Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

В серпні 2017 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області даним позовом мотивуючи його тим, що вона є власницею квартири [ADDRESS] що підтверджується Договором дарування № 1616 від 08.08.2016 року, бланк серії НВХ № 426881 та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 67614145 від 08.09.2016 р. [PERSON] обстеження Квартири від 01.02.2017 р., у Квартирі зареєстроване місце проживання двох людей, а саме [PERSON], та [PERSON]. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі № 369/11934/16-ц від 22.03.2017 р., яке набрало законної сили 04.04.2017 р., встановлено режим окремого проживання між Позивачем та Відповідачем, які перебували в шлюбі з 27.07.2007 р., з 01.08.2016 р. Цим же рішенням було встановлено, що з 14.09.2015 р. відповідач постійно проживає на території [PERSON]. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі № 369/1004/17 від 23.05.2017 р., яке набрало законної сили 05.06.2017 р., шлюб між Позивачем та Відповідачем було розірвано. Місце проживання Відповідача і надалі залишається зареєстрованим за адресою місця проживання Позивача, у Квартирі, що є її власністю, хоча фактично, з 14.09.2015 р. по даний час в зазначеній квартирі Відповідач не проживав та не з'являвся. Це також підтверджується атом обстеження Квартири, від 01.02.2017 р. В свою чергу Відповідач, який не проживає за адресою [INFO], втратив право на користування квартирою, внаслідок його відсутності без поважних причин понад один рік, а також зважаючи на розірвання шлюбу з Позивачем, яка є власницею квартири. Оскільки, за вищевказаною адресою Відповідач не проживає, у Позивача виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за них, а також порушуються інші права Позивача щодо здійснення її права власності на нерухоме майно, відтак Позивач змушена звернутись до суду. Тому позивач [PERSON] просила визнати [PERSON] [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], такими що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 111 в буд. 38 по вул. Теплична у селі Святопетрівське Києво-Святошинського району Київської області та примусово зняти з реєстрації його місця проживання (реєстраційного обліку) за даною адресою. Не погоджуючись із первісним позовом [PERSON] було подано до суду зустрічну позовну заяву, яка була мотивована тим, що 27 липня 2007 року між громадянами України [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що було видано Свідоцтво про шлюб Серії 1-ТП №031465 від 27.07.2007 р. Однак із плином часу між чоловіком та дружиною склались обставини, за яких взаєморозуміння та комунікація повністю втратились, було встановлено режим окремого кивання і з часом шлюб між Позивачем та відповідачем було розірвано в судовому порядку. Рішенням по справі № 369/11934/16-ц від 22 березня 2017 року, що розглядалась суддею Києво-Святошинського районного суду Київської області Пінкевич Н.С. встановлено режим окремого проживання між [PERSON] та [PERSON] з 01 серпня 2016 року. Рішенням по справі №369/1004/17 від 23 травня 2017 року, що розглядалась суддею Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчко А.Я. шлюб між сторонами було припинено. За час подружнього життя ними було набуте наступне майно: Однокімнатна квартира № 111 (сто одинадцять) загальною площею 45,6 кв.м., житлова площа - 19,9 кв.м. в будинку № 38 (тридцять вісім) по вулиці Теличка в с. Святопетрівське Києво-Святошинського району Київської області. Легковий автомобіль КІА Sportage 2011 року випуску ідентифікаційний номер Номер кузова/Шасі: U5YPC811DCL109461, реєстраційний номер на території [PERSON]: KR 3R998 Що стосується квартири, то вона знаходиться у безпосередньому користуванні [PERSON], де вона мешкає і здійснює свою підприємницьку діяльність з відповідно до відомостей, зазначених у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Подружжя намагалось самостійно поділити майно, однак завершити такий поділ самостійно їм не вдалось, що і потягло за собою звернення до суду із даною Позовною заявою. Подружжя вчинило спробу самостійного поділу майна у 2016 році, за домовленістю, що квартира перейде у власність дружині, а автомобіль - чоловіку. Так, 08 вересня 2016 року [PERSON] на користь дружини [PERSON] було -подаровано вищезгадану квартиру за Договором дарування квартири від 08.09.2016 р., що був посвідчений нотаріально, відповідно до вимог цивільного законодавства приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1616. В той же час, автомобіль зареєстрований на імя дружини [PERSON], про що свідчить інформація із перекладу тексту технічного паспорта транспортного засобу від 7.11.2016 р. Спірний автомобіль влітку 2016 року дружина ввезла на територію республіки [PERSON] та зареєструвала його на своє імя, автомобілем, на сьогоднішній день користується чоловік [PERSON], який разом з автівкою територіально знаходиться у республіці [PERSON]. Однак спілкування між сторонами повністю втратилось та не є можливим на сьогоднішній день. Рішенням по справі № 369/11934/16-ц від 22 березня 2017 року, що розглядалась суддею Києво-Святошинського районного суду Київської області Пінкевич Н.С. встановлено режим окремого проживання між [PERSON] та [PERSON] з 01 серпня 2016 року. В ході розгляду справи № 369/11934/16-ц судом було встановлено, що із 01 серпня 2016 року чоловік та дружина проживають окремо, у них відсутнє бажання проживати однією сім'єю, вони вже тривалий час не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбні відносини, мають окремий бюджет для кожного, а також склались різні погляди на життя та сімейні відносини. Враховуючи встановлені судом обставини по справі № 369/11934/16-ц, починаючи із серпня 2016 року сторони не мають жодних стосунків, а подарована квартира Позивачем на користь Відповідача є нічим іншим, як домовленістю про поділ майна між ними. Іншими словами, під виглядом дарування квартири було вчинено інший правочин поділ майна подружжя, тобто такий правочин, що є удаваним. Волевиявлення [PERSON] та [PERSON] за договором дарування квартири від 08.09.2016 року було спрямоване саме на поділ спільного сумісного майна подружжя. Таким чином, склалась ситуація, за якої відбувся фактичний поділ квартири під виглядом правочину дарування, який має на меті поділити майно подружжя, що тягне за собою настання правових наслідків удаваного правочину відповідно до вимог цивільного законодавства та встановленої судової практики. Відповідач не матиме фізичної можливості спільно користуватися з відповідачем автомобілем та квартирою, адже сторони фактично проживають в різних країнах. Поділити спірне майно в судовому порядку буде доцільним та вигідним для обох сторін, враховуючи те, що їм не вдалось цього зробити разом без звернення до суду. Позивачем було проведено нормативно-грошову оцінку транспортного засобу та квартири для визначення розміру спільного набутого майна в грошовому еквіваленті. Так, відповідно до Звіту в стислій формі про оцінку майна ринкова вартість квартири (без ПДВ) становить 451 000,00 чотириста пятдесят одна тисяча) грн. 00 коп. [PERSON] до Звіту в стислій формі про оцінку майна ринкова вартість автомобіля (без ПДВ) становить 381 000,00 (триста сімдесят одна тисяча) грн., 00 коп. Варто зазначити, що автомобіль є неподільною річчю в розрізі ч.2 ст. 183 Цивільного Кодексу України: неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового визначення. Дітей у [PERSON] та [PERSON] не має, а тому суду варто це врахувати, а також врахувати той факт, що автомобілем фактично користується чоловік, який перебуває у республіці [PERSON] та наміру повертатись в Україну - не має, а квартирою - дружина, що проживає в Україні. Тому позивач за зустрічним позовом просив визнати удаваним Договір дарування квартири від 08.09.2016 р., посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1616, а квартиру №111 (сто одинадцять) загальною площею 45,6 (сорок пять цілих шість десятих) кв.м., житлова площа - 19,9 (девятнадцять цілих і девять десятих) кв.м. в будинку № 38 (тридцять вісім) по вулиці Теплична в с. Святопетрівське Києво- Святошинського району Київської області та Легковий автомобіль КІА Sportage 2011 року випуску, ідентифікаційний номер VIN/Номер кузова/Шасі: U5YPC8I1DCL109461, реєстраційний номер на території [PERSON]: KR 3R998 спільною сумісною власністю громадянина України [PERSON] та [PERSON]. Поділити спільне майно подружжя [PERSON] та [PERSON], яке є об'єктом спільної сумісної власності: Визнати за [PERSON] право власності на легковий автомобіль КІА Sportage 2011 року випуску, ідентифікаційний номер VIN/Номер кузова/Шасі: U5YPC811DCL109461, реєстраційний номер на території [PERSON]: KR 3R998). Визнати за [PERSON] право власності на квартиру № 111 (сто одинадцять) загальною площею 45,6 (сорок пять цілих шість десятих) кв.м., житлова площа - 19,9 (девятнадцять цілих і девять десятих) кв.м. в будинку № 38 (тридцять вісім) по вулиці Теплична в с. Святопетрівське Києво-Святошинського району Київської області). 11.08.2017 р. позивачем за зустрічним позовом уточнені позовні вимоги, згідно яких він просив визнати удаваним Договір дарування квартири № 111 (сто одинадцять) загальною площею 45,6 (сорок пять цілих шість десятих) кв.м., житлова площа - 19,9 (девятнадцять цілих і девять десятих) кв.м. в будинку № 38 (тридцять вісім) по вулиці Теплична в с. Святопетрівське Києво-Святошинського району Київської області від 08.09.2016 р., посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1616, який укладений між громадянином України [PERSON] та [PERSON]. Поділити спільне майно [PERSON] та [PERSON], яке є обєктом спільної сумісної власності: визнати за [PERSON] право власності на легковий автомобіль КІА Sportage 2011 року випуску, ідентифікаційний номер VIN/Номер кузова/Шасі: U5YPC811DCL109461, реєстраційний номер на території [PERSON]: KR 3R998). Визнати за [PERSON] право власності на квартиру № 111 (сто одинадцять) загальною площею 45,6 (сорок пять цілих шість десятих) кв.м., житлова площа - 19,9 (девятнадцять цілих і девять десятих) кв.м. в будинку № 38 (тридцять вісім) по вулиці Теплична в с. Святопетрівське Києво-Святошинського району Київської області). В подальшому позивач за зустрічним позовом уточнив позовні вимоги та просив визнати удаваним Договір дарування квартири № 111 (сто одинадцять) загальною площею 45,6 (сорок пять цілих шість десятих) кв.м., житлова площа - 19,9 (девятнадцять цілих і девять десятих) кв.м. в будинку № 38 (тридцять вісім) по вулиці Теплична в с. Святопетрівське Києво-Святошинського району Київської області від 08.09.2016 р.,посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1616, який укладений між громадянином України [PERSON] та громадянкою України [PERSON]. Поділити спільне майно [PERSON] та [PERSON], яке є об'єктом спільної сумісної власності: визнати за [PERSON] право власності на легковий автомобіль КІА Sportage 2011 року випуску, ідентифікаційний номер VIN/Номер кузова/Шасі: U5YPC811DCL109461, реєстраційний номер на території України АІ2152СО (реєстраційний номер на території [PERSON]: КR 3R998). Визнати за [PERSON] право власності на квартиру № 111 (сто одинадцять) загальною площею 45,6 (сорок пять цілих шість десятих) кв.м., житлова площа - 19,9 (девятнадцять цілих і девять десятих) кв.м. в будинку № 38 (тридцять вісім) по вулиці Теплична в с. Святопетрівське Києво-Святошинського району Київської області). В судовому засіданні представник [PERSON] вимоги первісного позову підтримав та просив їх задоволити, проти вимог зустрічного позову заперечував та просив в його вимогах відмовити. Представник [PERSON] проти вимог первісного позову заперечував, та просив в повному обсязі задовольнити позовні вимоги за зустрічним позовом. Третя особа приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі та покази свідків, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку про необхідність задоволення первісного позову та часткового задоволення вимог зустрічного позову, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 27 липня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис №1156. Під час перебування сторін у шлюбі, ними було набуто у спільну власність автомобіль КІА Sportage 2011 року випуску, д.н.з. [NUMBER], що був зареєстрований за [PERSON]. Також, під час перебування сторін у шлюбі, 8 вересня 2016 року [PERSON] подарував [PERSON] квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 08.09.2016 року посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області [PERSON], та зареєстровано в реєстрі за № 1616. Дана квартира належала [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Петрівської сільської ради Київської області 17.08.2009 року на підставі рішення виконавчого комітету Петрівської сільської ради Київської області від 23.06.2009 року № 89/1. Згідно п. 10 договору сторони підтвердили що вони отримали від нотаріуса всі розяснення стосовно укладеного договору і ніяких зауважень, доповнень до цього договору не мають; вони однаково розуміють значення і умови договору та його правові наслідки для кожної із сторін; договір спрямований на реальне настання всіх наслідків, що обумовлені ним; договір не має характеру фіктивного та удаваного правочину; вони не обмежені у праві укладати правочини; не визнані в установленому порядку недієздатними; не страждають в момент укладання цього договору на захворювання, що перешкоджають усвідомленню його суті; вільно володіють українською мовою. Цей договір підписується ними добровільно, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, фізичного, так і морального. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.03.2017 року № 369/11934/16-ц було встановлено для подружжя [PERSON] ([INFO], податковий номер: [NUMBER], паспорт громадянина України КА 500943, виданий Червоноградським МВ УМВС України у Львівській обл., 29 вересня 1997 року, зареєстрований за адресою: 08141, Україна, [ADDRESS]; фактичне місце проживання: [PERSON], гміна Краків, Малопольське воєводство, вул. Казимира Чалупкіна, будівля 12-ф, квартира 11) та\~ [PERSON] ([INFO], податковий номер: [NUMBER], [NUMBER], виданий Житомирським МВ УМВС України в Житомирській області, 06 листопада 2007 року, проживає за адресою: 08141, Україна, [ADDRESS]), шлюб між якими зареєстрований 27 липня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції (актовий запис № 1156), режим окремого проживання з 01 серпня\~ 2016 року. Із змісту даного судового рішення вбачається, що з 14 вересня 2015 року [PERSON] постійно проживає на території [PERSON]. [PERSON] до картки перебування строк перебування [PERSON] встановлений до 08 січня 2019 року.\~ Згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.05.2017 року\~було розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та\~ [PERSON],\~ зареєстрований 27.07.2007\~ року\~ у\~ відділі\~ реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис №1156. Як вбачається із довідки Форми 3 виданої Виконавчим комітетом Святопетрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 02-16/1287 від 10.08.2017 р., в квартирі [ADDRESS], зареєстрована [PERSON] та її колишній чоловік [PERSON]. Разом з тим, згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 76 ЦПК України передбачає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. [PERSON] до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. В силу ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 р. у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі „Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина „судового розгляду". Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги первісного позову підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] втратив право користування жилим приміщенням, добровільно залишивши жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживаючи більше року, що підтверджується відповідним судовим рішення, що відповідно до вимог ст. 405 ЦК України дає суду підстави визнати його таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 111 в буд. 38 по вул. Теплична у селі Святопетрівське Києво-Святошинського район Київської області та зняти його з реєстрації місця проживання за даною адресою. Що стосується вимог зустрічного позову, то суд приходить до висновку що він підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. [PERSON] до положень\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. При цьому, ч.ч. 1, 2\~ст. 321 ЦК України\~встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Також,\~ст. 328 ЦК України\~передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. [PERSON] до\~статті 717 ЦК України\~за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту статей\~203,\~717 ЦК України\~договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Згідно п. 3\~ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. \~[PERSON] до положень\~ст. 235 ЦК України\~удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. [PERSON] до ч. 2\~ст. 235 ЦК України\~якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Пленум Верховного Суду України в своїй\~постанові № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~роз'яснив, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту договору. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обовязки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Позивач за зустрічним позовом не довів в судовому засіданні обставин, на які він посилалася як на підставу своїх вимог, а саме, що воля обох сторін правочину (договору дарування) була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин ніж тих, що виникли між сторонами в результаті укладення оспорюваного договору дарування або настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином. При укладенні оспорюваного договору дарування сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов, відтак такий договір є укладеним. Крім того в даному договорі сторони погодили що договір спрямований на реальне настання всіх наслідків, що обумовлені ним; договір не має характеру фіктивного та удаваного правочину. А тому, суд приходить до висновку про безпідставність вимог зустрічного позову що стосується визнання правочину удаваним та відповідно віднесення спірної квартири до спільного сумісного майна подружжя та її поділу. В силу ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. [PERSON] до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частина 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. [PERSON] до п.п. 22, 23, 24, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року за № 11, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. За змістом\~ст. 71 СК України\~майно, що є об'єктом права спільної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.\~ Суд, приходить до висновку, що сторонами по справі під час шлюбу було набуто у власність транспортний засіб КІА Sportage 2011 року випуску, ідентифікаційний номер VIN/Номер кузова/Шасі: U5YPC811DCL109461. Спірний легковий автомобіль КІА Sportage 2011 року випуску, є спільною власністю подружжя, однак дане майно є неподільною річчю, та враховуючи те, що згідно звіту про оцінку майна від 04.04.2017 року, ринкова вартість даного транспортного засобу становить 381 000 грн., суд вважає за необхідне визнати право власності на дане майно за [PERSON], та відповідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість 1/2 частини транспортного засобу в розмірі 190\~500 грн. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність задоволення первісного позову та часткового задоволення зустрічного позову. Судові витрати, суд покладає на сторін у відповідності до ст. 141 ЦПК України. [PERSON] до ст.ст. 203, 235, 321, 328, 391, 405, 717 ЦК України, ст.ст. 60, 69, 70, 71, 72 СК України, та

Outcome: partial