Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Згідно позову, що надійшов до суду 21.08.2015 р., позивачка зазначила, що 24 квітня 1992 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, [PERSON], у виконкомі Лихівської селищної ради П'ятихатського району Дніпропетровської області, актовий запис № 8. У шлюбі з відповідачем народилися діти: син, [PERSON], [INFO], та дочка, [PERSON], [INFO]. 09 вересня 2010 року було винесене рішення Вільногірським міським судом Дніпропетровської області, про розірвання шлюбу між нею та відповідачем. Після розірвання шлюбу дочка залишилася проживати з нею, а з відповідача на її користь згідно до вищезазначеного рішення Вільногірського міського суду, від 09.09.2010 року, були стягнути аліменти на утримання дочки, [PERSON], в розмірі 1/6 частини щомісячного доходу відповідача, до досягнення дочкою віку повноліття. При винесенні рішення про стягнення аліментів, суд встановлюючи розмір аліментів прийняв до уваги той факт, що з відповідача на той час на підставі судового рішення стягувалися аліменти у розмірі 1/6 частини його щомісячного доходу на утримання іншої дитини, у зв'язку з чим розмір аліментів, які стягувалися на її користь з відповідача був встановлений в розмірі 1/6 частини доходу відповідача. Таким чином відповідач на цей час сплачує аліменти на її користь на утримання їхньої малолітньої дочки, [PERSON], у розмірі 1/6 частини свого щомісячного доходу. 24.12.2014 року позашлюбному сину відповідача [PERSON], на якого відповідач сплачував аліменти, виповнилося 18 років, і у зв'язку з цім відповідач з 25.12.2014 року, припинив сплачувати аліменти у розмірі 1/6 частини свого щомісячного доходу на утримання свого сина. На підставі вище викладеного, на цей час матеріальне становище відповідача змінилось, що має вираз у тому, що у відповідача припинився обов'язок передбачений ст. 199 СК України, надавати допомогу на утримання свого повнолітнього сина, і таким чином його матеріальне становище покращилося. В свою чергу розмір аліментів який стягується з відповідача на її користь, на утримання малолітньої дочки є недостатній, приймаючи до уваги, те що прожитковий мінімум на дитину складає 1286 гривен у місяць, та приймаючі до уваги високі ціни, які існують в цей час в Україні, на їжу, одяг, ліки, житлово-комунальні послуги. У свою чергу також слід прийняти до уваги, що інших непрацездатних осіб на утриманні у відповідача після того, як його сину [PERSON] виповнилося 18 років, немає. Згідно ч.1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, встановлений рішенням суду, може бути збільшено по рішенню суду за позовом одержувача аліментів, в разі зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів. На підставі викладеного вона вважає, що є підстави для зміни розміру аліментів які стягуються з відповідача на її користь, на утримання малолітньої дочки, [PERSON], з 1/6 частки щомісячного доходу відповідача, на 1/4 частку його щомісячного доходу. Вона працює в ДП «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» філії «Вільногірський ГМК», і щомісячно отримує заробітну плату у розмірі, близько 3000 гривень. Відповідач працює в ПрАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС», відособлений підрозділ філія «Вільногірський ГМК», і отримує заробітну плату близько 9000 грн. щомісячно. Вона вважає, що відповідач у змозі сплачувати аліменти на її користь на утримання їхньої малолітньої дочки, [PERSON], у розмірі 1/4 частини свого щомісячного заробітку (доходу). Таким чином, в разі збільшення розміру аліментів до 1/4 частини щомісячного доходу відповідача, розмір аліментів буде дорівнювати менше 50 % доходу відповідача, що в свою чергу дозволяється, виходячи з пункту 17 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.06 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляду справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", згідно до якого - максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника, не повинен згідно ч.3 ст.70 ЗУ „Про виконавче провадження", перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи. Доказами правомірності її позовних вимог є: свідоцтво про народження дочки, [PERSON], рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 09.09.2010 року про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, документи з місця роботи відповідача, які підтверджують припинення стягнення аліментів з відповідача на його старшого сина, інформація з органів державної реєстрації актів цивільного стану України, про наявність у відповідача сина,[PERSON], [INFO]. В силу Закону України «Про інформацію» вона самостійно не може отримати частину вищезазначених доказів у вигляді: інформації з місця роботи відповідача, яка підтверджує факт припинення стягнення аліментів з відповідача на його старшого сина, інформації з органів державної реєстрації актів цивільного стану України, про наявність у відповідача сина,[PERSON], [INFO], тому буде просити суд витребувати ці докази. Згідно п.8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», від 17.10.2014 № 10, сплата судового збору у випадку, передбаченому підпунктом 13 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-УІ, за подання до суду заяви про забезпечення доказів здійснюється лише за умови, що така заява розглядається у процесуальному порядку, визначеному статтею 135 ЦПК, а не за подання клопотань про витребування доказів. Тобто її прохання про витребування доказів не повинне бути оплачено судовим збором. Згідно пункту 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Докази подаються у строк, встановлений судом з урахуванням часу, необхідного для подання доказів. Згідно ч. 4 п. 7 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику. Відповідно до п.п.3,4,5,б ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, ціну позову щодо вимог майнового характеру, виклад обставин, , якими позивач обґрунтовує вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину. За змістом зазначеної норми саме позивач обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. ЦПК не вимагає від позивача правового обґрунтування позову (посилання на норму права, яка регулює спірні правовідносини). Сама по собі відсутність у позовній заяві чи додатках до неї доказів на підтвердження позовних вимог не перешкоджає розгляду справи, оскільки є підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною. Конституція України у ч. 1 ст. 55 гарантує кожному, що його права і свободи захищаються судом. Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір», вона звільнена від сплати судового збору, приймаючі до уваги, що її позов, це позов про стягнення аліментів.

Outcome: approved