Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що [INFO] померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, до складу якої, крім іншого, входить 2/3 частини будинковолодіння [ADDRESS]. Поряд з тим, зазначив, що на частини житлового будинку він претендує як спадкоємець за законом. Проте, через відсутність правовстановлюючих документів на спірне будинковолодіння, свої спадкові права оформити не може. А тому, просив суд визнати за ним право власності на 2/3 частини будинковолодіння, яке розташоване в [ADDRESS] як за спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON]. В судове засідання позивач [PERSON], його представник - адвокат Пробіжанська Н.П. не з'явилися, до суду подали заяви, згідно яких розгляд справи просили провести без їх участі, при цьому зазначили, що позов підтримують та просили такий задоволити. Представник відповідача - Борщівської міської ради в судове засідання не з'явився. В поданій до суду заяві, міський голова [PERSON] просив справу слухати у відсутності представника, при цьому зазначив, що відповідач позов визнає. За таких обставин, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, надані сторонами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Як встановлено судом, [INFO] в с.Стрілківці Борщівського району Тернопільської області помер батько позивача [PERSON], що стверджено копією свідоцтва про смерть [NUMBER], повторно виданого 12 січня 2017 року Борщівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. Після смерті [PERSON], його дружина [PERSON] прийняла спадщину, оскільки проживала разом з ним на день смерті, однак спадкових прав на себе не оформила. Наведене вбачається з довідки Стрілковецької сільської ради №05/02-14. [INFO] в с.Стрілківці Борщівського району Тернопільської області померла мати позивача [PERSON], що стверджено копією свідоцтва про смерть [NUMBER], повторно виданого 12 січня 2017 року Борщівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. Після смерті [PERSON], відкрилась спадщина, до складу якої, крім іншого, входить 2/3 частини будинковолодіння [ADDRESS] і яку позивач фактично прийняв, вступивши в оперативне управління її спадковим майном, крім того подав 06 березня 2017 року заяву до приватного нотаріуса Борщівського районного нотаріального округу Гаврищук О.З. про видачу свідоцтва про право на спадщину, на підставі якої було заведено спадкову справу до майна померлої [PERSON] № 34/2017, однак у видачі йому свідоцтва було відмовлено у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Наведене вбачається з інформації приватного нотаріуса Гаврищук О.З. № 70/02-14 від 06.03.2017 року, матеріалів спадкової справи №34/2017 відкритої до майна померлої [INFO] [PERSON]. Поряд з тим, встановлено, що спірне будинковолодіння [ADDRESS], відносилося до колгоспного двору, і станом на 15 квітня 1991 року (тобто на момент набрання законної сили Законом України "Про власність") померлі [PERSON], [PERSON] та син позивача [PERSON], були його членами, що стверджено довідкою виконавчого комітету Борщівської міської ради №631 від 11.12.2017 року, копією по господарських книг Стрілковецької сільської ради за 1991-1995 роки, особовий рахунок №46. Відповідно до норм статтей 120, 123 Цивільного кодексу (в редакції 1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві спільної власності, розмір долі члена двору встановлювався виходячи з рівності долей всіх членів двору. Відповідно до п.6 а) постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включаються перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). А отже, [PERSON], [PERSON] та син позивача [PERSON], на відповідній правовій основі набули право, кожен зокрема, на 1/3 частину будинковолодіння, розташованого по [ADDRESS]. Однак, у визначеному законом порядку, за життя, не оформили своє право власності на належну їм частину будинковолодіння. Крім того, [PERSON], яка прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON], фактично набула право власності на 2/3 частини спірного будинковолодіння. Згідно довідки виконавчого комітету Борщівської міської ради №630 від 11.12.2017 року, відповідно до записів земельно-кадастрової книги Стрілковецької сільської ради за 1991-1993 роки, померлій [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0, 08 га. Судом встановлено, що окрім позивача, його син звертався до приватного нотаріуса Гаврищук О.З. із заявою щодо видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], однак у видачі свідоцтва йому було відмовлено. Окрім них, інші особи своїх прав на спадкове майно не заявляли. Зазначене випливає з матеріалів спадкової справи № 34/2017, відкритої щодо майна померлої [PERSON]. Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд від 10 січня 2017 року, виготовленого СПД ФОП [PERSON], інвентаризаційна вартість будинковолодіння [ADDRESS] становить 84282 грн. Відповідно до ст.ст.1216-1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Аналізуючи всі досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи те, що відповідачем заперечень щодо задоволення позову надано не було, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, підставними, грунтуються на вимогах закону, а тому, підлягають задоволенню в повному об"ємі. Виходячи з наведеного вище, на підставі ст.ст. 328, 392, 1217, 1218, 1220, 1223, 1268 ЦК України та

Outcome: approved