Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] у серпні 2020 року звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати [PERSON] разом з неповнолітніми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням по [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] постійно проживає і з 27.02.2001 року зареєстрована у будинку [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 06.02.2001 року є власником 25/100 частин зазначеного житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд. За цією адресою з березня 2001 року також зареєстровані її донька, [PERSON] , та її неповнолітні діти (онуки позивача), [PERSON] та [PERSON] . Як зазначає позивач, [INFO] донька [PERSON] вийшла заміж, народила дітей, а у червні 2016 року родина відповідача залишила місце реєстрації і виїхала за межі України. Переїзд сім`ї в м. Уссурійськ Приморського краю РФ був обумовлений тим, що зятю там запропонували роботу, тому донька погодилася змінити місце постійного проживання на інше. Згодом їх сім`я придбали власне житло квартиру [ADDRESS] і 04.02.2019 року вони отримали реєстрацію за цією адресою. Коли сім`я доньки переїжджала за межі України, вона збиралися відразу самостійно знятися з реєстраційного обліку, але позивач наполягла на тому, щоб вона не поспішали з вирішенням цього питання. З боку позивача ніколи і ніяким чином перешкоди відповідачу у праві користування будинком не чинилися, дотепер підтримують теплі родинні стосунки. Позивач стверджує, що донька визнає позовні вимоги, оскільки згодна з тим, що їхня з дітьми реєстрація є виключно формальною. У той же час приїхати до м. Харкова вона не має можливості ані фізично, ані матеріально, тому позивач змушена звернутися до суду з позовом. Позивач стверджує, що їй, як пенсіонеру за віком, важко нести витрати по сплаті комунальних послуг, з урахуванням реєстрації доньки та онуків, реєстрація відповідача з дітьми у будинку перешкоджає [PERSON] отримати субсидію і повною мірою розпоряджатися власним житлом. У судовому засіданні позивач та представник позивача, діюча на підставі ордеру юридичної консультації Жовтневого району м. Харкова від 19.08.2020 за № 000042 року подали заяву про можливість розгляду справи зі їх відсутністю, позовні вимоги підтримують і просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направила суду нотаріально завірену нотаріусом м.Уссурійськ Приморського краю Прудніковою Т.Л. за реєстровим № 25/94-н/25-2020-9-133 від 16.09.2020 заяву, в якій зазначає, що вона не заперечує проти зняття її та її неповнолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з реєстраційного обліку за місцем реєстрації в Харкові по [ADDRESS] , у зв`язку з вибуттям на нове місце постійного проживання до [ADDRESS] . Просить розглядати справу без її участі. Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що власником 25/100 частин 27 з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд по [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору дарування від 06.02.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бєсєда Т.Д. за реєстровим № 1-488 . За інформаційними довідками комітету жителів приватного сектору Новобаварського району м. Харкова № 188 від 17.08.2020, Реєстру територіальної громади м.Харкова в будинку зареєстровані [PERSON] , [PERSON] з дітьми [PERSON] , 2006 року народження і [PERSON] , 2012 року народження. Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації з 2016 року підтверджується довідкою за № 188 комітету жителів приватного сектору Новобаварського району м. Харкова від 17.08.2020 року, актом, складеним за участю сусідів [PERSON] та [PERSON] , з якого також вбачається, що [PERSON] та її неповнолітні діти не проживають, виїхали на постійне місце проживання у м. Уссурійськ. В порядку витребування доказів надійшла письмова інформація з КНП ХМР «Міська поліклініка № 22» за № 701/0/546-20/01-03 від 11.09.2020 року, з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] , починаючи з червня 2016 року, не спостерігалася, за медичною допомогою не зверталася, в реєстратурі записів її медичної картки відсутні. З наданого відповідачем оригіналу довідки Муніципального казеного підприємства «Партнер» Уссурійського міського округу № 702-Л від 20.07.2020 року про реєстрацію громадян вбачається, що родина [PERSON] у складі 4-х осіб (батьки з неповнолітніми дітьми) на території РФ придбала власне житло квартиру [ADDRESS] , площею 73,6 кв. м., і 04.02.2019 року отримала реєстрацію за цією адресою. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 , 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно положень ст. 317 і ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. При цьому згідно зі статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Як вбачається з роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на те, що відповідач з неповнолітніми дітьми у належному позивачам житловому будинку не проживає, реєстрація його місця проживання порушує право користування та розпорядження власниками нерухомим майном, суд вважає, що є підстави для задоволення позовних вимог. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного і

Outcome: approved