Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду за вищевказаними позовними вимогами. Просив визнати, що розмір частки у житловому приміщенні - квартири № 17 розташованій у будинку № 8 Київського кварталу м. Славутича Київської області, яка є об"єктом права спільної сумісної власності, належної йому, на праві приватної власності, складає 1/3 частку даної квартири. Встановити наступний порядок користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], що є об'єктом права спільної сумісної власності: виділити йому у користування одну ізольовану кімнату розміром 12,6 квадратних метри жилої площі з лоджією /позиція 7/; виділити відповідачам [PERSON] та [PERSON] у користування дві ізольовані кімнати розміром 12,7 та 17,3 метри квадратних жилої площі з лоджією /позиції 6,8/. Інші приміщення загального користування: кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор залишити в спільному користуванні. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 10 грудня 1997 року, виданого на підставі розпорядження генерального директора ВО «Чорнобильська АЕС» № 547 - пр. від 10 грудня 1997 року їм на 3-х осіб: йому - [PERSON], відповідачці - [PERSON], та їх доньці [PERSON], було надано у спільну сумісну власність житлове приміщення за адресою: [ADDRESS]. Їх право спільної сумісної власності на це приміщення 17 лютого 1998 року було зареєстровано в Славутицькому міському бюро технічної інвентаризації Київської області. Відповідно, з того часу вони всі троє стали співвласниками цієї квартири з рівними частками, оскільки інше не було визначено домовленістю між ними під час приватизації житла та законом. З того періоду часу та по сьогоднішній день правовий статус їх житлового приміщення не змінювався. Житлова площа їх квартири складає 42,6 метри квадратних, загальна площа -71,3 квадратних метри. Виходячи з цього ідеальна частка кожного з співвласників дорівнює 14,2 квадратних метри житлової площі. З відповідачем [PERSON], він знаходився у шлюбі з 30 червня 1990 року, розірвання якого було зареєстровано 17 травня 2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області Україна, актовий запис № 56. Враховуючи наявність спору між ним і відповідачами щодо прав кожного з співвласників на дану квартиру та порядку користування нею, він змушений звернутися до суду з даним позовом. За даними технічного паспорта їх квартира складається з 3-х ізольованих кімнат, житлова площа яких дорівнює 42,6 квадратних метрів /1 кімната 12,6 кв.м., 2-а кімната - 12,7 кв.м.,3-я кімната -17,3 кв.м./. Виходячи з чого ідеальна частка кожного з них відповідно складає 14,2 квадратних метра житлової площі. Враховуючи розмір ідеальних часток по жилій площі, посилаючись на вимоги ст.ст. 368 - 370, 372 ЦК України, ст.150 ЖК України, позивач просить визнати за ним право власності на 1/3 частку цієї квартири та виділити йому у користування одну ізольовану жилу кімнату розміром 12,6 з лоджією (позиція 7), залишивши у користуванні відповідачів дві кімнати розміром 12,7 та 17,3 квадратних метри. Інші приміщення залишити і загальному користуванні. В судове засідання позивач не з,явився, до суду надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з,явилися, до суду надано письмові заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнали в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Як вбачається з Свідоцтва про право власності на житло від 10 грудня 1997 року, виданого на підставі розпорядження генерального директора ВО «Чорнобильська АЕС» № 547 - пр. від 10 грудня 1997 року сторонам на 3-х осіб: позивачу - [PERSON], відповідачу - дружина позивача - [PERSON], та відповідачу донька сторін [PERSON], було надано у спільну сумісну власність житлове приміщення яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Їх право спільної сумісної власності на це приміщення 17 лютого 1998 року було зареєстровано в Славутицькому міському бюро технічної інвентаризації Київської області. Відповідно, з того часу вони всі троє стали співвласниками цієї квартири з рівними частками, оскільки інше не було визначено домовленістю між ними під час приватизації житла та законом. Відповідно Технічного паспорта даного житлового приміщення - Житлова площа квартири № 17 складає 42,6 метри квадратних, загальна площа -71,3 квадратних метри. Виходячи з цього ідеальна частка кожного з співвласників дорівнює 14,2 квадратних метри житлової площі. З наданих документів, а саме свідоцтва про шлюб, а також свідоцтва про розірвання шлюбу позивач [PERSON], та відповідач [PERSON], знаходилися у шлюбі з 30 червня 1990 року, розірвання якого було зареєстровано 17 травня 2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області Україна, актовий запис № 56. Як зазначено у ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як встановлено під час розгляду справи будь - якої домовленості між співвласниками житлового приміщення щодо іншого розміру їх часток у праві спільної сумісної власності між ними не було. Іншого законом також не встановлено. Тому кожна із сторін у справі має право на визнання за нею права власності на 1/3 частку вищевказаного житлового приміщення. Як вбачається з технічного паспорта на спірну квартиру вона складається з 3-х ізольованих кімнат, житлова площа яких дорівнює 42,6 квадратних метрів /1 кімната -12,6 кв.м., 2-а кімната 12,7 кв.м., З-я кімната - 17,3 кв.м./. Відповідно до вищевказаних правовстановлюючих документів всі троє її співвласників мають право на частку у власності та користування цією квартирою. Враховуючи розмір жилої площі даного житлового приміщення, ідеальна частка кожного з співвласників житла складає 14,2 квадратних метра житлової площі /42,6кв.м.:3/. Враховуючи розмір ідеальних часток по жилій площі, на виділення у користування якої має право [PERSON], що складає 14,2 квадратних метра, запропонований ним порядок користування квартирою не перевищує сукупний розмір ідеальних часток співвласників та не порушує житлових прав відповідачів. Тому суд вважає за можливе виділити позивачу в окреме користування одну ізольовану кімнати розміром 12,6 квадратних метра житлової площі /поз.7I, залишивши у користуванні відповідачів дві інші ізольовані кімнати розміром 12,7 та 17,3 кв.м. /поз.6,8/, інші приміщення - в загальному користуванні /поз.1,2,3,4,5/. У даній квартирі є дві лоджії, враховуючи те, що вихід на одну із лоджій, здійснюється тільки з кімнати, яку просить виділити у користування позивач, суд прийшов до висновку про можливість залишення у його користуванні даної лоджії.

Outcome: approved