Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до ГУ МВС України у Львівській області, третьої особи: Першої Львівської державної нотаріальної контори про виключення з опису арештованого майна, що належить на праві власності та знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що в провадженні Франківського районного суду м.Львова перебуває кримінальна справа про обвинувачення [PERSON] за ст. 190 ч.4 КК України. В ході досудового розслідування кримінальної справи , слідчою СУ ГУ МВСУ Кобасяр І.В. 13.04.2010 року було накладено арешт на нежиле приміщення, а саме - склади загальною площею 195,1 кв. м літ Б2, літ Б4, літ Б5, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Зазначене обтяження зареєстровано 12.05.2010 року за № 9814819 реєстратором Першої Львівської державної нотаріальної контори. Проте, він позивач, до кримінальної справи жодного відношення немає та задіяний в якості свідка. Дані складські приміщення були придбані ним 26.11.2009 року , шляхом укладення договору купівлі-продажу. Вказані приміщення належать йому на праві приватної власності, що підтверджується витягом № 24622580 від 30.11.2009 року , згідно якого, він є добросовісним набувачем. Приміщення були куплені ним у громадянки [PERSON], яка в свою чергу придбала їх в громадянина [PERSON], який був їх власником на підставі договору іпотеки, укладеному між ним та ПП «Еліт-Галіція» в особі директора [PERSON] 2010 року ПП «Еліт Галіція» звернулось до Франківського районного суду м.Львова із позовом про витребування спільного нерухомого майна із його володіння. В ході розгляду даної цивільної справи судом було накладено арешт на складські приміщення, а 15.11.2010 року позов ПП «Еліт Галіція» було задоволено в повному обсязі. Однак 13.02.2012 року рішенням апеляційного суду Львівської області, рішення суду першої інстанції було скасовано та ухвалено нове, яким ПП «Еліт Галіція» відмовлено в задоволенні позовних вимог. Дане рішення не оскаржувалось та набрало законної сили. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова 16.03.2012 року було скасовано арешт, на вказане майно. Вважає, у зв'язку із цим постанову слідчої Кобасяр І.В. незаконною. Просить постановити рішення, яким виключити з опису арештованого майна, належні йому будівлі під літ Б2, літ Б4, літ Б5, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, пояснення дав аналогічні викладеним в позовній заяві. Просить такий задовольнити. Представник відповідача ГУ МВС України у Львівській області - Цебрівський Р.В. в судове засідання не з'явився, разом з тим, подав до суду письмові заяву про слухання справи у його відсутності . Просить закрити провадження у даній цивільній справі на підставі ст.. 205 ч.1 ЦПК України, у зв'язку із тим, що така не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Свої доводи мотивує тим, що позовні вимоги позивача стосуються порядку провадження у кримінальній справі, а отже дії слідчого відповідно до ст.. 234 КПК України ( в редакції 1960 року) можуть бути оскаржені прокурору і суду в порядку визначеному КПК України. Відповідно до ст.. ч.6 ст. 126 КПК України ( в редакції 1960 року) накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. Представник третьої особи - Першої Львівської державної нотаріальної контори в судове засідання не прибув. Надіслав до суду заяву про слухання справи у його відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку , що позов є підставним та підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що в провадженні Франківського районного суду м.Львова перебуває кримінальна справа про обвинувачення [PERSON] за ч.4 ст. 190 КК України. Слідчою СУ ГУ МВСУ Кобасяр І.В. 13.04.2010 року накладено арешт на нежиле приміщення, а саме - склади загальною площею 195,1 кв. м Літ Б2, літ Б4, літ Б5, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Зазначене обтяження зареєстровано 12.05.2010 року за № 9814819 реєстратором Першої Львівської державної нотаріальної контори. (а.с.9) Як вбачається із матеріалів справи, 26.11.2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу будівель, на підставі якого позивач придбав у власність будівлі під літ. Б2, літ. Б4, літ. Б5 загальною площею 195,1 м.кв. за адресою: [ADDRESS]. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] 22.10.2009 року та зареєстрований за № 7864985. Згідно витягу із державного реєстру правочинів № 8000725 від 26.11.2009 року приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу, набувачем майна під літ. Б2, літ. Б4, літ. Б5, за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.7) Відповідно до витягу права власності на нерухоме майно № 24622580 від 30.11.2009 року виданого ЛОДКМБТІ та ЕО, позивач [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу р.№ 4077 від 26.11.2009 року , посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу , власником приміщень під літ. Б2, літ. Б4, літ. Б5, що по [ADDRESS] є [PERSON] ( а.с.8) 2010 року ПП «Еліт Галіція» звернулось до Франківського районного суду м.Львова із позовом про витребування спільного нерухомого майна із його володіння. В ході розгляду даної цивільної справи судом було накладено арешт на складські приміщення, а 15.11.2010 року позов ПП «Еліт Галіція» було задоволено в повному обсязі. (а.с.17-18). Не погодився із даним рішенням [PERSON] та звернувся до суду із скаргою про перегляд такого. 13.02.2012 року колегією суддів апеляційного суду Львівської області, було ухвалено рішення на підставі якого, рішення Франківського районного суду м.Львова від 15.11.2010 року скасовано та ухвалено нове, яким ПП «Еліт Галіція» відмовлено в задоволенні позовних вимог. Дане рішення набрало законної сили 16.03.2012 року та ним було скасовано арешт, що накладався на його майно. (а.с.10-12) Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. Згідно п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено визнання права, а у відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 126 КПК України накладення арешту здійснюється на майно обвинуваченого, підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії. Особи, які вважають, що описане майно належить їм, а не боржникові можуть звернутися до суду з позовом до стягувача про визнання права на описане майно і про виключення цього майна з опису. У п.п. 4, 5, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 серпня 1976 року з наступними змінами «Про судову практику в справах про виключення майна із опису «роз'яснено, що за правилами встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Судам слід мати на увазі, що при вирішенні питання про належність описаного майна слід керуватись нормами цивільного та шлюбно-сімейного законодавства, що регулюють право власності і його захист. З пояснень представника позивача вбачається, що накладений арешт на майно, порушує його право володіння, користування та розпорядження таким майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 353 ЦК України. Що стосується клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі на підставі ч.1 ст. 205 ЦПК України, то суд відхиляє таке, оскільки як роз'яснено у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 серпня 1976 року „Про судову практику в справах про виключення майна з опису" за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Заяви боржників про неправильність включення майна в опис розглядаються в порядку, передбаченому ст.409 КПК України, коли арешт накладено при провадженні в кримінальній справі або в порядку, передбаченому ст.373 ЦПК України, коли опис проводиться судовим виконавцем. Враховуючи викладене, зазначений спір є цивільно-правовим і відповідно до ст.15 ЦПК України підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. У зв'язку із вищенаведеним, та зважаючи, на те що майно є власністю позивача, суд приходить до висновку, що порушено права власника вільно користуватися, володіти та розпоряджатися своїм майном, а тому позовні вимоги слід задоволити. Судові витрати підлягають стягненню відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved