Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 01.04.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № МL-011/027/2008, на підставі якого позичальнику було надано кредит в сумі 48 000 дол. США на строк до 03.04.2028 року, відповідно до умов договору позичальник зобов'язувався своєчасно сплачувати кредит, проценти, нараховані за обслуговування кредиту, але своїх зобов'язань не виконав, загальна сума заборгованості позичальника з нарахованими процентами на 05.09.2016 року становить 50611,49 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку /100 доларів США: 2663,2976 грн./ становить 1 347 934,59 грн., яка складається: заборгованість за кредитом -41853,22 дол. США, що еквівалентно 1 114675,80 грн., заборгованість за відсотками -8758,27 дол. США, що еквівалентно 233258,79 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] 01.04.2008 року укладено договір поруки, згідно якого поручитель взяла на себе зобов'язання перед позивачем відповідати за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі, в разі невиконання зобов'язань за кредитним договором поручитель та позичальник відповідають як солідарні боржники. Оскільки позичальником умови кредитного договору не виконані, то позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно вказану вище суму боргу та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, до суду надано письмове клопотання щодо розгляду справи без участі представника ПАТ «ОТП Банк», в якому вказано на те, що позивач позов підтримує, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі до суду не з'явилися, про час розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, причини неявки суду невідомі, заяв щодо розгляду справи без участі відповідачів не надходило, а тому на підставі ст..ст.224-226 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи за письмовою згодою позивача. Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так, судом встановлено, що між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та відповідачем [PERSON] 01 квітня 2008 року було укладено кредитний договір № МL-011/027/2008, за умовами якого банк надає позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит в сумі 48 000 доларів США на купівлю нерухомого майна з кінцевим терміном повернення до 03.04.2028, що стверджується копією кредитного договору. Згідно п.3 договору, сторони домовились, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка: 4,99 % - фіксований відсоток + FIDR /процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб в гривні, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору/. Надання кредиту здійснюється шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку на поточний рахунок позичальника, відкритий у банку, що підтверджується кредитною заявкою від 01.04.2008 року. Умовами договору передбачено, що погашення заборгованості позичальника за цим договором здійснюється щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок /п.1.5.1/. Позичальник зобов'язувався своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями /п.2.3 договору/. Судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] 01.04.2008 року укладено договір поруки, на підставі якого поручитель зобов'язується у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій /пені, штрафу/, у розмірі, в строки та в порядку, передбачених договором кредиту, що слідує з копії договору поруки. Як вказано в п.2.3 договору поруки, поручитель ознайомлений з умовами договору кредиту, жодних заперечень, а також непорозумінь їх положень не має. В суді було встановлено, що позичальник порушив умови кредитного договору щодо своєчасного повернення основного кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, передбачених умовами кредитного договору. Наведене підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором, який було проведено позивачем станом на 05.09.2016 року. Так, за позичальником рахується заборгованість в сумі 50611,49 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку /100 доларів США: 2663,2976 грн./ становить 1 347 934,59 грн., яка складається: заборгованість за кредитом -41853,22 дол. США, що еквівалентно 1 114675,80 грн., заборгованість за відсотками -8758,27 дол. США, що еквівалентно 233258,79 грн. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі/ у строк та в порядку, що встановлені договором. За ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників /солідарних боржників/ кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором. За ст.544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу /регрес/ до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно п.1.9.1 кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов»язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем своїх боргових та інших зобов»язань за цим договором. А тому з врахуванням приписів наведених вище правових норм та умов кредитного договору і договору поруки, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідачів солідарно заборгованості за кредитним договором, оскільки позичальником порушено умови договору щодо своєчасного погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами. Позивач просив суд в позовній заяві стягнути заборгованість за кредитним договором у валюті кредиту. За ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Застосування іноземної валюти як засобу платежу врегульовано і дозволено Декретом КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України «Про банки і банківську діяльність». Крім того, згідно Закону України «Про виконавче провадження» рішення судів про стягнення коштів в іноземній валюті підлягають виконанню таким же чином, як і про стягнення коштів в гривнях. Згідно п.12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. В постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 року викладено правову позицію стосовно того, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті. З матеріалів справи вбачається, що позивач має банківську ліцензію на право надання банківських послуг № 191, визначених ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність, тобто, на здійснення валютних операцій, зареєстровану Нацбанком України 02.03.1998 року за № 273. За ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. А тому суд вважає за можливе стягнути заборгованість за кредитним договором з позичальника у валюті кредиту згідно розрахунку позивача. Суд також вважає, що позивачем правомірно було надано споживчий кредит в іноземній валюті. Так, відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. 16 жовтня 2011 року вступив у силу Закон України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», згідно з яким частину першу статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. В даному випадку кредитний договір було укладено сторонами 01.04.2008 року. На час укладення цього кредитного договору Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті. З матеріалів справи також вбачається, що 30.06.2009 року проведено державну реєстрацію ПАТ «ОТП Банк» в зв'язку зі зміною найменування юридичної особи, що стверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи. А згідно виписки зі Статуту ПАТ «ОТП Банк» Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» є правонаступником всіх прав та зобов'язань Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк». На підставі ст.ст. 79,88 ЦПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачів на користь позивача і судові витрати по справі, а саме: судовий збір в сумі 20219 грн.02 коп. - порівну з кожного по 10 109 грн.51 коп.

Outcome: approved