Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Посилається на те, що є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі крім неї зареєстрована [PERSON], яка в квартирі не проживає з 2003 року, участі в утриманні господарства в якому вона зареєстрована не приймає, також не приймає участі по оплаті житлово-комунальних послуг. Позивач посилається на те, що вона, як власник квартири не має можливості безперешкодно користуватись, розпоряджатись своїм майном, не може реалізувати своє право на отримання субсидії через реєстрацію відповідача в квартирі, саме тому, просить визнати відповідача такою, що втратила право на користування квартрою №6 будинку №1 у м.Заставна. Позивач [PERSON] та її представнитк [PERSON] \~в судовому засіданні підтримали позов, обгрунтувавши його вищенаведеним. Вказали суду, що відповідач являється внучкою позивача. З 2003 року [PERSON] в квартирі позивача не проживає, будь-якої допомоги по її утриманню не надає. Місце знаходження відповідача їм невідоме. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином\~судовою повісткою, однак до суду повернувся конверт, з відміткою Укрпошти проте, що вона за зазначеною адресою, а саме в [ADDRESS] не проживає, хоча з відповіді на запит до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС у Чернівецькій області стосовно місця реєстрації відповідача № 5391/18-вх (а.с. 11) видно, що відповідач зареєстрована саме в [ADDRESS]. Зі згоди позивача та представника позивача справу розглянуто в порядку заочного розгляду на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст.ст.280,281 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, його представника, показання свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований, а тому підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить квартира №6 в будинку №1 у м.Заставна, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 08.12.1993 року (а.с.6). У вказаній квартирі зареєстровані позивач [PERSON], а також зареєстрована, але не проживає [PERSON], що вбачається із довідки виконкому Заставнівської міської ради №3146 від 16.07.2018 року та акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 16.07.2018 року (а.с.7,8,9). Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що відповідач [PERSON] являється внучкою [PERSON] У 2003 році [PERSON] покинула квартиру позивача і з того часу в ній не проживає. На сьогоднішній день позивач [PERSON] не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача [PERSON] у її квартирі , яка знаходиться за адресою [ADDRESS] Оскільки обєктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 156 ЖК України, ч. 1\~ст. 405 ЦК України\~члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог\~Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст.\~319,\~321 ЦК Українизакріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.\~16,\~386,\~391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином суд вважає, що вимога позивача про визнання відповідача, як колишнього члена сім"ї власника таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим [ADDRESS] обґрунтована та підлягає задоволенню. На підставі\~ст. 41 Конституції України, ст.ст.\~150,\~156 ЖК України, ст.ст.\~16,\~319,\~321,\~383,\~386,\~391,\~405 ЦК України,

Outcome: approved