Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 14.05.2018 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати сум, що належить від підприємства, і свої доводи обґрунтовує тим, що в період з 23.08.2016 року по 14.04.2017 року вона працювала начальником юридичного відділу Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Звільнена з роботи на підставі п.1 ст.36 КЗпГІ України за угодою сторін (наказ № 165/ДН-ос від 13.04.2017). 19.01.2018 року Волноваськнй районний суд Донецької області прийняв рішення по справі № 221/3412/17 за її позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди. Стягнуто з відповідача на її користь суму заборгованості із заробітної плати 7007 гри. 89 коп., суму середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку 62775 грн. 97 коп., суму моральної шкоди 500 грн. 00 коп., разом 70283 грн. 86 коп.. Позивач зазначає, що відповідно до п.4 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набуло законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини. Рішення суду набрало законної сили та виконано у повному обсязі шляхом перерахування коштів на вказані нею реквізити лише 15.03.2018 року. З 19.01.2018 року по 15.03.2018 року склалася сума середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з Довідкою про середню заробітну плату №15 від 17.01.2018 року, надану відповідачем суду при розгляді справи № 221/3412/17, її середньоденна заробітна плата становить 328 грн. 67 коп.. З 19.01.2018 по 15.03.2018 сплинуло 38 днів, тому: 38 днів х 328,67 грн. = 12489 грн. 46 коп. (середній заробіток за час затримки з дня прийняття рішення по день фактичного розрахунку). Тому позивач просила задовольнити стягнути з відповідача суму середнього заробітку за час затримки з дня прийняття по день фактичного розрахунку в розмірі 12489,46 грн.. У судове засідання позивач належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи не зявилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позову. Представник відповідача у судове засідання належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи не зявився, ним були надіслані відзив на позовну заяву, згідно якого вони просили відмовити у задоволенні позову. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] в період з 23.08.2016 року по 14.04.2017 року працювала в Структурному підрозділі «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та займала посаду начальника юридичного відділу. Звільнена з роботи 14.04.2017 року на підставі п.1 ст.\~36\~КЗпП України за угодою сторін, що підтверджується записом в трудовій книжці, виданій на імя позивача 01 жовтня 1987 року (а.с. 7-9). Рішенням Волноваського районного суду Донецької області № 221/3412/17 від 19.01.2018 року, позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська Залізниця в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» на користь [PERSON]: заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі 7007,89 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 62775,97 грн., моральну шкоду в сумі 500 грн.. Рішення суду набрало законної сили 15.03.2018 року. З виписки СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональна філія ДЗ ПАТ «Укрзалізниця» від 15.03.2018 року вбачається, що позивачу [PERSON] було проведено виплату згідно рішення Волноваського районного суду від 19.01.2018 року, а саме: на рахунок позивача скляревської Н.О. було сплачено заборгованість із заробітної плати в сумі 7007,89 грн., суму середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку 62775,97 грн., суму моральної шкоди в сумі 500,00 грн. (а.с. 42). Таким чином, що на день набрання рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 19.01.2018 року законної сили, а саме: 15.03.2019 року відповідач сплатив стягнуті з нього грошові кошти на корсить позивача на зазначений нею картковий рахунок. Відповідно до ст. 12 України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 19.01.2018 року у справі №221/3412/17, яке набрало законної сили встановлено, що середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 328,67 грн. (а.с. 13-17). Про те, що середньоденна заробітна плата позивача [PERSON] становить 328,67 грн. вбачається з довідки №15 від 17.01.2018 року (а.с. 18). Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини 1 статті 117\~КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із частиною 1 статті 116\~КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117\~КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Посилання представника відповідача на те, що виплата грошових коштів була проведена за заявою позивача [PERSON] від 09.02.2018 року навіть раніше ніж рішення суду набрало законної сили, хоча, стягнуті грошові кошти за рішенням суду фактично були виплачені 15.03.2018 року, тобто на день набрання рішенням законної сили, і яким було встановлено обовязок відповідача виплатити [PERSON] належні їй при звільненні суми. Таким чином, суд приходить до висновку, що у відповідача утворилися трудові зобов'язання по виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19 січня 2018 року по 15 березня 2018 року включно, тобто за весь період невиплати відповідачем належних позивачу при звільненні сум, у сумі 12489,46 грн.(38 дні х середньоденний заробіток 328,67 грн.). Згідно з положеннями законодавства з заробітної плати має проводитись відрахування податків та обов'язкових платежів, тому при виплаті відповідачем відповідних сум належить утримати з них передбачені законом податки і обов'язкові платежі. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved