Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири [ADDRESS], на підставі договору дарування квартири від 29.12.2009 року посвідченого приватним нотаріусом КМНО Кістановим С.М. В квартирі зареєстровані мати позивачки - [PERSON] та співмешканка її сина відповідачка - [PERSON] з сином [PERSON] [INFO]. Відповідачка [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] в квартирі [ADDRESS], ніколи не проживали, що підтверджується Актом від 13.09.2017 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач [PERSON] яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації , в судове засідання не з'явився. Надали до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Проти задоволення позовних вимог заперечили, вказавши, що 23.05.2017 року [PERSON] та [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно сина [PERSON]. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явилася про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином за останньою відомою суду адресою її реєстрації. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягають до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS], на підставі договору дарування від 29.12.2009 року на праві власності належить [PERSON] Відповідно до довідки від 21.08.2017 року виданої КК ,,Центр комунального сервісу" в квартирі [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Особовий рахунок відкрито на ім'я - [PERSON] Відповідачка [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] в квартирі [ADDRESS], не проживають, що підтверджується Актом від 13.09.2017 року складеного квартиронаймачами [PERSON] підтверджений майстром технічної дільниці ЖЕД-401 - Драч Л.В. та начальником ЖЕД-401 - Дідренч О.І. Необхідність визнати [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, позивач обґрунтовує сплатою додаткових витрат на житлово-комунальні послуги. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути обмежений у його здійсненні. За приписами ст. 405 ЦК України член сім'ї власника втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік , якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Під час розгляду справи встановлено та не заперечувалося позивачкою [PERSON], що відповідач [PERSON] перебуває у громадянському шлюбі з її сином [PERSON], а малолітній [PERSON] є її онуком. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.05.2017 року [PERSON] та [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] [INFO] та передано Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, для подальшого влаштування дитини. Визнання малолітнього сина відповідачки [PERSON]- [PERSON] [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщення суперечать закону, виходячи із таких правових підстав. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року N2402-III (зі змінами і доповненнями), сім'я несе відповідальність за створення належних умов для дитини. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Стаття 18 вказаного Закону передбачає, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей. Відтак, вимога про визнання малолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщення, а саме квартирою [ADDRESS], порушує його житлові права. Зважаючи на викладені обставини, суд вважає за можливе задовольнити позов в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється відповідними органами реєстрації на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позов частково. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial