Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк" звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNH4KР 91631302 від 23.11.2006 року, у зв'язку з невиконанням [PERSON] умов кредитного договору. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № DNH4KР 91631302 від 23.11.2006 р. [PERSON] отримала кредит у розмірі 7800грн. зі сплатою в за користування кредитом у розмірі 25,08 грн.на суму залишку заборгованості за кредитом. ідповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Згідно ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за договором не виконав. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України наслідком порушення позичальником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв'язку з зазначеним порушенням зобов'язань за Кредитним договором № HAXRRX11320739 від 25.10.2007 року Відповідач станом на 19.06.2013 року має заборгованість - 23575,70 грн., яка складається з наступного: - 2838,62грн. - заборгованість за кредитом; - 8919,26 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 10218,98 грн. - - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина). - 1013,68 грн. - штраф (процентна складова). Вищевказані обставини підтверджуються кредитним договором та іншими документами вказаними в додатках до позовної заяви. У судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанку» позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити та надала пояснення в обґрунтування позовних вимог. Заперечення на позов не визнала, та просила суд відмовити у задоволенні заперечень, наданих відповідачем. Відповідач [PERSON] позов визначала частково, посилаючись на те, що дійсно нею була укладений кредитний договір № DNH4KР 91631302 від23.11.2006 року і вона отримала кредит у сумі 7800 грн, який часково погасила. Позивач в позові вказав заборгованість без урахування сплачених сум, а крім цього, треба застосовувати позовну давність. Відповідно до ч.1 ст. 551 ЦК України просить знизити суму пені, так як вона працює продавцем та має невелику заробітну плату, а розмір неустойку дуже для нею великий і вважає, що пеня перевищує збитки. Вислухавши сторони та дослідивши матеріалі справи, суд приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошті позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору № DNH4KР 91631302 від 23.11.2006 року, [PERSON] отримала кредит у розмірі 7800,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,06 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором банк виконав вчасно й повністю, надавши кредитні кошти. Відповідачем [PERSON] узяті на себе зобов'язання виконувалися частково. У результаті невиконання умов кредитного договору станом на 19.06.2013 року згідно наданого розрахунку має заборгованість -у розмірі 23575,70 грн., яка складається з наступного: - 2838,62грн. - заборгованість за кредитом; - 8919,26 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 10218,98 грн. - - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина). - 1013,68 грн. - штраф (процентна складова). Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов'язання. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідком порушення позичальником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Виходячи з того, що відповідач [PERSON] не виконала умови договору № DNH4KР 91631302 від 23.11.2006р., то суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача суму основного боргу та процентів,а також пеню. В той же час нарахована позовачем пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань підлягає зменшенню на підставі ч.3 ст. 551 ЦК України. При цьому суд бере до уваги, що відповідачка має матеріальні труднощі, працює продавцем і має мінімальну заробітну плату. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню заборгованність за кредитним договором в сумі 17557,62 грн., яка складається із суми заборгованності за кредитом -2838,62 грн., заборгованісті по процентам -8919 грн, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань -5800 грн. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що треба застосувати ст.ст. 266, 267 ЦК України наслідки спливу загального трирічного строку позовної давності, оскільки за умовами укладеного між сторонами зазначеного кредитного договору, які містяться у п. 1.7.31 Додаткових положень Умов та правил надання банківських послуг, з якими був ознайомлений в погодився позивач під час підписання своєї заяви про отримання кредиту, сторони домовилися про збільшення строку позовної давності стосовно вимог повернення кредиту, процентів, пені, штрафу і витрат Банку за даним спором складає 50 років. Крім цього, позивач просить стягнути на користь Банку 500+ 1098,84 грн. = 1598, 84грн. штрафу, нарахованого відповідно до п. 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, який передбачає відповідальність за порушення позичальником строків платежів по любому з передбачених кредитним договором зобов'язань на строк більше 90 днів, але суд вважає, що ця вимога припускає подвійного стягнення за прострочення відповідачем виконання своїх обов'язків по поверненню кредиту, сплаті відсотків і комісійної винагороди. Згідно до обов'язкової для застосування в силу ст. 360-7 ЦПК України правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13: у разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності - це не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. У п п. 2.4.5.5, 2.4.5.1 Умов та правил надання банківських послуг Банком передбачена відповідальність за одне й те ж порушення договору, прострочення платежів, як у вигляді пені 0,5% від суми заборгованості за кожен день прострочення так і штрафу, який має як фіксовану величину - 500 грн., так і процентну складову - 5% від суми заборгованості. Тому, відповідно до правила тлумачення вказаної правової позиції від зворотного, такі умови договору про одночасне застосування різних видів неустойки, що передбачені у ст. 549 ЦК України, у якості заходів відповідальності за одне й теж правопорушення в силу прямої заборони Основним Законом України є нікчемними і з огляду на це не повинні застосовуватися судом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на вищевказане суд вважає що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: partial