Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить суд визнати незаконним та скасувати розпорядження в.о. директора КП «Комбінат комунальних підприємств м. Васильків» №21 від 21.10.2015 р., стягнути з КП «Комбінат комунальних підприємств м. Васильків» на його користь суму заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу в сумі 1325,55 грн., а також 5000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Обовязок в покритті шкоди, завданої оскаржуваним розпорядженням просить покласти на [PERSON] Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 13.09.2013 р. він працює в КП «Комбінат комунальних послуг м. Василькова» на посаді начальника дільниці водопостачання з посадовим окладом 4155,00 грн. Розпорядженням №21 від 21.10.2015 р. його було тимчасово відсторонено від виконання своїх посадових обовязків без збереження заробітної плати до надання пояснень, повязаних з виконанням посадових обовязків. Однак вказане розпорядження не містить посилання на норму права, на підставі чого його було відсторонено, не містить жодної правової підстави, що належить до вичерпного переліку загальних та спеціальних випадків відсторонення працівників від роботи, тому воно суперечить вимогами діючого трудового законодавства, і передбачає поновлення трудових прав позивача шляхом його скасування та виплати середнього заробітку за час його дії. Згідно наказу №298-ВД від 29.10.2015 р. його допущено до виконання обовязків з 30.10.2015 р. Оскаржуваним розпорядженням йому було заподіяно моральну шкоду, яка в полягає в тому, що він втратив душевний спокій, перебував в роздратованому стані, не мав засобів для забезпеченням належного рівня життя, що негативним чином відобразилося на його здоровї і на авторитеті серед колег та підлеглих працівників. Позивач в судове засідання не з"явився, про день, час і місце слухання справи судом повідомлений належно. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав, окрім вимоги про покладення обовязку в покритті завданої позивачу шкоди на [PERSON] Представник відповідача в судовому засіданні поклалась на розсуд суду при вирішенні справи. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, оскільки вважає, що оскаржувуане розпорядження винесено на законних підставах. Заслухавши сторони, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлені та підтримані в судовому засіданні позивачем вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом достовірно встановлено, що Наказом №657а-ос КП «Комбінат комунальних підприємств м. Василькова» від 13.09.2013 р., [PERSON], працюючого тимчасово майстром водопроводу дільниці водопостачання, переведено на посаду начальника дільниці водопостачання, постійно з 13.09.2013 р., за його згодою, з посадовим окладом 4166,00 грн. (а.с.5). Однак, відповідно до розпорядження КП «Комбінат комунальних підприємств м. Василькова» №21 від 21.10.2015 р., станом на 20.10.2015 р. на підприємство звернувся працівник підприємства [PERSON] з вимогою повернути кошти в сумі 16000,00 грн.., які йому винне підприємтво за 4 (чотири) насоси, передані начальнику дільниці водопостачання [PERSON] без документів, і які були встановлені на скважини, які обслуговує підприємство. На підставі цього [PERSON], начальника дільниці водопостачання, тимчасово відсторонено від роботи без збереження заробітної плати з 21.10.2015 р. на термін до надання пояснень про походження цих насосів, яким чином вони були встановлені на скважини та з ким було домовлено про виконання цих робіт (а.с.6). Наказом КП «Комбінат комунальних підприємств м. Василькова» №298-ВД від 29.10.2015 р. «Про висновки роботи комісії», [PERSON], начальнику дільниці водопостачання, оголошено догану за перевищення службових повноважень. У звязку з закінченням роботи комісії допущено до роботи [PERSON] з 30.10.2015 р. (а.с.7). Права, обовязки та відповідальність начальника дільниці водопостачання викладені в посадовій інструкції начальника дільниці водопостачання КП «ККП м. Васильків», затвердженої в.о. директора [PERSON] 23.09.2015 р., яка доведена до відома [PERSON] 23.09.2015 р. (а.с.8-10). Згідно з ч.1\~ст.3 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі -\~ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За положеннями\~ст.4 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Трудові спори між працівниками та підприємствами, які розглядаються безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначені у\~ст.232 КЗпПУ. Ст. 46 Кодексу законів про працю України\~визначено: відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Разом з тим, оскаржуване позивачем розпорядження КП «Комбінат комунальних підприємств м. Василькова» №21 від 21.10.2015 р. не містить жодної правової підстави, що передбачені ст. 46 КЗпП України чи іншими Законами України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.10 ЦПК України). Наведене дає підстави суду прийти до висновку про надуманість мотивів відсторонення позивача з займаної посади та недоведеності відповідачем правомірності оскаржуваного розпорядження, а отже про незаконність цього розпорядження про відсторонення позивача від роботи. У звязку з зазначеним, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму коштів за час вимушеного прогулу, за період з 21.10.2015 р. по 29.10.2015 р., яка складає 1325,55 грн. Відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як було встановлено судом, позивачу була завдана моральна шкода, яка виявилась у переживаннях, втраті душевного спокою та перебуванні в стресовому стані, у зв'язку із його незаконним відстороненням, в результаті чого він отримав\~\~моральні страждання. Дії відповідача, якими заподіяна моральна шкода, суд розцінює як протиправні, оскільки вони вчинені всупереч вимог статті 312 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на вибір та зміну роду занять. Фізичній особі може бути заборонено виконувати певну роботу або обіймати певні посади у випадках і в порядку, встановлених законом. Останній, діючи всупереч цим вимогам закону, допустив посягання на права позивача за обставин наведених вище. Між шкодою, завданою відповідачем та його протиправними діями, існує причинний звязок, оскільки саме від його дій позивач протягом значного періоду переживає суттєві душевні страждання та емоційні переживання, втратив душевний спокій і рівновагу, підірвано його авторитет як керівника. Суд вважає, що ці дії вчинені відповідачем умисно, оскільки він, достовірно знаючи про невідповідність дійсності підстав для прийняття рішення про відсторонення позивача від роботи з займаної посади, вчинив ці дії. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості і справедливості, а також з положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», враховуючи характер та обсяг психічних і душевних страждань, яких зазнав позивач, тривалості характеру немайнових втрат, понесених ним, вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і вважає, що заявлений ним позов підлягає частковому задоволенню в сумі 2000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на його користь. У звязку з частковим задоволенням позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за кожну з задоволених вимог у розмірі 1461 грн. 60 коп. на підставі ч.3 ст. 88 ЦПК УКраїни, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: partial