Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в Бердянський міськрайонний суд Запорізької області із позовом до [PERSON], за участю третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області про позбавлення батьківських прав, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] В підтвердження заявлених вимог посилається на те, що вона та відповідач [PERSON] з 1995 року знаходилися в незареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя у них народився син [PERSON], [INFO]. Фактичні сімейні стосунки між позивачем та відповідачем припинені з листопада 2004 року, з того часу спільно не проживають. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20.07.2015, відповідача зобов'язано сплачувати аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 500 грн. щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Згідно розрахунку заборгованості боржника по аліментам на грудень 2017 року загальна сума заборгованості складає 17938,86 грн. [PERSON] з 2004 року жодним чином не приймає участі у вихованні сина, не турбується про його стан здоров'я, фізичний та духовний розвиток, не цікавиться дитиною, не займається її вихованням, не відвідує її та матеріально не допомагає. У зв'язку з цим, позивач просила позбавити його батьківських прав відносно сина [PERSON] Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися. 30.11.2018 від [PERSON] до суду надійшла заява, з якої вбачається прохання розглядати справу за її відсутності, підтримання позовних вимог та не заперечення проти заочного розгляду справи (а.с. 52). Раніше у судовому засіданні 05.11.2018 представник позивача позов підтримала. Просила про його задоволення з підтсав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про місце, день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення про його виклик на сайті «Судова влада України» (а.с. 35, 47). Відзиву та заперечень проти позову не надав. Згідно із ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, який не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. На підставі зазначеного, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради в судове засідання Вареник Я.Є. не прибула. 29.11.2018 надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, додавши висновок органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради про позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] по відношенню до неповнолітнього сина (а.с. 48, 49-51). Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що приходиться [PERSON] давньою подругою. Їй відомо, що приблизно на сьомому місяці вагітності позивач дізналася, що [PERSON] має іншу родину, це стало великим стресом для вагітної жінки і, як з часом з'ясувалося дитина народилася із вадами зору, що могли бути спричинені, як наслідок нервового, хворобливого стану матері під час виношування плоду. Наголосила на тому, що у зареєстрованому шлюбі сторони не перебували, дитина народжена у 2002 році, а починаючи з 2004 року, чоловік жодним чином не приймає участі у вихованні сина, ні піклується ним. Свідок [PERSON] суду пояснив, що приходиться позивачу братом і звичайно знає всю суть відносин, що відбувалися між сторонами. Також показав, що [PERSON], хоча і записаний батьком племінника, однак з 2004 року ніяким чином не звертає уваги на життя хлопця. Матеріально не підтримує, не турбується про його духовний та фізичний розвиток, не цікавиться станом здоров`я. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що тривалий час спілкується з позивачкою [PERSON] та приходиться хрещеною її сину. Відомо, що сторони ніколи не перебували у зареєстрованому шлюбі, приблизно з 2004 року відповідач не приймає участі у вихованні дитини, матеріально не допомагає. Позивачка [PERSON] сама займається вихованням сина, утримує його, відповідач жодної участі у вихованні сина не приймає. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані в силу ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі з наступних підстав. [INFO] народився [PERSON], про що 27.11.2002 складено відповідний актовий запис №802. Батьком вказаний [PERSON], матір'ю [PERSON] (а.с.4). Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20.07.2015 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 500 гривень щомісячно. Але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини (а.с. 5). З розрахунку заборгованості боржника по аліментам, виконаному державним виконавцем Бердянського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області Данилевською О.П. 29.12.2017 вбачається, що станом на 29.12.2017 загальна сума заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів на користь [PERSON] складає 17938,86 гривень (а.с. 6). Відповідно до характеристики [PERSON], учня 9-А класу Бердянської загальноосвітньої школи I-III ступенів №11 Бердянської міської ради Запорізької області, мати, [PERSON], приділяє належну увагу вихованню сина, бере активну участь у громадському житті школи та класу, цікавиться навчанням дитини та відповідально ставиться до його виховання в сім'ї. Завжди відкликається на прохання класного керівника. [PERSON] у вихованні сина [PERSON] ніякої участі не приймає, навчанням дитини не цікавиться, на шкільних зборах не з'являється (а.с. 7). З характеристики [PERSON], виданої президентом Бердянського регіонального спортивного клубу тхеквондо «Корьо», вбачається, що мама [PERSON] приділяє належну увагу вихованню сина. Батько [PERSON] ніякої участі не приймає (а.с. 8). З довідки від 03.07.2018 № 27735, виданої Бердянським міськрайонним відділом ДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, вбачається, що інформація про сплату аліментів [PERSON] на користь [PERSON] за період з 03.06.2015 по 01.06.2018 відсутня, квитанції боржником не надавались (а.с. 31). Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради про позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] по відношенню до неповнолітнього сина від 27.11.2108 № 01-7881/47, батько свідомо усунувся від виконання батьківських обов'язків по відношенню до дитини, не піклується про його виховання, матеріально не утримує, не турбується про всебічний розвиток, здоров'я, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення. У зв'язку з цим, орган опіки та піклування виконкомсу Бердянської міської ради в інтересах малолітнього вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] (а.с. 49-51). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у тому разі, коли вони ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У пп. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, і судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Виходячи з вищенаведеного достовірно з'ясовано, що в порушення вимог ст. 150, 180 СК України, [PERSON] усунувся від виконання Конституційного обов'язку, передбаченого ст.51 Конституції України щодо належного виховання свого неповнолітнього сина. Аналізуючи всі докази по справі, вбачається, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, останній не піклується про фізичний і духовний розвиток свого сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, належного утримання, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, тощо. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як самоусунення [PERSON] від своїх батьківських обов'язків по відношенню до сина [PERSON], а відтак заявлені позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі. Відповідно до п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів. Оскільки позивачка є законним представником дитини-інваліда, що підтверджується посвідченням серія [NUMBER], виданим Бердянським УПтСЗН (а.с. 10), то вона звільняється від сплати судового збору, у зв'язку з чим, відповідно ст. 141 ЦПК України, суд стягує судовий збір з відповідача на користь держави в розмірі 704 гривні 80 копійок.

Outcome: approved