Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

Орган опіки і піклування Новоукраїнської районної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на те, що родина [PERSON] перебуває на обліку у Фурманівській сільській раді як сім`я, яка перебувають у складних життєвих обставинах та у служби у справах дітей Новоукраїнської районної державної адміністрації перебувають малолітні діти відповідача: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , через ухилення матері від виконання належним чином обов`язків та зловживання спиртними напоями. За період проживання на території сільської ради мати належним чином дітей не доглядала, діти постійно були брудні та голодні, хворіли на педикульоз та лишаї, мати вела аморальний спосіб життя, зловживала спиртними напоями, власного житла немає, проживала у співмешканців, матір`ю не створено умови для проживання дітей. У зв`язку з тим, що матір`ю [PERSON] не створено належних умов для перебування та виховання дітей, діти не можуть з матір`ю бродяжити, позивач просить відібрати малолітніх дітей від їх матері без позбавлення батьківських прав та стягнути аліменти на їх утримання на особові рахунки у розмірі Ѕ частини всіх видів її доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. В підготовчому судовому засіданні представник позивача - органу опіки та піклування Новоукраїнської РДА Кіровоградської області Миронескул Л.О. підтримала позовні вимоги, викладені в позовній заяві, просила суд задовольнити їх в повному об`ємі. Відповідач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю, додатково пояснивши, що дійсно належних умов для проживання та виховання дітей нею не створено, власного житла немає, однак бажає сворити їх та забрати дітей. Представник третьої особи Фурманівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області в підготовче судове засідання не з`явився, подано заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримують повністю. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, встановивши наступні факти та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с.11-13). З витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 09.11.2019 року вбачається, що відомості про батька малолітніх [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.с.14,15,16). З довідок про склад сім`ї виданих Івашинівською сільською радою П`ятихатського району Дніпропетровської області від 29.11.2019 року вбачається, що до складу сім`ї [PERSON] входять діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але фактично не проживають (а.с.56,57,58). Відповідно до листа Івашинівської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області від 29.10.2019 року за №207, вбачається, що домоволодіння, в якому зареєстрована [PERSON] в [ADDRESS] , зруйноване до фундаменту, проживання неможливе, родичі, які могли б підтримати гр. [PERSON] з дітьми - відсутні. Під час проживання на території Івашинівської сільської ради [PERSON] зловживала алкоголем, залишала дітей без нагляду на довгий період, неналежно виконувала батьківські обов`язки (а.с.31). Судом встановлено, що відповідачка разом з дітьми проживала зі своїми співмешканцями, спочатку за адресою: [ADDRESS] , потім за адресою: [ADDRESS] , з неналежними умовами для проживання дітей, що підтверджується актами обстеження умов проживання (а.с.26,27,29). Відповідно до розпорядження голови Новоукраїнської РДА Кіровоградської області від 31.10.2019 року за №314-р малолітніх [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відібрано від матері [PERSON] та влаштовано малолітніх [PERSON] , [PERSON] до комунального некомерційного підприємства «Кіровоградський обласний спеціалізований будинок дитини нового типу кіровоградської обласної ради», малолітню [PERSON] до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Кіровоградської обласної ради» (а.с.30). Згідно висновку служби у справах дітей виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області від 28.01.2020 року за №35/15-17 служба вважає неможливим проживання малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] разом з матір`ю, [PERSON] , оскільки умов для проживання та виховання дітей матір`ю не створено. Постановою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 12.12.2019 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністартивного правопорушення за ч.1 ст.184 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді попередження. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Ураховуючи положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року звернув особливу увагу на те, що застосовуючи такий захід, як відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, необхідно виходити з інтересів дитини й враховувати право на повагу до його сімейного життя, проголошене ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Розірвання сімейних зв`язків, а відтак позбавлення дитини її коріння виправдане лише за наявності виняткових обставин - необхідність захисту дитини від небезпеки у випадку реального існування такої. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Судом встановлено, що про батька малолітніх дітей нічого невідомо, оскільки при реєстрації народження діти були записані зі слів матері, а інші родичі дітей - відсутні. Отже, враховуючи повне визнання відповідачем позову, спосіб життя відповідача [PERSON] , її умови проживання, безвідповідальне ставлення до виховання та утримання дітей, яка не турбується про них, активної участі у організації життя дітей не приймає, не піклуються про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, їх утримання, може залишити дітей без стороннього належного догляду, немає постійного місця проживання, не працює, не створила належних умов для проживання та виховання своїх малолітніх дітей, тому суд, дійшов до висновку, що захист прав малолітніх дітей шляхом відібрання їх від матері без позбавлення батьківських прав є виправданим і таким, що відповідає інтересам дітей. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав, суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки малолітні діти потребують матеріальної допомоги, а їх мати за станом здоров`я може надавати їм матеріальну допомогу, то є підстави для стягнення з відповідача в судовому порядку аліментів. Таким чином, для забезпечення малолітнім дітям отримання коштів, необхідних для їх життєдіяльності, повної охорони їх інтересів, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь органу опіки та піклування Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області, шляхом внесення на особові рахунки дітей у розмірі 1/2 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячнодо досягнення дітьми повнолітнього віку. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. В порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути із відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved