Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 01 жовтня 2011 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у виконкомі Микуличинської сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області. У данному шлюбі у них народилося двоє дітей- сини [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначила, що сімейне життя у них із відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та розходження поглядів на сімейні стосунки та обов`язки. Між ними почали вникати постійні конфлікти, свідками яких були діти. На даний час вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків. Вважає, що примирення між ними є неможливим та просить шлюб розірвати, неповнолітніх дітей залишити проживати разом із нею. Ухвалою суду від 11 серпня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та призначено у ній підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 16 вересня 2020 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить шлюб розірвати. Проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, не повідомивши причин неявки, хоча про день час та місце розгляду справи належно повідомлявся, відзиву на позов не подав. Ухвалою суду від 20 листопада 2020 року постановлено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, проаналізувавши матеріали справи, встановив наступне: Сторони у справі зареєстрували шлюб 01 жовтня 2011 року у виконкомі Микуличинської сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, про що складено відповідний актовий запис №31, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим виконкомом Микуличинської сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області 01 жовтня 2011 року. Від даного шлюбу у подружжя є двоє неповнолітніх дітей-син [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане 08 лютого 2014 року виконкомом Поляницької сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області) та син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане 24 квітня 2016 року виконкомом Поляницької сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області). Судом встановлено, що між подружжям погіршилися відносини, почали виникати суперечки та сварки, на протязі останнього періоду часу вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, втратили почуття любові та поваги один до одного. На даний час шлюб існує лише формально, примирення та сумісне життя подружжя є неможливим, а тому подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їх неповнолітніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У відповідності до вимог ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Пленум Верховного Суду України у п.10 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року роз`яснив, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. У відповідності до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, зважаючи на те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, з огляду на засади добровільності шлюбу, суд приходить до переконання що позов підлягає до задоволення, а тому шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] та зареєстрований виконкомом Микуличинської сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області 01 жовтня 2011 року, актовий запис №31 слід розірвати. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей разом із нею до задоволення не підлягають враховуючи те, що позивач не виявила бажання бути присутньою при розгляді справи, в обґрунтування заявленої вимоги про визначення місця проживання дітей не надала суду належних доказів, які засвідчують той факт, що малолітні діти на даний час проживають із нею та не навела будь-яких доводів, що підтверджують необхідність визначення місця проживання дітей разом із нею. Позовна заява не містить викладу обставин, які у відповідності до вимог ст.161 СК України підлягають обов`язковому з`ясуванню в ході розгляду вимог про визначення місця проживання дітей, зокрема щодо ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особистої прихильності дітей до кожного з них, стану здоров`я дітей та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення зазначених вимог. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто рішення суду може грунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом-ч. 6 ст.81 ЦПК України. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. За вказаних обставин, зважаючи на заперечення відповідача, суд приходить до переконання, що у задоволенні вказаних вимог [PERSON] слід відмовити за недоведеністю, що не позбавляє сторін права в подальшому звернутись до суду із позовом про визначення місця проживання дітей за наявності належних до цього підстав. На підставі наведеного,

Outcome: partial