Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

В листопаді 2014 р. [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] про визначення порядку користування квартирою. Вказував на те, що йому належить на праві спільної часткової власності, разом із відповідачкою, по 1/2 частині кожному, [ADDRESS]. Разом зі сторонами в зазначеній квартирі зареєстровані також їх діти [PERSON], [PERSON], а також мати відповідачки - [PERSON] Зазначена квартира трикімнатна, всі кімнати ізольовані. Однак на теперішній час в добровільному порядку дійти згоди щодо користування квартирою всі зареєстровані в ній особи не можуть, в них виникають сварки та суперечки щодо оплати комунальних послуг, тощо. Посилаючись на вищевикладене, позивач [PERSON] просить суд: встановити наступний порядок користування [ADDRESS]: 1а кімната (спальня) у користуванні позивача, 2а кімната (спальня) у користуванні [PERSON] та [PERSON], 3а кімната (вітальня) у користуванні відповідачки та [PERSON], кухню, санвузол та коридор залишити у спільному користуванні; зобов'язати ЖКП "Південь" розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в квартиру за адресою [ADDRESS] (централізоване постачання холодної, водовідведення, електропостачання, газопостачання централізоване опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій) між позивачем та відповідачем відповідно до визначеного порядку користування квартирою; зобов`язати відповідача не порушувати правила користування жилими приміщеннями та дотримуватись норм санітарного стану. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти надання у користування позивачу однієї кімнати, яку він фактично займає, проти задоволення інших вимог заперечувала. Треті особи в судове засідання не з`явились, повідомлялись судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомили. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 1990 р. по 2004 р. Відповідно до Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25.03.2010 р. за [PERSON] та [PERSON] було визнано право власності на [ADDRESS] - по 1/2 частці за кожним. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.12.2014 р., право власності на [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] - по 1/2 частці за кожним. Відповідно до Довідки ЖКП ММР "Південь" за вих. № 9605 від 06.12.2011 р. в [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Як вбачається з матеріалів справи, [ADDRESS] складається з трьох житлових кімнат площею - 12,8; 18,2; 7,5 кв.м. На теперішній час між мешканцями вказаної квартири встановлений порядок користування, проте виникають сварки та суперечки щодо оплати комунальних послуг. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК ). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Право власності (володіння, користування, розпорядження) може бути обмежено чи припинено лише у випадках і в порядку, встановленому законом. Право власності є непорушним. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Квартири, що є приватній власності громадян, не можуть бути в них вилучено, а власника не може бути позбавлено права користування квартирою, крім випадків, встановлених законодавством України. Якщо квартира є об`єктом спільної часткової власності, зазначені положення стосуються усіх співвласників. Відповідно до ст. 358 ЦК України та п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 р. "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності - право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. При цьому кожен із них має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі недосягнення співвласниками згоди про таке, спір вирішується судом за такими ж правилами. При цьому квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що спірна квартири належить на праві власності лише позивачу та відповідачці, безпідставними є вимоги [PERSON] про визначення користування нею також між іншими особами - [PERSON], [PERSON], [PERSON] Крім того, запропонований позивачем варіант визначення порядку користування квартирою суттєво не відповідає принципу рівності прав співвласників ( ? частина належить кожному), порушує право сторін на власність і погіршує житлові умови, що є неприпустимим. За таких умов, суд дійшов до висновку щодо неможливості задоволення позовних вимог в частині визначення порядку користування квартирою у спосіб, зазначений позивачем. Не підлягають задоволенню вимоги щодо зобов'язання розподілу особових рахунків між сторонами, відповідно до умов визначення порядку користування, оскільки ця вимога є похідною. Також суд вважає, що не можуть бути задоволені вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача не порушувати правил користування жилими приміщеннями та дотримання норм санітарного стану, через їх безпідставність, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження порушення прав позивача з боку відповідача суду не надано.

Outcome: dismissed