Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до Сихівського районного суду м. Львова із позовною заявою про визнання дій протиправними та зобов"язання до вчинення дій. Відповідно до ухвали Сихівського районного суду м. Львова від 20 серпня 2020 року справа за підсудністю скерована до Франківського районного суду м. Львова.Позов мотивує тим, що між ним та відповідачем, від імені якого діяла філія «Західне головне регіональне управління ПриватБанку» укладено кредитний договір від 27 березня 2008 року за №LVH9GA0000000150. На підставі зазначеного договору ПАТ КБ «Приватбанк» надав йому кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 27 березня 2008 року по 27 березня 2028 року у вигляді непоновлювальної лінії у розмірі 30 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту та щомісячної комісії за резервування ресурсів у розмірі 0.48% річних від суми зарезервованих ресурсів. Оскільки станом на 25.01.2020р залишок заборгованості за кредитом був незначним і становив 970,03 доларів США, то ним прийнято рішення про повне погашення кредиту. Для уточнення суми заборгованості для повного погашення кредиту він із відповідною заявкою (№26341511 від 06.02.2020р.) звернувся на гарячу лінію ПАТ КБ «ПриватБанк». В телефонному режимі менеджером центрального офісу йому повідомлено, що для повного розрахунку він повинен сплатити 1460,20 доларів США, враховуючи суму непогашеного тіла кредиту в розмірі 970,03 доларів США та 490 доларів США комісії за резервування ресурсів, що викликало в нього відверте здивування, оскільки комісія за резервування стягувалась на перед до 27.03.2028 року. 18.02.2020р. ним для дострокового і повного погашення заборгованості по кредиту було сплачено 981,00 доларів США, із яких 970,03 на погашення остатку по тілу кредиту та 10,024 на сплату комісії за резервування ресурсів. Тобто станом на 19.02.2020р. кредит за договором №LVH9GA0000000150 позивачем був повністю погашений і заборгованість по тілу кредиту становила - 0.00 доларів США. З огляду на зазначене ним прийнято рішення звернутися на гарячу лінію ПАТ КБ «ПриватБанк» з проханням зняти обтяження з предмету іпотеки та повернути оригінали документів на квартиру, але отримав відмову в цьому, мотивовану неповним погашенням заборгованості по кредиту, оскільки банк вважає, що крім сплачених ним коштів він повинен сплатити комісію за резервування ресурсів по 27.03.2028р. в сумі 484,89 доларів США. Для повернення документів на квартиру, він, позивач, був вимушений 04.03.2020р. сплатити відповідачеві так звану комісію в розмірі 485 доларів США. Незважаючи на зазначене, відповідачем за «несвоєчасну» сплату комісії на нього 04.03.2020р. було нараховано пеню в розмірі - 5.04 доларів США. Враховуючи такі дії він із відповідною заявкою звернувся до відповідача для надання пояснень по діям банку стосовно стягнення з нього «комісії» та нарахування пені після повного погашення заборгованості по кредиту, але банк відмовив у задоволенні запиту, яку мотивував наявністю необхідної інформації в умовах кредитного договору. З огляду на зазначене позивач вважає дії щодо стягнення з нього комісії за резервування ресурсів після повного погашення тіла кредиту протиправними та такими, що порушують його права, як споживача фінансової послуги. Відтак, просить визнати дії АТ КБ «Приватбанк» щодо додаткового стягнення з нього 484,89 доларів США при достроковому погашенні кредиту за договором від 27 березня 2008 року № LVH9GA0000000150 визнати протиправними та зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» повернути йому сплачені кошти за резервування ресурсів та сплату пені при достроковому погашенні кредиту за договором від 27 березня 2008 року № LVH9GA0000000150 у розмірі 484,89 доларів США. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 19.10.2020р. прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі №464/4471/20 за правилами загального позовного провадження, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 01.02.2021р. визнано за неможливе подальший розгляд справи за відсутності відповідача АТ КБ «Приватбанк», відкладено слухання справи у зв`язку з неявкою в судове засідання учасників процессу, визнано явку відповідача АТ КБ «Приватбанк» обов`язковою та зобов`язано представити оригінали кредитної справи, роз`яснено відповідачу, що виконання вимог суду у даному випадку є обов`язковим і не може підмінятися іншими діями. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 01.02.2021р. клопотання представника відповідача АТ КБ «Приватбанк» - адвоката Гнатишака О.В. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції у цивільній справі №464/4471/20 повернуто заявнику без розгляду. Підстави такого рішення викладені в ухвалі. В судове засідання учасники судового процесу не прибули, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі. У зв`язку з неявкою учасників справи в судове засідання, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розгляд справи проведено судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 27 березня 2008 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № LVH9GA0000000150, згідно умов якого, банк зобов`язався надати позивачу як позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в п.8.1 цього договору. Згідно відповіді АТ КБ «Приватбанк» від 30.03.2020р. №20.1.0.0.0/7-200324/6466 станом на 30.03.2020р. кредитний договір погашено, стосовно нарахування комісії, то таке проведено коректно, суму комісії в розмірі 479,85 доларів США оплачено коректно. Згідно виписки АТ КБ «Приватбанк» від 07.04.2020р. №52RM2K7GVURNCJC2 клієнтом [PERSON] 04.03.2020р. здійснено платіж в розмірі 484,89 доларів США. П.4.1 кредитного договору визначено, що для виконання зобов`язань за даним договором банк резервує ресурси у розмірах, зазначених у графіку погашення кредиту до даного договору і надає позичальнику право на їх використання. П.4.2. договору передбачено, що за надане право зазначене у статті 4.1. договору позичальник сплачує банку винагороду за резервування ресурсів в розмірі, зазначеному у статті 8.1 договору. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Матеріалами справи встановлено, та відповідачем підтверджено факт виконання зобов`язання позичальника [PERSON] за кредитним договором від 27 березня 2008 року, кредит погашено. За положеннями ч.5 ст.11, ч.ч.1, 2 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Згідно з абзацами другим та третім частини четвертої ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10.05.2007 №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) зроблено висновок, зокрема, що положення спірного кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною трерьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. За таких обставин, суд вважає, що позивач вимушено, без законних на те підстав, здійснив платіж в розмірі 484,89 доларів США за резервування ресурсів згідно умов кредитного договору, які є нікчемними, оскільки не міг інакше отримати документи на квартиру. Позивачем доведено, а відповідачем не спростовано під ставність та обґрунтованість позовних вимог. Правом подати відзив відповідач, який належним чином повідомлений про судове засідання, не скористався, належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог позивача суду не надав. Під час розгляду справи № 464/3790/16-ц (постанова від 16.01.2019) Велика Палата Верховного Суду вказала, що як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, не суперечить чинному законодавству. Крім того, у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-134цс18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищенаведене, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити. На підставі наведеного,

Outcome: approved