Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Закритого акціонерного товариства АІСЕ Україна про виконання грошового зобовязання. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він, [PERSON] і Закрите акціонерне товариство «АІСЕ Україна» підписали угоду № 179059 від 17 грудня 2007 року. Згідно цієї угоди, АІСЕ є компанією, що надає послуги, предметом яких є придбання автомобілів Учасниками системи. Тобто він набув статус Учасника системи. Протягом всього часу дії угоди він завжди належним чином виконував поставлені йому угодою відповідні умови, навіть будучи інвалідом. Сплатив на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 9902 грн. 61 коп., що підтверджується багатьма відповідними квитанціями. Після належного виконання ним всіх умов письмової домовленості, які необхідно було виконати саме йому, відповідач не зміг дати йому гарантію щодо реальності отримання автомобіля і не вчиняв необхідних дій щодо забезпечення реалізації його прав. Він свої обов'язки виконав повністю і свого часу не заперечував щодо сплати навіть додаткових внесків, які не передбачені законодавством і їхньою з відповідачем угодою. Але після істотного погіршення стану його здоров'я у нього вже не було можливості платити відповідачу кошти, які він продовжував безкінечно свавільно вигадувати. В грудні 2011 року він зміг досягнути усної домовленості з відповідачем про застосування тієї умови, яка гарантує повернення його грошей замість отримання ним автомобіля. Між ними виник спір щодо часу, коли відповідач поверне йому сплачені на його рахунок грошові кошти. До сьогодні відповідач лише постійно обіцяє йому повернути гроші. Його представники кажуть, що поки не знають, коли саме і в якому порядку він зможе їх отримати. Таким чином, оскільки з грудня 2011 року три роки (строк позовної давності) ще не пройшло, слід зробити висновок, що він не пропустив строк позовної давності. Відповідно до пунктів 1, 2, 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі мають право на захист своїх прав державою, належну якість продукції та обслуговування, звернення до суду за захистом порушених прав. Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» при розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Ст. 22 цього Закону гарантує судовий захист прав споживачів. «Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав». При вирішенні справи за даним позовом з врахуванням фактичних обставин справи ї його правовідносин з відповідачем також підлягають застосуванню правила відповідної статті ЦК України (щодо повернення коштів - суми попередньої оплати). Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України «Попередня оплата товару», якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. У звязку з викладеним просить суд зобов'язати відповідача - Закрите акціонерне товариство «АІСЕ Україна» повернути йому - [PERSON] сплачені ним на рахунок відповідача за квитанціями грошові кошти в сумі 9902 грн. 61 коп. шляхом переведення цієї грошової суми на його рахунок. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов в повному обсязі. Вважають, що строк позовної давності не сплинув, так як тільки в грудні 2011 року було узгоджено домовленість про повернення відповідачем коштів, сплачених за договором, тому вважає, що строк позовної давності необхідно рахувати з грудня 2011 року. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву у якій просить справу розглянути без його участі, у задоволенні позовних вимог просить відмовити, надав суду письмові заперечення, які долучені до матеріалів справи. В запереченнях заявив клопотання про застосування строку позовної давності відповідно до ст. 267 ЦК України. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та оцінивши все у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобовязання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, в судовому засіданні встановлено, що 17 грудня 2007 року між [PERSON] та ЗАТ «АІСЕ Україна» була укладена Угода №179059 на придбання автомобіля ВАЗ-2107 вартістю 32\~350 грн. (а.с.5), яка складається з основного тексту Угоди, Додатку №1 (анкети учасника) (а.с.6) та Додатку №2 (Правила функціонування АВТОПЛАНу") (а.с.7-10). Всі додатки підписані сторонами і є невідємними частинами Угоди. Угоду було включено до Групи №655 та надано порядковий номер 37 у цій групі. Протягом дії Угоди, ПрАТ "АІСЕ Україна" надавало позивачу послуги, передбачені в Статті 3 Угоди, а саме: сформувало групу Учасників, організовувало та проводило щомісячні Асигнаційні акти щодо надання Права на отримання автомобіля, приймало та перераховувало платежі, здійснювало всі інші послуги передбачені договором. Таким чином, відповідач належним чином виконував умови Угоди №179059. Підписавши угоду, позивач [PERSON] цим самим погодився, що підписання Угоди, а також Додатків до неї, є свідченням того, що сторони повністю зрозуміли усі визначення, умови та зміст Угоди та додатків до неї. В силу цього, процедура розірвання Угоди за ініціативою Учасника та наслідки такого розірвання врегульовані Угодою, умови якої були відомі та зрозумілі позивачу в день підписання цієї Угоди. Крім того, відповідно до п.16.7 ст.16 Додатку №2 до Угоди передбачено право Учасника відмовитися від Угоди та отримати всі сплачені кошти, якщо повідомить про це протягом 7 календарних днів з від дати підписання Угоди. Як вбачається з матеріалів справи, 21.04.2010 року [PERSON] звернувся до Адміністрації АІСЕ Україна з заявою про розірвання Угоди №І79059 та повернення сплачених коштів, у звязку з тим, що він втратив роботу та постійний дохід (а.с.57). ПАТ «АІСЕ Україна» 12.05.2010 року було направлено на адресу [PERSON] відповідь про розірвання угоди №179059, в якій зазначено, що на момент розірвання Угоди [PERSON] мав заборгованість по сплаті щомісячних внесків, а також з огляду на те, що [PERSON] не надав документи про отримання статусу безробітного, поверненню підлягають [PERSON] внески, розраховані у відповідності до положень п. 16.3 статті 16 Додатка №2 до Угоди (а.с.58). Угодою передбачено право учасника, який ще не отримав автомобіль, розірвати угоду за власним бажанням. Статтею 16 "Правил функціонування АВТОПЛАНу" (Додаток №2) передбачено, що поверненню підлягають [PERSON] внески, розраховані у відповідності до положень п.16.3 статті 16 Додатка №2, а саме: сплачені [PERSON] внески (за вирахуванням відступного за відмову від Угоди у розмірі двох Цілих [PERSON] внесків) будуть повертатись із Фонду для повернення коштів, що складається з 5% від загальної суми, яка надходить щомісяця до Фонду групи. За умовами Угоди щомісячний цілий [PERSON] внесок становить 1,00% від Ціни автомобіля, зазначеного у Додатку №1 до Угоди (а.с.6). Станом на дату подання заяви про розірвання угоди ціна автомобіля, визначеного у Додатку №1 до Угоди становила 49950,00 грн. Загалом до розірвання угоди, позивачем було сплачено 17,7321% вартості автомобіля. За вирахуванням відступного відповідно до п.16.7 ст.16 Додатку №2 до Угоди, двох цілих чистих внески, позивачу має бути повернено 15,7321% (17,7321% - 1,00%*2) від ціни автомобіля, дійсної в місяці, коли учасник повідомив про розірвання Угоди, а тому сума, яка підлягала поверненню складає: 49950,00 грн. х 15,7321% = 7 858,18грн., згідно з розрахунком відповідача, з яким погоджується суд (а.с.20-24). Крім того, відповідно до п.п.16.4.1. п.16.4 ст. 16 Додатку №2 до Угоди «В першу чергу, повертаються кошти Учаснику, який розірвав Угоду з причини отримання ним інвалідності або смерті свого подружжя, або набуття Учасником статусу безробітного, належним чином засвідченого центром зайнятості, який надав АІСЕ необхідні підтверджуючі документи. При цьому статус безробітного розглядається як пріоритет для повернення коштів за умови, що на момент підписання Угоди Учасник мав офіційну роботу відповідно до записів у трудовій книжці, і статус безробітного було надано Учаснику не пізніше, ніж через 4 (чотири) місяці після звільнення з останнього місця роботи відповідно до записів у трудовій книжці. Учасник системи має надати АІСЕ відповідні документи, вказані останньою, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту виникнення таких обставин. Учасник системи отримає сплачені ним Цілі [PERSON] внески та (або) Половинні [PERSON] внески відповідно до поточної ціни автомобіля без будь - яких відрахувань. Відповідно до п.п. 16.4.2 п.16.4 ст.16 Додатку №2 до Угоди: «Потім повертаються кошти тим Учасникам, які розірвали Угоду, не посилаючись на вищезазначені обставини. В такому випадку, пріоритет у групі надається тому Учаснику системи, який першим подав АІСЕ письмову заяву про розірвання Угоди, а в разі, коли такі заяви було подано одночасно кількома Учасниками, пріоритет надається Учаснику, номер Угоди якого є меншим.» Відповідно до п.п. 16.4.3 п.16.4 ст.16 Додатку №2 до Угоди: «Потім повертаються кошти тим Учасникам, які не одержали право на отримання автомобіля, із якими АІСЕ розірвала Угоду наслідок несплати ним трьох або більше послідовних або вибіркових Повних внесків. Повернення коштів таким Учасникам системи відбувається у розмірі, визначеному в Статті 16 п.16.5 Правил, та розраховується відповідно до Поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці, коли АІСЕ повідомило Учасникам про розірвання Угоди. Протягом дії договору позивачем сплачувались грошові кошти на користь ЗАТ «АІСЕ Україна» на виконання умов Угоди №179059, що підтверджується платіжними доручення (а.с. 171-189). Отже, сплачені позивачем [PERSON] внески (за вирахуванням відступного за відмову від Угоди у розмірі двох Цілих [PERSON] внесків) повинні повертатись йому за наданими реквізитами із Фонду для повернення коштів, що складається з 5% від загальної суми, яка надходить щомісяця до Фонду групи. У відповідності до положень Статті 16 Додатка №2 до Угоди, АІСЕ здійснює повернення [PERSON] внесків згідно пріоритетів, викладених у п.16.4.1, п.16.4.2, п.16.4.3, п.16.4.4 ст. 6 Додатку №2 до Угоди та після накопичення необхідної суми коштів у Фонді групи для повернення коштів. Таким чином, кошти [PERSON] мають повертатися в порядку, що побудована на принципі черговості. На даний час, відповідно до списку учасників групи №655, заяви про розірвання угоди, якими були подані раніше ніж заява [PERSON] - [PERSON] знаходиться на десятому місці, так як ПрАТ «АІСЕ Україна» має повернути кошти ще дев'яти Учасникам (а.с.150). Відповідно до платіжних доручень, які знаходяться в матеріалах справи на аркушах справи (160-164), на даний час ПрАТ «АІСЕ Україна» здійснює повернення внесків по договору №179447 [PERSON], який відповідно до списку учасників групи №655 знаходиться на першому місці. Крім того, сплачені чисті внески перерахунку (у звязку зі зміною ціни автомобіля) поверненню не підлягають. Крім того, в самій позовній заяві позивач зазначає, що між ним і відповідачем виник спір «щодо часу, коли відповідач поверне мені сплачені на його рахунок кошти… » Відповідно до ст. 60 ЦК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Але позивач та його представник не довели в судовому засіданні, що відповідач ухилявся від виконання своїх зобовязань після розірвання угоди про надання послуг та про порушення прав позивача та доказів цьому суду не надали. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Відповідно ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ч.4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Обговоривши в судовому засіданні клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, заслухавши представника позивача, суд прийшов до висновку, що строк позовної давності позивачем не порушено, що випливає з тексту позовної заяви та матеріалів справи, так як відповідач запевнив позивача в поверненні коштів і про порушення його прав стало остаточно відомо в грудні 2011 року. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову, оскільки відсутні докази ухилення відповідача від виконання своїх зобовязань після розірвання угоди про надання послуг з огляду на те, що [PERSON] було повідомлено про черговість повернення йому чистих внесків та повернення внесків здійснюється в порядку черговості.

Outcome: dismissed