Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

ПАТ КБ Приватбанк звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 06.09.2010 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 4200,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. 30.06.2013 року позичальник, [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02.07.2013 року. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є [PERSON], що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначена: 16133, Чернігівська обл., Соснииький р-н., с. Киріївка, вул. Новоселів, буд. 7. 25.03.2014 року Позивачем було отримано відповідь Сосницької районної державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались, спадкова справа після смерті спадкодавця не заводилась. 17.07.2016 року до спадкоємця [PERSON], було направлено лист-претензію, згідно яких Позивач пред'явив свої вимоги, але ніякий дій не було виконано. На дату смерті заборгованість Позичальника перед Банком за кредитним договором № б/н від 06.09.2010 року становить 6663,69 грн. В судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ Приватбанк [PERSON] позовні вимоги підтримав,в своїх поясненнях посилаючись на обставини викладені в позові. В подальшому від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача . З письмових пояснень позивача вбачається, що відповідно до п. 1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливем строку виконання. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно до ст. 264 ЦК України: перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Із розрахунку заборгованості (міститься в матеріалах справи) та виписки по рахунку (додається) слідує, що Позичальник періодично здійснював погашення заборгованості по кредиту, останній самостійний платіж, який було здійснено позичальником перед смертю був 05.09.2011 року в сумі 980,00 грн. Таким чином, строк позовної давності розпочинається з наступного дня, тобто з 05.09.2011р. та відповідно спливає 05.09.2061 року, Позивач же звернувся до суду у вересні 2016 року, тобто в межах строку позовної давності. Відповідно до ч. З ст. 1268 ЦК України - Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (6 місяців від дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. Виходячи із вищенаведеного, спадкоємці [PERSON] мали право подати заву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 30-06-2013 року по 30-12-2013 року. У нашому випадку спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є [PERSON]. Вказана обставина підтверджується копіями паспортів Позичальника та Відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначена: 16133, Чернігівська обл., Сосницький р-н., с. Киріївка, вул. Новоселів, буд. 7. Спадкування обов"язків відбулося відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, так, як відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. З поданих письмових заперечень вбачається, що дійсно, між його сином [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір б/н від 06 вересня 2010 року, яким сину було відкрито кредитну лінію у розмірі 4200 грн. 30 червня 2013 року його син [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Відповідно до ст.631 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до ст.ст.257,261 Цивільного кодексу України, загальний строк позовної давності становить три роки. Його перебіг починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права. Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Його син [PERSON] помер 30 червня 2013 року, саме з цього часу позивач довідався про порушення свого права, бо боржник помер, як наслідок, саме від 30 червня 2013 року розпочався відлік позовної давності, який закінчився 01 липня 2016 року. Позовна заява подана позивачем до суду 05 вересня 2016 року, тобто, більше ніж через два місяці з моменту закінчення строку позовної давності. Окрім того відповідно до п.3.4 Умов і правил надання банківських послуг, який відповідачам не був наданий до позовної заяви, клієнт або його довірена особа використовують платіжні картки в розмірі Платіжного ліміту відповідного Картрахунку, як засіб для безготівкових розрахунків за товари (послуги), для перерахування коштів з Картрахунків на рахунки інших осіб, а також як засіб для отримання готівки в касах банків, фінансових установ, через банкомати, та вчинення інших операцій, передбачених угодою сторін і законодавством України. Отже, наданий позивачем його сину кредит є споживчим. Пунктом 7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.Відповідно до п.31 Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення вищезазначеної статті застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Отже, позивач пропустив строк позовної давності, не подавав до суду письмової заяви про застосування позовної давності до даних спірних правовідносин, тому позовна заява ПАТ КБ «Приватбанк» не підлягає задоволенню у зв'язку із закінченням позовної давності згідно ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України. Таку думку висловив і Верховний Суду України в своїй постанові від 19.03.2014 року. Відповідно до ч.1 ст.1282 Цивільного кодексу України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У померлого сина відсутнє будь-яке майно, спадщина після його смерті не відкривалась, тому він не маю нести відповідальність за борги померлого сина. Представник відповідача адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнав ,надав суду пояснення ,які підтримують позицію відповідача. В подальшому подав заяву про розгляд справи у його відсутності . Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно заяви № б/н від 06.09.2010 року [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам»яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг а також Тарифами складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, шо Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. ПАТ КБ Приватбанк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав позичальнику кредитний ліміт у розмірі 4200,00 грн, що підтверджується матеріалами справи. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг, - клієнт зобов»язаний у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Згідно наданих позивачем розрахунків у позичальника виникла заборгованість перед позивачем, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором від 06.09.2010 року, а саме заборгованість станом на 10.01.2016 року становить 6663,69 грн (3688,44 грн. - заборгованість за кредитом; 2468,65 грн. - заборгованість по процентам; заборгованість за комісією та пенею 506,60 грн). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія 1-ЕЛ № 211301 від 02.07.2013 року [PERSON] помер 30.06.2013 року. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов'язанням. Згідно зі ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Пунктом 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року роз'яснено, що з урахуванням положення ст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, яка виникла за життя спадкодавця. Станом на день розгляду справи заведена спадкова справа не заводилась (копія довідки №366/02-14 від 17.03.2014 року Сосницької районної державної нотаріальної контори), вартість спадкового майна не визначена. Згідно довідок КП "Зодчий" БТІ Сосницької районної ради від 03.11.2016 року №145, відділу Держгеокадастру в Сосницькому районі Чернігівської області від 07.11.2016 року № 9-28-99.2-1346/2-16, Територіального сервісного центру №7444 від 05.11.2016 року за №1255, інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об"єктів нерухомого майна за № 72094630 від 02.11.2016 року, рухоме або не нерухоме майно у померлого [PERSON] відсутнє. З довідки Киріївської сільської ради Сосницького району вбачається, що померлий [PERSON] на день смерті був зареєстрований [INFO] разом з матір"ю [PERSON], батьком [PERSON], сестрою [PERSON] та племінницею [PERSON], які проживають за даною адресою по даний час. З огляду на вищевикладене, дослідивши подані позивачем докази, судом не встановлено наявності спадкового майна у померлого [PERSON] у межах якого можуть бути задоволені вимоги кредитора. К;рім того, суд приймає до уваги позицію представника відповідача щодо спливу строку позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог. Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. З огляду на вищевикладене, пункт 1.1.7.31 Умов і правил надання банківських послуг, якими установлено позовну давність тривалістю в 50 років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки Умови не містять підпису позичальника. Висновки суду узгоджуються з правовими позиціями викладеними в Постановах ВСУ від 11.03.2015 року №6-16цс15 та від 01.07.2015 року № 6-757цс15. З письмових пояснень позивача вбачається,що [PERSON] здійснив останній платіж 05.09.2011 року,тобто з наступного дня починається відлік строку позовної давності ,який визначений ст.257 ЦК України та п.1 ч.2 ст.258 ЦК України щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені). Позивач звернувся до суду 15.09.2016 року ,пропустивши строк позовної давності. Відповідачем подана заява про застосування строку позовної давності ,що є підставою для відмови у позові. З урахуванням викладеного ,суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed