Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Христинівський районний суд Черкаської області із позовом [PERSON] про стягнення боргу та пені за угодою позики. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно угоди позики, укладеної у письмовій формі позивачем [PERSON] та позичальником [PERSON] позивач передав відповідачу 7500 грн. які той зобовязувався повернути до 30.10.2016 року. За порушення виконання боргового зобовязання визначена відповідальність в розмірі 5% від простроченої суми за кожен день прострочення. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, окрім того, пояснив, що в розписці хоч і вказано не вірно його прізвище [PERSON], однак оригінал розписки знаходиться в нього, також на його письмову вимогу відповідач повернув йому 5000 грн., а тому вважає, що відповідач повинен доводити суду про існування [PERSON]. Представник відповідача позов не визнав та пояснив суду, оскільки у розписці вказане прізвище позичальника [PERSON], отже право вимоги і має [PERSON], а не [PERSON], а тому, оскільки позивачем не доведено, що саме він має право звернутися до суду із даним позовом а тому просить у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що поданий позов не підлягає задоволенню за наступних підстав. У відповідності до розписки від 10.09.16 року: - Я [PERSON] НЕ680315 виднаий Христинівським РС УДМС Черкаської області 21 грудня 2012 року мешкаю за адресою с.Христинівка пров. Жовтневій, 23. 10.09.2016 я отримав в борг сім тисяч пятсот гривень (7500) від [PERSON] віталія Павловича. Який зобовязуюся повернути до 30.10.2016р. в случаї не повернення за кожні прострочині сутки буде нараховуватися пеня (5%) від позиченої суми що складає 375 грн. в сутки гроші отримав. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені\~ родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обовязок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який\~видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Дана правова позиція відображена у постанові ВСУ у\~справі\~за\~№ 6-487цс17.\~\~ Дослідженою борговою розписки від 10.09.16 року судом встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві, таку ж суму грошових коштів (суму позики), а у разі прострочення виконання зобовязання сторони передбачили відповідальність в розмірі 5% від простроченої суми за кожен день прострочення. Таким чином, судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошей. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, абз. 2 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України» № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» правом на звернення до суду наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту положень ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного судочинства. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Частиною 1\~ст. 15 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, судом не встановлено, а позивачем не надано допустимих доказів того, що [PERSON], є однією і тією ж особою, він має право вимоги за договором позики від 10.09.16 року, та його, права та законні інтереси порушено відповідачем. Таким чином, судом встановлено, що договір позики укладений між [PERSON] та [PERSON] не порушені права позивача у зв"язку з чим [PERSON] необхідно відмовити в задоволенні цих вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed