Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми позики в розмірі 100000 доларів США, 7000 доларів США процентів за користування позикою, 10000 доларів США штрафу, 3583,56 доларів США - 3% річних, а також судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.01.2019 р. між сторонами укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 100000 доларів США, які зобов`язався повернути до 17.05.2019 р. 18.09.2019 р. відповідач написав розписку, якою зобов`язався повернути позичені кошти з оплатою 7%, а також зобов`язався сплатити штраф в розмірі 10% протягом місяця, але не пізніше 18.10.2019 р. Зазначені зобов`язання відповідач не виконав. Вимоги за претензією від 19.06.2020 р. також не були виконані відповідачем. Відповідно до п.4.2 договору позики в разі невиконання позичальником строку повернення позики позикодавець має право вимагати від нього сплату штрафу щомісяця в сумі, яка дорівнює 10% основної суми. 21.09.2020 р. на підставі ухвали суду Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Відповідачу встановлено строк на подання відзиву. 23.02.2021 р. судом вирішено питання про закриття підготовчого провадження. Представником позивача подана заява про розгляд справи у відсутність позивача та її представника, а також надана згода на ухвалення заочного рішення. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся судом у спосіб, передбачений ст.128 ЦПК України. Своїм правом на подання письмового відзиву відповідач не скористався. На підставі положень ст.280 ЦПК України, за згодою представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача, яка повідомлялась судом про місце і час судового розгляду належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.01.2019 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики. Відповідно до умов п.1.1 Договору позики позикодавець передає у власність позичальника грошові кошти в розмірі 100000 доларів США, а позичальник зобов`язується використати запозичені гроші для покупки частки у Статутному капіталі компанії «MINOLAHOLDINGGMBH» та повернути позикодавцеві таку ж суму позики у визначений строк. Відповідно до п.2.2 Договору позики позичальник за цим договором зобов`язується сплатити позикодавцю винагороду в сумі 7% від суми позики, яка сплачується з основної суми запозичення за основним договором. Згідно з п.2.3 Договору позики позичальник зобов`язаний повернути позику протягом строку, установленого вимогою позикодавця, який становить 4 місяці. Перебіг строку позичається з дати отримання позики, тобто з 17.01.2019 р. та закінчується 17.05.2019 р. Позика може бути повернута одноразово або частинами раніше граничного строку в терміни, який визначений у п.2.3 (п.2.4 договору позики). Відповідно до п.3.4 Договору позики позикодавець надає позику одночасно з підписанням цього договору. Відповідно до п.4.2 договору позики в разі невиконання позичальником строку повернення позики позикодавець має право вимагати від нього сплату штрафу щомісяця в сумі, яка дорівнює 10% основної суми. Також судом встановлено, що 18.09.2019 р. відповідач написав розписку, якою зхобов`язався повернути позичені кошти з оплатою 7%, а також зобов`язався сплатити штраф в розмірі 10% протягом місяця, але не пізніше 18.10.2019 р. Судом встановлено, що на момент звернення до суду відповідач не виконав своїх зобов`язань та не повернув суму позики. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підставі ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належнм чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст.610 ЦК України). Відповідно до положень ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду Українивід 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів в борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можна встановити, що відбулася передача певної суми коштів від Позикодавця до позичальника. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22.08.2019р. у справі № 369/3340/16-ц. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.07.2019 у справі №524/4946/16-ц). В даній справі передача грошових коштів підтверджується підписом відповідача в договорі позики, яким сторони погодили такий порядок передачі позики під час підписання договору. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Оскільки, матеріали справи не містять відомостей про виконання відповідачем своїх зобов`язань за договорами позики, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог про стягнення суми боргу за договором позики. В силу положень ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, у разі несвоєчасного повернення грошових коштів позичальником позикодавець має право вимагати повернення суми боргу з врахуванням 3% річних від суми боргу за період невиконання зобов`язань та інфляційних збитків. Наданий позивачем розрахунок процентів за користування відповідачем коштів, штрафу в зв`язку з невиконанням зобов`язань, а також 3% річних, нарахованих на підставі положень ч.2 ст.625 ЦК України відповідає вимогам чинного законодавства та умовам договору. З огляду на встановлені судом обставини, вимоги позивача є обгрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі положень ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сума судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved