Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

В провадженні Зіньківського районного суду Полтавської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина, що продовжує навчання. Позивачка просить стягти з [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина, [PERSON], який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, починаючи з 01.09.2014 року і до 26.02.2015 року. Відповідач, [PERSON], визнав позовні вимоги частково і дав згоду сплачувати на утримання дитини аліменти в розмірі ? частини свого заробітку починаючи з дня подачі заяви до суду а не з 01.09.2014 року, як просить позивач. Заслухавши позивача, яка підтримала свої вимоги і просить стягти аліменти, заслухавши відповідача, який частково визнав позовні вимоги та дослідивши наявні матеріали справи, суд знаходить, що заявлені вимоги обґрунтовані і такі, що підлягають частковому задоволенню. У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи, ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України. Відповідно ст. 213 ЦПК України, - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Судом встановлено, що шлюб між сторонами було розірвано 29 жовтня 2003 року, актовий запис № 91 (а.с.3). Від даного шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають повнолітного сина [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження останнього (а.с. 2). До виповнення [PERSON] вісімнадцять років відповідач сплачував аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку. На даний час [PERSON] навчається в Полтавському вищому професійному училищі ім.Чепіги, проживає в гуртожитку, за який позивачка сплатила 500 грн. за період з 01.09.2014 по 26.02.2015 року. [PERSON] отримує стипенію в розмірі 275 гривень . Строк закінчення навчання 26 лютого 2015 року (а.с.6,8). Питання про сплату аліментів після досягнення сином повноліття сторони не узгодили, в зв"язку з чим позивачка і звертається до суду. Згідно ст.. 199 СК України, вказано, якщо повнолітні дочка (син), продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст.. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітню дитину в твердій грошовій сумі та (або) у частці від заробітку ( доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, визначених ст.. 182 СК України. У зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. [PERSON] є фізично здоровим, працює механіком в СТОВ "Воскобійники". На основі викладеного та

Outcome: partial