Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

В провадженні Малиновського районного суду міста [PERSON] знаходилася цивільна ' справа № 2-341/10 за позовом [PERSON] до [PERSON], ; Одеської міської ради, третя особа КП „ОМБТІ та РОН" про визнання права власності в порядку спадкування, визначення порядку користування земельною ділянкою та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Малиновська районна адміністрація про відшкодування збитків в сумі вартості приладів і підключення електропостачання та газопостачання, стягнення оплати за стоянку автомобіля за середньою ціною, відшкодування моральної шкоди. Справа була передана судді Дрішлюку А.І. для розгляду по суті після звільнення судді Демченко О.М., який об'єднав всі провадження, що знаходились в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2010 року (головуючий суддя Дрішлюк А.І.) було виділено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом в самостійне провадження, та присвоєно йому відповідний номер 2-7091/10, а також виділено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків в сумі вартості приладів і підключення електропостачання та газопостачання, стягнення оплати за стоянку автомобіля за середньою ціною, відшкодування моральної шкоди в самостійне провадження та присвоєно йому відповідний номер 2-7092/10.Зобов'язано учасників провадження у строк до 2 вересня 2010 року до 10-00 уточнити свої процесуальні позиції шляхом викладення їх у редакції, яка відповідає визначеному судом їх процесуальному статусу, надати заперечення проти позовів з посиланням на докази, якими вони обгрунтовуються. На виконання ухвали суду позивач [PERSON] подав копію раніше поданої позовної заяви (а.с. 3-6) та підтвердив, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи по суті та задоволення його позову, що зафіксовано технічними засобами фіксації процесу. Відповідачка та її представник позов не визнали за мотивами зафіксованими засобами фіксації процесу. Третя особа на боці позивача [PERSON], підтримала позов, що зафіксовано технічними засобами фіксації процесу. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не може бути задоволений виходячи з наступного. Виходячи з принципів диспозигивності цивільного процесу а також змагальності сторін з врахуванням ст.ст. 10. 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі. іають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх іереконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на іідставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обґрунтовуючи поданий позов позивач посилається на те, що він є власником |рмоволодіння за адресою: м. Одеса, провул. Парашутний, 3-а. Разом з тим, як встановлено в процесі розгляду справи, позивач був власником 172/1000 вказаного домоволодіння згідно з рішенням Малиновського районного суду м. Одеси |суддя Поліщук А.І.) від 7.04.2006 р., яке було зареєстровано ОМБТ1 та РОН. Відповідачки іогуш І.О. належало 131/1000. Право власності учасників провадження було зареєстровано в ЮМБТІ та РОН за [PERSON] - 04.08.2006 р.. за [PERSON] - 9.10.2006 р., що підстверджується відповідними витягами, копії яких приєднані до матеріалів справи. 30.07.2007 року позивач [PERSON] подав заяву про перегляд за нововиявленими їбставинами рішення суду, яка була зареєстрована судом 30.07.2007 року. Ухвалою УІалиновського районного суду м. Одеси (головуючий суддя Поліщук І.О.) від 10 жовтня 2007 оку подана заява була задоволена, рішення суду скасоване, а справа передана судді Сєвєровой !.С. для обєднання з провадженням за позовом Богуш 1.0. до [PERSON] про встановлення юрядку користування земельною ділянкою, яке знаходилось у неї в провадженні. Незважаючи на наведене 25.08.2008 року позивач [PERSON], який весь цій час був тороною відповідних судових справ, вчинив договір дарування спірної частини майна [PERSON]. Договір було посвідчено приватним нотаріусом [PERSON], право пасності за цим договором було зареєстровано ОМБТІ та РОН 18.09.2008 року. На час (чинення правочину позивач не повідомив відповідні державні установи про скасування чшення суду за його ж заявою, а вказані обставини були встановлені судом тільки після ггримання відповіді з ОМБТІ та РОН на запит суду в межах цивільної справи № 2-7091/10. аким чином, позивач в порушення вимог ст. 27 ЦПК України не повідомив суд про вчинені мм дії щодо спірного майна. З врахуванням встановленого логічним стає відсутність правової кваліфікації виниклих ііж сторонами правовідносин, оскільки крім посилання на ст. 358 ЦК України, яка не астосовується до виниклих між сторонами правовідносин, оскільки в ній йдеться про :омпенсацію при виділенні в натурі під час поділу майна, яке знаходиться в спільній частковій чласності. На момент розгляду справи позивач не є власником відповідного майна, питання іро виділ судом не вирішено, а тому правові підстави для її застосування відсутні. Разом з тим, юзивач посилається на факт завдання шкоди майну (електропостачання, газифікація, икористання земельної ділянки під стоянку), а також факт завдання йому моральної шкоди ( з осиланням на ст.23 ЦК України). Оскільки сторони не знаходяться в договірних відносинах о заявлені позовні вимоги повинні бути оцінені судом з точки зору ст.ст. 23, 1166-1167 ЦК Лсраїни. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними іішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної еоби, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в ювному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, підставою для задоволення позову буде сукупність юридичних фактів становлених відповідно до вищевказаних принципів цивільного процесу належними та опустимими доказами - факт завдання шкоди відповідачем, його вина, матеріально-правові іаслідки, та причинний звязок між діями відповідача та відповідними наслідками. Оскільки на юмент розгляду справи майно, яке було частково пошкоджено, є невідємною частиною іудинку, відносно якого право позивача було припинено за його волевиявленням (ст. 346 ЦК країни - формально двічі, оскільки рішення суду також було скасовано за заявою позивача), а іраво власності зареєстровано за [PERSON] (сторона відповідача в рамках цивільного ровадження № 7091/10 сповістила про намір оскаржити договір даврування як вчиненій на іідставі скасованих документів), то право вимагати відшкодування завданої майну належить ласнику цього майна. Таким чином, позов заявлений передчасно, без відповідних доказів, зокрема права власності позивача на майно, яке на його думку неправомірно пошкоджено відповідачкою. Відмовляючи в частині стягнення компенсації моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується і особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї \ статті. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. Аналіз заявленого позову (а.с. 5) в частині обґрунтування його наявності, по-перше пов'язується з фактом пошкодження майна, що І призвело до порушення звичайних життєвих звязків позивача. Відповідно до Постанови І Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.01 р. (п. 3) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з п. 5 цієї Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, прогиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен 1 з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з п. 9 цієї Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Оскільки факт належності майна не встановлений відповідним судовим рішенням підстав для стягнення відшкодування моральної шкоди за заявленими правовими підставами не встановлено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed