Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні. Позовні вимоги мотивує тим, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] .. Право власності на дану квартиру вони набули па підставі договорів дарування частини квартири від 30.11.2009 року, який посвідчений державним нотаріусом Мукачівської державної нотаріальної контори Закарпатської області Соколовою О.В., зареєстрований у реєстрі за №3-1334 та дарування ј частки квартири від 30.10.2018 року, який посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Машіка О.М. зареєстрований у реєстрі за № 1330. Дарувальником у вищезазначених договорах є [PERSON] - мати [PERSON] та [PERSON] , яка в свою чергу належала дарувальнику на підставі договору про поділ спільного майна подружжя та свідоцтва про право на спадщину за законом, яку вона отримала після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . З свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.10.2018 року вбачається, що ще одним спадкоємцем [PERSON] є його донька від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] , яка спадщину за батьком прийняла, однак свідоцтво про право на спадщину їй не видано, їй належитиме право на ј частку квартири [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] являються власниками тільки 3/4 частин даної квартири і без згоди іншого співвласника вони не в змозі вчиняти будь-яких дій відносно даної квартири. Така ситуація створює позивачу перешкоди у користуванні та розпоряджанні належною їй частиною квартири. Спільне користування даною квартирою позивача з відповідачем є практично неможливим. Водночас частка, яка належатиме відповідачу являється незначною, оскільки виділити її в окремий об`єкт нерухомості технічно неможливо. Оскільки, спільне володіння та користування даною квартирою між позивачем та відповідачем не можливі, а її частка у даній квартирі є незначною, позивачка виявила бажання викупити у відповідача належну їй ј частку даної квартири, однак, ніякого зв`язку з нею немає, а отримати інформацію про її місце перебування неможливо, тому вирішення даного питання можливе лише в судовому порядку. Тому, просить припинити право [PERSON] , [INFO] на ј частку квартири [ADDRESS] та визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , мешканкою [ADDRESS] право приватної власності на ј частку квартири [ADDRESS] . Представник позивача подав до суду заяву в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Інші сторони в судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином про час та місце розгляду справи. Вивчивши матеріали справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, суд приходить слідуючого висновку. Судом встановлено, що згідно договору дарування частини квартири від 13 листопада 2009 року, зареєстрованого в реєстрі №3-1334, посвідченого державним нотаріусом Мукачівської державної нотаріальної контори Закарпатської області, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] являються власниками Ѕ частки квартири [ADDRESS] (а.с.7-8). Дарувальником по даному договору є мати позивача та відповідача [PERSON] . Відповідно до договору дарування ј частки квартири від 30 жовтня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №1330, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Машіка О.М., позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] прийняли від матері [PERSON] в дар ј частку, кожній по 1/8 частці квартири [ADDRESS] (а.с.9-10). Дане також стверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.22). З свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.10.2018 року вбачається, що ще одним спадкоємцем [PERSON] є його донька від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] , яка спадщину за батьком прийняла, однак свідоцтво про право на спадщину їй не видано (а.с.11). Відповідачу належить право на ј частку квартири [ADDRESS] . Відповідно до акту про не проживання особи від 23.05.2019 року, виданого головою ЖБК «Латориця», відповідачка [PERSON] , [INFO] , починаючи з 1982 року по теперішній час за адресою : [ADDRESS] не проживає, членом житлово-будівельного кооперативу «Латориця» не являється, участі у витратах на експлуатацію житла та прибудинкової території не приймає (а.с.23). На вимогу суду від 26 липня 2019 року за №303/3641/19/24554, 02 серпня 2019 року приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Машіка О.М. було надано відповідь, згідно якої встановлено, що відповідачка [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою : [ADDRESS] , прийняла спадщину після смерті свого батька - [PERSON] , який помер [INFO] , подала заяву про прийняття спадщини, але не оформила своїх спадкових прав (а.с.32). Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 12 грудня 2019 року про судове доручення, було доручено Головному територіальному управлінню юстиції в Закарпатській області звернутися до компетентного суду Чеської Республіки, із судовим дорученням про надання правової допомоги, а саме : вручити відповідачу [PERSON] , зареєстрованій - [ADDRESS] , копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні (а.с.47-50). На виконання вищевказаної ухвали Мукачівського міськрайонного суду від 12 грудня 2019 року про судове доручення, 01 вересня 2020 року до суду надійшло виконане доручення про вручення судових документів та проведення окремих процесуальних дій стосовно [PERSON] на підставі Договору між Україною та Чеською Республікою про правову допомогу в цивільних справах від 28.05.2001 року (а.с.68-79). З досліджених матеріалів судового доручення, встановлено, що відповідачка : погоджується із позовом; як співвласник частини квартири після смерті її батька заявляє, що не має бажання наполягати бути співвласницею квартири поруч з іншими особами; у неї немає зацікавленості у квартирі та її використанні; після ознайомлення із оцінкою квартири, не заперечує проти того, щоб їй були виплачені кошті в сумі, яка відповідає вартості ј частки квартири, що становить 50 000 чеських крон (46 500 гривень) на рахунок в АТ «Чехословацький торговий банк», номер рахунку 269548618/0300; брати участь у судовому засіданні не бажає; не погоджується із тим, щоби вона відшкодовувала витрати (а.с.77-78). Згідно звіту про оцінку майна квартири [ADDRESS] , виконаного фізичною особа-підприємець [PERSON] , вартість даної квартири становить 186 200 грн. 00 коп., вартість ј частки квартири становить 46 550,00 гривень (а.с.14-21). Відповідно до квитанції №ПН237 від 02 листопада 2020 року позивачем [PERSON] було сплачено 46 550,00 гривень, отримувач ТУ ДСА України в Закарпатській області, код отримувача 26213408, банк отримувача Держказначейська служба України с.Київ (а.с.94). Згідно ст.365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим: 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Частка відповідача у квартирі [ADDRESS] є незначною, оскільки відповідач має право тільки на ј частину квартири, загальна площа якої становить 53,20 кв.м., а житлова 29,70 кв.м., відповідно відповідачка має право на 7,4 кв.м. житлової площі в квартирі та 5,8 кв.м. загальної площі в будинку. Відповідно до ст.47 ЖК УРСР норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. Відповідач має право тільки на ј частину вищевказаної квартири, дана частка не може забезпечити ні її житлових, ні побутових потреб, оскільки є в двічі меншою від встановленої норми. Окрім того, згідно роз`яснень наданих у п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України „Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" від 4 жовтня 1991 року №7, «При вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що не можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може маги місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. При поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику». Таким чином положення ст.ст.183,367 ЦК України та п.6, п.7 зазначеної вище Постанови, встановлюють, що виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. Виходячи з вищенаведених положень чинного законодавства, частку співвласника в будинку можна виділити в натурі тільки в тому випадку, якщо йому можливо виділити не просто ізольоване приміщення, а відокремлену квартиру з самостійним виходом. Згідно ч.1 ст.382 ЦК України, квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Відповідно до житлового законодавства житлом визнаються особлива споруда або приміщення, спеціально призначені для постійного або тимчасового проживання людей (приватний будинок, квартира, кімната в готелі, дача, садовий будинок тощо) і які відповідають встановленим державним санітарних, протипожежних, містобудівних та технічних нормам та вимогам. Згідно «Державних будівельних норм України. Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення ДБН В.2.2-15-2005», квартира- комплекс взаємопов`язаних приміщень, використовуваних для проживання однієї сім`ї різного чисельного складу або однієї людини, який включає (як мінімум): житлову (житлові) кімнату, кухню, ванну кімнату (душову), вбиральню (або суміщений санвузол), передпокій, комору чи вбудовану шафу. Згідно п.2.22. н.2.24. п.2.27 «Державних будівельних норм України. Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення ДБН В.2.2-15- 2005», затверджених наказом Держбуду України від 18 травня 2005 р. N80, у квартирах повинні бути передбачені такі приміщення: житлові кімнати і підсобні приміщення - кухня, передпокій, санвузли, внутрішньо квартирні коридори, вбудовані комори, антресолі, літні приміщення тощо. Верхня і нижня межа площі однокімнатної квартири встановлена в межах від 30 кв.м. до 40 кв.м. без урахування площі літніх приміщень. Площа загальної кімнати в однокімнатній квартирі повинна бути не меншою 15 m2. Мінімальна площа спальні на одну особу - 10 m2. Мінімальна площа кухні в однокімнатній квартирі - 7 m2. Мінімальні розміри площі суміщеного санвузла (обладнаного ванною, умивальником, унітазом, місцем для пральної машини) - 3,8 м.. Виходячи з вищенаведених положень та встановлених державних будівельних, санітарних, протипожежних, містобудівних та технічних норм та вимог, для виділу частини житлового будинку в натурі необхідно, щоб виділена частина являла собою відокремлену ізольовану квартиру, яка повинна складатися хоча б з однієї житлової кімнати, відокремленого приміщення кухні, ванної кімнати чи душової, санвузла, квартирного коридору чи прихожої, та мати самостійний вихід на вулицю або двір. Оскільки, відповідач має право тільки на ј частину квартири, що становить 7,4 кв.м. від житлової площі квартири та 5,8 кв.м. загальної площі в квартирі, виділити відповідачу в таких розмірах ізольовану відокремлену квартиру неможливо. Виділити ж відповідачу просто відокремлене приміщення також неможливо, оскільки цільове призначення квартири - це використання під житло. У випадку ж виділення відповідачу просто ізольованого приміщення, воно не відповідатиме цільовому призначенню даної квартири, оскільки не вважатиметься квартирою. Враховуючи те, що відповідно до ч.1 ст.183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, по відношенню до розміру ј частки право на яку має відповідач, вищевказана квартира є неподільною річчю. Отже, відповідач має право тільки на ј частку квартири [ADDRESS] , яка є незначною і не може бути виділена в натурі, квартира в даному випадку є неподільною, також, спільне володіння і користування даною квартирою є неможливим, і припинення права відповідача на ј частку даної квартири не завдасть істотної шкоди ні її інтересам, ні інтересам членів її сім`ї, тому, право відповідача на ј частку даної квартири може бути припинено в порядку передбаченому ст.365 ЦК України. Беручи до уваги встановлені судом факти та відповідні правовідносини, суд приходить до переконання, що позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні підлягає до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved