Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, по якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь 12 348,56 євро з конвертацією цієї суми в національну валюту України по курсу Національного банку України на день здійснення платежу, за вирахуванням 140 990,91 грн. (що стягується за рішенням суду від 01.02.2012 року) та 1 809,9 грн. (що стягується за рішенням суду від 16.10.2014 року). Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що рішенням Приморського районного суду від 01.02.2012 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 23020 євро, що за курсом НБУ станом на 01.02.2012 року складало 252462,64 грн. Рішення набуло чинності 11.02.2012 року. На підставі виконавчого листа , що виданий 06.03.2012 року, постановою від 19.03.2012 року ВДВС Приморського району м. Одеси відкрито виконавче провадження з примусового стягнення боргу в розмірі 23020 євро, що за курсом НБУ на 01.02.2012 року складає 252462,64 грн. В порядку примусового виконання вказаного рішення суду відділом ДВС Приморського району м. Одеси в безготівковому порядку позивачу перераховано : 27.11.2012 року - 91321 грн. (8812,9607 євро по курсу НБУ станом на день розрахунків (1036,2125 грн. за 1 Євро)); 01.02.2013 року - 20096 грн. (1855,49 євро по курсу НБУ станом на день розрахунків (1083,0515 грн. за 1 євро)), 14.05.2014 року - 47,73 грн.( 2,99 євро по курсу НБУ станом на день розрахунків (1591,9347 грн. за 1 євро), а всього 111464,73 грн., що складало 10671,44 євро на час розрахунку. В іншій частині до теперішнього часу рішення суду не виконано. Отже, залишок несплаченого боргу в євро складає 12348,56 (23020 - 10671,44). Залишок несплаченої суми , стягнутої за рішенням суду від 01.02.2012 року - 140 990,91 грн. Крім того, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.10.2014 року у зв'язку з невиконанням боргових зобов'язань, підтверджених рішенням суду, з [PERSON] стягнуто передбачені договором відсотки (18% річних) за користування позикою за період з листопада 2011 року по липень 2014 року включно , 3 відсотки річних в порядку ч.2 ст. 625 ЦК за затримку платежу,та інфляційні втрати, а в сього 110678,84 грн., з яких інфляційні втрати склали 1809,9 грн. Позивач зазначає, що зобов'язання з повернення позики, сума якого виражена в іноземній валюті, є належно виконаним лише тоді, коли повернуто грошові кошти в національній валюті України в сумі, еквівалентній розміру зобов'язання в іноземній валюті на день їх фактичного повернення ( а не на день прийняття рішення про їх повернення). Таким чином, на думку позивача, рішенням Приморського районного суду м Одеси від 01.02.2012 року задоволено вимоги щодо повернення позики лише в частині 252 462,64 грн.. Сума в національній валюту України, що є різницею між стягнутою сумою та сумою, еквівалентною 23020 євро по курсу НБУ на день платежу , утворилася після прийняття судом рішення, внаслідок триваючого порушення з боку відповідача по невиконанню зобов'язань за договором позики, не була предметом судового розгляду та підлягає стягненню на підставі ст.ст.524, 526, 532, 536,1046,1049 ЦК України. В березні 2015 року позивач звертався до Приморського районного суду м. Одеси з заявою про роз'яснення рішення від 01.02.2012 року в частині того, чи не слід розуміти, що зазначена в резолютивній частині рішення сума 23020 євро підлягає стягненню з конвертацією її в національну валюту на день здійснення платежу, чи стягненню підлягає все ж таки сума в національній валюті в розмірі 252462,64 грн. визначена як еквівалент 23020 євро на день прийняття судового рішення. Ухвалою від 12.05.2015 року суд відмовив в задоволені заяви про роз'яснення. В мотивувальній частині послався на те, що вимога заявника про стягнення валюти з конвертацією на день здійснення платежу хоча й відповідає вимогам ст. 533 ч.2 ЦК, однак заявник фактично просить змінити резолютивну частину рішення, змінивши її з стягнення боргу з конвертацією валюти на день винесення рішення суду, на стягнення боргу з конвертацією валюти на день здійснення платежу. На підставі наведеного позивач просить його позов задовольнити. Представник позивача надав до суду заяву, у якій просив справу розглядати за його відсутності, позов просить задовольнити. Представник відповідача надала до суду заяву, у якій просила справу розглядати за її відсутності, у задоволенні позову просить відмовити. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Приморського районного суду від 01.02.2012 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 23020 євро, що за курсом НБУ станом на 01.02.2012 року складало 252462,64 грн. В порядку примусового виконання вказаного рішення суду відділом ДВС Приморського району м. Одеси в безготівковому порядку позивачу перераховано : 27.11.2012 року - 91321 грн.; 01.02.2013 року - 20096 грн., 14.05.2014 року - 47,73 грн., а всього 111464,73 грн. В іншій частині до теперішнього часу рішення суду не виконано. Крім того, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.10.2014 року у зв'язку з невиконанням боргових зобов'язань, підтверджених рішенням суду, з [PERSON] стягнуто передбачені договором відсотки (18% річних) за користування позикою за період з листопада 2011 року по липень 2014 року включно , 3 відсотки річних в порядку ч.2 ст. 625 ЦК за затримку платежу,та інфляційні втрати, а в сього 110678,84 грн., з яких інфляційні втрати склали 1809,9 грн. Згідно ст. 10 Цивільного процесуального Кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно частини першої ст. 50 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування". Згідно ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої, другої ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Посилання позивача на положення постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільного та кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою ст. 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК, не відноситься до виниклих правовідносин, так як зазначеним положенням передбачене право позивача на отримання інфляційних витрат, трьох відсотків річних від простроченої суми, а не право на перерахунок суми з євро у національну валюту, яка вже стягнута іншим рішенням суду, яке набуло сили та виконується. Разом з тим, при вирішенні спору суд враховує положення ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 213 ЦПК України встановлено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: dismissed