Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

В лютому 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до Сновської територіальної громади в особі Сновської міської\~ради Сновського\~району Чернігівської\~області про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги мотивує тим, що 30.04.2001 року помер [PERSON], який склав заповіт на імя позивача. Після його смерті відкрилася спадщина за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: с. Кучинівка, вул. Шевченко буд. 33, Сновського району Чернігівської області. Окрім позивача інших спадкоємців не має, спадкодавець на день смерті у зареєстрованому шлюбі не перебував і дітей не має. Позивач звернувся до нотаріальної контори, але нотаріусом йому відмовлено в зв"язку з тим, що відсутня державна реєстрація права власності на вищезазначений будинок. Позивач у підготовчому судовому засіданні відсутній, в позовній заяві просить розгляд справи провести без його участі. Представник відповідача у підготовчому судовому засіданні відсутній, до суду надійшла заява відповідно до якої Сновська міська рада просить справу розглянути у відсутності їх представника. Проти задоволення позовних вимог не заперечують, позов визнають. Відповідно до\~ст. 247 ч.2 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 3\~статті 200 ЦПК України\~передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити\~\~з наступних підстав.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ У судовому засіданні встановлено, що 30.04.2001 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І ЕЛ № 118637 від 01.05.2001 року ( а.с. 6). Відповідно до копії заповіту від 20.04.2001 року, зареєстрованого в реєстрі № 9-55, [PERSON] заповів все своє майно [PERSON] ( а.с. 8). Згідно з пунктом 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвента-ризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного коміте-ту будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за № 582/5773, не належать до самочинного будівництва індивідуальні ( садибні ) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські ( присадибні ) будівлі та споруди, прибудови до них, зведені до 05 серпня 1992 року. Згідно довідки від 07.02.2019 року № 366, житловий будинок за адресою: с. Кучинівка, вул.. Шевченка 33, Сновського району Чернігівської області належить [PERSON]. Рік забудови 1948.( а.с. 12). Згідно довідки № 219 від 17.01.2019 року в житловому будинку за адресою: с. Кучинівка, вул.. Шевченка, буд. 33, Сновського району Чернігівської області постійно прописані і проживають: [PERSON], [INFO], прописаний з 18.08.1980 року року і виписаний з 30.04.2001 року у звязку зі смертю. [PERSON], [INFO], прописаний з 03.03.1999 року і по теперішній час. ( а.с. 11) Згідно довідки\~№ 144\~від 28.12.2018\~року інвентаризаційна\~вартість житлового\~будинку з\~надвірними будівлями\~за адресою:с. Кучинівка, вул.. Шевченка 33, Сновського району Чернігівської області становить 66045 гривень. ( а.с. 14). Державним нотаріусом Сновської районної державної нотаріальної контори., відповідно до постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 15.02.2019 року № 176/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначений будинок у зв'язку з неподанням документів необхідних для вчинення нотаріальної дії (а.с.13). Відповідно до ч. 1\~ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини з дня набрання ними чинності. Як зазначено в пункті 2 мотивувальної частини\~рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року N 1-рп/99\~у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативних актів, за частиною першою\~статті 58 Конституції України\~дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Оскільки цивільні відносини, пов'язані з прийняттям спадщини після смерті [PERSON], виникли й закінчилися до 01 січня 2004 року до набрання чинності Цивільним Кодексом України, відповідно до\~\~п. 4 Прикінцевих та\~перехідних положень\~цього Кодексу суд при вирішенні даного спору застосовує до них положення ЦК Української РСР 1963 року. Статтями 524, 529, 549ЦК України ( в редакції 1963р.) передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом та заповітом. З матеріалів справи вбачається, що\~позивачка не може отримати свідоцтво про право на спадщину та оформити право власності на житловий будинок, оскільки такий побудований у 1948 році, коли набуття права власності на нерухоме майно не повязувалося з його державною реєстрацією, тому такий не зареєстрований. Спірний житловий будинок існує, що підтверджується технічним паспортом на будинок (а.с.15-19), вартість вказаного нерухомого майна становить 66045 грн., (а.с.14). Зазначений будинок знаходиться на замельній ділянці, яка належить Сновській міській раді. ( а.с. 12). Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена 31 січня 1966 року. За змістом зазначеного нормативного акту виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад, а також видача свідоцтв про право власності. Будівництво житлового будинку, який є обєктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства, тобто будинок не є самовільним будівництвом у розумінні статті 105 ЦК Української РСР.\~ Відповідно до положень п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають тільки у тому випадку, якщо наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а при відмові нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, позовні вимоги про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом на спірний житловий будинок є законними, ґрунтуються на вищезазначених нормах матеріального права, підтверджені належними та допустимими доказами та підлягають задоволенню. Як вбачається з позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. При обставинах, коли у позивача відсутні інші способи захисту цивільних прав та інтересів, чим може бути визнання права відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України, а визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб тому є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в наслідок чого визнання відповідачем позову слід прийняти і задовольнити позов. Частиною першою\~статті 142 ЦПК України\~визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов у повному обсязі, тому 50% судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved