Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася до Кремінського районного суду Луганської області з вказаним позовом в якому зазначає, що є власником житлового будинку [ADDRESS] . За зазначеною адресою зареєстрований відповідач, а саме родич колишнього власника будинку, яка тривалий час в ньому не проживає та не має наміру ним користуватись. Добровільно зніматися з реєстрації відповідач не бажає, а тому позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з"явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій позов підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на викладене суд дійшов висновку про можливість заочного розгляду справи та ухвалення рішення.15 листопада 2021 року постановлено ухвалу про заочний розгляд. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] , яка народилася [INFO] є власником житлового будинку, що розташований за адресою: будинок [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу від 15 лютого 2012 року (а.с.6,7,9,10,11). На даний час у будинку, що розташований за адресою: будинок [ADDRESS] , залишається зареєстрованим відповідач, про що свідчить запис в домовій книзі (а.с.13-15), довідка Кремінської міської ради, Луганської області від 30 серпня 2021 року, хоча й не мешкає тривалий час (а.с. 12). Відповідно до ст. 9 ч. 4 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим примушенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом. Статтею 150 ЖК УРСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як вбачаєтьсязі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положеньчастин другої - п`ятої статті 13цього Кодексу. Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, вказаними нормами, а саме частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР, закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач, який є колишнім власником будинку, не має родинних стосунків та залишається зарєстрованим у вказаному будинку, на даний час не проживає без поважних причин, платежів не сплачує, суд дійшов висновку, що відповідач втратила право користування житловим приміщенням. Питання щодо стягнення судових витрат позивачем не ставилося. На підставі викладеного, ст. 16, 386, 391 ЦК України, ст. 9,150 ЖК УРСР та

Outcome: approved