Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зміну способу стягнення аліментів, де вказав, що за рішенням суду з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO] у розмірі 500,00 грн, щомісячно і до повноліття дитини. На теперішній час даних коштів не вистачає на утримання дитини, а оскільки відповідач працює та отримує заробітну плату, має змогу надавати аліменти у більшому розмірі. Просить змінити спосіб стягнення аліментів призначених рішенням у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 грн на 1/4 частину всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до повноліття дитини. У судове засідання позивач не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином та своєчасно, надала заяву, відповідно до якої просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, надав заяву, де просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначив про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідив матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 15 вересня 2007 року між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб (а.с.7). Як видно із копії рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2014 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.5-6). Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2015 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі - 500,00 грн, щомісячно і до повноліття дитини та видано виконавчий лист, що підтверджується копіями рішення та виконавчого листа (а.с.3-4, 12). 01 листопада 2014 року між позивачем та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується відповідною копією свідоцтва (а.с.8). Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які врегульовані СК України. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення повноліття. Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України кошти на утримання дітей (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений за рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Зі ст. 182 СК України слідує, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст.192 СК України). Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст.1 Закону України«Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум -вартісна величинадостатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини,збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Перевіряючи доводи позовної заяви, суд враховує, що розмір присуджених за рішенням суду від 12 червня 2015 року року аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі 500,00 грн, є меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законодавством на час розгляду справи, який складає 2 027,00 грн та явно є недостатнім для задоволення основних, першочергових потреб дитини з урахуванням її віку. Вказана обставина, свідчить про нерівність сторін в їх спільному обов"язку утримання дітей та є підставою для зміни раніше встановленого розміру аліментів. За вказаних вище обставин, а також враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та зміни способу стягнення аліментів, присуджених до стягнення з відповідача на утримання дитини за рішенням суду від 12 червня 2015 року, встановивши їх в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з моменту набрання даним рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

Outcome: approved