Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-23 00:00:00

На розгляд суду передано цивільну справу за вказаною позовною заявою. Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Олешницької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» № 216 від 11.04.2018 року, відповідачу [PERSON] було, зокрема, надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , орієнтовною площею 0,1800 га, яка знаходиться у користуванні; зобов`язано виготовлений проект землеустрою подати на затвердження сесії Олешницької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області. Рішенням Олешницької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області «Про передачу земельної ділянки у власність гр. [PERSON] » №297 від 21.02.2019 року, Олешницькою сільською радою Закарпатської області було передано [PERSON] земельну ділянку, площею 0,1800 га, що розташована за вказаною адресою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), з комунальної власності у приватну. Позивачка вважає такі рішення сільської ради незаконними, оскільки порушують її право на користування земельною ділянкою за вказаною адресою, так як оскаржувані рішення були прийняті органом місцевого самоврядування на підставі недостовірних відомостей про право користування спірною земельною ділянкою, зокрема не взято до уваги рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 31.07.2017 року по цивільній справі №299/1757/16-ц, яким встановлено порядок користування земельною ділянкою площею 0,1714 га, розташованою за вказаною адресою, відповідно до першого варіанту, запропонованого у висновку експерта. Відповідач Виноградівська міська рада Закарпатської області, що бере участь у справі як правонаступник прав та обов`язків Олешницької сільської ради Виноградівського району, подала 20.08.2021 відзив, вимагаючи відмовити у задоволенні позову. Відзив мотивовано тим, що орган місцевого самоврядування Олешницька сільська рада Виноградівського району при виконанні своїх обов`язків у галузі земельних відносин в рамках надання дозволу на розробку проекту землеустрою та передачі земельної ділянки у власність [PERSON] діяла виключно у порядку, спосіб та у межах повноважень, визначених земельним законодавством. Крім того, спосіб захисту, заявлений позивачкою, передбачає припинення права власності на земельну ділянку на підставі визнання рішення органу місцевого самоврядування про її передачу у власність недійсним, а такої підстави у вичерпному переліку ст.140 ЗК України не передбачено.\~ Крім того, відповідач звертає увагу на правову позицію суду вищої інстанції про те, що ненормативні акти ОМС, які застосовуються одноразово та вичерпали свою дію фактом виконання, не підлягають скасуванню. Заявлені до відшкодування судові витрати на думку відповідача не обґрунтовані належними документами. Відповідач [PERSON] відзиву не подав. Відповідач Берегівська районна державна адміністрація відзиву не подала. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив задовольнити вимоги позову на підставі наведених у позовній заяві доводів та поданих доказів. Представник відповідача Виноградівської міської ради Пилип Д.Я. заперечила проти задоволення позову, підтримавши доводи відзиву. Пояснила, що на час прийняття оскаржуваних рішень Олешницька сільська рада Виноградівського району не була обізнана із тими обставинами, що користування земельною ділянкою, що колись була виділена у користування [PERSON] , було предметом судового спору і за результатом судового розгляду частини земельної ділянки були виділені у особисте користування [PERSON] . При цьому, законом встановлено заборону вимагати не передбачені переліком документи. Тому оскаржувані рішення є законними. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Киретів В.В. позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні, а із позивачки стягнути судові витрати, понесені відповідачем. Заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши доводи позовної заяви та додані докази, вивчивши доводи відзиву,\~ дослідивши усі наявні у справі докази, суд вирішив наступне. Відповідно до частини 4 та 5 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. Суд вивчив зміст Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області у цивільній справі №299/1757/16-ц, що залишено без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій, та набрало законної сили, та з`ясував, що за результатами судового розгляду вказаного спору суд встановив наступні обставини. 05.09.1998 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Рішенням Олешницької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області від 22.12.1998 року, [PERSON] було виділено спірну земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва житлового будинку, площею 0,1814 га, за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 31.07.2017 року по цивільній справі №299/1757/16-ц позов [PERSON] задоволено частково та встановлено порядок користування земельною ділянкою площею 0,1714 га, розташованою за адресою: [ADDRESS] , а саме: позивачу [PERSON] виділено у користування дві земельні ділянки площами S2=216,1 кв.м та S3=577,2 кв.м., які будуть з`єднані між собою землями спільного користування S1=127,4 кв.м, а відповідачу [PERSON] виділено земельну ділянку площею S4=793,3 кв.м, доступ на яку буде здійснюватись через земельну ділянку, що перебуває у спільному користуванні S1=127,4 кв.м; земельну ділянку площею S1=127,4 кв.м залишено у спільному користуванні сторін спору. Рішення суду в цій частині [PERSON] не оскаржувалося, тобто в цій частині набрало законної сили. Таким чином, на підставі рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 31.07.2017 року по цивільній справі №299/1757/16-ц [PERSON] набула право користування частиною спірної земельної ділянки. В подальшому, 19.03.2018 року, [PERSON] звернувся до Олешницької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку за вказаною адресою орієнтовно площею 0,1800 га, яка знаходиться у користуванні, що стверджується копією заяви. Рішенням Олешницької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» №216 від 11.04.2018 року, [PERSON] було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , орієнтовно площею 0,1800 га, яка знаходиться у користуванні та зобов`язано виготовлений проект землеустрою подати на затвердження сесії Олешницької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області. Рішенням Олешницької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області «Про передачу земельної ділянки у власність гр. [PERSON] » №297 від 21.02.2019 року, Олешницькою сільською радою Закарпатської області було передано [PERSON] земельну ділянку, площею 0,1800 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), з комунальної власності у приватну. Таким чином вказаними рішеннями органу місцевого самоврядування [PERSON] було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою та передано у власність земельну ділянку за вказаною адресою площею 0,1800 га, в тому числі частинами земельної ділянки, право одноосібного та спільного користування якими належить [PERSON] 04.03.2019 року державним реєстратором Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області Товт С.В. здійснено державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1800 га. Відповідно до ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у користуванні громадян, передаються у власність за рішенням органів місцевого самоврядування лише після припинення права користування ними в порядку, визначеному законом. У відповідності до положень ст. ст. 92, 95 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без установлення строку. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, установленому законом. Частиною 2 статті 155 Земельного кодексу України передбачено, що у разі видання органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо користування належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Підстави, за настання яких користувач втрачає право користування земельною ділянкою, визначені ст. 141 Земельного кодексу України. На момент звернення [PERSON] \~ із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки до Олешницької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області право користування [PERSON] земельною ділянкою не було припинено, підстави припинення були відсутні. Оскільки рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 31.07.2017 року по цивільній справі №299/1757/16-ц встановлено порядок користування спірною земельною ділянкою між позивачкою [PERSON] та [PERSON] , останній міг набути право власності тільки на ту частину земельної ділянки, яка була рішенням суду відведена йому у користування, що виключає можливість набуття права власності на частини земельної ділянки, що були відведені у особисте та спільне користування позивачки [PERSON] . Набуття права власності на земельну ділянку, що перебувала у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] , могло бути реалізовано виключно у разі надання згоди позивачки або у разі вилучення чи припинення права користування на відповідну частину спірної земельної ділянки. За таких обставин суд приходить до висновку, що звернення позивачки до суду із вказаними вимогами до відповідачів є підставним, позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Щодо обраних позивачкою способів захисту в частині визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування, то суд міркує наступним чином. Відповідно до ст.16 ЦК України, одним із визначених законом способів захисту цивільних прав та законних інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування є спеціальним способом захисту порушених прав у галузі земельних правовідносин, передбаченим ст.152 ЗК України. Таким чином, обраний позивачкою спосіб захисту є передбаченим земельним законодавством та у даному випадку є необхідним та ефективним для захисту її порушених прав та інтересів. У разі визнання недійсним договору, за яким було прийнято рішення про державну реєстрацію, потрібно одночасно заявляти вимогу про скасування останнього. Такі вимоги є відповідним і законним способом судового захисту, оскільки, за чинним Цивільним кодексом, право власності виникає з моменту його реєстрації. Відповідну правову позицію викладено в постанові ВП ВС від 11.09.2018 у справі №909/968/16 та постанові КГС від 30.07.2019 у справі №28/29б43/212-2012. Таким чином, оскільки оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування стало підставою для державної реєстрації речового права на нерухоме майно, то визнання такого рішення недійсним та скасування державної реєстрації, здійсненої на його підставі, є необхідним та ефективним способом захисту порушених прав позивачки. У зв`язку із задоволенням позову, понесені відповідачем [PERSON] судові витрати відшкодуванню не підлягають та такі слід покласти на відповідача [PERSON] . Понесені позивачкою судові витрати підлягають відшкодуванню. До судових витрат, які позивач просить відшкодувати, віднесено сплачений судовий збір та витрати на правничу допомогу. Позивачка при поданні позову сплатила судовий збір у розмірі 2724 грн (а.с.1). Щодо витрат позивача на правничу допомогу, то у позовній заяві зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну (правничу) допомогу, подано копію Рахунку №208-21/юр від 15.06.2021. Зі змісту рахунку, вартість правничої допомоги, а саме «представництво інтересів клієнта» за договором становить 14000 (чотирнадцять тисяч гривень). Проте, в ході судового розгляду справи, всупереч вимогам ст.137 ЦПК України, сторона позивача так і\~ не надала суду відповідні докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті, не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги; не надано копії Договору або Витягу із договору про надання правничої допомоги, що б містив відповідні умови про вартість послуг, документу про надання-прийняття послуг/робіт за договором із зазначенням їх вартості. Оскільки, для підтвердження обсягу наданих послуг з професійної правничої допомоги та їхньої вартості позивач не надав жодних документів, не подано також і заяви про надання таких документів протягом п"яти днів після ухвалення рішення суду, то суд позбавлений можливості вирішити питання про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу. У частині стягнення судових витрат на правову допомогу у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до частини 9 ст.141 ЦПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. За результатами судового розгляду справи суд прийшов до переконання, що спір виник в результаті усвідомлених неправомірних дій відповідача [PERSON] . При цьому у діянні органу місцевого самоврядування (відповідач 1) та посадової особи державної адміністрації, що здійснила державну реєстрацію речового права (відповідач 2) умисної протиправності не встановлено. Відтак, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, на підставі частини 9 ст.141 ЦПК України суд вирішує покласти судові витрати у справі повністю на відповідача [PERSON] (відповідач 3) Таким чином, відповідно до ст.141 ЦПК України сплачений позивачкою судовий збір слід покласти на відповідача [PERSON] . На підставі викладеного, та

Outcome: partial