Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернулися до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначивши, що 12.04.2011 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір № BLаЖГА00026649, за яким останній отримав строковий кредит у розмірі 7500 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення до 12.04.2012 року. Позичальник неналежно виконував зобов'язання, тому станом на 25 серпня 2015 року утворилась заборгованість за договором на загальну суму 33 300, 42 грн., з якої: 6725,00 грн. - заборгованість за кредитом, 1873,62 грн. - заборгованості по відсотках, 1443,75 грн. - заборгованість по сплаті коміссії за користуванням кредитом; 23258,05 грн. - пеня за несвоєчасне поверненя кредиту. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість. В судове засідання представник позивача не з'явився, не повідомивши про причини неявки та не подавши заяви про розгляд справи у відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання також не з'явився, надіславши 17.09.2015 року електронне повідомлення № 6, де прохав відмовити у задоволенні позову в зв"язку із спливом строку позовної давності. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, оскільки письмових доказів у справі достатньо для її вирішення по суті, дослідивши докази у справі, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 12 квітня 2011 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] був укладений в письмовій формі кредитний договір №BLаЖГА00026649. Відповідно до умов договору, відповідачу був наданий кредит у сумі 7500 грн., з кінцевим терміном повернення до 12.04.2012 року, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 15 % річних. Погашення кредиту повинно було здійснюватися щомісячними платежами кожного місяця рівними ануїтетними платежами. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. Крім того, згідно зі ст. 546 та ст. 549 ЦК України зобов'язання може бути забезпечене неустойкою (штрафом, пенею), тобто у разі порушення боржником зобов'язання він повинен передати кредиторові певну грошову суму або інше майно. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі (ст.ст. 551, 552 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» повністю виконало взяті на себе зобов'язання, видавши [PERSON] кошти в сумі 7500 грн. Проте позичальник порушив умови договору в частині вчасного повернення кредиту, а також процентів за користування ним, в зв'язку з чим за ним утворилася заборгованість. Відповідно до позовних вимог, станом на 25 серпня 2015 року за ним рахується заборгованість в загальній сумі 33 300, 42 грн., з якої: 6725,00 грн. - заборгованість за кредитом, 1873,62 грн. - заборгованості по відсотках, 1443,75 грн. - заборгованість по сплаті коміссії за користуванням кредитом; 23258,05 грн. - пеня за несвоєчасне поверненя кредиту. В той же час, ст. 257 ЦК України визначена загальна позовна давність тривалістю у три роки. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. З матеріалів справи вбачається, що дія договору закінчилася 12 квітня 2012 року, тому позивач мав право на подачу позову до суду в межах трирічного строку позовної давності, тобто по 12 квітня 2015 року. Однак позов був поданий 02 вересня 2015 року. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Саме до цього зводяться правові висновки, викладені у постановах Верхового суду України у справі № 6-757цс/1 від 1 липня 2015 року, у справі № 6-16/15 від 11 березня 2015 року, які є обов'язковими для застосування в силу ст. 360-7 ЦПК України. В своєму повідомленні відповідач просив відмовити в задоволенні позову в зв'язку з пропуском строку позовної давності. Таким чином суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в зв'язку з пропуском строку позовної давності. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed