Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на наступні обставини. 26.10.2012 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Лохвицького районного управління юстиції Полтавської області. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Життя з відповідачем не склалося із-за несумісності характерів, постійних суперечок, шлюбні стосунки не підтримуються з 2015 року, тому\~просить суд розірвати шлюб та залишити проживати дитину з нею. В судовому засіданні позивач позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підтримала, в частині визначення місця проживання дитини просить суд залишити дану вимогу без розгляду, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, зазначила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з 26.10.2012 року, шлюбні стосунки між ними припинились 2 роки тому, на даний час вони проживають окремо, їх дитина буде проживати з нею. Просила вимоги задовольнити, не заперечувала проти розподілу судових витрат у рівних частинах. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти заявлених вимог, просив розподілити судовий збір у рівних частках. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено судом, сторони зареєстрували шлюб 26 жовтня 2012 року, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лохвицького районного управління юстиції Полтавської області зроблено актовий запис № 120 ( а. с. 5 - свідоцтво про шлюб ). Сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] ( а.с. 6 - свідоцтво про народження дитини ). На даний час дитина проживає з матір"ю, спору щодо місця проживання дитини не має. Згідно п. 10 роз'яснень ППВС України № 11, від 21.12.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд встановив, що подружжя припинило шлюбні стосунки близько 2 років, не ведуть спільного господарства, мають окремий бюджет, сімя фактично розпалася, поновлення сімейних стосунків вважають неможливим. Таким чином, судом зясовані фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам подружжя та їхній дитині. У звязку з викладеним, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову і розірвання шлюбу. Згідно\~ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач просила залишити їй шлюбне прізвище, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити їй прізвище\~ "Заславець". Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу в розмірі 320,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved