Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом у якому зазначає, що 12.06.1997 року він уклав шлюб з відповідачкою [PERSON] . У шлюбі [INFO] у них народилася донька [PERSON] . Згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11.11.2019 року шлюб між ним та [PERSON] розірвано. За час перебування у шлюбі було придбано нерухоме майно будинок [ADDRESS] , шляхом оформлення такого на відповідача [PERSON] згідно договору дарування від 17.12.2003 року. Грошові кошти для придбання даного будинку вносились у більшій частині ним, оскільки ним було реалізовано недобудований будинок в [ADDRESS] , шляхом оформлення договору дарування на покупця [PERSON] , згідно з договором дарування від 16.12.2003 року. З метою поділу спільного майна він звернувся до реєстратора та з отриманих відомостей йому стало відомо що будинок по [ADDRESS] подарований відповідачем [PERSON] відповідачу [PERSON] згідно договору дарування від 05.02.2019 року. А тому посилаючись на те, що будинок був придбаний під час перебування у шлюбі і є спільною сумісною власністю подружжя, однак в порушення його прав відчужений з метою приховання від поділу просить суд визнати недійсним договір дарування від 05.02.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Петрик Н.В., укладений між [PERSON] та [PERSON] з моменту укладення, визнати за ним право власності на Ѕ частину будинку по [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Додав , що позивачка подарувала спірний будинок дочці на його прохання. Представник відповідачів адвокат Свида О.В. в судовому засіданні проти позову заперечив, зазначивши що будинок по [ADDRESS] належав [PERSON] на праві особистої приватної власності, яким вона розпорядилася, та відповідно до договору дарування від 05.02.2019 року, подарувала такий їхній доньці. Також просив застосувати строк позовної давності до вимог [PERSON] та надав суду копію оскаржуваного рішення , а саме копію договору дарування нерухомого майна від 05.02.2019 року. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що між ними із [PERSON] була домовленість про те, що [PERSON] відчужує на користь його дружини, шляхом укладення договору дарування, будинок по [ADDRESS] , а [PERSON] у свою чергу, оскільки [PERSON] , не хотів мати справу з грошима, через агентство нерухомості підшукав для [PERSON] та купив будинок по [ADDRESS] , який подарував дружині [PERSON] , а також доплатив йому 20000 дол. США. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що [PERSON] проживав з ним по сусідству у будинку [ADDRESS] . Разом з ним у будинку проживали дружина, донька, сестра дружини, теща, син сестри жінки. Як йому відомо, зі слів попереднього власника будинку [PERSON] , будинок у нього придбав [PERSON] . Заслухавши пояснення позивача та заперечення представника відповідача, оцінивши покази свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно надавши оцінку наявним у справі доказам які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За правилами ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частинами 1, 5 статті 81 ЦПК передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За змістом ч.2 ст. 77 ЦПК предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що позивач та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі з 12.06.1997 року по 11.11.2019 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради 12.06.1997 року та рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.11.2019 року у справі № 308/13508/18. Також, 17.12.2003 року на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Данич О.Ф. та зареєстрованого в реєстрі за №6083, [PERSON] набула у власність майно , а саме будинок [ADDRESS] . У подальшому, відповідно до договору дарування нерухомого майна від 05.02.2019 року посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Петрик Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за №21, [PERSON] отримала у власність нерухоме майно, а саме будинок [ADDRESS] . За приписами ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Нормами ст.ст. 626, 627 встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У п. 7 вищевказаного договори сторони засвідчили, що договір укладений не про людське око, не приховує іншу угоду і відповідає дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки, не носить характеру мнимої та удаваної угоди. Як зазначає позивач про набуття [PERSON] у власність будинку [ADDRESS] , на підставі договору дарування йому було відомо і вказаний договір позивачем не оскаржувався. Не заявляє позивач і на даний час вимогу про визнання недійсним договору дарування від 17.12.2003 року, на підставі якого відповідач [PERSON] набула у власність вищезазначений будинок. З огляду на зазначене суд не бере до уваги покази свідків [PERSON] та [PERSON] , як такі, що не мають значення для вирішення даної справи. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України \~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п`ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Отже, у ст. 203 ЦК України наведено вичерпний перелік умов, при дотриманні яких договір буде дійсним. При цьому ЦК України установлює презумпцію правомірності договору, а саме відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. З огляду на вищезазначені положення чинного законодавства, враховуючи, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд доходить висновку, що позивачем не доведено наявність обставин, які б свідчили про недотримання вимог, визначених ст. 203 ЦК України, при укладенні оспорюваного договору дарування , і, що відсутні законні підстави для визнання недійсним договору дарування від 05.02.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Петрик Н.В., укладеного між [PERSON] та [PERSON] з моменту укладення, та визнання за [PERSON] права власності на Ѕ частину будинку по [ADDRESS] , а тому позов до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed