Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

Позивач 15.06.2018 року звернулася до суду з вищевказаним позовом, свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 24.01.1997 року. Від даного шлюбу мають спільного сина [PERSON], 25.06.1997року народження, який на даний час навчається на денній формі навчання Херсонського державного університету, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги. Син зарахований до навчання у Вроцлавську Міжнародну Вищу Школу Логістики на Транспорту (Польща), син знаходиться на повному утриманні позивача, відповідач матеріальної допомоги не надає. На підготовку сина до вступу у навчальний заклад та за навчання сина позивачем було сплачено 4500 грн. та 1355 євро (що за курсом НБУ станом на 15.06.2018 року, 1=30,75 складає 41666,25 грн.), а також комісію за переведення коштів у сумі 1169,69 грн. Всього на розвиток дитини, її освіту у 2018 році позивачем було витрачено 47335,94 грн. Позивач вважає, що 1/2 частина вказаних витрат-23667,97 грн. повинена бути стягнута з відповідача.Крім того, позивач зазначила, що Суворовським районним судом м. Херсона було видано виконавчий лист №АЕ-48 від 12.01.1998 року, за яким проводилося стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, починаючи з 19.02.1998 року до повноліття дитини. Внаслідок несплати аліментів відповідачем, його заборгованість по аліментам станом на 25.06.2015 рік становить 31571,30 грн. Виконавче провадження за вказаним виконавчим листом закінчено, проте заборгованість по сплаті аліментів не погашена на час звернення до суду з позовом.Просила стягнути з відповідача на її користь суму додаткових витрат на утримання дитини [PERSON] у розмірі 23667,97 грн., а також стягнути з відповідача на її користь заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини [PERSON] у розмірі 31571,30 грн., судові витрати покласти на відповідача. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позові. В останнє судове засідання позивач надалазаяву про розгляд справи за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення повістки за місцем реєстрації відповідача, яка повернулася за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч.1, 3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин. За таких обставин, враховуючи згоду позивача на слухання справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно актового запису про шлюб №31, зробленого 24.01.1997 року Міським відділом реєстрації актів громадського стану м.Херсон, 24.01.1997 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Прізвища після одруження: чоловіка [PERSON], дружини [PERSON]. Згідно актового запису про народження №326, зробленого 19.08.1997 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у місті Херсоні, батьками [PERSON], [INFO], записані: [PERSON] та [PERSON]. З наданих позивачем матеріалів вбачається, що на підставі рішення Суворовського районного суду м. Херсона було видано виконавчий лист №АЄ-48 від 12.01.1998 року, за яким проводилося стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, починаючи з 19.02.1998 року до повноліття дитини Зазначений виконавчий лист було предявлено до примусового виконання, проте відповідачем аліменти сплачувалися нерегулярно, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 25.06.2015 рік складала 31571,30 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості по виконавчому листу №АЄ-48 від 12.01.1998 року, виданою державним виконавцем Суворовського районного відділу ВДВС м. Херсон від 23.05.2018 року Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №3948219 від 22.03.2017 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №АЄ-48 від 12.01.1998 року про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] закінчено, у звязку з закінченням передбаченого законом строку для даного виду стягнення. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема, достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Як передбачено ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 180 СК України). Ч.4 ст.194 СК України передбачено, що заборгованість по аліментам стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. У постанові ВП Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц вказано, що статтею 180 СК України встановлений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Факт неповного виконання платником аліментів [PERSON] рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина підтверджується письмовим розрахунком заборгованості, складеним державним виконавцем. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов"язків щодо утримання неповнолітнього сина, покладених на нього судовим рішенням, поважних причин несплати відповідачем аліментів суду не надано, а тому суд вважає позовні вимоги про стягнення заборгованості по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 31571,30 гривень є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також судом встановлено, що з 01.10.2018 [PERSON], [INFO], у зв'язку зі вступом навчається у Міжнародній вищій школі логістики та транспорту у м.Ворцлав на стаціонарній формі навчання, що підтверджується довідкою зазначеного навчального закладу від 25.06.2018 року. Згідно, наданих позивачем, квитанцій вбачається, що позивачем на підготовку і за навчання сина у Міжнародній вищій школі логістики на транспорту у м.Вроцлав (Польща) було сплачено 4500 грн. та 1355 євро (що за курсом НБУ станом на 15.06.2018 року, 1 євро=30,75 грн. складає 41666,25 грн.), крім того, було сплачено комісію за переведення коштів у сумі 1169,69 грн Позивач просила стягнути з відповідача 1/2 частину вказаних витрат-23667,97 грн., посилаючись на вимоги ст. 185 Сімейного кодексу України як підставу для задоволення її позовних вимог в цій частині, оскільки вважала ці витрати додатковими, що викликані особливими обставинами , повязаними з розвитком, освітою дитини. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Проте , на момент звернення до суду з даним позовом 15.06.2018 року син позивача [PERSON], [INFO], є повнолітнім. Статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Згідно ст.201 Сімейного кодексу України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу. Враховуючи, що [PERSON] на момент звернення позивача до суду є повнолітнім, та нормами сімейного законодавства не передбачено права на стягнення додаткових витрат на повнолітнього сина, доньку, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання сина [PERSON] у розмірі 23667,97 гривень є необгрунтованими та задоволенню не підлягають. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 704,80 гривень.

Outcome: partial