Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з вище названим цивільним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що 04 лютого 2013 року позичив відповідачу по справі - [PERSON], в борг на два місяці, а саме до 04 квітня 2013 року грошові кошти в розмірі 2500 грн.. До теперішнього часу Відповідач борг не повернула, на прохання повернути кошти - відмовила. Спір врегулювати мирним шляхом відмовляється. У зв'язку з чим, Позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу та судові витрати по справі. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, у якій просив розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити та у разі неявки відповідача постановити у справі заочне рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи у його відсутності, відкладення розгляду справи не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з розписки, оригінал якої залучений судом до матеріалів справи, відповідач [PERSON] 04 лютого 2013 року отримала у борг 2500 грн. на строк до 04 квітня 2014 року /а.с. 4 зворот/. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, у силу ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Судом встановлено, і не спростовано відповідачем, що [PERSON] отримала у борг 04 лютого 2013 року від [PERSON] кошти в сумі 2500 грн., які мала повернути у строк до 04.04.2013 року. Факт наявності у [PERSON] оригіналу розписки, свідчить про існування між сторонами боргових зобов"язань. Оригінал розписки зберігається в матеріалах справи. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримав від позивача грошову суму у розмірі 2500 грн., які зобов'язався повернути до 04 квітня 2014 року, про що видана письмова розписку, оригінал якої знаходиться у справі, однак свого обов'язку по поверненню не виконала. Таким чином, суд вважає, що між сторонами укладено договір позики, який позивачем належним чином підтверджений, а оскільки відповідач у встановлений строк борг не повернув, то позивач має право вимагати його повернення з застосуванням положень ст.. 625 ЦК України. Згідно зі ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідачем не надано доказів про здійснення на нього тиску з боку позивача під час укладення договору позики з позивачем на зазначену у розписці суму. Також відповідачем не надано доказів, що гроші він отримував не в позику, а у якості передоплати, авансу тощо. Суд враховує, що відповідно ст.59, 64 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Належних та допустимих доказів в обгрунтування своїх заперечень відповідачем не надано. З урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині стягнення боргу за розпискою є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені витрати. На підставі вищенаведеного та ст.ст. 218, 625, 1046, 1047, 1049;

Outcome: approved