Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Іванківського районного суду з позовом до Іванківського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про зняття арешту з майна, мотивуючи свої вимоги тим, що при зверненні до нотаріальної контори з питання оформлення договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , йому стало відомо, що на підставі постанови державного виконавця Вишгородського управління юстиції № ДВ-6-272 від 17.02.2006 було накладено арешт. Обтяження було зареєстровано 17.02.2006 за № 2886746 Вишгородською районною державною нотаріальною конторою. У подальшому виконавче провадження № 10797311 було передане до місцем реєстрації позивача до відділу державної виконавчої служби Іванківського районного управління юстиції. 21.08.2009 виконавче провадження було закінчене державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Іванківського районного управління юстиції Яковенком Ю.В., у зв"язку з повним виконанням, проте арешт з належного позивачу нерухомого майна знято не було. 23.03.2020 позивач звернувся з письмовою заявою до Іванківського міжрайонного відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з належного йому майна. Письмової відповіді на свою заяву позивач не отримав, проте, державним виконавцем Яковенком Ю.В. було надано копію постанови про закінчення виконавчого провадження та інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо суб"єкта та усно порадив звернутися до суду з позовом про скасування арешту майна. Зняти арешт з належного позивачу майна виконавець не може, оскільки виконавче провадження вже знищене. Даний факт порушує права позивача на розпорядження майном, яке належить йому на праві приватної власності. Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 16.04.2020 дана справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні. Позивач у судове засідання не з"явився. Про день і час слухання справи повідомлений вчасно, належним чином. До канцелярії суду подав письмову заяву, у якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача - Іванківського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання також не з"явився. Про день і час слухання справи повідомлені належним чином. До канцелярії суду подали письмове клопотання у якій зазначили, що не заперечують щодо зняття арешту з майна [PERSON] та просять справу розглянути без участі їхнього представника. Згідно Єдиного реєстру боржників, станом на 27.04.2020 відносно [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , записів не знайдено. Згідно Автоматизованої системи виконавчого провадження, станом на 27.04.2020 у відділі ДВС відсутні відкриті виконавчі провадження, де боржником є [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що постановою державного виконавця виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції № ДВ-6-272 від 17.02.2006 було накладено арешт на належне [PERSON] нерухоме майно. Обтяження було зареєстровано 17.02.2006 за № 2886746 Вишгородською районною державною нотаріальною конторою. У подальшому виконавче провадження № 10797311 було передане за місцем реєстрації [PERSON] до відділу державної виконавчої служби Іванківського районного управління юстиції. 21.08.2009 виконавче провадження було закінчене державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Іванківського районного управління юстиції Яковенком Ю.В., у зв`язку з повним виконанням, проте арешт з належного [PERSON] нерухомого майна знято не було. Згідно Єдиного реєстру боржників, станом на 27.04.2020 відносно [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , записів не знайдено. Згідно Автоматизованої системи виконавчого провадження, станом на 27.04.2020 у відділі ДВС відсутні відкриті виконавчі провадження, де боржником є [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Виходячи з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Частиною 2 цього Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року. На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арешту позбавлений можливості це зробити. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна.

Outcome: approved