Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що сторони до 2013 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. В період спільного проживання у них народився [INFO] син [PERSON] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17.12.2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання їх спільної дитини в розмірі 1/4 частини від всіх його доходів щомісяця до його повноліття. З грудня 2013 року він регулярно сплачував вказаний розмір аліментів, однак в подальшому він не може їх сплачувати в такому розмірі, оскільки створив нову родину, в якій утримує сина - інваліда по зору [PERSON] , [INFO] та доньку - [PERSON] , [INFO] . Син [PERSON] потребує постійного стороннього догляду та лікування, тому позивач возить його на реабілітації та перебуває з ним за місцем проживання. В зв`язку з цим він звільнився з попереднього місця роботи і влаштувався на інше місце роботи на неповний робочий день. Враховуючи зміни матеріального та сімейного стану позивача, просить зменшити розмір аліментів, призначених судом, з 1/4 частини від всіх його доходів щомісяця до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в зв`язку з погіршенням матеріального стану та зміною сімейного стану. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що позивач не створив нову сім`ю, а повернувся до першої своєї дружини. Однак він не доглядає сина [PERSON] , з яким знаходиться його мати, дружина позивача від першого шлюбу, а сам він працює водієм-експедитором по розвозці питної води повний робочий день, оскільки його постійно бачить їх спільні знайомі на Троєщині в різні години дня. Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч.1-2, ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ч.1, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати до досягнення нею повноліття. Як наголошує ч.2, ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За правилами ч.1, ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. За змістом ч.4-5, ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Як вбачається зі змісту рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17.12.2013 року, позивач [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] , однак 18.05.2012 року рішенням Тетіївського районного суду Київської області вказаний шлюб було розірвано. Від даного шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають сина [PERSON] , [INFO] , який є дитиною - інвалідом. В період даного шлюбу позивач [PERSON] з 2009 року по 2011 рік проживав однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з відповідачем [PERSON] . В період їх спільного проживання у них народився [INFO] син [PERSON] . Зазначеним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17.12.2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання їх спільної дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини від всіх його доходів щомісяця до його повноліття (а.с.8-9). Вказані вище обставини не заперечувались учасниками справи, а також зазначені обставини встановлені у даному судовому рішенні не підлягають доказуванню при розгляді даної цивільної справи. При цьому суд приходить до висновку, що при присудженні даного розміру аліментів суд врахував перебування на утриманні позивача [PERSON] сина - інваліда [PERSON] , [INFO] . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26.06.2018 року [PERSON] було позбавлено батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.44-47), при цьому відповідач [PERSON] не заперечував у своїй письмовій заяві проти такого позбавлення батьківських прав (а.с.44). У відповідності до ст.7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2019 рік" - установити у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Як регламентує ч.2, ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як встановлено судом, після народження [INFO] сина [PERSON] позивач [PERSON] залишив відповідача [PERSON] та сина і повернувся до дружини від першого шлюбу [PERSON] [INFO] у них народилась донька [PERSON] (а.с.10). Таким чином, на момент винесення вказаного рішення на утриманні позивача знаходяться на даний час три неповнолітні особи. За змістом положень ч.3, ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є повне забезпечення інтересів своєї дитини. Як наголошує ч.1, ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За правилами ч.1, ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року „Про застосування судом окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Аналізуючи описані вище докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає, що, приймаючи до уваги обов`язок позивача утримувати свою малолітню дитину сина - [PERSON] , [INFO] , а також зміну його сімейного стану, що полягає в утриманні другої малолітньої дитини від спільного проживання з [PERSON] . доньки [PERSON] , [INFO] , відмовити у задоволенні позову, оскільки розмір аліментів, який стягується на семирічного сина складає 3 347 грн. на місяць (а.с.52), зменшення його розміру з урахуванням ст.7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2019 рік" призведе до порушення рівня життя дитини, який буде недостатнім для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Крім того, позивач не сплачує присуджених йому аліментів і станом на 30.04.2018 року заборгованість складає 110 786 грн. (а.с.52), а також не позбавлений можливості знайти собі більш оплачувану роботу, оскільки не є інвалідом або непрацездатною особою. Ствердження представника позивача про те, що позивач постійно доглядає сина-інваліда і не має можливості влаштуватись на більш оплачувану роботу, суд не може покласти в основу рішення, оскільки вони спростовуються ксерокопією посвідчення серія [NUMBER] [PERSON] , що його опікуном є [PERSON] , [INFO] (а.с.11), відсутністю доказів такого догляду батьком дитини, враховуючи, що за місцем проживання дитини-інваліда, яке одночасно є місцем реєстрації позивача, останній жодної судової повістки не отримав (а.с.25-26; 33-34).

Outcome: dismissed