Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом і просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням в [ADDRESS] Таращанського району Київської області, власником якого є він, і де вони зареєстровані, оскільки відповідачі, починаючи з 2007 року в даному будинку не проживають. Кошти за житлово-комунальні послуги сплачує виключно він, відповідачі ніякої участі по утриманню житлового будинку не беруть. В нього скрутне матеріальне становище, тому він як може намагається зберегти та заощадити грошові кошти, а наявність реєстрації відповідачів в даному будинку змушує його нести додаткові витрати, в той час, коли вони не користується даним будинком та не проживають в ньому вже понад шість років. Факт того, що відповідачі не проживають у вказаному будинку понад шість років стверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 16.09. 2014 року, а також вказану обставину можуть підтвердити свідки [PERSON] та [PERSON]. Позивач в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві, а також не заперечив проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи належно повідомлені через оголошення в газеті „Урядовий кур'єр" від 04.10.2014 року № 1183 (5312), стор. 23, причини неявки не повідомили. Зі згоди позивача суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено, що позивач є власником будинку, розташованого в [ADDRESS] Таращанського району Київської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 17.09. 2014 року. У вказаному будинку, крім позивача зареєстровані, але не проживають з 2007 року його бувша дружина [PERSON] (свідоцтво про розірвання шлюбу видане повторно від 16.09.2014 року - шлюб розірвано 11.05.2007 року) та син [PERSON]. Факт того, що відповідачі не проживають у вказаному будинку понад шість років, тобто з 2007 року, стверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 16.09. 2014 року, а також вказану обставину підтвердили, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON]. Кошти за житлово-комунальні послуги сплачує виключно позивач, відповідачі ніякої участі по утриманні житлового будинку з 2007 року не беруть. В даний час в позивача скрутне матеріальне становище, оскільки він є людиною пенсійного віку і немає крім пенсії інших доходів, а тому він намагається зберегти та заощадити грошові кошти, а наявність реєстрації відповідачів в даному будинку змушує його нести додаткові витрати, в той час, коли відповідачі не користуються даним будинком та не проживає в ньому вже понад шість років. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ч. 7 ст. 319 вказує, що діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, причому дана стаття ЦК України розміщена у Главі 32 Кодексу, яка називається «Право користування чужим майном» (в ст. 401 ЦК України вказане право називається сервітутом). Після розірвання шлюбу колишня дружина позивача втратила статус члена сім'ї, оскільки до членів сім'ї наймача (власника) належать дружина наймача (власника), їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача (власника) може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство, що також підтверджується ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України. В даному випадку шлюб між сторонами був розірваний і наміру у позивача, як власника будинку, проживати із колишньою дружиною немає, тому вести мову про неї як члена сім'ї вже не можна. Також відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України, де обставиною встановлення особистого сервітуту є посилання на укладення шлюбу, який в подальшому був розірваний, а отже і обставина була припинена. Указані обставини встановлено з пояснень позивача, показань свідків [PERSON] та [PERSON], матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Також ст. 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженя своїм майном, де перешкодою є постійне проживання в будинку особи, яка не має будь-яких на те прав. Враховуючи дані обставини, суд вважає за можливе позов задовольнити, оскільки ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а в судовому засіданні знайшла підтвердження та обставина, що відповідачі не проживають у вищевказаному жилому приміщенні більше шести місяців, його утриманням не займаються, не сплачують комунальні послуги, і тому вони втратили право на користування ним.

Outcome: approved