Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], за участю третьої особи: Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області про тлумачення заповіту. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29 серпня 2001 року його мати [PERSON] склала заповіт в якому зазначила про те, що на випадок своєї смерті з належного їй за законом майна, а саме: права на земельну ділянку, розміром 2,35 га, згідно з сертифікатом ВН № 0417254, вона заповідає [PERSON]. Даний заповіт було зареєстровано в реєстрі за № 89 та посвідчено секретарем виконавчого комітету Комунарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області. 01 серпня 2010 року його мати померла, про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 19 від 02 серпня 2010 року та видано свідоцтво про смерть серія 1-АМ № 333856 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калинівського районного управління юстиції у Вінницькій області області. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 2,1241 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Комунарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області. Він є спадкоємцем за заповітом, посвідченим 29.08.2001 року секретарем Комунарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області і зареєстрованого в реєстрі за № 89, в якому заповідач [PERSON] заповіла своє майно - земельну ділянку, позивачу [PERSON], відповідно до правовстановлюючого документа: сертифікат серії ВН № 0417254. 10.07.2008 року на земельну ділянку для товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,1241 га, розташовану на території Комунарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області виготовлено Державний акт на право власності серії ЯЖ №267858 на земельну ділянку, кадастровий номер земельної ділянки 0521683300:02:000:0228. Коли він звернувся до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2,1241 га, оскільки майно, що вказане спадкодавцем у заповіті, не підтверджується тим документом, що вказаний в цьому заповіті. Замість сертифікату нотаріусу надав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 267858, виданий 10.07.2008 року на підставі розпорядження Калинівської райдержадміністрації за № 226 від 26.05.2008 року. В даній ситуації яка склалася вважає, що за своїм змістом розпорядження спадкодавця було спрямоване на те, щоб заповісти йому земельну ділянку, на яку у спадкодавця на момент складання заповіту було право, підтверджене сертифікатом. Однак, пізніше, коли спадкодавець отримав на підставі сертифікату державний акт на земельну ділянку, вона не внесла до заповіту відповідних змін, не будучи обізнаною у суттєвості різниці між поняттями земельна частка (пай) та земельна ділянка, розуміючи їх як одне й те саме. Фактично в заповіті та Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 267858 йдеться мова про одну й ту саму земельну ділянку, розміри якої були уточнені в процесі виготовлення технічної документації для видачі Державного акта. За вказаних обставин, він вимушений звертатись в суд з даним позовом. Позивач в судове засідання не зявився, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання також не зявився, згідно заяви, позовні вимоги визнає, просить справу розглянути за його відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, однак від завідуючої Калинівською районною державною нотаріальною конторою надійшов лист №930/01-16 від 07.07.2016 року про розгляд справи за відсутності представника нотаріальної контори. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засідання з достовірністю встановлено, що [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №267858, виданого 10 липня 2008 року Калинівською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження №226 від 26.05.2008 року належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,1241 га, розташована на території Комунарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, кадастровий номер 0521683300:02:000:0228. 29 серпня 2001 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Комунарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, зареєстрований в реєстрі за №89, дублікат якого видано 08.02.2016 року секретарем виконавчого комітету Комунарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області та зареєстровано в реєстрі за №15 згідно якого належну їй земельну ділянку, розміром 2,35 га згідно сертифікату на право земельної частки ВН №0417254, яка знаходиться в ТОВ «Україна» с.Комунарівка Калинівського району Вінницької області заповіла своєму сину [PERSON], тобто позивачу. 01.08.2010 року [PERSON] померла в с.Комунарівка Калинівського району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-АМ №333856, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калинівського районного управління юстиції у Вінницькій області 15.10.2015 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,1241 га, розташованої на території Комунарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, кадастровий номер 0521683300:02:000:0228. Бажаючи оформити спадщину після смерті матері, позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини в Калинівську районну державну нотаріальну контору. Однак, позивачу було відмовлено у видачі на його імя свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2,1241 гектара в межах згідно з планом, що розташована Вінницька область, Калинівський район Комунарівська сільська рада, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки: 0521683300:02:000:0228, після померлої 01.08.2010 року - [PERSON], оскільки в заповіті вказана земельна частка (пай), а не земельна ділянка в натурі, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №691/02-31 від 31.05.2016 року. Встановленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, повязані із спадкуванням, які регулюються нормами Цивільного кодексу України. Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно частини другої статті 1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною другою статті 1256 передбачена можливість тлумачення заповіту судом, яке здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу. Відповідно до статті 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом установлено, що [PERSON] не може оформити спадщину по заповіту після смерті [PERSON], оскільки в заповіті вказана земельна частка (пай), а не земельна ділянка в натурі. Отже суд вважає, що з метою захисту права [PERSON] на оформлення спадщини, слід розтлумачити зміст заповіту, складеного [PERSON] 29.08.2001 року на користь [PERSON] При цьому, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, суд виходить із наступного. Тлумачення судом змісту заповіту не повинно змінювати волі спадкодавця, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права спадкодавця щодо розпоряджання його майном. Тлумачення змісту заповіту є лише інструментом з'ясування волі спадкодавця, а отже, суд, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю спадкодавця. Як зазначалося вище, згідно зі статтями 1216 та 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно п. 17 Розділу X „Перехідних положень" ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Тобто, на момент складання заповіту право [PERSON] на земельну ділянку було підтверджене сертифікатом на право на земельну частку ВН №0417254, однак на момент відкриття спадщини це майно їй вже не належало, оскільки на підставі даного сертифікату було видано державний акт на право власності на землю, проте спадкодавицею [PERSON] не було внесено змін до заповіту. Згідно зі статтями 125 та 126 Земельного кодексу України в редакції, чинній на час видачі [PERSON] державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №267858, тобто 10 липня 2008 року, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Отже, право власності на земельну ділянку площею 2,1241 га, розташовану на території Комунарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0521683300:02:000:0228 у [PERSON] виникло після одержання нею зазначеного вище державного акта та його реєстрації в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку за №010883300100. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (частини перша та друга статті 1236 ЦК України). Таким чином, оскільки на час складання заповіту на вказану вище земельну ділянку ще не було видано державний акт на право власності на земельну ділянку та на час смерті [PERSON], на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №267858, виданого 10 липня 2008 року Калинівською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження №226 від 26.05.2008 року належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,1241 га, розташована на території Комунарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, кадастровий номер 0521683300:02:000:0228, була власницею земельної ділянки площею 2,1241 га, очевидним є те, що складаючи заповіт на користь [PERSON], [PERSON] заповідала йому саме земельну ділянку, власницею якої вона була. Враховуючи вищивикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved