Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~В серпні 2021 року [PERSON] звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничозбагачувальний комбінат" (надалі - ПрАТ «ЦГЗК») про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що він працював з 01.02.1994 року по 13.10.2004 р. - помічником машиніста тепловозу на вивезенні гірничої маси з Петрівського кар`єру управління залізничного транспорту; з 14.10.2004 року по 05.10.2020 р. - машиністом тепловоза на вивезенні гірничої маси з Петрівського кар`єру управління залізничного транспорту в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. 05.10.2020 року був звільнений з підприємства за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпПУ, у зв`язку з виходом на пенсію. Висновком МСЕК від 27.07.2021 року позивачу первинно встановлено 60% втрати професійної працездатності з 23 липня 2021 року, у зв`язку з професійним захворюванням та встановлено третю групу інвалідності, безстроково. Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що в наслідок професійного захворювання позивач відчуває стійкий біль у шийному і попереково-крижовому відділі хребта з іррадіацією в праву ногу, біль, обмеження рухів у плечових, ліктьових, колінних суглобах, болі і оніміння рук мерзлякуватість кистей, побіління пальців рук на холоді, загальну слабкість, швидку втому, виражену задишку при незначному фізичному навантаженні, періодичний кашель із слизовим харкотинням і сухий, головний біль, підвищене АТ, зниження слуху. Такий стан не дає позивачу можливості спокійно спати по ночам, займатись фізичною роботою. Через захворювання йому тяжко виконувати навіть незначну роботу по дому, тому вона лягла на плечі його дружини, що в свою чергу призводить до сварок та непорозуміння у сім`ї. На теперішній час, відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда, позивач має обмежені життєдіяльності 1-го ступеню, а саме: до самообслуговування; до пересування; до трудової діяльності, потребує постійного медикаментозного лікування, періодичного стаціонарного лікування, санаторно- курортного лікування, постійного спостереження лікарів невропатолога, травматолога пульмонолога. Таким чином, позивач змушений відмовитись від активного способу життя, своїх звичок, вподобань замість цього багато часу проводити у лікарнях, під час лікування переносити біль, приймати велику кількість ліків. У зв`язку із отриманим професійним захворюваннями йому заподіяна моральна шкода, розмір якої оцінює в 300 000 грн., яку просив стягнути з відповідача, а також судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 6000 грн. Ухвалою від 13 серпня 2021 року судом відкрито провадження у справі з призначенням судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі доказами. 03 вересня 2021 року судом отримано клопотання відповідача про зобов`язання позивача до початку розгляду справи по суті надати свої платіжні реквізити банківського рахунку для добровільного відшкодування позивачу завданої шкоди, яке за результатами розгляду ухвалою суду від 15.09.2021 року залишено без задоволення. 03 вересня 2021 року представником відповідача надані суду письмові пояснення, в яких зазначено, що специфіка гірничо-добувної галузі полягає в тому, що технологічні процеси не можуть бути абсолюті безпечними та нешкідливими. Саме тому законодавець включив професії цієї галузі до Списків № 1 та № 2, що дають право на пенсію на пільгових умовах тощо. З метою зменшення шкідливого впливу на працівників, ПРАТ «ЦГЗК» вдосконалює технолог забезпечує працівників засобами індивідуального захисту, дбає про їх оздоровлення та медичні обстеження, навчає додатковим професіям. З дати встановлення професійного захворювання ( у липні 2021р.) до звернення до суду позовом минув лише один місяць і моральні страждання позивача не такі тривалі, порівняно з його загальним стажем та періодом роботи в шкідливих умовах праці. Відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, надавав позивачу пільги та компенсації, перераховував до Пенсійного фонду кошти для забезпечення виплати пенсій за віком на пільгових умовах за Списками №1. Крім того, сума моральної шкоди є необґрунтованою, оскільки жодних медичних документів про розлади здоров`я, пов`язаних з психологічним станом позивача до позову не надано, а розмір моральної шкоди у розмірі 300 000 грн., заявлений у позові, є безпідставно завищеним. Крім того, у випадку задоволення позову, ПРАТ "ЦГЗК" зобов`язаний утримати податок надоходи фізичних осіб із суми такого доходу та за рахунок Позивача, про що судом повиннобути зазначено в рішенні. Суд, відповідно до ч. 5ст. 279\~ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності дост. 247 ч. 2\~ЦПК Українифіксування\~судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] працював на підприємстві відповідача протягом 26 років та11 місяців, а саме: 01.02.1994 року по 13.10.2004 р. - помічником машиніста тепловозу на вивезенні гірничої маси з Петрівського кар`єру управління залізничного транспорту; з 14.10.2004 року по 05.10.2020 р. - машиністом тепловоза на вивезенні гірничої маси з Петрівського кар`єру управління залізничного транспорту в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. 05.10.2020 року був звільнений з підприємства за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпПУ у зв`язку з виходом на пенсію\~( копія трудової книжки а.с.5-6). Позивачу [PERSON] 08.06.2021 року Висновком ЛЕК Українського Науково-дослідного інституту промислової медицини м. Кривого Рогу №1062, встановлено професійне захворювання за діагнозом: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрацій з церебральним периферичним ангіодистонічним синдромом у поєднанні з полірадикулопатією (L5, LІ, С6, С7), вираженими порушеннями біомеханіки хребта на фоні протрузії дисків С4-С5, С5-С6, С6-С7, L54-81, субстенозу хребтового каналу, ретролістезу L5, стійким больовим та м`язово-тонічними синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеня), остеоартрозу дрібних суглобів кистей. Хроніче обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А. Легенева недостатність першого ступеня (а.с.10-11). Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 30.06.2021 року встановлено обставини виникнення професійного захворювання, а саме: «Працюючи у цеху залізничного транспорту Петрівського кар`єру служби рухомого складу .-правління залізничного транспорту помічником машиніста та машиністом тепловоза на вивезенні гірничої маси з кар`єру, керував тепловозом під час руху, утримував тепловоз у справному стані, в кабіні машиніста тепловозу спостерігав за станом рухомого складу, колії, положенням стрілок.При цьому, під час руху тепловозу, через конструктивні недоліки тепловоза, підпадав під вплив підвищеного рівня загальної вібрації, яка утворюється роботою дизель-генераторного обладнання тепловоза. Внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку корисних копалин підпадав під вплив підвищених концентрацій пилу переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони». Причиною виникнення професійного захворювання стало:вібрація загальна транспортно-технологічна: еквівалентний рівень віброприскорення 60 (при гранично допустимому 59дБ. згідно ДСН 33.6.039-99); пил переважно фіброгенної дії: з вмістом кристалічного діоксиду кремнію (БЮ2) від 10% до 70% в повітрі робочої зони в 2,3 рази перевищує ГДК (4,66 при гранично допустимій до 2,0 мг/м3 згідно ГОСТ 12.1.005-38. Відповідно до\~п.\~20\~Акту розслідування\~професійного захворювання\~від встановлено,\~що враховуючи\~роботу [PERSON] \~впродовж 26\~років 11\~місяців років\~в умовах\~впливу шкідливих\~факторів,\~неодноразову зміну\~керівництва структурних\~підрозділів,\~конкретних посадових\~осіб,\~які відповідальні\~за виникнення\~професійних захворювань,\~встановити не\~можливо. (а.с.12-14). Висновком МСЕК від 27.07.2021 року позивачу первинно встановлено 60% втрати професійної працездатності з 23 липня 2021 року, у зв`язку з професійним захворюванням та встановлено третю групу інвалідності, безстроково. ( а.с.15-16). З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачених ст.ст.\~153,\~237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Статтею 3\~Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46\~Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до\~статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.\~Статтею 173 КЗпП України\~закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець\~несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1\~КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції\~Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки\~ст. 237-1 КЗпП України\~їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів вини відповідача та відсутності причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, судом відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст.153, ст.173, ч.1 ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійних захворювань та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 60% та ІІІ групи інвалідності, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманих професійних захворювань у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, які не дають покращення в стані здоров`я. Визначаючи розмірвідшкодуванняморальної шкоди,суд виходитьіз засадрозумності,виваженості тасправедливості,відповіднодо п.9Постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни ''Про судовупрактику всправах провідшкодування моральної (немайнової)шкоди"№ 4від 31.03.1995року з подальшими змінами,яким передбачено,що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань(фізичних,душевних,психічних тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості,можливості відновлення тощо)та з урахуванням інших обставин. Зокрема,суд враховує тривалий період роботи позивача в шкідливих умовах, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, встановлену групу інвалідності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість та невідворотність вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, стаж роботи позивача, і вважає необхідним погодитись із розміром компенсації, заявленим позивачем до відшкодування в сумі 180000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Відповідно дост. 133 ЦПК Українисудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положеньст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 1800 грн. За правилами ст.137 ЦПК Українивитрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з наданих позивачем доказів, 05.08.2021 року між позивачем [PERSON] та адвокатом Радченко О.М. укладено договір про надання правової допомоги (а.с.29), до якого додано детальний опис наданих адвокатом послуг (а.с.30,31), а також надана копія квитанції про оплату позивачем вказаних послуг в розмірі 6000 грн. (а.с.32). З урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем в сумі 6000 грн.

Outcome: partial