Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, який в ході розгляду справи був уточнений, в якому просить визнати недійсним розпорядження №919 від 01.08.2013 р. відділу приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департмемнту економіки та комунального майна Виконкому Харківської міської ради про приватизацію квартири [ADDRESS], визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане на ім'я [PERSON] та [PERSON] відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департмемнту економіки та комунального майна Виконкому Харківської міської ради №5-13-301949 від 01.08.2013 р. на квартиру [ADDRESS], зобов'язати Московський РВ у місті Харкові ГУДМС України в Харківській області зняти з реєстрації [PERSON] та усунути перешкоди в користуванні [PERSON] житловою площею в квартирі [ADDRESS], вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначив, що він постійно зареєстрований та проживав в квартирі [ADDRESS]. Разом з ним зареєстровані та проживають його брат [PERSON], дружина брата [PERSON] та їх неповнолітня донька [PERSON] Заочним рішенням суду від 30.01.2013 р. позивача було знято з реєстрації за зазначеною адресою за позовом його брата [PERSON] Після отримання заочного рішення брат позивача зняв його з реєстрації за спірною квартирою. У позивача відсутнє інше житло окрім спірної квартири, у зв'язку із чим він звернувся до суду з заявою про скасування заочного рішення. 28.07.2014 р. рішенням суду, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області, у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. В липні 2016 р. при отриманні позивачем довідки з дільниці №36 КП «Жилкомсервіс» йому стало відомо, що спірна квартира була приватизована його братом 01.08.2013 р., тобто відповідач скористався заочним рішення суду, яке в подальшому було скасовано. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] та зобов'язати відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Московського РВ МВС України в Харківській області зняти з реєстрації [PERSON] за зазначеною вище адресою. В обґрунтування позову зазначив, що 01.07.2003 р. рішенням Виконавчого комітету Московської районної ради м. Харкова №236/7 у зв'язку із смертю наймача [PERSON] - [PERSON] визнано наймачем квартири [ADDRESS] на сім'ю з двох чоловік: [PERSON] - наймач та [PERSON] - брат. З моменту смерті матері, а саме з 2002 року [PERSON] виїхав добровільно з зазначеної квартири до іншого місця проживання у м. Харкові, жодного дня в спірній квартирі не проживав, майно, яке належить відповідачу в спірній квартирі відсутнє, комунальні послуги відповідач не сплачує. Більш ніж три роки позивач та відповідач не спілкувались, у зв'язку із чим у серпні 2012 р. позивач звернувся до суду із позовом до брата [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та зняття з реєстрації. 30.01.2013 р. заочним рішенням суду позов було задоволено, рішення набрало законної сили. 03.04.2013 р. на виконання рішення суду [PERSON] було знято з реєстрації. 01.08.2013 р. відділом приватизації житлового фонду Харківської міської ради було винесено розпорядження №919 про приватизацію [PERSON] та [PERSON] квартири [ADDRESS], у встановлений законом строк зазначена квартира внесена до державного реєстру права власності. 27.07.2014 р. [PERSON] було поновлено реєстрацію місця проживання. Однак, після поновлення відповідача в реєстрації місця проживання в квартирі, відповідач в спірній квартирі не проживає, особисті речі відповідача відсутні, оплату за комунальні послуги не вносить та не виявляє бажання відкрити свій особовий рахунок для самостійної оплати комунальних послуг. Жодні дії, які б перешкоджали відповідачу у користуванні квартирою, з боку позивача відсутні. В судовому засіданні представник позивача та позивач уточнену позовну заяву підтримали, просили її задовольнити та відмовити у задоволенні зустрічного позову. Представник відповідача та відповідач [PERSON] заперечували проти задоволенн позову та просили задовольнити зустрічну позовну заяву. Представник відповідача Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області надав письмові заперечення проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог та розглядати справу за відсутності представника. Представник відповідача Московський РВ у місті Харкові ГУДМС України в Харківській області в судове засідання не з'явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Заслухаши пояснення, дослідивши докази по справі, суд встанови наступні факти та відповідні ним правовідносини. Спірною є квартира [ADDRESS]. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Московської районної ради м. Харкова № 236/7 від 01.07.2003 р. «Про зміну умов договору житлового найму" у зв'язку зі смертю наймача [PERSON] відповідача [PERSON] було визнано наймачем двокімнатної квартири [ADDRESS] на сім'ю з двох чоловік: [PERSON] - наймач та [PERSON] - брат. 03.04.2013 р. [PERSON] було знято з реєстрації за адресою: [ADDRESS] на підставі заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 30.01.2013 р., яким його було визнано таким, що втратив право користування житлом. Спірна квартира була приватизована на підставі розпорядження відділу приватизації житлового фонду 01.08.2013 р. №99 і передана у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно реєстраційний номер №5-13-301949 від 01.08.2013 р. (а.с.36) На час приватизації позивач за первісним позовом [PERSON] в квартирі не мешкав та не був зареєстрований. Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 30.01.2013 р. про задоволення позову [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та зняття [PERSON] з реєстраційного обліку було скасовано і рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27.07.2014 р. у задоволенні позову [PERSON] було відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 04.11.2014 р. рішення районного суду залишено без змін. У даних судових рішеннях було встановлено із досліджених доказів, що [PERSON] тривалий час не проживає у спірній квартирі з поважних причин і не має ключів від вхідних дверей, при цьому [PERSON] не визнає його право на проживання в зв'язку з чим і звернувся з позовом до суду про усунення йому перешкод у користуванні житлом і зняття [PERSON] з реєстрації. Після скасування заочного рішення та відмови у позові про усунення перешкод ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 24.12.2014 р. було роз'яснено, що відмова у позові щодо усунення перешкод та зняття з реєстрації є підставою для поновлення реєстрації місця проживання [PERSON] в спірній квартирі. Реєстрацію [PERSON] було поновлено і на даний час реєстрація зберігається за спірною адресою. Відповідно до встановлених обставин та виходячи із досліджених по справі доказів суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню лише в частині вимог щодо усунення перешкод в користуванні квартирою і вселення. Як зазначено вище, факт перешкоджання [PERSON] у проживанні в квартирі встановлений попередніми рішеннями суду, і враховуючи, що і на даний час [PERSON] заперечує проти проживання [PERSON] в зв'язку із чим і подав зустрічний позов, то суд вважає, що умови перешкоджання у проживанні продовжують існувати Обставини перешкоджання також підтвердили в суді допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та сам [PERSON], який був допитаний як свідок. З цих причин вважати, що [PERSON] не проживає без поважних причин у квартирі, не має підстав, тому у зустрічному позові [PERSON] слід відмовити. Позивач по зустрічному позову [PERSON] посилається на положення ст. 405 ЦК України, в яких зазначено, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Між тим, суд не може погодитися з правовим обґрунтуванням вимог позивача за зустрічним позовом, оскільки в розумінні положень таких норм як ст. 3 СК України та ч. 2 ст. 64 ЖК України [PERSON] не відноситься до членів сім'ї [PERSON], так як є рідним братом, і не підпадає під перелік осіб за ч. 2 ст. 64 ЖК України, а факт спільного проживання і ведення спільного господарства сторонами не доводиться. Посилання ж [PERSON] на обґрунтування своїх вимог ст.ст. 319,321 ЦК України щодо непорушності права власності і вільного права володіння, користування та розпорядження належним майном є обґрунтованим, але разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватись від дій, які б могли порушити права інших осіб, і у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які передбачені ч. 2 даної статті, а саме порушення прав інших осіб, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. І оскільки [PERSON] законно оселився в спірній квартирі, законно зберігає реєстрацію за цією адресою та право проживання в ній і встановлений факт перешкоджання його проживанню як до приватизації спірного житла так і після, то суд вважає, що [PERSON] як власник житла порушує права [PERSON], і саме тому, припинення порушення права суд здійснює шляхом задоволення вимог про вселення. Щодо вимог про визнання недійсним розпорядження та свідоцтва про право власності і його скасування, то суд вважає, що ці вимоги не підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Стаття 345 ЦК України встановлює, що фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є у комунальній власності, у порядку, встановленому законом. Порядок приватизації громадянами займаних ними жилих приміщень у будинках державного житлового фонду регулюється Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Виходячи з аналізу змісту Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у поєднанні з нормами ст. ст. 1,6,9, 61 ЖК УРСР, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сім'і. Таким чином, позивач на момент приватизації квартири № 214 не був зареєстрований та постійно не мешкав в квартирі, тому своє право на приватизацію квартири втратив. Оскільки при приватизації житла вказане вище було враховано, оспорюваний акт не суперечить ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», то ним не порушені права позивача. Тому, скориставшись своїм правом на приватизацію, відповідач подав у відділ приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Харківської області заяву про оформлення права власності на квартиру [ADDRESS]. Також не підлягають задоволенню вимоги про зобов'язання Московського РВ у місті Харкові ГУДМС України в Харківській області зняти з реєстрації [PERSON], так як відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Наведений перелік підстав для зняття реєстрації місця проживання особи є вичерпним. Суд не може своїм рішенням зобов'язати орган Державної міграційної служби зняти з реєстрації [PERSON] оскільки на сьогодні відсутня будь яка із перелічених у ст. 7 Закону підстав. До того, ж це питання не відноситься до юрисдикції даного суду і є вимогою, що розглядається в адміністративному судочинстві. На підставі викладенного,

Outcome: partial