Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

Позивач [PERSON] 19 квітня 2017 року звернулася до суду із позовом і просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по [ADDRESS] та на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер [NUMBER]), що розташована в с.Єрківці Переяслав-Хмельницького району Київської області. Посилається на те, що в період з 22 липня 1989 року по 28 вересня 2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час перебування у шлюбі сторонами був побудований вищезазначений житловий будинок та отримано державний акт на земельну ділянку. Після припинення сімейних відносин відповідач не визнає її права власності на дане майно, поскільки спірне майно оформлене на його ім'я. В добровільному порядку відповідач відмовляється поділите майно, нажите за час сумісного проживання у шлюбі, що змусило її звернутися до суду із даним позовом. Факт придбання майна під час перебування у зареєстрованому шлюбі позивач підтверджує копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу серії [NUMBER], відповідно до якого 22 липня 1989 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем; копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого 28 вересня 2016 року Переяслав-Хмельницьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області; копією будівельного паспорта на забудову земельної ділянки, що розташована по [ADDRESS] районної ради народних депутатів № 60 від 17 квітня 1990 року про дозвіл, виданий [PERSON] на будівництво жилого будинку по [ADDRESS] копією акту на відведення в натурі присадибної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку, затвердженого 17 квітня 1990 року Головним архітектором Переяслав-Хмельницького району Київської області; копією свідоцтва про право власності від 23 вересня 2009 року та копією витягу про державну реєстрацію прав від 02 грудня 2011 року, відповідно до яких будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON]; копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 02 серпня 2010 року на ім'я [PERSON]; копією технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] випискою з рішення Єрковецької сільської ради № 20-4-VII від 09 лютого 2016 року, відповідно до якого [ADDRESS] До суду позивач [PERSON] не з»явилася, направила заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Наслідки визнання позову йому відомі та зрозумілі. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В силу ст. 68 цього Кодексу, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ч. 2 ст. 370 цього Кодексу, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. В силу ч.4 ст.174 цього Кодексу, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі ч. 4 ст. 174 ЦПК України. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 63, 68 СК України, ст.ст.368, 370 ЦК України,

Outcome: approved