Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зобов»язання вчинити певні дії, посилаючись на те, що 20.06.2014 року між ПАТ «Банк національний кредит» та [PERSON] було укладено договір банківського вкладу №123548-ДР-13. 25.05.2015 року відповідач звернулась до банку з заявою про дострокове розірвання депозитного договору. У зв»зку із незастосуванням перерахунку нарахований провентів за зниженою відсотковою ставкою Банк відмовився від власних грошових коштів, що потягло за собою необґрунтовану виплату відповідачу грошових коштів в розмірі 5 763 доларів 74 центів, яку позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача у судове засідання не з"явився, подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився про час місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі, про поважність причин неявки суд не повідомив, а тому суд вважає можливим розгляд справи у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення даного позову, виходячи із наступного. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, 20.06.2014 року між ПАТ «Банк національний кредит» та [PERSON] було укладено договір банківського вкладу №123548-ДР-13. Відповідно до умов депозитного договору Банк прийняв від відповідача грошову суму у розмірі 70 000 доларів США та зобов»язався повернути відповідачу депозит та проценти за користування Депозитом на умовах та в порядку встановленим договором. Відповідно до п. 2.2 Депозитного договору депозит розміщується з 20 червня 2014 року до 22 червня 2015 року. 25.05.2015 року відповідач звернулась до Банку з заявою про дострокове розірвання депозитного договору, в результаті за приписами п.3.7 Депозитного договору, Банк повинен був сплатити проценти за ставкою 1,0% річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку. 25.05.2015 року між Банком та Відповідачем по справі [PERSON] було укладено договір про внесення змін до Договору банківського вкладу №123548-ДР-13 від 20.06.2014 року, згідно з умовами якого Банк прийняв на себе зобов»язання сплатити Відповідчу суму нарахованих процентів без застосування перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою. На підставах постанови Правління Національного банку України №358 від 05.06.2015 року «Про віднесення Публічного Акціонерного Товариства «Банк національний кредит» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №114 від 05.06.2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товариства «Банк Національний кредит», згідно з яким з 08.06.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Банк національний кредит». Постановою Правління Національного Банку України від 28.08.2015 року №563 розпочата процедура ліквідації ПАТ «Банк Національний кредит». Проведеною перевіркою договору про внесення змін від 25.05.2015 року до договору банківського вкладу №123548-ДР-13 від 20.06.2014 року, укладеного між відповідачем та позивачем, було виявлено, що вказаний договір є нікчемним з підстав, визначених п.1 ч.3 ст.38 Закону, у зв»язку із незастосуванням перерахунку нарахований провентів за зниженою відсотковою ставкою Банк відмовився від власних грошових коштів, що потягло за собою необґрунтовану виплату відповідачу грошових коштів в розмірі 5763 доларів 74 центів. Вказаний розмір визначається як різниця між сумою процентів за ставкою при повернені вкладу в кінці строку депозиту та сумою процентів за ставкою при достроковому розірванні депозитного договору. Відповідно до ч.4 ст.38 Закону, Відповідачу було направлено повідомлення з пропозицією повернути Банку вище вказані кошти, але незважаючи на це, Відповідач добровільно кошти не повернув та користується ними без достатньо правових підстав до цього часу, чим спричиняє збитки вкладникам та іншим кредиторам Банку. Відповідно до ст. 216 Цивільного Кодексу України, у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов»язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконанні цього правочину. Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК недійним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо необхідності задоволення даного позову. На підставі зазначеного,

Outcome: approved