Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

Заявниця звернулась до суду із зазначеним позовом та вказала, що з 1995 року по 22.05.2009 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], вони жили однією сім"єю та вели спільне господарство. [INFO] у них народився син [PERSON]. 11.08.2006 року вони придбали квартиру [ADDRESS], та проживали у ній, а 22.05.2009 року зареєстрували шлюб. На даний час шлюб фактично припинений, однак поділити спільно придбане майно чоловік відмовляється. Посилаючись на це, позивач просила установити факт проживання однією сім'єю з відповідачем без реєстрації шлюбу з 1995 року по 22.05.2009 року, визнати зазначену квартиру спільною сумісною власністю та поділити її, визнавши за нею право власності на 1/2 частку вказаної квартири. У судовому засіданні позивач підтримала позов, посилаючись на наведені у ньому обставини, відповідач у судове засідання не прибув, про місце та час розгляду справи повідомлений належно, заяви про відкладення розгляду справи не подав, причину неявки не повідомив. Вислухавши позивача та ухваливши про заочний розгляд справи, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, на підставі такого. Згідно з п.2 ст.3, п.4 ст.3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки; сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення,а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути визнані факти, що призводять до виникнення, зміни чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, у тому числі, про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. З пояснень позивача судом встановлено, що з 1996 року сторони проживали однією сім'єю. Згідно з довіреністю, виданою 31.03.2005 року та посвідченою приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу, реєстровий №1110, [PERSON], уповноваживши [PERSON] представляти його інтереси у всіх державних органах, зазначив її місцем проживання свою адресу: [ADDRESS] Зі свідоцтва про народження судом встановлено, що [INFO] у сторін народився син [PERSON]. З довідки №56 від 08.06.2015 р. вбачається, що [PERSON] з 2006 року по 2014 рік навчається в Білоцерківській загальноосвітній школі №7 м.Біла Церква, батьки - [PERSON] та [PERSON] як одна сім'я приймають активну участь в житті школи та дитини. Як пояснила позивач, у 2006 році вони переїхали проживати у м.Біла Церква Київської області, та за спільні кошти купили квартиру [ADDRESS]. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 11.08.2006 року, договір був офорормлений на [PERSON], та посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області, реєстровий №1-4857. Як показала свідок [PERSON], дочка продавця квартири [PERSON], перемовини щодо купівлі-продажу квартири вели позивач та відповідач разом, спостерігаючи їх стосунки, вона вважала їх подружньою парою. Свідок [PERSON] показав суду, що з 2007 року по 2014 рік сторони орендували у нього гараж, при цьому [PERSON] називав позивача дружиною. Вона разом їздили за покупками, інколи підвозили і його. Свідок [PERSON], сусідка сторін, показала суду, що знає їх як дуже гарне подружжя, вони завжди разом їздили за покупками, гуляли разом, запрошували її на чай. З показань свідка [PERSON] судом встановлено, що вона сприймала сторони як подружжя, тому що вони завжди ходили разом, і за покупками, і на прогулянки. Разом консервували, за ключом до неї приходив відповідач. Свідок [PERSON] показав суду, що також вважав сторони подружжям, тому що вони разом гуляли, відповідач взимку прибирав сніг біля гаража. Він допомагав їм заносити диван, відповідач називав позивача дружиною. З відповідних квитанцій вбачається, що комунальні послуги за адресою квартира [ADDRESS] сплачувала позивач. З урахуванням наведених норм та встановлених обставин суд вважає доведеним той факт, що сторони проживали однією сім'єю, яку вони утворили на підставах, що не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. ст..60,69 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу); дружина і чоловік мають право на поділ майна, то належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно зі ст.. 70 того ж Кодексу , у разі поділу майна, що є об'єктом права сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Доказів того, що сторони домовились по іншому визначити частки у спільному майні подружжя, сторони суду не надали. На підставі наведених норм та встановлених обставин суд вважає, що позивач довела свої вимоги, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved