Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 19 липня 2013 року між ним та [PERSON] було укладено усний договір позики за яким позивач надав відповідачу кошти в сумі 6500 грн. на невизначений строк, близько 6-ти місяців. Позивач 09 лютого 2015 року звернувся до відповідача про повернення боргу з урахуванням інфляції, на що останній написав розписку про зобов"язання повернути борг в сумі 10000 грн. до 28 лютого 2015 року. Свої зобов'язання відповідач [PERSON] не виконує, борг не повертає, а тому позивач просить стягнути з відповідача борг у сумі 10000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просив задовольнити на підставах викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позов визнав, не заперечує проти його задоволенння. Судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. 19 липня 2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено усний договір позики за яким позивач надав відповідачу кошти в сумі 6500 грн. на невизначений строк. Позивач 09 лютого 2015 року звернувся до відповідача про повернення боргу з урахуванням інфляції, на що останній написав розписку про зобов'язання повернути борг в сумі 10000 грн. до 28 лютого 2015 року (а.с.5). В строк до 28 лютого 2015 року відповідач [PERSON] борг в сумі 10000 грн. позивачу не повернув. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як зазначено у ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та якості. Отже, договір позики є реальним і вважається укладеним з моменту передачі коштів або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилами ч.1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З аналізу даних норм можна зробити висновок, що боргова розписка слугує доказом на підтвердження укладання договору позики та передачі коштів або речей. З моменту її складання у позичальника виникає обов'язок повернути позику у строк обумовлений сторонами. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, у межах заявлених позовних вимог, оскільки позивач належним чином виконав умови договору, а саме надав відповідачу грошові кошти, а відповідач, в обумовлений сторонами строк, борг не повернув. У відповідності до ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у сумі 243,60 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 400 грн. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved