Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Інтер-Преміал» про зобов"язання вчинити дії. Позовні вимоги мотивує тим, що 10.02.2015 року між нею та ТОВ «Інтер-Преміал» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав №ПР/467-5, відповідно до умов якого ТОВ «Інтер-Преміал» зобов'язався забезпечувати будівництво об'єкту капітального будівництва та ввести його в експлуатацію. Плановий термін закінчення будівництва - 2 квартал 2015 року, плановий термін введення в експлуатацію - 3 квартал 2015 року. Позивач свої зобов'язання за договором виконала у повному обсязі, внесла грошові кошти в сумі 400 000 грн. на рахунок відповідача. Проте станом на січень 2017 року об'єкт інвестування недобудований, не введений в експлуатацію. У зв'язку з вищевикладеним позивач звернулась до суду за захистом свого порушеного права. Ухвалою суду від 14.06.2017 року, яка занесена до журналу судового засідання залучено у якості третьої особи - ТОВ «Градострой». В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримв повністю, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. Представник третьої особи, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, крім того надав письмові пояснення на позов. Вислухавши пояснення представника позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. 10.02.2015 року між [PERSON] та ТОВ «Інтер-Преміал» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав №ПР/467-5 на квартиру [ADDRESS], розташовану на 23-му поверсі, в секції 5, загальною площею 54,19 кв.м. Відповідно до умов договору ТОВ «Інтер-Преміал» зобов'язався забезпечувати будівництво об'єкту капітального будівництва, а саме житлового будинку, що розташований на земельній ділянці у [ADDRESS] та ввести його в експлуатацію, а позивач зобов'язалась здійснити оплату майнових прав в порядку та на умовах, передбачених даним договором. Відповідно до п.п. 2.6, 2.7 вищевказаного договору - плановий термін закінчення будівництва - 2 квартал 2015 року, плановий термін введення в експлуатацію - 3 квартал 2015 року. Як вбачається з довідки від 16.02.2015 року, виданої ТОВ «Інтер-Преміал» позивачу, [PERSON], відповідно до умов договору сплатила відповідачу грошові кошти в розмірі 400000,23 грн., що складає 100% вартості майнових прав об'кта нерухомості: квартири [ADDRESS], розташованої на 23-му поверсі, в секції 5, загальною площею 54,19 кв.м. Разом з тим, відповідно до положень ст. 190 ЦК України - майном, як особливим об'єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Відповідно до положень ст.3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», майновими правами визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Частиною 1 ст.328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. Проте, за правилами ст.392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Виникнення права власності на новостворений об'єкт нерухомості на підставі судового рішення зазначеними нормами та нормою ст.331 ЦК України не передбачено. Вказаними Законами визначено порядок оформлення права власності (здійснення державної реєстрації права власності) на об'єкт інвестування після прийняття такого об'єкта до експлуатації. Відповідні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 р. у справі № 6-1732цс15, які згідно ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Отже, враховуючи, що відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Позивач свої зобов'язання за договором купівлі-продажу майнових прав №ПР/467-5 виконала в повному обсязі. Відповідно до ст.2 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» об'єктом інвестування є квартира або приміщення в об'єкті будівництва, яка після завершення будівництва стає окремим майном. Таким чином, позивач набула можливість в майбутньому у передбачений законом спосіб після введення будинку в експлуатацію отримати право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS], розташовану на 23-му поверсі, в секції 5, загальною площею 54,19 кв.м. Однак, як встановлено у судовому засіданні ТОВ «Градострой» будує будинок за адресою: [ADDRESS] з моменту початку виконання ним будівельних робіт на підставі укладеного 25.06.2003 року між ТОВ «Градострой» та ДП КДЗ «Буревісник» договору №93/400/40-27 про будівництво житлового будинку. При цьому рішенням Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів ДП КДЗ «Буревісник» була відведена земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] для житлового будівництва. У 2006 та 2008 роках був виданий, а потім змінений дозвіл на будівництво, на підставі якого будівельні роботи виконує ТОВ «Градострой». У подальшому після укладання між ТОВ «Градострой» та ТОВ «Інтервуд» договору генерального підряду у 2010 році було взамін вищезазначених був отриманий оновлений дозвіл, до якого було внесено відомості про підрядника ТОВ «Інтервуд». Як пояснив представник третьої особи, ТОВ «Інтер-Преміал» шляхом введення в оману позивача уклало з ним договір купівлі- продажу майнових прав на неіснуючу (згідно з проектом на Будинок) квартиру, яка, начебто, має нумерацію, що містить крім цифр, літеру «А». 26.09.2014 року ТОВ «Градострой» уклало з ТОВ «Інтер-Преміал» договір купівлі-продажу майнових прав №26/09/14 від 26.09.2014 року, на часткове виконання якого погодилось передатизгідно з додатком №1 майнові права на дві квартири за новим проектом за №№ 181, 186 (№№ 183, 188 за старим проектом) та у подальшому передалоза актом передачі від 01.10.2014 року майнові права виключно на вказані квартири. Інші квартири не були передані. Таким чином, ТОВ «Інтер-Преміал» мало право розпорядитися майновими правами лише виключно щодо двох квартир за №№ 181, 186 (№№ 183, 188 за старим проектом), а ТОВ «Сател Україна», у свою чергу, мало право вимагати від ТОВ «Інтер-Преміал» оплату за указані квартири. Передачу майнових прав на інше майно за вказаним договором директор ТОВ «Градострой» [PERSON] згідно з статутом міг вчинити лише з дозволу засновників товариства, оскільки сукупна вартість такого майна за договором перевищувала один мільйон гривень. Такий дозвіл засновники ТОВ «Градострой» не надавали. ТОВ «Градострой» майнові права на усі інші вільні жилі, нежилі приміщення та паркомісця ТОВ «Градострой» не передавало до ТОВ «Інтер-Преміал», що підтверджується відсутністю відповідних актів передачі. Усього було заплановано побудувати будинок, що містить 441 квартиру. На поверхах 1, 2 та 24 проектом були передбачені нежилі приміщення. В підтвердження вказаного суду надано укладений між ДП КДЗ «Буревісник» та ТОВ «Градострой» протокол розподілу житлової площі [ADDRESS] договору №93/400/40-27 від 25.06.2003 року, яким передбачалась 441 квартира. Така ж кількість квартир наведена у Позитивному висновку комплексної державної експертизипроекту житлового будинку на [ADDRESS] від 24.01.2006 року, виданого замовнику - ДП «КДЗ «Буревісник», а також в акті №1/350 від 28.12.2006 року, укладеному між ДП «КДЗ «Буревісник» та ТОВ «Градострой». Згідно листа № 056/93-1125 від 17.03.2016 року від ДБ та ЖЗ ВОКМР (КМДА) проектною документацією заплановано побудувати 441 квартиру, серед яких немає квартир, нумерація яких містила б літеру. Зміни до проекту не вносились. Саме тому подібні до позивача інвестори, які уклали аналогічні договори, зокрема, щодо [ADDRESS] на так званому 23 поверсі (відомо, принаймні, про 12 осіб), а також щодо кв. [ADDRESS] на 1 поверсі (відомо про 4 особи) 01.06.2016 року уклали з ТОВ «Інтер-Преміал» додаткові угоди до своїх договорів, якими зафіксували у своїх договорах «технічну помилку» - замінили неіснуючу квартиру з літерою «А» на «нежиле приміщення», однак, залишили іншу так звану «технічну помилку» - зазначили поверх №23, яким є жилим та давно розпроданим ще ТОВ «Градострой». Нежилі приміщення заплановані на поверсі № 24, майнові права на які ТОВ «Градострой» до ТОВ «Інтер-Преміал» не передавало. За указаних обставин позивач має право захистити свої права у передбачений законом спосіб - подати позовну заяву про визнання укладеного ним з відповідачем договір недійсним або розірвати його, посилаючись на той факт, він був укладений під впливом обману. Відповідно до ст.1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. договором купівлі-продажу майнових прав №ПР/467-5 від 10.02.2015 року, який за своїм змістом є договором про інвестиційну діяльність, передбачені права, обов'язки та відповідальність сторін за порушення його умов. Однак, позивачем не доведено, що ТОВ "Гродострой" передано функції замовника об"єкта будівництва та земельної ділянки у відповідності до чинного законодавства, не спростовано факту перебування будинку на балансі третьої особи, а документи, які надані третьою особою підтверджують факт існування прововідносин між ним та забудовником, обов"язки з якого випливають введенням будинку в експлуатацію саме третьою особою, відповідно до листа КМДА від 17.03.2016 року. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними, а тому суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed