Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що позивач познайомився з відповідачкою у 2005 році, а з травня 2008 року по листопад 2009 року вони спільно проживали без реєстрації шлюбу. В цей період спільного проживання у них народився син [PERSON] [INFO]. 31.08.2012 року сторони зареєстрували між собою шлюб і через 3 дні йому була зроблена операція. Однак замість того, щоб доглядати за чоловіком, відповідачка залишила його без нагляду і зникла на 2 місяці. В подальшому вона з'являлась, але у продовж останнього терміну періодично уходила, а в ті дні коли залишалась в квартирі вона була ініціатором сварок, від яких позивачу ставало значно погано. Для уникнення погіршення свого стану здоров'я позивач змушений був періодично уходити з дому і за період відпочинку від присутності відповідачки у нього зупинилось падіння його власної ваги, покращився психічний і нервовий стан. Зараз [PERSON] категорично заперечує майбутнє спільне проживання з [PERSON], поскільки це постає питанням його подальшого життя. Тому просять задовольнити позов, вважають, що їх сім'я розпалась остаточно і терміну для примирення призначати не потрібно. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що 31.08.2012 року шлюб між сторонами укладено за обопільною згодою, шлюбний договір не укладався. З 2008 року після знайомства вони стали проживати спільно і [INFO] у них народився син. Після його народження відповідачка стала значно більше приділяти увагу сину і менше приділяти уваги позивачу, тому вказані обставини у останнього викликали незадоволення, що приводило до його агресії відносно відповідачки. Крім того, [PERSON] почав зловживати спиртними напоями, що вводило його у депресивний стан і викликало приступи ревнощів, які переростали в подальшому у застосування в квітні-травні 2010 року до відповідачки фізичного насильства. В результаті чого вона змушена була переїхати з сином до місця своєї реєстрації. Після збройного нападу на [PERSON] 23.02.2012 року [PERSON] приходила до нього у лікарню, піклувалась за його станом здоров'я. В подальшому від постійних депресій позивача відповідачка тяжко захворіла і весною 2013 року перенесла операцію на хребті, в результаті чого протягом 2 місяців вона не могла забезпечити своєму чоловікові належний догляд і це викликало у нього роздратування. Крім того, наслідком зловживання спиртним позивач почав поводити себе неадекватно, проявляв безпідставну агресію, демонстративно мовчав, зникав на декілька днів з квартири, тощо. За таких обставин вона перевезла сина до матері, а коли повернулась до квартири [ADDRESS], де проживала з чоловіком, то вхідні двері виявились закритими, а їх замки змінені. Відповідачка намагається зберегти шлюб для свого сина, а також для подальшої допомоги чоловікові, тому просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.2, ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] познайомились у 2005 році, а з травня 2008 року по листопад 2009 року вони спільно проживали без реєстрації шлюбу. В цей період спільного проживання [INFO] у них народився син [PERSON]. 20.09.2013 року сторони уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у відділі РАЦС Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1184 (а.с.3). У відповідності до ст.21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Як зазначає ч.1, ст.29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Крім того, судом встановлено, що після спільного проживання в період з травня 2008 року по листопад 2009 року позивач знаходився на лікування в медичній установі з діагнозом подвійний перелом носа і позивачка з дитиною переїхала для проживання до своєї матері. Сторони не проживали спільно до травня 2012 року в зв'язку з лікуванням позивача і необхідністю надати більше уваги сину з боку відповідачки. 23.02.2012 року у під'їзді свого будинку на позивача було скоєно замах на вбивство, в результаті чого він отримав 4 вогнепальних поранення, що негативно вплинуло як на його фізичний, так і психологічний стан здоров'я. Згідно наданої довідки МСЕК серія АВ №0075723 [PERSON] присвоєна 2 група інвалідності загального захворювання до 1 лютого 2015 року, рекомендовано перебувати на „Д" обліку у окуліста та невролога (а.с.4). Вказані обставини не заперечувались сторонами по справі. Згідно ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Через три дні після реєстрації шлюбу позивач переніс чергову тяжку операцію, однак як пояснив він, відповідачка не надавала йому достатньо догляду, а запропонувала винайняти доглядачку, зникши на 2 місяці. Як пояснив представник відповідача, вказаний недостатній догляд виник в зв'язку з необхідністю приділяти більше уваги сину. Позивач разом з представником стверджують, що практично у 2012-2013 роках відповідачка приходила за його місцем проживання періодично, вони не вели спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин, мають окремий бюджет для кожного, стосунки між сторонами стали напружені і позивач категорично заперечує спільному проживанню, вказуючи, що воно призводить до загострення його хвороби та значному погіршенню стану здоров'я. При цьому представник відповідачки не надав належних доказів щодо їх спільного проживання у вказаний період, ведення спільного господарства, зловживання позивачем алкоголем та проявів з його боку агресії. За таких обставин, враховуючи право свободи кожної особи, закріплене Конституцією України, і категоричне не бажання і заперечення будь-яких подружніх, сімейних відносин сторін з боку позивача в майбутньому, суд приходить до висновку, що сім'я даного подружжя розпалась остаточно і терміну для примирення призначати не потрібно. При цьому представник відповідача, вимагаючи відмовити у задоволенні позову, не бажав призначити термін сторонам на примирення.

Outcome: approved