Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

Заступник керівника Новоукраїнської місцевої прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави, в особі Йосипівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області звернувся до Ульяновського районного суду з позовом до [PERSON] про звільнення та повернення в управління органу місцевого самоврядування самовільно зайнятої земельної ділянки. Позов мотивовано тим, що жителькою села Йосипівка Благовіщенського району Кіровоградської області [PERSON] самовільно використовується земельна ділянка, площею 2.60 га з кадастровим номером [NUMBER] . Встановлено, що спірна земельна ділянка є майном, що входить до складу спадщини спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] . Однак, земельна ділянка є майном не прийнятим спадкоємцями та не визнаним в судовому порядку відумерлою спадщиною, що підтверджується довідкою Благовіщенської районної державної нотаріальної контори від 25.03.2019 №63/01-16, довідкою Йосипівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області від 26.03.2019 року №149/02-14. Земельна ділянка, яку використовує [PERSON] , є спадщиною не прийнятою спадкоємцями, не визнаною у судовому порядку відумерлою спадщиною, тому повинна перебувати в управлінні Йосипівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області до прийняття спадщини спадкоємцями, або набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою, відповідно до ст.ст. 1277, 1283 ЦК України. В зв`язку з цим уповноважена на це посадова особа Йосипівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області повинна вжити заходів до охорони спадкового майна до прийняття спадщини спадкоємцями або набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою (ст. 1283 ЦК України). Відповідно до ст. 212 ЦК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Відповідно до пункту 34 статті 25 та підпункту 1 пункту «б» статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до повноважень (в т.ч. делегованих) органів місцевого самоврядування належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин та здійснення контролю за додержанням земельного законодавства, використанням і охороною земель. У зв`язку з тим, що відповідач користується майном без правової підстави, що є порушенням інтересів держави у сфері використання земель, тому є всі наявні підстави для повернення оспорюваної земельної ділянки в управління Йосипівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області для управління та використання земель як майна спадщини, яке потребує утримання, догляду, вчинення інших фактичних чи юридичних дій для підтримання його в належному стані. З дня відкриття спадщини по вищевказаній особі минуло більше одного року, й органу місцевого самоврядування було відомо про наявність спадщини, яку спадкоємці не прийняли, про що свідчить оголошення в газеті «Слово і час» від 03.03.2009 року. Отже, незважаючи на очевидний характер порушень, захист прав і законних інтересів держави відповідний орган не здійснює, тому відповідно до вимог ст. 56 ЦПК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», у даному випадку, прокурор звертається до суду в інтересах держави в особі Йосипівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградській області. Заступник керівника Новоукраїнської місцевої прокуратури Кіровоградської області в судове засідання не з`явився, надіслав до суду клопотання яким позов підтримує, просить його задовольнити та розглядати справу у його відсутності. Представник Йосипівської сільської ради Благовіщенського району в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, якою позов підтримує, просить його задовольнити та розглядати справу у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву якою визнає позов та просить розглядати справу у її відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з наведеного, дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом досліджено матеріали справи, а саме; - довідку Йосипівської сільської ради від 26.03.2019 №149/02-14, з якої слідує, що земельна ділянка спадкодавця [PERSON] площею 2.60 га яка знаходиться на території Йосипівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області є неприйнятою спадкоємцями спадщиною, яка не визнана в судовому порядку відумерлою спадщиною. Самовільно використовується [PERSON] а.с.10; - довідку Благовіщенської ДНК від 25.03.2019 №63/01-16, про те, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, а.с.11.; - копію державного акту на право приватної власності на землю, відповідно до якого земельна ділянка площею 2.60 га (кадастровий номер [NUMBER] ), яка знаходиться на території Йосипівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області належить [PERSON] (а.с.11а - повний витяг з Державного реєстру щодо смерті [PERSON] , відповідно до якого [PERSON] померла [INFO] , а.с.13; - інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до якого земельна ділянка площею 2.60 га (кадастровий номер [NUMBER] ), яка знаходиться на території Йосипівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області а.с.13; - лист Йосипівської сільської ради про непред`явлення до суду аналогічного позову, а.с.16. - копію газети «Слово і час» а.с.17; - копію листа-повідомлення в порядку п. 4\~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», а.с.19; Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.3ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч.1ст. 81 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Статтею\~131\~Конституції України на органи прокуратури покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Право звернення прокурора або його заступника до суду в інтересах держави передбачено ст. 1311\~Конституції України,ст.\~23\~Закону України\~«Про прокуратуру» та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до вимог п. п. 1, 3ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. В судовому засіданні встановлено, що в ході проведення перевірки Новоукраїнською місцевою прокуратурою Кіровоградської області, на підставі абз. 4 ч. 4\~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», встановлено, що жителькою села [ADDRESS] громадянкою [PERSON] самовільно використовується земельна ділянка, площею 2.60 га з кадастровим номером [NUMBER] . Спірна земельна ділянка є майном, що входить до складу спадщини спадкодавця За [PERSON] , яка померла [INFO] . Однак, земельна ділянка є майном не прийнятим спадкоємцями та не визнаним в судовому порядку відумерлою спадщиною, що підтверджується довідкою Благовіщенської районної державної нотаріальної контори від 25.02.2019 №63/01-16, довідкою Йосипівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області від 26.03.2019 №149/02-14. Згідно із ст.14 Конституції Українитаст.1\~Земельного кодексу\~України земля є основним національним багатством, яке перебуває під особливою охороною держави та об`єктом права власності Українського народу. Від імені народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ч.1ст.\~83\~Земельного кодексу\~України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Згідно ч.1ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Відповідно до ч.1ст.122\~Земельного кодексу\~України повноваження по передачі земельних ділянок комунальної власності у власність і користування належать сільським селищним міським радам із земель відповідних територіальних громад. Згідно ч.1ст.124\~Земельного кодексу\~України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Відповідно дост.125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, користування або її оренди виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності, право постійного користування або оренди та його державної реєстрації. Статтею 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель»визначено, що самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. За приписамист.211\~Земельного кодексу\~України громадяни та юридичні особи за самовільне зайняття земельних ділянок несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства. За приписами ст.\~212\~Земельного кодексу\~України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню за рішенням суду власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи, суд вважає, що земельна ділянка площею 2.60 га (кадастровий номер [NUMBER] ), яка знаходиться на території Йосипівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області, самовільно зайнята відповідачем, а тому [PERSON] повинна повернути Йосипівській сільській раді Благовіщенського району Кіровоградської області самовільно зайняту земельну ділянку. Частиною 1ст.142 ЦПК України визначено, що у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічні приписи зазначені в ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір». Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у даній справі у зв"язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету у розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При поданні позовоної заяви до суду прокурором сплачено судовий збір у розмірі 1921, 00 грн. Отже, позивачу підялгає поверненню з державного бюджету судовий збір у розмірі 960 грн. 50 копійок, сплачений згідно платіжного доручення №565 від 15.04.2019 року на загальну суму 1921, 00 грн., оригінал якого залишається в матеріалах справи. Решта судових витрат покладається на відповідача.

Outcome: approved