Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивач, звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: зняти арешт на квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON], який накладено 07 лютого 2009 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 2-986/1 (номер запису про обтяження: 8449237 від 10 лютого 2009 року); зняти арешт на квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON], який накладено 01 грудня 2010 року ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва по справі № 2-7082 (номер запису про обтяження: 10570386 від 03 грудня 2010 року); стягнути з [PERSON] на користь АТ «Дельта Банк» судові витрати у вигляді судового збору. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10 липня 2008 року, між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 11370178000, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 60000,00 доларів США, на строк з 10 липня 2008 по 10 липня 2018 року. За умовами Кредитного договору Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності, грошові кошти, а Позичальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. В забезпечення належного виконання зобов'язання за Кредитним договором, був укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON], Іпотечний договір №89892 ви 10 липня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хащіною Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 560, згідно з яким предметом іпотеки є: - квартира, що знаходяться за адресою [ADDRESS], що належить на праві власності Позичальнику. 08 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ "Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Отже, відповідно до вищевказаного Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по Кредитному договору. 02 листопада 2015 року АТ «Дельта Банк» на підставі інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 46741352, стало відомо наступне: 07 лютого 2009 року Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 2-986/1, якою накладено арешт на нерухоме майно, що належить [PERSON], в тому числі на: квартиру, що знаходяться за адресою [ADDRESS], знаходиться в іпотеці АТ «Дельта Банк» (Номер запису про обтяження: 8449237 від 10 лютого 2009); 01 грудня 2010 року Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва по справі № 2-7082/10, якою накладено арешт на нерухоме майно, що належить [PERSON], в тому числі на: квартиру, що знаходяться за адресою [ADDRESS], знаходиться в іпотеці АТ «Дельта Банк» (Номер запису про обтяження: 10570386 від 03 грудня 2010). Станом на 03 лютого 2016 року позичальник умови Кредитного договору належним чином не виконує, про неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язання згідно умов Кредитного договору. Однак зобов'язання не виконані, у зв'язку з чим за позичальником наявна заборгованість у сумі: 3463152,74 гривень, що складається: сума заборгованості за кредитом - 1516283,99 гривень; сума заборгованості за відсотками - 1946868,75 гривень. Відповідно до вищенаведеного, АТ «Дельта Банк» вважає що накладення вищезазначеного арештів на майно що передане в іпотеку АТ «Дельта Банк», порушує право АТ «Дельта Банк» як іпотекодержателя на переважне перед іншими кредиторами право задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, встановлене ст.ст. 1, 36 ЗУ «Про іпотеку» Представник позивача в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, у разі неявки в судове засідання відповідача, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. ст. 74, 75, 76 Цивільного процесуального кодексу України, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином. Відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чи\-ном повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника позивача та відповідача, та за згодою представника позивача ухвалити заочне рішення. У відповідності до ч.2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 10 липня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11370178000 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення), за яким банк надав позичальнику [PERSON] однією сумою, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредиту (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 60000,00 доларів США 00 центів та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтет них платежів в порядку і на умовах, визначених цим договором (а.с.5-8). В рахунок забезпечення виконання зобов'язань за договором з боку позичальника, 10 липня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 89892 (нерухомого майна), відповідно до якого іпотекодавець [PERSON] передав в іпотеку іпотекодержателю Акціонерному комерційному інноваційному банку «УкрСиббанк» наступне нерухоме майно: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить іпотекодавцю на підставі укладеного договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В.О. 08 травня 2008 року в реєстрі за № 1684, зареєстрованому в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 14 травня 2008 року за реєстровим № 8534, записано в реєстрову книгу № д.907-164. Предмет іпотеки складається з однієї жилої кімнати. Загальна площа предмета іпотеки становить 27,8 кв.м., житлова площа - 14,5 кв.м. (а.с.9). Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок переданням ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України). За загальним правилом, закріпленим в частини 1 статті 516 Цивільного кодексу України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, 08 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за яким продавець ПАТ «УкрСиббанк» погоджується продати (відступити) права вимоги за кредитами та передати їх покупцеві, а покупець погоджується придбати права вимоги за кредитами та прийняти їх та сплатити ціну купівлі (а.с.12). Згідно Додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (Перелік прав вимоги за кредитами) між Публічним акціонерним товариством «УКРСИББАНК» та ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ДЕЛЬТА БАНК» від 08 грудня 2011 року, до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за договором № 11370178000 від 10 липня 2008 року та договору іпотеки № 89892 від 10 липня 2008 року, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] (а.с.13). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 02 листопада 2015 року, на квартиру [ADDRESS] було накладено арешт на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 07 лютого 2009 року (справа № 2-986/1, об'єкт обтяження - ? частина квартири) та ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 01 грудня 2010 року (справа № 2-7082/10) (а.с.4). Так, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 лютого 2009 року, постановленої в межах розгляду цивільної справи № 2-986/1/09 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики, було накладено арешт на майно, а саме на ? частину квартири [ADDRESS], власником якої є [PERSON] Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01 грудня 2010 року, в межах розгляду цивільної справи № 2-7082/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, було накладено арешт на квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно частиною першою ст. 33 Закону України «Про іпотеку», за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору - іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). За змістом частини шостої ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ч. 7 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Відповідно до ст. 36 ЗУ «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними. Відповідно до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи, позичальником [PERSON] не виконуються умови договору про надання споживчого кредиту, у зв'язку з чим наявна заборгованість у сумі 3463152,74 гривень, при цьому накладення вищезазначеного арешту на майно що передане в іпотеку АТ «Дельта Банк», порушує право АТ «Дельта Банк» як іпотекодержателя на переважне перед іншими кредиторами право задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Як встановлено судом на підставі постанови Правління Національного банку України від 02 жовтня 2015 року №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 жовтня 2015 року №181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації Банку з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича. Згідно ч. 3 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відносини, що виникають у зв'язку із виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Національного банку України. Таким чином, АТ «Дельта Банк» здійснює свою діяльність на підставі Закону, який є спеціальним. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з дня початку процедури ліквідації банку приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича до [PERSON], третя особа: [PERSON] про звільнення майна з-під арешту. Крім того, в порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1378 гривень 00 копійок. Враховуючи наведене та

Outcome: approved