Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в розмірі 25 227,50 грн. та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 12.08.2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої були [PERSON] , що керував транспортним засобом «Акура», д.н. [NUMBER] та [PERSON] , що керував транспортним засобом «Сітроен», д.н. [NUMBER] , який належить [PERSON] (після реєстрації шлюбу змінено прізвище на [PERSON] ) на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Вказує, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05.07.2019 р. по справі № 760/5110/17 було встановлено заборгованість відповідача, а саме: стягнуто з [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 51 034,12 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн., судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 560,34 грн., а також витрати на проведення судової експертизи в розмірі 3 080,00 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 12.12.2019 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 05 липня 2019 року залишити без змін. Посилається, що 04.02.2020 року приватним виконавцем було виконано рішення суду та стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду. Стверджує, що позивачем було заявлено вимогу до відповідача лише щодо відшкодування шкоди, завданої під час дорожньо-транспортної пригоди, вимога щодо стягнення інфляційних та 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України не заявлялась. Вказує, що у порядку ч. 2 ст. 1187 ЦК України у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої матеріальної шкоди із сплатою інфляційних втрат та 3 % річних з моменту завдання такої шкоди - 12.08.2016 року. З урахуванням викладеного просить суд стягнути із відповідача на користь позивача інфляційні нарахування у розмірі 20 630,23 грн., 3 % річних 4 597,27 грн. за період із 12.08.2016 року по 12.08.2019 року. З огляду на викладене просила позовні вимоги задовольнити. 25.03.2020 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. 13.04.2020 роу до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 21.04.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Копію ухвали про відкриття провадження разом із копією позовної заяви із додатками направлено на адресу відповідача та отримано останнім 08.07.2020 року, що підтверджується відміткою на рекомендованому повідомленні (а.с. 28). 13.07.2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву у якому останній проти позовних вимог заперечує та просить суд у їх задоволенні відмовити. Вказує, що ПрАТ «СК «Юнівес» після ДТП було здійснено виплату страхового відшкодування, проте позивач із розміром даної виплати не погодилася, а тому звернулася до суду із позовом про стягнення матеріальної шкоди із ПрАТ «СК «Юнівес» та відповідача. Вказує, що судом було задоволено вимоги позивача та стягнуто із нього на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 51 034,12 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн., судові виграти по сплаті судового збору в розмірі 560,34 грн. та витрати на проведення судової експертизи в розмірі 3 080,00 грн. Посилається, що завдана позивачу матеріальна та моральна шкода на момент звернення до суду з даним позовом була відшкодована, та правомірність вимог [PERSON] до відповідача не була очевидною в момент ДТП, а заявлена позивачем до відшкодування сума була зафіксована лише за судовими рішеннями, яке набрали законної сили лише 12.12.2019 р. На думку відповідач позивач має право вимоги до нього із моменту встановлення суми відшкодування, тобто набрання рішенням законної сили 12.12.2019 року, і до моменту подання позову у березні 2020 року, а не з серпня 2016 року як [PERSON] зазначається у позові. З урахуванням викладеного вище просив у задоволенні позовних вимог відмовити. 11.08.2020 року від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив відповідача у який останній просив суд позовні вимоги задовольнити. Оскільки розгляд справи відбувається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) строін, то учаснику розгляду у судове завсідання не викликалися. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Частиною 4 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05.07.2019 року позов [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС», [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди було задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС»(код ЄДРПОУ 32638319, місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Червоноармійська, 72) на користь [PERSON] , [INFO] (ІПН: [NUMBER] , зареєстрованої та проживаючої за адресою: [ADDRESS] ) страхове відшкодування у розмірі 57 974, 78 грн., інфляційну складову -3 915, 48 грн., три відсотки річних - 785,02 грн. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] (ІПН: [NUMBER] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] , [INFO] (ІПН: [NUMBER] , зареєстрованої та проживаючої за адресою: [ADDRESS] ) матеріальну шкоду в розмірі 51034,12 грн., моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС»(код ЄДРПОУ 32638319, місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Червоноармійська, 72) на користь [PERSON] , [INFO] (ІПН: [NUMBER] , зареєстрованої та проживаючої за адресою: [ADDRESS] ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 700,87 грн., витрати на проведення судової експертизи в розмірі 3920,00 грн. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] (ІПН: [NUMBER] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] , [INFO] (ІПН: [NUMBER] , зареєстрованої та проживаючої за адресою: [ADDRESS] ) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 560,34 грн., витрати на проведення судової експертизи в розмірі 3080,00 грн. (а.с. 12-17). Постановою Київського апеляційного суду від 12.12.2019 року апеляційну скаргу [PERSON] було залишено без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05.07.2019 року без змін (а.с. 18-20). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортних засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 цього Закону, у разі настання страхового випадку страховик в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Із рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05.07.2019 року вбачається, що відповідно до звіту № 190916-2 від 19.06.2016 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Сітроен», д.н. [NUMBER] становила 65 500,56 грн., а вартість матеріального збитку з урахуванням зносу становила 42 025,22 грн., проте не погоджуючись з даним звітом, [PERSON] самостійно провела оцінку транспортного засобу та звернулася із позовом до суду про стягнення із ПрАТ «СК «Юнівест» страхового відшкодування, пені, індексу інфляції та 3 % річних, а також про стягнення із [PERSON] різниці страхового відшкодування, величини втрати товарної вартості та моральної шкоду. Відповідно до п. 22.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05.07.2019 року встановлено, що розмір завданої позивачу шкоди становить 135 745,86 грн., та ПрАТ «СК «Юнівес» добровільно було відшкодовано лише частину страхового відшкодування, що складає 42 025,22 грн., а тому суд прийшов до висновку, що позивачу не в повному обсязі виплачена сума страхового відшкодування, та стягнув на користь [PERSON] із ПрАТ «СК «Юнівес» 57 974,78 грн. страхового відшкодування ( 100 000,00 грн. - 42 025,22 грн. = 57 974,78 грн.). Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05.07.2019 року також було стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що становить 35745,86 грн. (135 745,86 грн. - 100 000,00 грн. = 35 745,86 грн.). У позовній заяві позивач просить суд стягнути із відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 25 227,50 грн., яка складається із інфляційних нарахувань на суму боргу за період із 12.08.2016 року по 12.08.2019 року у розмірі 20 630,23 грн., а також 3 % річних за період із 12.08.2016 року по 12.08.2019 року 4 597,27 грн. у порядку ст. 625 ЦК України. За нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У позовній заяві позивач просить суд стягнути із відповідача інфляційні нарахування на суму боргу та 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання починаючи із дати ДТП, 12.08.2016 року, і по 12.08.2019 року. Суд не знаходить підстав та як наслідок, не погоджується із твердженням позивача, що обов`язок із відшкодування позивачу шкоди, завданої внаслідок ДТП у відповідача виник саме із моменту вчинення ДТП, з огляду на наступне. Як було вище встановлено судом, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «Юнівес». Страховою компанією було здійснено виплату страхового відшкодування позивачу у розмірі лише 42 025,22 грн. Так, не погодившись із розміром страхової виплати, [PERSON] звернулася до суду із позовом про стягнення із ПрАТ «СК «Юнівес» та [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП та лише рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05.07.2019 року, яке набрало законної сили 12.12.2019 року, було встановлено обов`язок відповідача з відшкодування позивачу шкоди, завданої внаслідок ДТП та визначений відповідний його розмір. Тому суд вважає, що у відповідача на момент вчинення ДТП ще не виникло обов`язку з відшкодування завданої позивачу шкоди, як різниці між страховою виплатою, оскільки розмір спричиненої шкоди не був остаточним та оспорювався позивачем. Разом з цим, суд вважає, що за вказаних вище обставин, у відповідача був і відсутній обов"язок на відшкодування сприченої позивачу шкоди, що неохоплювався лімітом відповідальності страхової компанії, оскільки на момент ДТП ще не був визначений. Аналізуючи матеріали справи та конкретні обставини справи на відповідність їх нормам матеріаланого права, суд приходить до висновку, що позивач має право вимоги до відповідача про стягнення інфляційних нарахувань на суму боргу та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, у порядку ст. 625 ЦК України починаючи із дати набрання рішенням законної сили, 12.12.2019 року, і до моменту фактичного виконання рішення суду. Разом з тим, виходячи з принципу диспозитивності, відповідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки позивачем заявлено вимоги про стягнення із відповідача інфляційних нарахувань на суму боргу та 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання за період із 12.08.2016 року по 12.08.2019 року, проте суд прийшов до висновку про правомірність вимог позивача починаючи із 12.12.2019 року, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити, як необгрунтованих. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed