Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] перебувала у користуванні її бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до виписки фінансово особового рахунку № [NUMBER] [PERSON] мала статус квартиронаймача вказаної нерухомості. Після смерті її бабусі у квартирі залишилися приписаними вона, її малолітня дитина [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] не проживає в даній квартирі близько десяти років, в утриманні квартири участі не бере, житлом ніколи не цікавиться та не несе жодних витрат на оплату комунальних послуг. В даній квартирі вона була зареєстрована з 24.04.2018 року, але фактично проживає близько 20 років. Їй важко оплачувати комунальні послуги за цією квартирою, оскільки [PERSON] в ній зареєстрована, хоча вже давно не проживає. Ухвалою суду від 09 листопада 2020 року провадження у справі відкрито у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 21.12.2020 підготовче провадження по справі закрито та справа була призначена до судового розгляду. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила задовольнити з підстав зазначених у позові, зазначивши, що відповідач - її тітка, вона не прорживає в спірній квартирі близько 20 років, ніколи не бажала в ній проживати, мешкає в Росії, з родиною майже не спілкується. Їй ніхто не перешкоджав проживати в квартирі, але вона цього не бажає, участі в оплаті утримання житла участі не приймає. Реєстрація відповічким перешкоджає їй отримати субсідію Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає в квартирі [ADDRESS] . Зі сторонами по справі живе в одному під"їзді. Зі [PERSON] вони в дитинстві товаришували, але вона давно виїхала , більш 20 років, праву разів приїздала, алев гості, проживати в квартирі 1 вона не хотіла, їй ніхто цьому не заважав. Свідок [PERSON] суду пояснила, що також диве по сусідству. Відповідачку останнії раз бачила 5-6 років потому, вона приїздила міняти паспорт, позивач її запрошувала жити в квартирі, але вона не бажала приїздити, бо мешкає в Росії. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, до зали судового засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи на стороні позивача надала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, просила ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача, свідків, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про задоволення позову за таких підстав. Відповідно до виписки фінансово особового рахунку № [NUMBER] [PERSON] мала статус квартиронаймача та була зареєстрована в квартирі [ADDRESS] . Квартира має статус неприватизованої. В даній квартирі зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Згідно акту складеного мешканцями будинку [ADDRESS] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає ( а.с. 16). Стаття 71 ЖК УРСР передбачає, що у разі відсутності наймача або членів його сім`ї у житловому приміщенні понад шість місяців, він втрачає право користування ним. З аналізу вказаної норми слідує, що наявність у особи статусу наймача або члена сім`ї наймача не є визначальним при вирішенні питання щодо їх права на користування житловим приміщенням та реєстрації в ньому. Обов`язковою умовою для цього є встановлення факту відсутності особи в займаному ним приміщенні понад встановлені законом строки без поважних на те причин, на чому також акцентує увагу Верховний Суд України в п.9 Постанови Пленуму №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». Відповідно до положень ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться виключно в судовому порядку. Таким чином, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння, на чому також акцентує увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду кримінальних і цивільних справ в п.п. 33,34 Постанови №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Таким, чином оскільки відповідач не проживає в спірній квартирі більше 20 років, в той час як добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, а її реєстрація створює позивачу перешкоди в користуванні квартирою, обмежуючи її майнові права, вона вимушена сплачувати за відповідача додатково комунальні послуги, тому суд вважає за можливим визнати [PERSON] такою, що втратили право користування квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 840,80 грн., сплачений останньою під час звернення з позовом до суду (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved