Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, відповідно до якого просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по оплаті за проживання в гуртожитку в розмірі 50908 грн. 77 коп. та судові витрати у справі. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що, починаючи з 1995 року, між Київським національним університетом імені Тараса Шевченка та Міністерством оборони України було укладено ряд договорів про підготовку спеціалістів та надання в тимчасове користування приміщень університету. В 2000 році відповідачів було заселено в порядку виключення до гуртожитку [ADDRESS] для тимчасового проживання. Надання відповідачам послуги проживання здійснювалось на умовах усних договірних відносин між університетом та відповідачами. При поселенні, відповідачі були ознайомлені з Правилами проживання в гуртожитку, з терміном проживання та порядком оплати за проживання. 07.09.2015 року відповідачі виселились з гуртожитку. Впродовж всього періоду проживання відповідачів до 07.09.2015 року, попри те, що термін їх проживання закінчився 31.12.2011 року, позивач надавав послугу з проживання безпосередньо відповідачам, а вони, в свою чергу, певний час до вересня 2009 року оплачували її відповідно до отриманих від університету квитанцій та дотримувались порядку проживання в гуртожитку. Оплату отриманої послуги відповідачі здійснювали спочатку в повному обсязі, а згодом частково, що призвело до утворення заборгованості на суму 50908 грн. 77 коп. за період з вересня 2009 року по 07.09.2015 року, яку позивач просить стягнути з відповідачів в примусовому порядку. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, стягнувши з відповідачів заборгованість по оплаті за проживання в гуртожитку в розмірі 50 908,77 грн. та судові витрати у справі. Відповідачі в судовому засіданні просили в задоволенні позову відмовити та застосувати строки позовної давності до спірних правовідносин, оскільки позивач пропустив трирічний строк звернення з позовом до суду. Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що відповідачі були вселені до гуртожитку за адресою: [ADDRESS] на підставі договору між позивачем та Міністерством оборони України від 22.12.1997 року № 135 «Про підготовку спеціалістів» та додаткової угоди до нього від 19.08.2009 року. Відповідно до рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15.07.2015 року, позов Київського національного університету імені Тараса Шевченка до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виселення та стягнення заборгованості було задоволено частково. Стягнуто з відповідачів солідарно заборгованість в сумі 16128 грн. 51 коп. за період з жовтня 2010 року по грудень 2014 року. В іншій частині вимог відмовлено (а.с. 14-17). Відповідно до рішення Апеляційного суду м. Києва від 05.11.2015 року, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15.07.2015 року скасовано в частині вирішення вимог про виселення та ухвалено в цій частині нове рішення, яким виселено [PERSON], [PERSON], [PERSON] з кімнат [ADDRESS] В іншій частині рішення залишено без змін (а.с.18-19). Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2016 року, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 05 листопада 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.07.2016 року позов Київського національного університету імені Тараса Шевченка до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виселення та стягнення заборгованості було залишено без розгляду, в зв"язку з повторною неявкою представника позивача в судове засідання. Судом встановлено, що за умовами Додаткової угоди сім'ї військовослужбовців, заселені в гуртожиток на житлову площу, передану в користування Міністерству оборони України, оплату за проживання проводять особисто в бухгалтерію університету, розмір якої визначається за згодою сторін та оформляється відповідним актом. Відповідно до листа начальника Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка № 18/1012 від 20.10.2000 року, встановлено, що підполковнику [PERSON] надані кімнати [ADDRESS] (а.с.20). Судом встановлено, що розмір і порядок оплати за проживання в гуртожитку з 2006 р. було врегульовано наказом ректора КНУ №184-32 від 21.03.2006 р. «Про оплату за користування гуртожитками Університету», відповідно до якого вартість одного ліжко-місця для інших категорій проживаючих у гуртожитках (до яких відносяться і військовослужбовці) становила 200 грн. на місяць (а.с. 21-23) Наказом ректора Університету № 871-32 від 30.12.2009 р. «Про оплату за користування гуртожитками університету» тарифи на проживання було змінено, вартість одного ліжко-місця становила 282 грн. на місяць (а.с. 25-26). Відповідно до наказу ректора Університету № 365-32 від 11.05.2011 р. «Про оплату за користування гуртожитками університету» вартість проживання інших категорій проживаючих становила 420 гривень на місяць за одне ліжко-місце (а.с.28-30). Згідно актів від 05.01.2010 р. та 18.05.2011 р. під час оголошення (зачитування) інформації мешканцям гуртожитку [ADDRESS] з числа військовослужбовців та осіб, які були звільнені в запас, серед яких [PERSON], про підвищення вартості проживання в гуртожитках Студентського містечка КНУ ім.Т.Шевченка, зазначені в доданих до актів списках особи від поставлення підписів про ознайомлення відмовилися (а.с.32, 34). Відмова від узгодження тарифів на проживання з боку відповідачів не є підставою для звільнення від внесення плати за користування гуртожитком. Будь-яких доказів на спростування обставин, викладених позивачем, а також в актах про відмову в ознайомленні з наказами щодо підвищення тарифів, з боку відповідачів суду не надано. Згідно із ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В силу положень ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов»язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов»язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо Договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов»язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст. 903 ЦК України). У разі якщо строк дії договору закінчився, а особа, заселена в гуртожиток на підставі такого договору, продовжує користуватись майном і отримувати послуги, на неї покладається обов»язок сплачувати за його користування в розмірах, у строки та в порядку, що були визначені договором, строк якого закінчився, оскільки будь-яких інших домовленостей між сторонами досягнуто не було з приводу здійснення оплати за проживання. Зазначена позиція також викладена в постанові Верховного Суду України від 25.02.2015 р. у справі № 6-231цс14 і підлягає застосуванню судами загальної юрисдикції при застосуванні зазначених норм. Враховуючи наведене, право позивача на стягнення заборгованості з відповідачів за проживання та користування послугами підлягає захисту. Разом з тим, відповідно до положень ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується відповідною довідкою, загальна сума заборгованості відповідачів за період проживання з вересня 2009 року по вересень 2015 року становить 50908 грн. 77 коп. Позивач звернувся з даним позовом до суду 23.10.2017 року. В ході розгляду справи відповідачі просили застосувати наслідки пропуску позивачем строків звернення до суду та відмовити в позові. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Пропуск строку позовної давності при зверненні до суду є підставою для відмови у задоволенні позов. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов»язку (ст. 264 ЦК України). В силу ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Суд вважає, що в даному випадку положення ст. 267 ЦК України можуть бути застосовані до розміру заборгованості за останні три роки до дня звернення з даним позовом до суду, оскільки, як вбачається з наданого позивачем розрахунку, відповідачі, не вносили платежі в розрахунок за проживання в гуртожитку. Застосовуючи строки позовної давності суд вважає, що до сплати підлягає сума за останні три роки до дня звернення з позовом до суду, а саме: за період з жовтня 2014 року по вересень 2015 року, що складає суму в розмірі 18599 грн. 65 коп. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та стягненню підлягає сума заборгованості в межах строків позовної давності. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати в справі відповідно до частини задоволених позовних вимог.

Outcome: partial