Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом до [PERSON] , в якому просить змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на підставі рішення Баранівського районного суду по справі № 273/1145/20 від 24.06.2020 року на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі з 2000 гривень до 7000 гривень щомісячно. \~ \~ \~ \~Обгрунтовуючи свої вимоги, позивачка зазначила, що рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 24.06.2020 року по справі № 273/1145/20 її позов до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі задоволено частково, вирішено стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн.Обгрунтовуючи свої вимоги, позивачка зазначила, що рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 24.06.2020 року по справі № 273/1145/20 її позов до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі задоволено частково, вирішено стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. Після визначення судом розміру аліментів у позивача та відповідача змінились обставини, тому вона змушена звернутись до суду із позовом про збільшення розміру призначених аліментів. Зокрема, їй стало відомо, що матеріальний стан відповідача значно покращився. На своїй сторінці в соціальній мережі Facebook відповідач систематично розміщує фотографії з відпочинку за кордоном, а також надає послуги по виготовленню меблів на замовлення в кількох регіонах України. Натомість вона не має власного житла, проживає разом з сином у своєї мами, має низький рівень доходу, який ще більше погіршився у зв`язку з запровадженням карантинних заходів в державі. Крім того, потреби сина постійно ростуть, тому і ростуть витрати на його харчування, організацію дозвілля, забезпечення навчального процесу та потреб у одязі. Оскільки вона не має власного житла і змушена проживати разом зі своєю матір`ю, яка є пенсіонеркою, часто хворіє, єдиним джерелом її доходу є пенсія, яка повністю йде на купівлю медикаментів, то витрати на утримання житла, сплату комунальних послуг повністю лягли на неї. Крім того, позивач вважає, що має право на збільшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що розмір визначених судом аліментів не забезпечує на даний час належне утримання дитини, виходячи з її віку та для забезпечення всебічного розвитку дитини, догляду та необхідні потреби для забезпечення її життєдіяльності, розвитку здібностей та відпочинку, оздоровлення та лікування. Позивачка не може зазначити, який дохід отримує відповідач, оскільки їй не відомо чи працює відповідач офіційно, чи зареєстроване офіційно його підприємство по виготовленню меблів на замовлення, проте вважає, що аліменти у розмірі 7000,00 грн. забезпечить належне та виправдане утримання дитини. Ухвалою судді Баранівського районного суду від 07.04.2021 року було відкрито спрощене позовне провадження по справі та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, справу призначено до розгляду по суті без повідомлення сторін, роз`яснено відповідачу наслідки неподання відзиву на позов у встановлений судом строк (а.с. 17) . \~ \~ \~ \~27.04.2021 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , в якому він просив відмовити у задоволенні даного позову за безпідставністю, так як позовні вимоги необгрунтовані, базуються на надуманих фактах, які не підтверджені жодним належним та допустимим доказом, заявлена зміна розміру аліментів є збільшення їх існуючого розміру у 3,5 рази. У відзиві відповідач зазначив, що на підтвердження поліпшення матеріального стану позивач надає посилається на скриншоти з соціальної мережі Facebook, однак до позову прикладено паперові копії скриншотів без вказівки на те, де знаходиться оригінали, на копіях немає жодних ідентифікаційних ознак. Надані зображення не містять ніякої інформації щодо його доходів, витрат та не стосуються предмету спору. Жодного доказу позивачем також не надано на підтвердження додаткових витрат на розвиток здібностей, дозвілля, відпочинок, оздоровлення та лікування дитини. У своєму відзиві відповідач вказав, що в серпні 2020 року, крім сплати щомісячних аліментів у розмірі 2000,00 грн., він за власний кошт забезпечив синові відпочинок та оздоровлення на морі, куди вони з ним їздили разом, а [INFO] оплатив святкування його дня народження, при цьому позивач не брала участі в цих витратах. 29.03.2019 року припинив підприємницьку діяльність, на даний час отримує пенсію, нерухомого майна у власності немає . На підтвердження своїх заперечень відповідач направив суду довідку ПФУ про доходи , копію інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, фотографії зі спільного відпочинку з сином у 2020 році. 05.05.2021 року позивачка [PERSON] направила до суду пояснення на відзив відповідача, де вказала , що у відзиві відповідачем вказані недостовірні факти та обставини, додані ним довідки не свідчать про відсутність доходів і не спростовують факт наявності у нього неофіційних доходів. Щодо тверджень відповідача про те, що скріншоти не є належними та допустимими доказами, то вказує, що на скріншотах, доданих до позовної заяви міститься не переписка чи інші дані, з яких не можна однозначно встановити їх походження, а міститься фото самого відповідача на фоні екзотичної природи. Із доданих скрінів фото можна достеменно встановити, що на них зображений саме відповідач. Крім того, щодо скріншотів виготовлення меблів на замовлення, то в них міститься зокрема і номер телефону відповідача та інші користувачі відмічали відповідача у даних публікаціях. Крім того, з часу винесення рішення, де за нею визнано право власності на Ѕ частину спільного автомобіля, і по даний час, відповідач продовжує одноосібно користуватися вказаним автомобілем , що змусило її звернутися за захистом своїх інтересів до суду. З приводу тверджень відповідача про те, що він за власний кошт возив у 2020 році їхнього сина на відпочинок, то це було добровільне та одноосібне рішення самого відповідача за рекомендацією свого адвоката, оскільки на момент поїздки здійснювався судовий розгляд справ про розлучення, поділ майна та призначення аліментів. Крім того, відповідач на відпочинок їздив не лише із сином, а разом з іншою жінкою, про що сину стало відомо лише в момент виїзду. Дані обставини призвели до психологічного дискомфорту дитини, а відпочинок не приніс дитині жодних позитивних емоцій. З приводу організації дня народження, то позивачка вказує на той факт, що відповідач в рахунок компенсації за організацію свята забрав у сина подаровані йому у цей день кошти, що також завдало дитині психологічної травми. Всі вищезазначені обставини свідчать про те, що відповідач схильний до маніпуляцій фактами та обставинами, власні інтереси ставить вище інтересів дитини, отже не здатен самостійно та добросовісно виконувати свої батьківські обов`язки. 14.05.2021 року відповідач [PERSON] направив до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому вказав, що він належним чином виконує свої батьківські обов`язки : вчасно сплачує аліменти, щоденно зранку відвозить сина до школи та часто забирає його звідти, якщо перебуває у місті, відвозить його на позашкільні гуртки та секції, здійснює його оздоровлення. Щодо подарованих дитині грошей, то син самостійно віддав їх на зберігання своїй бабі Риті матері відповідача, оскільки він поставив собі за мету назбирати гроші на квадроцикл. У своїх заперечення відповідач зазначив, що не вчиняє перешкод для здійснення позивачкою права власності на автомобіль. Позивачка здійснює право власності на власний розсуд. Користування ним автомобілем не є підставою для збільшення розміру аліментів. Щодо відпочинку за кордоном, то відповідач зазначив, що отримав путівку у подарунок на свій день народження від жінки, з якою у нього близькі стосунки. Відповідно доч.5 ст.279 ЦПК України. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від учасників справи не надходило. Суд дослідивши матеріали справи, всебічно повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2007 року. Від спільного сумісного проживання у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією судового рішення від 24.06.2020 року.(а.с.7-8) Згідно рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 24 червня 2020 року, з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на користь позивача на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень, щомісячно, починаючи стягнення з 28 травня 2020 року і до повноліття сина [PERSON] , тобто до [INFO] (а.с.7-8). Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із положенням ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охоронну дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У ч. 1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15.05.2006року\~№ 3\~« Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справи\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначила, що розмір стягуваних аліментів є недостатнім для утримання сина та те, що зі зміною віку дитини відповідно зростають потреби у її забезпеченні. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. ст. 77-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно порядку подання доказів, регламентованого ст.83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Між тим, позивачем суду не надано жодного доказу на підтвердження обставин, якими обґрунтовується вимога позову про збільшення розміру аліментів. Так, за відсутності у справі доказів зменшення доходів позивача, стану здоров`я, інших достатніх та належних підстав, суд позбавлений можливості дати оцінку вказаних обставин і вважає, що на даний час дані обставини не доведено позивачем. Позивач не врахувала, що для визначення підстав для збільшення розміру аліментів необхідно довести юридично важливі обставини, визначені ст.192 СК України, які б підтверджували саме зміну, погіршення або поліпшення матеріального або сімейного стану платника та одержувача аліментів, а також їх здоров`я. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що усупереч вимог ст. ст. 12,81 ЦПК України позивач не довела належними, допустимими та достовірними доказами обставини, передбачені ст. 192 СК України - зміну майнового чи сімейного стану її та дитини, погіршення стану здоров`я дитини після ухвалення судового рішення, яким присуджено сплату аліментів, проте доведення саме вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, а тому позов є безпідставним і у задоволенні такого слід відмовити. З урахуванням того, що позивач при подачі позову була звільнена від сплати судового збору, судові витрати у справі, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 141, 155,180,181,182,184,188,192,199, 200 СК України,

Outcome: dismissed