Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки в якому просить визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщеням по [ADDRESS] . Обгрунтовує вимоги таким. Він є власником будинку, що розташований по [ADDRESS] на підставі договору дарування будинку від 03 серпня 2016року. В будинку на даний час зареєстровані: він, його донька [PERSON] , 2015року народження, та колишня дружина [PERSON] ,1988року народження. 27 грудня 2019року шлюб з відповідачкою розірвано відповідно до рішення Дружківського міського суду. З вказаного часу [PERSON] проживала окремо, з його будинку з речами виїхала. Приблизно у травні 2020року [PERSON] виїхала до Російської Федерації. Її місце перебування на даний час йому не відомо. З часу її виїзду зв"язку з нею не було. З 2019року відповідачка не проживає в будинку, в його утриманні участі не бере, особистих речей в будинку немає, взагалі будинком не цікавиться. Ухвалою суду від 25 серпня 2021року прийнято до розгляду даний позов, відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання. (а.с. 24) В судове засідання сторони не з"явилися. Про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи у її та позивача відсутність. На позові наполягають, не заперечують щодо заочного розгляду справи. Суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997року , закріплено принцип непорушності права приватної власності , який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11 вересня 2014 року до 28 січня 2020року. Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 27 грудня 2019 року, яке набрало законної сили 28 січня 2020 року, шлюб між ними розірвано. [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 03 серпня 2016року, посвідченого приватним нотаріусом Миросєді В.М. , та зареєстрованим в реєстрі № 2926 (а.с.8-10) [PERSON] вселилася у спірний будинок зі згоди його власника - [PERSON] та проживала в ньому як член його сім`ї, дружина. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом, який власник вважає прийнятим. Судом встановлено, що в зазначеному будинку відповідачка зареєстрована з 15.12.2016року (а.с. 22). Фактично відповідачка в будинку не мешкає з 2019р, що підтверджється актом, складеним 14.06.2021року, підписаним головою територіального комітету мікрорайону "Донський" Сальниковою Г.М. (а.с. 13). Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України. У частині першій статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. У частині першій статті 402 ЦК України вказано, шо сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту. Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач вселилась у спірний будинок в якості члена сім`ї власника житлового будинку і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідачка спільним побутом із позивачем не пов`язана, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Outcome: approved