Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] 70000 грн. компенсації вартості частини майна, що є в спільній сумісній власності, - садиби по [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що з відповідачкою [PERSON] він перебував в шлюбі, за час якого ними, а також [PERSON], за спільні кошти та за рахунок спільної праці був збудований будинок за зазначеною вище адресою, тобто домоволодіння є їх спільною сумісною власністю в рівних частинах. Позивач вказує, що на даний час виділ його частки є неможливим, тому він має право на компенсацію вартості цієї частки, яку оцінив в 70 000 грн. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 вересня 2014 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати дане рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позову. Апелянт наполягає на тому, що будинок по [ADDRESS] є спільною сумісною власністю його та відповідачів, оскільки в створення будинку вкладено їх спільну працю та кошти. Вказує, що він та [PERSON] є членами сім'ї відповідача [PERSON] незалежно від факту спільного чи окремого проживання з останньою. Апелянт посилається на те, що поза увагою суду залишились покази свідків, які підтвердили факт його участі в будівництві будинку. На думку позивача, суд безпідставно вимагав від нього надання доказів документального оформлення права спільної сумісної власності, оскільки норми ч. 4 ст. 368 ЦК України цього не вимагають. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано правовстановлюючих документів чи рішення суду, що спірний будинок є об'єктом права спільної сумісної власності сторін, а тому відсутні підстави для стягнення на користь позивача грошової компенсації частини нерухомого майна. Апеляційний суд частково не погоджується з таким висновком, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.09.1993 року по 12.03.2014 року (а.с.20). Житловий будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка, на якій розташований цей будинок, знаходяться за адресою [ADDRESS], та належать відповідачу [PERSON], матері [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 14 листопада 2003 року (а.с.43). Право власності на будинок зареєстровано за [PERSON] 04 грудня 2003 року (а.с.44). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилався на те, в період з 2004 по 2005 роки він своєю працею та коштами брав участь в будівництві будинку, господарських споруд та їх благоустрої, у зв'язку з чим садиба є спільною сумісною власністю [PERSON], [PERSON] та [PERSON] За матеріалами справи встановлено, що згідно договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки від 14.11.2003 року спірна садиба по [ADDRESS] складалась з житлового будинку під літ. А-1, житловою площею 46,7 кв.м., цегляного сараю під літ.В, цегляного гаражу під літ. Г, цегляної вбиральні під літ. Е, металевої огорожі № 1 (а.с.43). За даними технічного паспорту будинок [ADDRESS] станом на 27.01.2005 року складається з житлового будинку А-1 площею 64,1 кв.м., житлової прибудови А1-1 площею 98,6 кв.м., веранди „а", площею 8,7 кв.м., гаражу Д-1 площею 29,8 кв.м., літньої кухні Д1-1 площею 15,3 кв.м., сараю Д2-1 площею 12,5 кв.м., погребу з мийкою „д" площею 25,7 кв.м., альтанки „З" площею 13,2 кв.м., вбиральні „ж", воріт №1, огорожі №2, огорожі №3 (а.с.51-54). Зазначені об'єкти прийняті в експлуатацію, самочинне будівництво відсутнє. Суд першої інстанції обгрунтовано зазначив в своєму рішенні про те, що позивачем не було надано правовстановлюючих документів, письмового договору чи інших доказів, які підтверджують, що спірний будинок є об'єктом права спільної сумісної власності сторін. Апеляційний суд погоджується з висновком суду, що [PERSON] не є членом сім'ї [PERSON], оскільки в період з 14.11.2003 року (дата придбання спірного житлового будинку) по 27.01.2005 року (дата виготовлення технічного паспорту на житловий будинок) вони спільно не проживали, не вели спільного господарства; [PERSON] був зареєстрований в будинку лише 09 лютого 2006 року. Доказів про набуття спірного домоволодіння в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї позивачем не надано. Проте, враховуючи роз'яснення, викладені в 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 „Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", особи, що брали участь в будівництві жилого будинку не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво, якщо допомогу забудовнику вони надавали не безоплатно. В засіданні апеляційного суду [PERSON] пояснював, що він брав участь в будівництві будинку, розраховуючи проживати в ньому разом з сім'єю - відповідачкою [PERSON] та дочкою [PERSON]. Проте шлюб розірвано, судовим рішенням його визнано таким, що втратив право користування будинком та 26 червня 2014 року знято з реєстрації за адресою [ADDRESS]. Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що [PERSON] має право на відшкодування затрат, понесених ним при будівництві будинку. За оригіналами розрахункових документів, які були витребувані апеляційним судом на підставі ч. 2 ст. 64 ЦПК України, встановлено, що [PERSON] за період з 2003 по 2005 роки було сплачено: - 05 лютого 2004 року - 3924 грн. (а.с.123-124); - 13 лютого 2004 року - 6000 грн. (а.с.121-122); - 19 травня 2004 року - 11 190 грн. (а.с.125-132); - 15 липня 2004 року - 8 596 грн. 60 коп. (а.с.120); - 11 серпня 2004 року - 5608 грн. 50 коп. (а.с.119); - 03 березня 2005 року - 2344 грн. 80 коп. (а.с.115-116); - 10 березня 2005 року 234 грн. (а.с. 113-114); - 17 серпня 2005 року 10 794 грн. (а.с. 110-112), а всього 48 691 грн.90 коп. При визначенні остаточної суми затрат [PERSON], апеляційний суд враховує, що в період будівництва будинку з 2003 по 2005 роки, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, на підставі ст. 69, 70 СК України кошти, витрачені на будівництво, є їх спільною сумісною власністю подружжя, та що позивачем [PERSON] на надано суду жодних доказів того, що ці кошти є його особистою власністю. Враховуючи викладене, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню 24 345 грн. 95 коп. (48691,90 :2) в рахунок відшкодування затрат на будівництво житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS], якій належить на праві власності [PERSON]. Вимоги позивача про стягнення коштів також з [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки власником будинку та господарських споруд є [PERSON] На підставі ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] належить стягнути 367 грн. 50 коп. судових витрат, понесених останнім при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій.

Outcome: partial