Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.03.2018 о 22:40 год. по вул. Академіка Шалімова, в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області водій [PERSON], керуючи автомобілем марки «Peugeot 106 АСЕ 1.0», р.н. [NUMBER], був неуважним, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував стан дорожнього покриття, не впорався з керуванням та вчинив зіткнення з автомобілем марки «Cadillac», р.н. [NUMBER], який рухався по головній дорозі. Під час ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями водій [PERSON] порушив п. п. 2.3 (б), 12.1 Правил дорожнього руху України. 02 квітня 2018 року Києво-Святошинським районним судом Київської області була прийнята постанова по справі № 369/3326/18 про притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до прийнятої постанови, «[PERSON] визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 340 (триста сорок) гривень.» В результаті ДТП, автомобіль марки «Cadillac STS» д.н.з. [NUMBER] яким керував Позивач та який належить Позивачу отримав механічні пошкодження. Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного ушкодженням транспортного засобу № 2603(1) від 27.03.2018 року складеного ФОП [PERSON], вартість матеріального збитку становить 79 338,80 грн. Станом на дату подання позовної заяви Страховою компанією ПрАТ «УАСК АСКА» було зроблено виплату матеріального відшкодування завданої шкоди на суму 32 165,40 грн. Також Позивачем були понесені додаткові витрати у розмірі 1 800,00 грн. за складання звіту про визначення вартості матеріального збитку. Відповідачем не відшкодовано Позивачу завданих збитків на загальну суму 48 973,40 грн. Тому позивач просив стягнути з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] індефікаційний номер [NUMBER] матеріальний збиток в розмірі 48 973,40 грн. та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 23.07.2018 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 22.10.2018 року поставлено розглянути справу за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 23.10.2018 року залучено до участі у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди у результаті дорожньо-транспортної пригоди, в якості третьої особи без самостійних вимог Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія АСКА». Ухвалою суду від 23.10.2018 року витребувано у Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» (м.Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 97-а) належним чином завірену копію страхової справи заведеної після настання страхового випадку 17.03.2018 року , винним у якій є [PERSON], який керував транспортним засобом Peugeot 106 АСЕ 1.0, державний реєстраційний номер [NUMBER]. 11.03.2019 представником відповідача було подано до суду відзив, в якому зазначено що до матеріалів справи [PERSON](позивачем по справі) долучена копія платіжного доручення № 7856 від 2 липня 2018 р. на суму 32 тис. 506 грн. 40 коп. про отримання ним страхового відшкодування по полісу відповідача. СК «АСКА», третя особа по справі, долучила копія поліса [PERSON], відповідача по справі, з якого вбачається, що максимальний розмір виплат в разі заподіяння шкоди майну становить сто тисяч грн., а розмір франшизи складає п'ятсот грн. Тому норми ст. 1194 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач, та яка визначає, що особа, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, в ДТП зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) не можуть бути застосовані до правовідносин, спір щодо яких розглядається Судом. Адже така відповідальність настає лише з наявних підстав. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. З Закону). Посилання позивача на правову позицію, викладену постанові Верховного Суду України від 20.01.2016у справі №6-2808цс15, яка полягає в тому, що у спорах про відшкодування шкоди, завданої особі джерелом підвищеної небезпеки, право потерпілої особи на відшкодування завданих збитків реалізовується нею на власний розсуд, шляхом пред'явлення позову за вибором особи або до винної особи або до страхової компанії, цивільно-правову відповідальність в якій застраховано завдавачем такої шкоди, не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки враховуватися має саме правовий висновок, висловлений у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 у справі №755/18006/15-ц, яка ухвалена пізніше. Більше того, у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №342/134/16-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у такій же справі, що й ця, яка розглядається, врахувавши правовий висновок Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 у справі №755/18006/15-ц, дійшов висновку, що суди дійшли передчасного висновку про стягнення з відповідача майнової шкоди, без урахування вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземний транспортних засобів» щодо відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Отже ПрАТ «СК «АСКА» сплачено позивачу страхове відшкодування за завдану майнову шкоду у розмірі 32 506 грн. 40 коп., хоча ліміт відповідальності страховика, відповідача, визначений у розмірі 100000,00 грн. При цьому, дії страхової компанії щодо визначення розміру страхового відшкодування та його виплати позивачем не оскаржені. З позовом до страхової компанії позивач не звертався, страхове відшкодування отримав, що свідчить про його згоду з оціненим розміром відшкодування. Обґрунтовуючи свої вимоги в частині відшкодування відповідачем шкоди, позивач зазначив, що загальний фактичний розмір понесеної в результаті ДТП матеріальні збитки становлять 48973,40 грн., та на підтвердження своїх доводів посилався на Звіт визначення вартості матеріальних збитків. В зв'язку з тим, що позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди в зв'язку з ДТП не конкретизувавши, які саме збитки повинен відшкодувати відповідач, чи то на ремонт пошкодженого автомобіля, чи покрити витрати вже полагодженого автомобіля, чи відшкодувати різницю у витратах щодо фактично витрачених коштів позивачем на вже відремонтований автомобіль та сумою отриманих страхових виплат та інше, вважаю за необхідне зробити посилання на ст.29 Закону, яка прямо визначає, що шкода, яка пов'язана з пошкодженням транспортного засобу і відшкодовується страховиком за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, становить вартість витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Так у Звіті визначення вартості матеріальних збитків, який долучений позивачем до матеріалів даної справи зазначено, у п.2.1, розділу «Обмежуючі умови» зазначено, що даний звіт містить професійну думку оцінювача відносно розмірів матеріального збитку КТЗ і не може бути гарантією того що власник КТЗ зможе відремонтувати його на суму, яка дорівнює розміру матеріальних збитків.(ст.. 68 справи, останній абзац). Крім цього розраховуючи ціну позову в розмірі 48 тис.973 грн. 40 коп. позивач посилається на ремонтну калькуляцію Звіту, де вартість матеріалів визначена станом на 26.02 2018 р., тобто майже за місяць до ДТП та яка включає в себе всі пошкодження які були завдані автомобілю, а не тільки в наслідок та під час ДТП. Зокрема в даній калькуляції зазначено ремонтні роботи, щодо облицювання бампера переднього, крила переднього лівого, які пошкоджені не в наслідок даної аварії. Отже, що Звіт про визначення вартості матеріальних збитків від 27.03.2018 р., є неналежними доказом так як складений через 10 днів після аварії, та не містить інформацію щодо пошкоджень КТЗ саме під час ДТП, що сталося 17.03.2018р., тобто зазначені пошкодження, які має автомобіль в цілому, а тому суперечить частинам 1,2 ст. 77 ЦПК України «Належність доказів», яка зазначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, ч 1 ст. 81 ЦПК України, яка покладає обов'язок на сторони судового процесу довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень... В ході попереднього судового засідання учасниками даної судової справи було з'ясовано, що у позивача відсутній поліс ОСЦПВ, тобто позивач не є учасником страхових відносин. Хоча відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону). Отже як вбачається з вищевказаних норма поліс ОСЦПВ є видом страхування який є обов'язковим для всіх власників наземних видів транспортних засобів. І тільки з укладанням якого власник ТЗ, майно якого-пошкоджене в наслідок ДТП має право звернутися для відшкодування шкоди у встановленому законодавством порядку. Такий порядок сприяє забезпеченню захисту права не тільки потерпілому, або його представнику а й захисту майнових інтересів страхувальника, в даному випадку винної в ДТП особи, [PERSON], відповідача по справі. Тому з урахуванням наведених норм вважала, що [PERSON], позивач по справ не виконавши свій обов'язок щодо страхування відповідальності як власник автомобіля, який пошкоджено, а тому не є учасником страхових відносин і тому позбавлений права звертатися до суду з позовом щодо відшкодування шкоди в наслідок ДТП з тими правовими підставами, які викладені в його позовній заяві. Тому представник відповідача просила суд відмовити в позові в повному обсязі. 15.03.2019 до суду надійшло клопотання третьої особи Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» про розгляд справи без представника третьої особи. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив позов задоволити в повному обсязі. Представник відповідача просила в судовому засіданні у вимогах позову відмовити в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріли справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що у позовних вимогах необхідно відмовити виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 17.03.2018 о 22:40 год. по вул. Академіка Шалімова, в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області водій [PERSON], керуючи автомобілем марки «Peugeot 106 ACE 1.0», р.н. [NUMBER], був неуважним, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував стан дорожнього покриття, не впорався з керуванням та вчинив зіткнення з автомобілем марки «Cadillac», р.н. [NUMBER], який рухався по головній дорозі. Під час ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями водій [PERSON] порушив п. п. 2.3 (б), 12.1 Правил дорожнього руху України. Згідно постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 квітня 2018 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 340 (триста сорок) гривень. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 р. у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі „Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина „судового розгляду". У результаті цієї дорожньо-транспортна пригода автомобіль потерпілої особи [PERSON] «Cadillac», р.н. [NUMBER], зазнав механічних пошкоджень. Зазначена вище дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком, що підтверджується матеріалами страхової справи № 6508. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] як власника наземного транспортного засобу була застрахована у ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА», що підтверджується полісом № АМ/3484537 від 15.03.2018 року. Згідно даного полісу страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну становить 100 000 грн. (сто тисяч гривень). Франшиза 500 грн. (п'ятсот гривень). Згідно із звітом про визначення вартості матеріального збитку від 27.03.2018 р. Вих № 2603 (1) що був виготовлений СПД [PERSON] на замовлення [PERSON] вбачається, що вартість відновлювального ремонту КТЗ Cadillac STS держ. № [NUMBER], визначений за витратним підходом складає 79 338,80 грн. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу КТЗ Cadillac STS держ. № [NUMBER], визначений за витратним підходом складає 35 384,24 грн. Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ від 07.06.2018, що складений СПД [PERSON] та міститься в страховій справі, вбачається що вартість відновлювального ремонту КТЗ «Cadillac STS» д.н.з. [NUMBER] з врахуванням фізичного зносу складників становить 35 702,95 грн. За результатами страхового акту № 6508 від 15 червня 2018 р. третьою особою ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» було погоджено виплату позивачу [PERSON] в розмірі 32 152,40 грн. та відповідно до платіжного доручення № 7056 від 2 липня 2018 року перераховано суму 32 156,40 грн. на рахунок позивача. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» - договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 1194 ЦК України визначає що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц від 4 липня 2018 року, визначила що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди. Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За змістом цього закону (ст.ст.9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Отже, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені в ст.22 закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно п.22.1 якої в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно зі ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. В статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначені підстави відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). В даній справі вартість відновлювального ремонту КТЗ «Cadillac STS» д.н.з. [NUMBER] що належить позивачу, покривається страховою сумою (лімітом відповідальності - 100 000 грн.) визначеною полісом ОСЦПВВНТЗ що був укладений між [PERSON] та ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА». Враховуючи те, що у страховика виник обов'язок з виплати страхового відшкодування і відсутні підстави визначені ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для відмови у здійсненні страхового відшкодування, а також те що розмір відновлювального ремонту не перевищує ліміт відповідальності страховика, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимоги позивача щодо стягнення із відповідача матеріального збитку заподіяного в результаті ДТП. Стаття 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 81 ЦПК Українивизначаєщокожна сторона повинна довести тіобставини, на які вона посилається як на підставусвоїхвимогабозаперечень, крімвипадків, встановленихцим Кодексом. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність відмови у вимогах позову.

Outcome: dismissed