Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.08.2005 року, є власником квартири [ADDRESS]. Відповідачу [PERSON] вона у 1995 році дозволила тимчасово проживати у даній квартирі без наміру постійного проживання. За домовленістю із відповідачем [PERSON], останній повинен був вносити плату за користування квартирою та за комунальні послуги. Зазначає, що відповідач тривалий час відмовляється сплачувати комунальні послуги, у зв"язку з чим вона вимушена здійснювати додаткові витрати по оплаті комунальних послуг за сторонню особу. Вона, позивач, неодноразово зверталась до відповідача [PERSON] про звільнення її житла, однак відповідач в добровільному порядку відмовляється виселитись, чинить їй перешкоди у користуванні житлом та недопускає її у власну квартиру. У зв язку з чим вона позбавлена можливості вільно користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Вказує, що дане житлове приміщення необхідне для проживання їй та її онукові. Щодо тверджень відповідача про внесення плати за квартиру на підставі усної домовленості, та авансу до договору купівлі-продажу, то вказує, що такі твердження відповідача є надуманими, неправдивими, що жодних коштів від відповідача вона не отримувала, домовленості ніякої з відповідачем не було, а ремонти у спірній квартирі відповідач робив без її відома та згоди. Просить суд зобов»язати відповідача [PERSON] не чинити перешкоди в користуванні квартирою за адресою [ADDRESS] та виселити відповідача [PERSON] із вказаної квартири, а також стягнути судові витрати та витрати на правову допомогу Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позов не визнав ,подав письмові пояснення, котрих підтримав та пояснив, що посилання позивача на те, що він тривалий час відмовляється сплачувати будь-які кошти, не сплачує комунальні послуги є неправдивими . Від самого початку проживання в спірній квартирі з 1995 року без реєстрації він, відповідач, сплачував комунальні платежі. Той факт, що він проживає у спірній квартирі починаючи із 1995 року стверджується Актом від 03 травня 2017 року. Зазначив, що зареєстрований в [ADDRESS] у господарстві своїх батьків. Зазначає, що на момент заселення спірна квартира перебувала у непридатному для проживання стані. Маючи на меті в майбутньому придбати спірну квартиру, у 2007 році між ним та позивачем було укладено усну домовленість про внесення ним, відповідачем, авансу в сумі 7 000 доларів США (в з в'язку з чим його колишньою дружиною було укладено кредитний договір, де він виступив поручителем), а позивач в свою чергу зобов'язувалась належним чином оформити право власності, в тому числі і право власності на земельну ділянку, для можливого укладення договору купівлі-продажу квартири та земельної ділянки. Однак позивач жодних дій з даного приводу не вчинила, в той час як він почав ставитись до майна як до свого власного та почав вкладати власні грошові кошти у покращення житла - провів ремонт, замінив вікна, двері. і ін., на що витратив 2000 доларів США. Вказує, що позивач відмовляється від позасудового врегулювання спору та відшкодування грошових коштів, які були передані ним як аванс договору купівлі-продажу, та витрачених на ремонт квартири. Ствердив, що жодних доказів у підтвердження своїх заперечень, у нього немає. Просить в позові відмовити. Вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд, та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною першою статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст. 155 ЖК України житлові будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування житловим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.08.1995 року, посвідченого нотаріусом Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори Калиняк Н.М. (а.с.6), яке зареєстровано в Коломийському МБТІ, власником квартири [ADDRESS] є позивач [PERSON]. Встановлено, що відповідач проживає у спірній квартирі з 1995 року з дозволу позивача, чого остання не заперечила. На сьогоднішній день позивач бажає проживати у своєму житлі та користуватись ним. Однак, через проживання відповідача у [ADDRESS], який відмовляється виселетись із квартири позивача, чинить перешкоди позивачу у користуванні даною квартирою, чого не заперечив відповідач у судовому засіданні, позивач [PERSON] не взмозі розпоряджатися належним їй майном. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду», суди застосовують при розгляді справ Європейську Конвенцію з прав людини і практику суду як джерело права. У розумінні п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання ''вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав особи на житло'' (рішення у справі ''Кривіцька та Кривіцький проти України'' від 02.12.2010 року та ''Рохля проти України'' від 17.05.2011 року). Суд аналізуючи обставини встановлені в судовому засіданні та зібрані докази, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення, оскільки в судовому засіданні на підставі вищевказаних доказів встановлено, що відповідач чинить перешкоди позивачу в користуванні житлом, відмовляється виселетись із квартири позивача, яка належить на правових підставах, на праві власності позивачу [PERSON] Що стосується заперечень відповідача [PERSON], то суд їх до уваги не приймає та оцінює їх критично, оскільки відповідачем у судовому засіданні не було надано жодних доказів у їх підтвердження, а також, що дані заперечення спростовуються вищенаведеним. Судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст.88 ЦПК України. На підставі наведеного та ст.ст.317,321,391 ЦК України,

Outcome: approved