Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 02.06.2015 року у розмірі 14689,93 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн. В обґрунтування вимог позивач вказав, що [PERSON] звернувся до банку з метою отримання банківських послуг та у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 02.06.2015 року. На підставі Договору надання банківських послуг відповідачу було відкрито банківський рахунок із початковим кредитним лімітом, надано у користування кредитну картку. Таким чином, банком виконано свої зобов`язання за договором у повному обсязі та надано можливість відповідачу розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Проте, відповідач не виконана взяті на себе зобов`язання у зв`язку з чим, утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 15424,21 грн. При цьому, позивач вказує, що оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, банк, на свій розсуд, вимагає від боржника повернення заборгованості у сумі 14689,93 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 10725,91 грн та заборгованості за простроченими відсотками у сумі 3964,02 грн. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 12.02.2021 року у справі відкрито провадження та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020 року за № 731-ІХ, визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином (п. 3 Розділу XII ЦПК України). Копію ухвали про відкриття провадження позивач отримав 25.02.2021 року. Відповідач належним чином повідомлявся про порядок розгляду справи, копія ухвали про відкриття провадження та копія позовної заяви з додатками неодноразово направлялися відповідачу за адресою його проживання, що співпадає із зареєстрованим місцем проживання відповідача, проте, поштові відправлення повернулись на адресу суду не врученими відповідачу з відміткою пошти «За закінченням терміну зберігання». Відзиву не надходило. З урахуванням викладеного, відсутності клопотань сторін про призначення розгляду справи в судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 02.06.2015 року [PERSON] було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, в якій зазначено, що заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими у рекламному буклеті, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 21). Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідач належним чином не виконав узяті на себе зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. Зі змісту розрахунку заборгованості за договором №б/н від 02.06.2015 року, наданого позивачем, станом на 13.12.2020 року заборгованість [PERSON] становить 15424,21 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 10725,91 грн, заборгованість за простроченими відсотками - 3964,02 грн., заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 - 734,28 грн (а.с. 7-12). При цьому, у розрахунку позивач вказує, що сума заборгованості, яку необхідно стягнути становить 14689,93 грн, а саме заборгованість за тілом кредиту - 10725,91 грн, заборгованість за простроченими відсотками 3964,02 грн. Проте, суд не може взяти до уваги наданий розрахунок в повному обсязі, виходячи з наступного. Зі змісту довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , кредитний ліміт найбільше становив 10 000,00 грн (а.с. 19). Зі змісту виписки за кредитним договором б/н ( а.с. 13) вбачається, що 01.05.2019 року, 01.06.2019 р., 01.07.2019 р. до тіла кредиту позивачем додано відсотки за використання кредитного ліміту, в зв"язку з чим збільшено тіло кредиту на розмір нарахованих відсотків, що не передбачено, а ні умовами договору, а ні чинним законодавством У позовній заяві та в розрахунку заборгованості позивач визначив розмір заборгованості за тілом кредиту в сумі 10725,91 грн, який перевищує найвищий кредитний ліміт встановлений банком, матеріали справи не містять доказів збільшення кредитного ліміту до 10725,91 грн, крім того є неприпустимим збільшення кредитного ліміту за рахунок нарахування відсотків за користування коштами, а тому суд, враховуючи, що відповідачем не здійснювалось погашення тіла кредиту, вважає за можливе стягнути з відповідача 10 000,00 грн, що належно підтверджено матеріалами справи. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, суд зазначає наступне. У позовні заяві вказано, що у Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. До позову банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна Контракт», «Універсальгна Голд» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 22, 23-66), однак останні не містять підпису відповідача. В підтвердження законності вимог позивач додав копії анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Оцінивши вказані докази, суд приходить до висновку, що ними належним чином не підтверджено погодження між сторонами умов кредитування, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача, в свою чергу анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію, але не містить даних про умови кредитування, в тому числі розмір погодженого сторонами кредиту та реально отриманого відповідачем, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). 03.07.2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом ПАТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа №342/180/17). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. В цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що за відсутності належних та допустимих доказів погодження умов договору, АТ «КБ «Приватбанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Разом з позовною заявою позивачем подано клопотання про огляд веб-сайту, в якому позивач, посилаючись на ч. 7 ст. 85 ЦПК України, просить здійснити огляд та фіксування змісту розділу 2.1.1 Умов та правил надання банківських послуг, актуальний на 01.06.2015 року, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «Приватбанк» за посиланням https://privatbank.ua/terms (а.с. 80-81). Проте, оскільки позивач не надав докази, які підтверджують, що розміщені на веб-сайті Умови та правила надання банківських послуг, актуальні саме на 01.06.2015 року та є невід`ємною частиною укладеного між сторонами кредитного договору від 02.06.2015 року, а тому клопотання позивача про огляд веб-сайту задоволенню не підлягає. З урахуванням чого, оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що при укладенні кредитного договору від 02.06.2015 року сторонами були погоджені умови, зокрема, щодо сплати відсотків та їх розміру, суд вважає безпідставними вимоги про стягнення заборгованості за відсотками. За таких обставин, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, суд прийшов до висновку про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором у розмірі 10000,00 грн., що становить заборгованість за тілом кредиту. Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме судовий збір в сумі 1502,53 грн.

Outcome: partial