Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

Позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище Росул) звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу до відповідача [PERSON], посилається на те, що уклала шлюб із відповідачем 07.08.1999 року Гнатівською сільською радою Добровеличківського району Кіровоградської області, актовий запис № 4. Від шлюбу мають трьох малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя між сторонами не склалося, відповідач створив фактичні сімейні стосунки з іншою жінкою, у зв"язку з чим вони протягом тривалого часу спільно не проживають та не ведуть спільного господарства, відповідач разом із дітьми проживає окремо від відповідача. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій підтримала позовні вимоги і просить їх задовольнити, а тому суд ухвалив про розгляд справи у відсутності позивача. Відповідач в судове засідання не з'явився двічі, хоча про час і місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення йому рекомендованого поштового відправлення, а тому суд, ухвалив провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача, за правилами ст.224 ЦПК України. Даючи оцінку дослідженим доказам у справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб І-ОЛ № 032057 позивач [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований 07.08.1999 р. Гнатівською сільською радою Добровеличківського району Кіровоградської області, актовий запис № 4 (а.с.8). У відповідності із ст.112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з подружжя, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до Постанови ПВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», судом з'ясовано фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховується наявність малолітніх дітей. Сторони фактично припинили шлюбні стосунки два роки назад, сторони тривалий час проживають окремо, не підтримують спільне господарство, тому їхній шлюб існує формально. Вирішуючи позов, суд враховує, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на засадах добровільності, взаємоповаги, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. У відповідності до ст.ст. 21,24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування особи до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини, й цим правом скористався позивач, оскільки не бажає проживати у формальному шлюбі, який фактично є припиненим. Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та відновлення шлюбних відносин є неможливим, заява позивача про розірвання шлюбу відповідає її дійсній волі, сторонами не заявлялось клопотання про надання строку для примирення, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Оскільки ініціатором розірвання шлюбу є позивач, то згідно ст.88 ЦПК України, за ним слід залишити понесені витрати на сплату судового збору.

Outcome: approved