Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 30 жовтня 2014 року звернувся до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач в судовому засіданні пояснив, що 05 липня 2013 року близько 16 год.30 хв. в м.Кодима по вул.Леніна Одеської області сталось зіткнення мотоцикла «ММВЗ», яким він керував, та автомобіля «ВАЗ-2106», яким керував відповідач [PERSON] Вироком Кодимського районного суду від 27 червня 2014 року відповідача визнано винним у цій ДТП та засуджено за ст.286 КК України. Вчиненим відповідачем злочином йому спричинено майнову шкоду у розмірі 7195 грн.62 коп., які він витратив на придбання ліків та лікування. За надану йому адвокатом правову допомогу він сплатив 2000 грн. Окрім цього, вчиненим злочином йому спричинено моральну шкоду, оскільки внаслідок ДТП він зазнав каліцтва, став інвалідом ІІІ групи через пошкодження обох ніг, втратив роботу, обмежений у можливості вільно пересуватись. Спричинену йому моральну шкоду оцінює у розмірі 70 000 грн., які просив стягнути з відповідача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги визнав частково, зокрема - в частині відшкодування завданої позивачеві майнової шкоди (витрати на лікування та правова допомога) - повністю, у частині відшкодування моральної шкоди - частково, погодившись з фактом спричинення позивачеві моральної шкоди та необхідністю її відшкодування, в той же час не визнав розмір заявленої позивачем моральної шкоди, вважаючи розумною та справедливою моральну шкоду у розмірі 15000 грн. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними письмові докази, суд встановив наступне. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що вироком Кодимського районного суду Одеської області від 27 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02 вересня 2014 року, відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, зокрема, за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 05 липня 2013 року о 16 год.30 хв. в м.Кодима Одеської області, внаслідок якої зіткнулись мотоцикл «ММВЗ» номерний знак «[NUMBER]» під керуванням позивача [PERSON] та автомобіль «ВАЗ-2106» номерний знак «[NUMBER]» під керуванням відповідача [PERSON] Цим же вироком встановлено, що внаслідок зіткнення потерпілому [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження середнього ступеня важкості у вигляді крововиливів обличчя, закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку, закритого оскольчатого перелому правої тазової кістки в середньо-нижній третині, перелому медіального мищелка тазової кістки лівого колінного суглобу, перелому зовнішньої гомілки лівого гомілкостопового суглобу без зміщення, неповного перелому бугристої лад»євидної кістки. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у кримінальній справі, не доказуються при розгляді інших справ, у яких участь беруть ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини. Окрім цього, відповідно до ч.4 цієї статті вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цієї особою. Відтак, доведеним у цій цивільні справі є факт дорожньо-транспортної пригоди з участю керованих позивачем та відповідачем транспортних засобів, а також винність відповідача [PERSON] у цій дорожній пригоді та спричинення позивачеві внаслідок ДТП вказаних вище тілесних ушкоджень. Відповідно до ст.ст.55,56,61,128,129 КПК України фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, вправі пред'явити до обвинуваченого цивільний позов, який розглядається судом у кримінальному провадженні. Такий позов позивачем [PERSON] був заявлений у кримінальному провадження №12013170320000454, однак у відповідності з вимогами ст.121 ЦПК України був залишений судом без розгляду, що надало позивачеві право звернутись до суду із вказаним позовом в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, відповідальність такої особи є підвищеною і поширюється до межі непереборної сили. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, настає як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей. Так, відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Отже, з врахуванням вимог ст.1187 ЦК України та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які є в абз.4 п.16 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" №4 від 01 березня 2013 року, відповідальним за шкоду, завдану внаслідок вказаної ДТП є відповідач [PERSON] На підтвердження свого позову у частині відшкодування витрат, понесених на лікування, позивач [PERSON] надав до суду розрахункові документи (товарні чеки, накладні, квитанції), відповідно до яких на придбання ліків, медичне обстеження та діагностику, лікування ним було витрачено7142 грн.20 коп. Надані позивачем розрахункові документи суд визнає належним та допустимим доказом, що доводять вимоги позивача у цій частині позову. До того ж ці вимоги повністю визнані відповідачем [PERSON]. На підтвердження розміру витрат на оплату послуг адвоката позивач надав до суду договір про надання правової допомоги від 30 жовтня 2014 року та квитанцію №301014 про сплату 2000 грн. в якості оплати наданої йому адвокатом [PERSON] правової допомоги. Відтак, доведеним є спричинення позивачеві [PERSON] майнової шкоди в сумі 7142 грн.20 коп. - витрати, понесені ним у зв'язку з обстеження в медичних закладах, розміщенням та утриманням в цих закладах, а також діагностикою, лікуванням, реабілітацією, які відповідно до ст.ст.1166,1187,1188 ЦК України та ст.ст.127-129 КПК України підлягають відшкодуванню відповідачем, а також в сумі 2000 грн. - витрати на оплату наданої адвокатом правової допомоги, які відповідно до п.2 ч.3 ст.79, ст.ст.84, 88 ЦПК України, ст.ст.58, ст.118 п.1 ч.1, 120 ч.2, 124,126 КПК України також покладаються на відповідача [PERSON] Стосовно позову [PERSON] в частині відшкодування завданої моральної шкоди. Відповідно до ст.ст.23 та 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом, або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях та переживаннях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї. Відповідно до п.17-1 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» потерпілий, тобто особа, якій заподіяно моральну шкоду внаслідок незаконних дій, має право пред'явити позов про її відшкодування. Пунктом 3 цієї ж постанови встановлено, що під моральною (немайновою) шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача [PERSON], позивачу [PERSON] були спричинені серйозні тілесні ушкодження середнього ступеня, які стали наслідком його тривалого складного лікування в медичних закладах, проведення хірургічних втручань, отримання каліцтва та інвалідності ІІІ групи (довідка МСЕК №740270 від 05.11.2004 року). Ці обставини є значною психотравмувальною подією, яка безумовно порушила звичний ритм життя позивача; йому було спричинено значного фізичного болю та психологічних страждань і переживань. При цьому, ці негативні наслідки стали результатом дій саме відповідача [PERSON] Внаслідок отриманого каліцтва позивач втратив роботу та в даний час обмежений у можливості працевлаштуватись та вільно пересуватись, позаяк серйозні пошкодження обох нижніх кінцівок створюють для цього значні перешкоди та труднощі. Відтак, з врахуванням даних про особи позивача та відповідача, відношення відповідача до вчиненого діяння та його наслідків, поведінки до та після вчинення злочину, вчинення злочину з необережності, характеру негативних наслідків, викликаних його діями, глибини фізичних та душевних страждань позивача, суд, з врахуванням вимог розумності і справедливості вважає необхідним зменшити розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, до 30 000 грн. При цьому, присуджена судом моральна шкода відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України має бути відшкодована одноразово. Окрім цього, відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України та п/п.1,6 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року стягненню з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. в частині майнових вимог, та в сумі 500 грн. - в частині вимог про стягнення моральної шкоди. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial