Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває цивільна справа за позовною заявою Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача: Позовну заяву мотивує тим, що 1 березня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» (правонаступником якого є ПАТ АБ«Украгазбанк», Свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи, серія А01№374085 від 12.06.2009р.) в особі директора Ужгородської філії Максима М.О. та Позичальником [PERSON] був укладений кредитний договір №37/08. Згідно якого ПАТ АБ«Украгазбанк» надав [PERSON] кредит у сумі 17 821,00 доларів США, на строк з 11 березня 2008р. по 10 березня 2015р, із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 12,5 % річних. До вказаного договору зміни та доповнення сторонами не вносились. В забезпечення зобов`язань Відповідача за Кредитним договором між Банком та Відповідачем було укладено договір застави (транспортного засобу) №37/08-01 від 11.03.2008 року, згідно якого передано в іпотеку рухоме майно - автомобіль марки Renault, модель Megane sedan 1.4, 2007 року випуску, номер шассі (кузова) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , належний на праві власності Відповідачу. Свої зобов`язання за кредитним договором №37/08 від 11.03.2008 р. Позивач виконав повністю і належним чином. Відповідно до норми частини 4 ст. 82 ЦПК України факт видачі Відповідачу кредитних коштів у сумі 17 821,00 доларів США встановлений рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 листопада 2012 року у цивільній справі №2-4500/11 за позовом АБ «УКРГАЗБАНК» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, а тому, не потребує додаткового доказування у даній справі, участь у якій беруть ті ж особи. За умовами кредитного договору (п. 3.3.3., п.3.3.4) Відповідач зобов`язувався повертати суми кредиту щомісячно з першого по десяте число, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту, в розмірі 212,15 дол. США. А також, щомісячно, один раз на місяць, не пізніше 10-го числа місяця наступного за місяцем користування кредитними коштами та в день закінчення строку на який надано кредитні кошти, а також в день дострокового погашення заборгованості по кредитній лінії, а також в день дострокового розірвання цього договору, зобов`язувався сплачувати проценти за користування кредитними коштами, виходячи з процентної ставки, зазначеної в п. 1.1. Кредитного договору, а саме у розмірі 12,5% річних. У разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом сплачувати проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки, зазначеної у п. 1.1. кредитного договору, збільшеної на один процент, а саме у розмірі - 13,5 % річних (п.п.3.1.9., 3.3.4. Кредитного договору), починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості. 30 травня 2011 року у зв`язку з тим, що Позичальник перестав належним чином виконувати зобов`язання за Кредитним договором, Банк звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості у розмірі 11 619,02 доларів США та 6 448,64 грн.. 09 листопада 2012 року Ужгородський міськрайонний суд в особі головуючого Данко В.И. у цивільній справі №2-4500/11 за вказаним позовом ухвалив рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнив повністю, проте, ухвалив стягнути з Відповідача, кредитну заборгованість не у валюті кредиту, а у гривневому еквіваленті у розмірі 99 211,41 грн. та судові витрати. 25.01.2013 року на підставі вказаного судового рішення позивачу було видано виконавчий лист №2-4500/11 від 09 листопада 2012 року щодо боржника [PERSON] , який Банком було подано для примусового виконання до відповідного органу ДВС. Однак, після зарахування коштів на рахунки позичальника [PERSON] , що поступили на погашення заборгованості за вказаним вище виконавчим листом з одночасним переведенням їх у валюту кредиту, заборгованість в валюті кредиту, зафіксована на момент ухвалення судового рішення у справі, лише частково зменшилась, але досі не погашена. Станом на 05 серпня 2021 року заборгованість . Відповідача перед Позивачем за основним боргом у валюті кредиту становить - 8 882,47 доларів США. Відповідно станом на 05 серпня 2021 року заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків (3% річних), нарахована в межах передбаченого кредитним договором трирічного строку позовної давності за період з 06.08.2018 по 05.08.2021, складає 831,66 доларів США, що по офіційному курсу НБУ станом на 05.08.2021 року 1,00 дол. США=26,9094 грн. еквівалентно 22 379,53 грн. Відзиву на позовну заяву у встановлений строк не подано. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.10.2021 відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. У відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України суд прийшов до висновку про проведення розгляду даної справи за участю сторін. В судове засідання 01 грудня 2021 року: представник позивача не з`явився, про час, дату та місце розгляду повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. У поданій позовній заяві зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи, та постановлення заочного рішення суду, у разі виникнення обставин викладених у ч. 1 ст. 280 ЦПК України відповідач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, відзив у встановлений судом строк, не подав. Через канцелярію суду подав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить розгляд провести за його відсутності. На підставі ч.8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріаламисправи. Застосування технічних засобів фіксування під час розгляду цивільної справи не здійснювалось відповідно до ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою учасників судового процесу. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 1 березня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» (правонаступником якого є ПАТ АБ«Украгазбанк», Свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи, серія А01№374085 від 12.06.2009р.) в особі директора Ужгородської філії Максима М.О. та Позичальником [PERSON] був укладений кредитний договір №37/08. Згідно якого ПАТ АБ«Украгазбанк» надав [PERSON] кредит у сумі 17 821,00 доларів США, на строк з 11 березня 2008р. по 10 березня 2015р, із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 12,5 % річних. До вказаного договору зміни та доповнення сторонами не вносились. В забезпечення зобов`язань Відповідача за Кредитним договором між Банком та Відповідачем було укладено договір застави (транспортного засобу) №37/08-01 від 11.03.2008 року, згідно якого передано в іпотеку рухоме майно - автомобіль марки Renault, модель Megane sedan 1.4, 2007 року випуску, номер шассі (кузова) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , належний на праві власності Відповідачу. Свої зобов`язання за кредитним договором №37/08 від 11.03.2008 р. Позивач виконав повністю і належним чином свої зобов"язання. У разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом сплачувати проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки, зазначеної у п. 1.1. кредитного договору, збільшеної на один процент, а саме у розмірі - 13,5 % річних (п.п.3.1.9., 3.3.4. Кредитного договору), починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості. 30 травня 2011 року у зв`язку з тим, що Позичальник перестав належним чином виконувати зобов`язання за Кредитним договором, Банк звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості у розмірі 11 619,02 доларів США та 6 448,64 грн.. 09 листопада 2012 року Ужгородський міськрайонний суд в особі головуючого Данко В.И. у цивільній справі №2-4500/11 за вказаним позовом ухвалив рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнив повністю, проте, ухвалив стягнути з Відповідача, кредитну заборгованість не у валюті кредиту, а у гривневому еквіваленті у розмірі 99 211,41 грн. та судові витрати. 25.01.2013 року на підставі вказаного судового рішення позивачу було видано виконавчий лист №2-4500/11 від 09 листопада 2012 року щодо боржника [PERSON] , який Банком було подано для примусового виконання до відповідного органу ДВС. Однак, після зарахування коштів на рахунки позичальника [PERSON] , що поступили на погашення заборгованості за вказаним вище виконавчим листом з одночасним переведенням їх у валюту кредиту, заборгованість в валюті кредиту, зафіксована на момент ухвалення судового рішення у справі, лише частково зменшилась, але досі не погашена. Станом на 05 серпня 2021 року заборгованість . Відповідача перед Позивачем за основним боргом у валюті кредиту становить - 8 882,47 доларів США. Відповідно станом на 05 серпня 2021 року заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків (3% річних), нарахована в межах передбаченого кредитним договором трирічного строку позовної давності за період з 06.08.2018 по 05.08.2021, складає 831,66 доларів США, що по офіційному курсу НБУ станом на 05.08.2021 року 1,00 дол. США=26,9094 грн. еквівалентно 22 379,53 грн. Позиція суду та оцінка доводів учасників справи: Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Предметом позову у справі є стягнення трьох процентів річних простроченої суми грошового зобов`язання за кредитним договором відповідно до статті 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням судових рішень про стягнення грошових коштів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно частини другої статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (686/21962/15-ц) щодо необхідності відступити від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві. Відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 40 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453- VI «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд України здійснив аналіз практики застосування статті 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві з метою забезпечення однакового застосування законодавства у вирішенні справ зазначеної категорії, виявлення проблемних і спірних питань у судовій практиці. Грошові зобов`язання охоплюють усі сфери суспільного життя і насамперед виникають у сфері приватноправових (цивільно-правових) відносин. Питання про цивільно-правову відповідальність за порушення грошових зобов`язань потребує ретельного вивчення та удосконалення, що зумовлено, зокрема, теперішньою ситуацією із кризою неплатежів. Відповідальність за порушення грошових зобов`язань регламентується главою 51 Цивільного кодексу України(далі - ЦК України),Законами України від 7 грудня 2000 р. №2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність», від 12 липня 2001 р. № 2664-ІП «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», від 3 липня 1991 р. № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-ХІІ)… Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці) у якому (яких) мала місце інфляція Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. А, отже, якщо термін прострочення виконання боржником грошового зобов`язання становить менше ніж місяць, то індекс інфляції при визначенні заборгованості не нараховується. За період прострочення виконання рішення суду стягувач на підставі ст. 625 ЦК України має право стягнути з боржника 3% річних та інфляційні витрати, про що зазначено у постанові ВСУ від 30 березня 2016 р. у справі № 6-2168цс15 ). ВСУ в цьому випадку, підкреслив, «що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання…», тобто сума, яка розраховується на підставі ст. 625 ЦК повинна розраховуватись у валюті зобов`язання. Якщо порушене зобов`язання в гривні, то в гривні, якщо в доларах США, то в іноземній валюті. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. З огляду на викладене правовідносини, що склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат. Частиною 1статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). У постанові об`єднаної плати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 зазначено, що відповідно до статті 264 Цивільного кодексу України визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, щодо неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами. Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Верховний суд (в рамках цієї справи) наголошує, що положення статей 3, 509, 625 ЦК України, передбачають нарахування інфляційних втрат і 3% річних на суму основного боргу, а не на інфляційні втрати і 3% річних, нараховані за попередній період, таким чином помилковим є твердження , що під час нарахування інфляційних втрат урахуванню (обчисленню) підлягає не тільки основний борг, а й сума, на яку збільшився цей борг за попередні періоди внаслідок інфляційних процесів. Наведену правову позицію також викладено у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 у справі №916/2889/13. У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18 (ЄДРСРУ № 82887781), з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, зазначено, що нарахування інфляційних втрат за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обґрунтованим, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання. За змістом положень частини 1 статті 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК). Згідно з положеннями статті 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема,статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК і статті 230 Господарського кодексу України. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно положення статей 526, 599, 611, 625 ЦКдає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за час прострочення. За положеннями ст.81 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показаннями свідків. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Згідно ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст.4 Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановлену цивільно-процесуальним кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи із вищенаведеного, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, викладені позивачем у позовній заяві, обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду частково, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконав, наявну заборгованість у добровільному порядку не погасив, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Розподіл судових витрат між сторонами: Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. У зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи, у відповідності до положень ч.1 ст.142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого при поданні позовної заяви судового збору, а решта 50 відсотків суми сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного та

Outcome: approved