Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з цивільним позовом до ПАТ «Терра Банк» в якому просить визнати недійсним кредитний договір №05-ф/08/15 від 22.08.2008 року, укладений між ЗАТ «Терра Банк» та [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що при укладенні оспорюваного договору йому не було надано інформації щодо необхідності здійснення оцінки майна, та її вартості, інформації щодо вартості послуг пов'язаних із страхуванням майна та особистого страхування, витрат на оплату послуг нотаріуса та інше, що призвело до невірного сприйняття та розуміння ним вартості отриманого кредиту. Таким своїми діями банк фактично ввів його в оману. Наголошує на тому, що у тексті кредитного договору банк фактично позбавляє його права вільно обирати страхову компанію, чим посягає на свободу волевиявлення при укладенні цивільних угод. Враховуючи наведене, стверджує, що наслідком укладання кредитного договору стало обмеження можливості позичальника мати не заборонені законодавством цивільні права. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] надав пояснення аналогічні викладеному, просив позов задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Окрім того вказав про те, що [PERSON] не був належним уповноваженим представником банку на час укладення оспорюваного кредитного договору, однак доказів на підтвердження цього суду не надав. Представник ПАТ «Терра Банк» [PERSON] у судових засіданнях позовних вимог не визнав, вважає такі безпідставними та необгрунтованими. Окрім того, відповідачем було подано письмові заперечення у який вказано про те, що позивач вибірково застосував положення законодавства. Так, вказують про те, що перед укладенням кредитного договору позичальнику було роз'яснено інформацію про ліміт у межах якого може видаватися кредит, розмір відсоткової ставки, розмір платежу, умови дострокового повернення кредиту, іншу інформацію пов'язану із виконанням договору. Однак, у будь якому випадку ненадання вказаної інформації не має наслідком недійсності правочину, а лише є підставою для настання відповідальності кредитора. Пояснюють про те, що з боку банку немає фактів введення позивача в оману, а також йому було надано свободу у виборі страховика. Натомість має місце зловживання позивачем своїми цивільними правами, що полягає у зверненні до суду із пропуском строків позовної давності, при наявності рішення Франківського районного суду м.Львова про стягнення заборгованості за оспорюваним кредитним договором, що перебуває на етапі виконання такого, а також відсутності відкликання позивачем своєї згоди на укладення крадитного договору на протязі 14 календарних днів у порядку, встановленому ЗУ «Про захист прав споживачів». Згодом представник позивача було подано заяву у якій просить застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності. Свою позицію мотивує тим, що кредитний договір №05-Ф/08/15 було укладено 22.08.2010 року, а позивач звернувся до суду із цивільним позовом про визнання його недійсним лише 20.05.2014 року, трирічний строк позовної давності, встановлений ст. 267 ЦК України сплив. Також представником було подано заяву про накладення арешту на майно, що перебуває в іпотеці з метою забезпечення виконання зобов'язань за оспорюваним кредитним договором, в порядку встановленому ст. 1057-1 ЦК України. В подальшому довіреності представників ПАТ «Терра Банк» було відкликано та скасовано у зв'язку із введенням в банку тимчасової адміністрації. В судовому засіданні 10.09.2014 року [PERSON], котрий є представником уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Терра Банк», позивних вимог не визнав, просив у задоволенні позову відмовити, однак обгрунтованих пояснень суду не надав. Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.08.2008 року між ЗАТ «Терра Банк», правонаступником якого є ПАТ «Терра Банк», в особі начальника відділення №15 ЗАТ «Терра Банк» [PERSON], та [PERSON] було укладено кредитний договір №05-Ф/08/15, згідно умов п. 1.1. якого кредитор надав позичальнику грошові кошти у сумі 100000,00 дол. США, в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту і сплаті процентів, згідно графіку погашення кредиту та процентів. У відповідності до умов п. 2.1. та п. 3.1. кредитного договору кредит надана на строк 22.08.2011 року під 16 % річних. Всупереч вимогам, ст. 60 ЦПК України позивачем та його представником не надано доказів того, що [PERSON] не мав довіреності на підписання договорів від імені банку. Своїх зобов'язань за кредитним договором боржник, позивач у цій справі, не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, котра стягнена з позивача на користь відповідача на підставі рішення Франківського районного суду м. Львова від 18.05.2011 року, котре набрало законної сили 28.05.2010 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 22.08.2008 року між ЗАТ «Терра Банк», правонаступником якого є ПАТ «Терра Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області [PERSON] Згідно умов п. 1.1., п. 1.2. договору іпотеки, предметом іпотеки є трьохкімнатна квартира зі всіма об'єктами функціонально пов'язаними з цим нерухомим майном, загальною площею 116,6 кв.м., житловою площею 55,4 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] Пустомитівського району Львівської області, та належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно (квартиру), виданого згідно рішення Зимноводівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №215 від 06.08.2008 року, та зареєстрованого ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», 13.08.2008 року за реєстровим № 19874893. Згідно положень ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Підставою недійсності правочину у розумінні ст.215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Нормами ст. 626 ЦК України визначено, що договір є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Зі змісту ст.628 ЦК України вбачається, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Нормою ст.629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення ( частина перша статті 229 цього Кодексу, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо замовчує їх існування. Пленумом Верховного Суду України у п. 19 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року, за якою відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним; обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину; особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення; не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину; не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину; помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним, та у п. 20 вказаної постанови, за яким правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину; на відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину; наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману; обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Відповідно до вимог ст. ст. 57, 58, 59, 64 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч цьому, позивачем не доведено що оспорюваний правочин було вчинено під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини. За таких обставин, позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку із їх безпідставністю та необгрунтованістю. Разом з тим, у зв'язку із тим, що позов про визнання недійсним кредитного договору не підлягає задоволенню, суд вважає за недоцільне розгляд клопотання відповідача про накладення арешту на майно, що є предметом іпотеки, в порядку встановленому ст. 1057-1 ЦК України.

Outcome: dismissed