку з тим, що правовідносини щодо вирішення права власності відповідача на майно у разі наявності заборгованості відповідача по аліментам, мають вирішуватися після набрання судовим рішенням про розподіл майна законної сили. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України та ст.ст. 4 Закону України Про судовий збір підлягає до стягнення з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial