Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що його батьками були [PERSON] та [PERSON]. 21 вересня 2001 року помер його [PERSON]. Після його смерті залишилась спадщина: житловий будинок та земельна ділянка, які розташовані за адресою Запорізька область, Камянсько-Дніпровський район, село Велика Знамянка, вул. Центральна (стара назва вулиці Леніна), буд. 62. Зазначений будинок був побудований батьком у 1975 році. На час побудови житлового будинку №62, що знаходиться по вулиці Центральна (стара назва: вулиця Леніна) в селі Велика Знамянка, Камянсько-Дніпровського району Запорізької області, у 1975 році законом не вимагалося введення його в експлуатацію та оформлення права приватної власності на нього, тому за життя покійний [PERSON] оформив лише технічний паспорт на житловий будинок, за отриманням свідоцтва на право власності не звертався. Житловий будинок належав спадкодавцю [PERSON] на підставі записів в погосподарській книзі. На той час цих даних було достатньо для реєстрації за місцем проживання та відкриття поточного рахунку на його імя у Великознамянській сільській раді. Після смерті батька, зазначену спадщину фактично прийняла його мати, дружина померлого - [PERSON] яка на момент смерті проживала разом із спадкодавцем [PERSON] Мати позивача прийняла спадщину на підставі статті ч. 3 ст. 1268 ЦК України, але не оформила своїх спадкових прав. 30 жовтня 2015 року померла його мати [PERSON], що підтверджується свідоцтво про смерть І-ЖС №339661 виданим 02.11.2015 року виконавчим комітетом Великознамянської сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області, актовий запис №85. Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку та житловий будинок, що розташовані за адресою: Запорізька обл., Камянсько-Дніпровський р-н, с. Велика Знамянка, вул. Центральна (стара назва вул. Леніна), буд. 62. Позивач є сином спадкодавця [PERSON], та на день її смерті мешкав з нею та прийняв спадщину на підставі статті ч.3 ст. 1268 ЦК України. Вирішив оформити право на спадщину та з цією метою 29.08.2017 року звернувся до приватного нотаріуса Камянсько-Дніпровського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок №62 по вул. Центральна (стара адреса: Леніна) в с. Велика Знамянка Камянсько-Дніпровського району Запорізької області, на яку 29.08.2017 року йому було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину, про що приватним нотаріусом Камянсько-Дніпровського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] видано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №549/02-31. Відповідно до зазначеної постанови, підставою для відмови стала відсутність документів спадкодавця, що посвідчують право власності на вищезазначений будинок. Позивач просив суд, визнати за ним право приватної власності на житловий будинок, з надвірними господарськими спорудами та прибудовами, що розташований за адресою: Запорізька область, Камянсько-Дніпровський р-н, с. Велика Знамянка, вул. Центральна, буд. 62 за [PERSON] ([INFO], громадянином України, ІПН №2523502818) у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 30 жовтня 2015 року. В судове засідання сторони не зявилися, позивач надав до суду заяву в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявився направив лист в якому не заперечує проти позову, зауважень та претензій не має, просив справу розглядати за відсутністю їх представника. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 02.02.1969 року народився [PERSON], батьками якого були [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження І-ЯК №206143 виданим 19.02.1969 року Великознамянською сільською радою Камянсько-Дніпровського району Запорізької області (а.с. 9). [PERSON] помер 21 вересня 2001 року, про що 25.09.2001 року складено актовий запис смерть №115 виконавчим комітетом Великознамянської сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть 1-ЖС №397092 виданим 26.07.2017 р. Камянсько-Дніпровським районним відділом ДРАЦС ГУТЮ у Запорізькій області ( а.с.11). Після його смерті залишилась спадщина: житловий будинок та земельна ділянка, які розташовані за адресою Запорізька область, Камянсько-Дніпровський р-н, с. Велика Знамянка, вул. Центральна (стара назва вул. Леніна), буд. 62. На час побудови житлового будинку №62, що знаходиться по вул. Центральна (стара назва: вул. Леніна) в с. Велика Знамянка, Камянсько-Дніпровського району Запорізької області, у 1975 році законом не вимагалося введення його в експлуатацію та оформлення права приватної власності на нього, тому за життя покійний [PERSON] оформив лише технічний паспорт на житловий будинок, за отриманням свідоцтва на право власності не звертався. Згідно технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду складеного 14.11.1989 р. на інвентарний номер 62, Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації, власник будинку по вул. Леніна, 62 в с. Велика Знамянка [PERSON] (а.с.18-20). Рік побудови житлового будинку зазначено 1975 р., а господарських будівель та споруд 1969 р., обєкти розташовано по технічному паспорту зазначено літерою «А» - житловий будинок, літерою «а» - сіни ганок, літерою «Б» літня кухня, літерою б - сіни, літерою «В» - сарай, літерою пг - погріб, літерою «Г» - вбиральня, теплиця, загальною вартістю 51348,00 грн. (згідно проведеної звіту про оцінку майна від 01.08.2017 року). Житловий будинок належав спадкодавцю [PERSON] на підставі записів в погосподарській книзі. На той час цих даних було достатньо для реєстрації за місцем проживання та відкриття поточного рахунку на його імя у Великознамянській сільській раді, що підтверджується відповідно до копій погосподарських книг №17 за періоди 1986-1990 р.р., 1996-2000 р.р., 2001-2005 р.р. (а.с. 23-31) та інформації виконкому Великознамянської сільської ради Камянсько-Дніпровського району від 18.08.2017 року (а.с. 21) згідно яких головою домогосподарства будинку розташованого за адресою: вул. Центральна (Леніна), 62, с. Велика Знамянка Камянсько-Дніпровського району Запорізької області значиться [PERSON], [INFO] Згідно земельнокадастрової книги Великознамянської сільської ради (а.с. 22), житловий будинок [PERSON] побудував на земельній ділянці, що була передана йому у приватну власність площею 0,35 га для особистого підсобного господарства, яка розташована за вищевказаною адресою. Дану земельну ділянку спадкодавець приватизував, проте оформивши державний акт на право приватної власності на землю не встиг, що також підтверджується інформації виконкому Великознамянської сільської ради Камянсько-Дніпровського район від 18.08.2017 року. Після смерті [PERSON], зазначену спадщину фактично прийняла його дружина - [PERSON] на підставі статті ч.3 статті 1268 Цивільного кодексу України, оскільки на момент смерті проживала разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою виконкому Великознамянської сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області №979 від 26.07.2017 року (а.с.13). але не оформила своїх спадкових прав. Суд враховує, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, що узгоджується з вимогами ч.5 ст. 1268 ЦК України. 30 жовтня 2015 року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ЖС №339661 виданим 02.11.2015 року виконавчим комітетом Великознамянської сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області, актовий запис №85 (а.с. 14). Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку та житловий будинок, що розташовані за адресою: Запорізька область, Камянсько-Дніпровський р-н, с. Велика Знамянка, вул. Центральна (стара назва вул. Леніна), буд. 62. Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України позивач є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження. Відповідно до наданої приватним нотаріусом, Камянсько-Дніпровського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON], копії спадкової справи №111/2017 початої 27.07.2017 р., інших спадкоємців після смерті [PERSON], що померла 30.10.2015 року немає (а.с.62-82). Згідно наданої на запит суду інформації Камянсько-Дніпровської державної нотаріальної контори за №01-16/2017 від 08.09.2017 р., після смерті 30.10.2017 р. [PERSON] з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва ніхто не звертався, спадкова справа не заведена (а.с. 57). На день смерті [PERSON] позивач мешкав з нею та прийняв спадщину в силу приписів статті ч.3 статті 1268 Цивільного кодексу України, що підтверджується наданою довідкою виконкому Великознамянської сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області №978 від 26.07.2017 року (а.с. 15). Згідно копії спадкової справи №111/2017 від 27.07.201 року, позивачем 27.07.2017 р. було подано до приватного нотаріуса Камянсько-Дніпровського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] заяву про вступ у спадщину за законом, що зареєстрована у книзі обліку і реєстрації спадкових справ за №284. 28.07.2017 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Камянсько-Дніпровського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок №62 по вул. Центральна (стара адреса: Леніна) в с. Велика Знамянка Камянсько-Дніпровського району Запорізької області, у звязку з тим, що минув встановлений законом строк на її прийняття (а.с. 81). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №549/02-31 від 29.08.2017 року, приватним нотаріусом Камянсько-Дніпровського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON], позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок №62 по вул. Центральна (стара адреса: Леніна) в с. Велика Знамянка Камянсько-Дніпровського району Запорізької області після [PERSON], що померла 30.10.2015 р.. Підставою для відмови стала відсутність документів спадкодавця, що посвідчують право власності на вищезазначений будинок. Таким чином, позивач має перепони в оформленні права власності на спадкове майно в нотаріальному порядку. Згідно до ст.1220 ЦК України) спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Згідно до частин 1, 2 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини ( частини 2, 5 статті 1269 ЦК України). Відповідно до ч.1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч.3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268\~ЦК\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297\~ЦК\~встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного законодавства, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297\~ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Згідно роз'ясненням, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством; за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають; у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно ст. 68 Закону України Про нотаріат, п. 4.12., 4.15 Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 р., видача свідоцтва про право на спадщину за законом проводиться після подання документів, що посвідчують право власності, щодо належності житлового будинку спадкодавцеві. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. За правилами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до\~ст. 182 ЦК України\~та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що об'єкти нерухомого майна підлягають спеціальній реєстрації відповідним органом. Згідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 9 ч. 1\~ст. 27 цього Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі: рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Таким чином, у звязку з відмовою нотаріуса в оформленні права на спадщину позивач належно звернувся до суду за правилами позовного провадження з позовом про визнання за ним права власності на спадкове майно, що залишилось після матері [PERSON], що померла 30.10.2015 року. Житловий будинок був побудований в 1975 році, а правовідносини з забудови будинку в зазначений час були врегульовані ЦК УРСР, а отже цей будинок був побудований у відповідності до діючих на вказаний час норм матеріального права та інших нормативно-правових актів загальної дії, та введення в експлуатацію і державної реєстрації не потребував. Правовстановлюючий документ про право власності на вказане домоволодіння спадкодавець не оформлював. Однак, враховуючи те, що спірні правовідносини виникли до 01 січня 2004 року, згідно із ч. 6 ст. 86 ЦК УРСР відносини власності регулюються Законом України Про власність", цим Кодексом, іншими законодавчими актами. За положеннями ст. 86 ЦК УРСР та ст. 2 Закону України «Про власність» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відповідно до ст. 12 Закону України Про власність»від 07.02.1991 р., чинного на час виникнення спірних правовідносин, громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Згідно ст. 49 зазначеного Закону володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За приписами ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення», факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має право подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про право власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності. Однак у спадкодавця був відсутній правовстановлючий документ на вищевказаний обєкт. Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України зі смертю особи припиняється її правоздатність, тому за нею не можна визнати будь-яке право. Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно п. 3.14 розділу глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 «прийняття і відмова від спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину». З принципу універсальності спадкового наступництва витікає те, що актом прийняття спадщини охоплюється уся спадщина, що належить спадкоємцю, який її прийняв, у чому б вона не складалася і де б не знаходилася. На підставі ст.ст. 25, 182, 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1262, 1267 ЦК України, ст. 86 ЦК УРСР, ст.ст. 2, 12, 49 Закону України від 07.02.1991 року Про власність», ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: approved