Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить змінити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини заробітку (доходу) позивача на 1/6 частку його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму відповідного віку дитини щомісячно до повноліття доньки; змінити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини заробітку (доходу) позивача на 1/6 частку його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму відповідного віку дитини щомісячно до повноліття доньки. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 22.09.2015 року (справа №184/1493/15-ц, 2/184/510/15) з позивача на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму щомісячно до повноліття доньки. Крім того, рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 06.11.2019 року (справа №184/1789/19, 2/184/567/19) з позивача на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму щомісячно до повноліття доньки. Позивач вважає, що розмір аліментів, які з нього стягуються на користь доньок, підлягає зменшенню в порядку ст.192 СК України в зв`язку зі зміною його сімейного та матеріального стану. Позивач в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав та пояснив, що звернувся до суду із даним позовом, оскільки має скрутне матеріальне становище, оскільки має не велику заробітну плату, про що надав розрахункові листи за період з лютого по березень 2020 року, має кредитні зобов`язання перед банком, які не спроможний погасити, та заборгованість по оплаті комунальних платежів. Тимчасово проживають разом у одній квартирі із [PERSON] , з якою не одружений і на даний час сімейних відносин не підтримує, спільного господарства не ведуть. Має погіршення стану здоров`я, а саме погіршення зору. Крім сплати аліментів надає матеріальну допомогу дітям. Інших виконавчих проваджень, крім тих, які пов`язані із стягненням аліментів на двох дітей, не має. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 19.02.2020 пояснила, що розлучена, перебуває у відпустці для догляду за дитиною, сама виховує трьох неповнолітніх дітей; у судове засідання на 12.05.2020 р. не з`явилась, про дату час та місце розгляду повідомлялась належним чином, причини не явки суду не повідомила, відзив на позов не надала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог позивача не заперечувала, за умови, що позивач буде надалі матеріально забезпечувати їх спільну дитину у добровільному порядку. Пояснила, що позивач сплачує стягувані з нього аліменти на утримання їхньої спільної доньки за виконавчим листом та крім цього надає додаткові кошти на утримання дитини у добровільному порядку. На даний час сімейних відносин з позивачем не підтримує. На її утримання позивач коштів не надає, проте, тимчасово дозволив проживати у його квартирі, не сплачуючи комунальні платежі. Відповідачка не працює, перебуває у відпустці для догляду за дитиною. Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст.ст.77, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 22.09.2015 року по справі №184/1493/15-ц, 2/184/510/15 з [PERSON] , [INFO] , проживаючого по [ADDRESS] стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Орджонікідзе, Дніпропетровської області, щомісячно, починаючи з 09.07.2015 року та до повноліття дитини (а.с.8). Згідно виконавчого листа, виданого 07.11.2019 року на підстав рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 06.11.2019 року (справа №184/1789/19, 2/18/567/19) з [PERSON] , [INFO] , ІПН: [NUMBER] , зареєстрованого та проживаючого за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , ІПН: [NUMBER] , зареєстрованої та проживаючої за адресою: [ADDRESS] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви, тобто 21.08.2019р. (а.с.9). Заслухавши позивача та відповідача, дослідивши подані учасниками провадження докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, за загальним правилом, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічне роз`яснення надане і Пленумом Верховного Суду України в п. 23 Постанови «Про застосування судами окремим норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3. Таким чином, конструкція ч.1 ст. 192 СК передбачає альтернативні підстави для зміни розмірів аліментів: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, в інших випадках. Крім того, згідно до ч.17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено наступне: «Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених рішень про їх стягнення. При цьому, з аналізу ст. 192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. Суд вважає, що батьки дитини повинні виконувати свої батьківські обов`язки сумлінно, дбати про здоров`я та матеріальний добробут дитини виходячи тільки з найкращих інтересів дитини. Найкращі інтереси дитини - це принцип зі сфери захисту прав дитини, що стосується прийняття рішень. В статті 3 Конвенції ООН про права дитини говориться: «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини». В оцінці найкращих інтересів дитини необхідно дотримуватись балансу «всіх елементів, необхідних для прийняття рішення в конкретній ситуації для конкретної дитини або групи дітей». Крім того, згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи зазначене та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про відсутність будь-яких належних та допустимих доказів про погіршення матеріального стану позивача. Як зазначив сам позивач у судовому засіданні, він має власне житло та з 2013 р., працює слюсарем на ТОВ «Максіпром груп», тобто має офіційну та стабільну роботу. Відповідно до наданих позивачем розрахункових листів, останньому виплачено після утримання аліментів та обов`язкових податків та зборів: у січні 2020 р. - 11481,08 грн.; у лютому 2020 р. - 6105,31 грн.; у березні 2020 р. - 5233,79 р. ; у квітні 2020 р. - 5970,49 грн. Крім того, стягнення аліментів по 1/4 частині заробітку (доходу) позивача на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , не порушує вимоги ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" щодо загального розміру усіх відрахувань з відповідача, що не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, та відповідає основним соціальним гарантіям, закріпленим Конституцією України та законами України (зокрема, Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 N 2017-III, Законом України «Про прожитковий мінімум" від 15.07.1999 N 966-XIV), що включають право відповідача на достатній життєвий рівень для себе не нижчий прожиткового мінімуму, що становить з січня 2020 р. для працездатних осіб - 2102 грн. Суд звертає увагу на те, що на даний час позивач не проживає однією сім`єю із відповідачкою [PERSON] . Таким чином, після ухвалення рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 06.11.2019 року (справа №184/1789/19, 2/184/567/19) про стягнення з позивача на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), яке [PERSON] не оскаржувалось, сімейний стан позивача не змінився у розумінні перебування останнього у інших шлюбних відносинах. Доказів утримання відповідачки [PERSON] позивачем до суду не надано. Сам же факт народження дитини автоматично не призводить до зменшення розміру аліментів без надання доказів погіршення матеріального стану платника аліментів, як зазначено у постанові Верховного Суду від 09.08.2018 р. у справі N 640/10064/16-ц. Оцінюючи стан здоров`я позивача, як передбачену СК України альтернативну підставу для зміни розмірів аліментів, суд не приймає до уваги посилання позивача на погіршення стану здоров`я, а саме - зору, оскільки на пропозицію суду надати відповідні докази, [PERSON] будь- якої медичної документації не надав. Наведені позивачем в обґрунтуванні заявлених вимог, зокрема, наявність кредитної заборгованості та заборгованості по сплаті комунальних платежів, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону та позиції Верховного Суду України, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, а тому суд відмовляє в задоволенні позову. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed