Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до відповідача [PERSON], третя особа - Орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про надання дозволу на виїзд дитини разом з матір'ю на постійне місце проживання за кордон, в якому просить надати дозвіл на виїзд на постійне місце проживання [PERSON], [INFO], разом з нею до Турецької Республіки без згоди батька, громадянина Італії - [PERSON]. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явилася, однак попередньо подала до суду заяву про зміну предмета та підстав позову, а саме, просить надати дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO], разом з матір'ю, [PERSON], до Турецької Республіки без згоди та супроводу батька, громадянина Італії [PERSON], на період з 15 червня 2017 року по 23 лютого 2019 року, дану справу просить розглядати у її відсутності, дані позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, однак його представник - адвокат Магдич О.О. подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи - Орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації у судове засідання не з»явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до Свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві 06 квітня 2013 року, Серії [NUMBER], а\\з 2491, батьком дитини - дочки [PERSON], [INFO], є відповідач по справі - громадянин Італії [PERSON]. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька донька [PERSON] носила прізвище «[PERSON]», по-батькові - «[PERSON]», [PERSON] її фактино удочерив, хоча насправді є біологічним батьком дитини. З відповідачем по справі, [PERSON], позивач знаходилась у шлюбі з 10 січня 2013 року по 26.12.2014 року. 26 травня 2015 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області було розглянуто справу № 754/19103/14-ц за заявою [PERSON] до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Деснянської РДА в м. Києві, про визначення місця проживання дитини разом з матір'ю. Ухвалою суду від 26 травня 2015 року було затверджено Мирову угоду, яка була укладена між сторонами по цій справі, що визначили місце проживання неповнолітньої [PERSON], [INFO], разом з її матір'ю за адресою місця проживання матері [PERSON], [INFO]. Наразі позивач вийшла заміж за громадянина Туреччини (копія Свідоцтва про шлюб додана до матеріалів справи), проживає разом з ним та його донькою на території Турецької Республіки, там же зі позивачем проживає їх спільна з відповідачем донька [PERSON], [INFO]. Позивач перебуває на консульському обліку та на даний час їй видано посвідку на проживання на території Турецької Республіки з терміном перебування до 23 лютого 2019 року. Із самого початку їхнього перебування донька навчається у школі в Туреччині, але вона не має відповідних документів, щоб повністю реалізовувати свої права як громадянина Туреччини або особи, яка перебуває на території держави на законних підставах, тобто не може отримати нормальну медичну страховку, тощо. Для повної легалізації доньки у Турецькій Республіці необхідний дозвіл батька на виїзд [PERSON] до даної країни. Разом з тим, відповідач відмовляється надати відповідний нотаріально посвідчений дозвіл, оскільки на його думку це позбавить його можливості спілкуватись з дочкою, брати участь у вихованні. Відповідач є громадянином Італії, майже весь час він проживає у Італії, в Україні він буває дуже рідко. За весь час перебування в Італії, а доньки у Туреччині, відповідач два-три рази спілкувався з донькою через засоби електронного зв'язку. За новим місцем постійного проживання на території Турецької Республіки, дитина проживає у сім'ї разом з позивачем та її чоловіком - громадянином Туреччини, який має стабільне джерело доходу, має постійне місце проживання. Доньці в Туреччині забезпечені гарні житлові умови, відповідно до документу про право власності (ТАРU SЕNЕDІ), теперішній чоловік позивача [PERSON], володіє даною нерухомістю. [PERSON] ставиться до [PERSON] як до рідної доньки, ні в чому від своєї не вирізняє, дуже пишається її успіхами в школі, тощо. Дитина інтегрувалася у суспільство за новим місцем проживання, вільно володіє турецькою мовою, має позитивні успіхи у навчанні. Згідно довідки, виданої директором відділу національної освіти району Ізміт, [PERSON] навчаться в початковій школі Алікахйа №464, має відмінні успіхи у навчанні. Враховуючи обставини житлово-побутових умов дитини на території Туреччини, а також факт, що Туреччина є розвинутою країною, у Туреччині Амалія має усі можливості для збереження здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, здобуття належної освіти. Крім того, донька дуже до прив'язана до матері, між нею та донькою існує дуже тісний емоційний зв'язок. Відповідно до Принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Крім того, за правилом ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У даному випадку, з моменту припинення шлюбно-сімейних відносин між сторонами по справі, донька проживала зі матір'ю та укладена із відповідачем мирова угода про визначення місця проживання доньки свідчить, що відповідач погодився, щоб донька проживає з позивачем за місцем її проживання. На даний час позивач проживає у Турецькій Республіці, а тому проживання доньки зі нею відповідає умовам мирової угоди. Зважаючи на те, що відповідач з дня їхнього розлучення не здійснює щоденне, чи принаймні щотижневе, особисте піклування з донькою, майже весь час проживає у Італії, згідно мирової угоди місце проживання доньки визначено разом з позивачем за її місцем проживання, а відтак задоволення позову про надання дозволу на виїзд [PERSON], [INFO], разом з матір'ю, [PERSON], до Турецької Республіки без згоди та супроводу батька, громадянина Італії [PERSON] на період з 30 червня 2017 року по 23 лютого 2019 року, буде відповідати інтересам доньки та не порушить прав відповідача. Відповідно до вимог ч.2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до вимог ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР №789-XII від 27.02.91р. передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюється вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.4 Закону України „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, в редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004р. №380, оформлення паспорта / проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Судом встановлено, що відмова батька - відповідача по справі у дачі згоди на виїзд дитини за кордон для збереження здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, здобуття належної освіти, суперечить інтересам дитини та порушує її права як людини і громадянина України, а тому, позов слід задовольнити частково, дозволити виготовлення документів для виїзду за кордон [PERSON], [INFO], без згоди батька громадянина Італії [PERSON], дозволити виїзд [PERSON], [INFO], разом з матір'ю, [PERSON], до Турецької Республіки без згоди та супроводу батька, громадянина Італії [PERSON] на період з 30 червня 2017 року по 23 лютого 2019 року. В силу вимог статті 88 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме, 551,20 грн. сплаченого судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: partial