Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Вільногірського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про скасування арешту нерухомого майна, третя особа - Вільногірська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області вказуючи, що ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 27.04.2001 року, з метою забезпечення позову про стягнення заробітної плати було накладено арешт на майно належне відповідачу - ППО «Віола» в тому числі на нерухоме майно у вигляді двоповерхової нежитлової будівлі загальною площею 529.3 кв.м. розташованої за адресою: [ADDRESS] 27.12.2001 року, на виконання в тому числі рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області з примусового стягнення заробітної плати з ППО «Віола», Дніпропетровським філіалом спеціалізованого державного підприємства «Укрспецюст» були проведені публічні торги, на яких він придбав право приватної власності на двоповерхову нежитлову будівлю загальною площею 529.3 кв.м. розташовану за адресою: [ADDRESS] Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 10.05.2002 року (яке набрало законної сили) за ним було визнано право власності на двоповерхову нежитлову будівлю підприємства побутового обслуговування «Віола» розташовану за адресою: [ADDRESS] 22.06.2018 року, державним реєстратором виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, зареєстровано його право приватної власності на двоповерхову нежитлову будівлю загальною площею 529.3 кв.м. розташовану за адресою: [ADDRESS] запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 26818879. Тобто державою визнано його право власності на вищевказане нерухоме майно. На цей час ППО «Віола» не існує, про що вказує той факт, що в ЄДРПОУ немає запису про існування цієї юридичної особи. В червні 2018 року після отримання ним відомостей з державного реєстру обтяжень, він дізнався, що на належне йому на праві власності нерухоме майно у вигляді двоповерхової нежитлової будівлі загальною площею 529.3 кв.м. розташованої за адресою: [ADDRESS], продовжує існувати заборона на відчуження у вигляді арешту, накладеного ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 27.04.2001 року, з метою забезпечення позову про стягнення заробітної плати працівників ППО «Віола», хоча по суті, рішення суду про стягнення заробітної плати вже повинно було бути відповідачем - Вільногірським міським відділом ДВС ГТУ юстиції у Дніпропетровської області, давно виконаним, оскільки він сплатив на публічних торгах 58000,00 грн. за нерухоме майно, більша частина з яких і повинна була піти на примусове виконання рішень суду. Відповідно до інформації з державного реєстру реєстрації обтяжень, реєстрацію обтяження у вигляді вищезазначеного арешту нерухомого майна проведено Вільногірською державною нотаріальною конторою 27.10.2006 року за № 3961617. Як його повідомив керівник відповідача, самостійно відповідач арешт зняти не може, оскільки відповідне завершене виконавче провадження було знищено виконавчою службою у відповідності з діючим законодавством України, в зв'язку з закінченням строку його зберігання, як це передбачено п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року № 2274/5, згідно якого - строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить три роки. Перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини визначено ч.4 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження», а ч.5 ст.59 цього закону встановлено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Враховуючи, що на цей час виконавче провадження в межах якого діяла ухвала Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 27.04.2001 року про забезпечення позову, виконано, однак відповідачем арешт на майно скасований не був, до суду відповідач з заявою про скасування заходів забезпечення позову не звертався, виконавче провадження, в рамках якого накладено арешт на належне йому нерухоме майно, знищено у зв'язку з його завершенням, без застосування передбачених Законом наслідків завершення такого виконавчого провадження, то належним способом захисту його порушеного права, відповідно до статті 59 Закону N 1404-УІІІ, є зняття судом арешту з вищезазначеного належного йому нерухомого майна. На підставі ст.ст. 15, 16, 321, 391 ЦК України, ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», просить зняти арешт з належної йому на праві особистої приватної власності нежитлової будівлі [ADDRESS] виключивши запис № 3961617 про заборону на нерухоме майно з Єдиного державного реєстру заборон, зареєстрований 27.10.2006 року реєстратором Вільногірською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 27.04.2001 року, понесені ним судові витрати у справі покласти на нього. Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 09.08.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторонам роз'яснені їх процесуальні права та обов'язки. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відповідно до вимог ч.5 ст. 279 ПК України сторонами не заявлялося. Позивач згідно розписки (а.с. 19) особисто отримав копію ухвали суду про відкриття провадження 15.08.2018 року. Державним нотаріусом Вільногірської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області копія ухвали про відкриття провадження, позовна заява з доданими до неї документами отримана 16.08.2018р. (а.с. 21) Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами, вручена 16.08.2018 року (а.с. 20). У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав, про поважність причин не подання відзиву в установлені строки не повідомив, тому суд, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, вирішує справу за наявними у ній матеріалами. Відповідно до ст.247 ЦПК України, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. Так, згідно копії рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 01.05.2002 року, за [PERSON] визнано право власності на 2-поверхову будівлю підприємства побутового обслуговування «Віола», яке розташоване в м.Вільногірську по вул. Лен. Комсомолу (нині Молодіж на) придбаного на публічних торгах 27.12.2001 р., яке зареєстровано в бюро технічної інвентаризації Комунального підприємства «Виробниче об'єднання житлово-комунального господарства м.Вільногірська» за № 929 (IVо) 18 листопада 2002 року (а.с. 6-8) Згідно копії інформаційної довідки від 21.06.2018 року, виданої КП «БТІ м.Вільногірська», на підставі інвентарної справи № 54, реєстрової книги № 30 на нежитлову будівлю [ADDRESS] зареєстровано право приватної власності в цілому за [PERSON] (а.с. 9) Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, який сформовано 27.06.2018 року, державним реєстратором виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області [PERSON], 22.06.2018 року, внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право приватної власності на двоповерхову нежитлову будівлю загальною площею 529.3 кв.м. розташовану за адресою: [ADDRESS] за [PERSON], запис в державному реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 26818879. (а.с. 10) Також згідно актуальної інформації про державну реєстрацію обтяжень за номером запису про обтяження 26819277, реєстратором - Вільногірською державною нотаріальною конторою до єдиного державного реєстру внесено відомості про заборону відчуження майна ППО «Віола». (а.с. 11) Згідно копії ухвали Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 27.04.2001 року, накладено арешт на майно ППО «Віола», яке знаходиться на балансі цього підприємства, розташованого за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 12) Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ч. 2 Постанови Пленуму ВССУ № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України та ч.1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як вбачається з ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року № 1952-ІУ (далі-Закон), державною реєстрацією є офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 вказаного Закону, наявність зареєстрованих обтяжень на нерухоме майно є підставою для відмови у реєстрації права власності на нерухоме майно. Пунктом 4.1. Положення про Єдиний реєстр заборон на відчуження об'єктів нерухомого майна, який затверджено наказом Міністерства юстиції України № 31/5 від 9 червня 1999 року, визначено, що підставами для внесення у Базовий реєстр відомостей про зняття заборон та арештів на відчуження об'єктів нерухомого майна, є повідомлення та заяви органів та осіб, за ініціативою яких були накладені відповідні заборони та арешти, а також органів, які згідно з чинним законодавством мають право зняти заборони та арешти на використання майна. Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Еаst/Wеst Аlliаnсе Limited» проти України», яке набрало статусу остаточного 02.06.2014 року, в п. 167 рішення Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. У п. 168 Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є власником нежитлової будівлі площею 529.3 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] право власності позивача зареєстровано 18.11.2002 року в бюро технічної інвентаризації Комунального підприємства «Виробниче об'єднання житлово-комунального господарства м.Вільногірська» за № 929 (IVо), в порядку, який існував на той час, тобто визнано державою. Однак, на вказаний об'єкт нерухомості, відповідно до ухвали Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 27.04.2001 року, Вільногірською державною нотаріальною конторою накладено арешт, який зареєстровано в реєстрі 27.10.2006 року за № 3961617, однак будь-які дані про те, по якому саме виконавчому провадженню накладався вказаний арешт, за яким судовим рішенням, та результати його виконання у відповідача відсутні і під час розгляду справи в суді не надані, а існування обтяження вищевказаного об'єкту нерухомості у виді арешту, перешкоджає позивачу [PERSON] здійснювати свої правомочності власника по вільному володінню, користуванню та розпорядженню належним йому майном, тому позов підлягає задоволенню, а арешт, накладений ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області, та внесений Вільногірською державною нотаріальною конторою до Державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна у виді заборони - скасуванню. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд враховує заяву позивача, який просить судові витрати по справі покласти на нього, тому судові витрати у справі у виді сплаченого судового збору в розмірі 704,80 грн. слід віднести на рахунок позивача. На підставі ст.ст. 317, 319, 321, 366, 391 ЦК України, ст. 2, 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст.ст. 56, 59 Закону України "Про виконавче провадження» і

Outcome: approved