Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Вижницька державна нотаріальна контора, про визнання заповіту нікчемним. В позові вказував, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого Вижницькою державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 7/2018, а [INFO] померла матір [PERSON] після смерті якої Вижницькою державною нотаріальною конторою була також заведена спадкова справа № 34/2018, що підтверджується довідками Вижницької державної нотаріальної контори, витягами про реєстрацію в Спадковому реєстрі та свідоцтвом про усиновлення /удочеріння/. Після їх смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку із належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, який розташований у [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Вижницької міської ради (додається). Вона є спадкоємцем першої черги за законом, своєчасно прийняла спадщину, крім нею інших спадкоємців за законом та осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадковому майні немає. Після смерті батьків звернулася до Вижницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Але нотаріус повідомив , що її батьки за життя, кожен окремо, склали заповіти, в яких вищезазначене майно, житловий будинок із належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, який розташований у [ADDRESS] , заповіли виключно відповідачу - [PERSON] . Заперечувала факт посвідчення вказаного заповіту, оскільки, її батько був інвалідом І групи по зору . Крім того, батько завжди обіцяв, що заповість свою частку майна на неї і вона ніколи не чула якихось інших спадкоємців. Враховуючи те, що її батько [PERSON] взагалі нічого не бачив, однак як вбачається з заповіту, він сам прочитав складений заповіт вголос та власноручно підписав його, що не може дійсності оскільки був інвалідом по зору і не міг читати та самостійно підписати а тому був складений із порушенням вимог ч. 2 ст. 1253 ЦК України, був посвідчений без свідків тобто був складений з порушенням вимог щодо посвідчення заповіту. Просить встановити нікчемність заповіту, який був посвідчений державним нотаріусом Вижницької державної нотаріальної контори Мицкан Ж.І. 26.05.2017 року, зареєстрований в зі № 2-318 від імені [PERSON] , жителя села Виженка Вижницького району Чернівецької області на користь [PERSON] та [PERSON] , у рівних частках. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали позовні вимоги просили їх задовольнити в повному обсязі. Позивач вказувала, що відповідачі робили ремонт у її батьків . Батько [PERSON] завжди говорив, що будинок залишиться їй батько був інвалідом по зору та не міг самостійно укласти заповіт. Вона допомогала по господарству планували звести другий поверх на будинку. Відповідачі та їх представник в судовому засіданні позов не визнали вказували на те, що познайомилися з подружжям [PERSON] коли робили в них ремонт . Допомогали все, що вони просили,косили траву, рвали яблука. [PERSON] бачив, читав газети, писав їхав на велосипеді, сам отримував пенсію. Розповідали, що усиновили дитину. [PERSON] пила, вела аморальний спосіб життя, набрала кредитів. Подружжя [PERSON] хворіли вони возили їх по лікарнях. В грудні 2017 року у [PERSON] стався інсульт чи інфаркт та він потратив у реанімацію. Проте, що склали заповіт розповіли 5-10 днів після складання. Вказували на те, що хочуть залишити своє все майно на тих людей, які їх похоронять та будуть доглядати могили. [PERSON] жодного разу там не бачили на похорони вона також не приїжджала. Державний нотаріус Вижницької державної нотаріальної контори Мицкан Ж.І. в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] заповіт підписував самостійно , прочитав його особисто вголос , йому була роз`яснено всі права та наслідки. Заповідач писав, читав самостійно. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала , що [PERSON] подружжя [PERSON] усиновили . Про складання заповіту їй стало відомо вже після його складання. Зазначала, що [PERSON] не бачив .З [PERSON] у позивачки були складні стосунки, вона її постійно виганяла. Як отримували пенсію їй невідомо. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні надала наступні показання, що [PERSON] добре знає, оскільки живе через дорогу 10 років пропрацювала у клубі мисливців і рибалок. [PERSON] була усиновленою дитиною, як складався заповіт не знає, однак [PERSON] був інвалідом І групи по зору. У [PERSON] з [PERSON] були складні стосунки . [PERSON] був сліпий і сумнівається, що читав, однак газети поштарка приносила. Як отримував пенсію [PERSON] не знає. [PERSON] любив [PERSON] . В своїх показах наданих в судовому засіданні свідок [PERSON] , зазначала, що з 2017 року працює секретарем діловодом У Вижницькій міській раді (Старостат с. Виженка) у с. Виженці в цей період заповіти подружжя [PERSON] не посвідчували. Проте, що [PERSON] був незрячим їй нічого не відомо. В 2011 році подружжя [PERSON] складали заповіт один на одного, заповідач [PERSON] бачив та сам підписував документи, якщо б був сліпий не зміг би підписувати документи. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні надала наступні покази, що вони є сусідами через річку. [PERSON] був хорошою людиною і шкодував [PERSON] . Вона то приходила то виїхала. Раніше [PERSON] їздив на велосипеді відповідачів бачила на похоронах. Як оформлявся заповіт їй нічого невідомо. Свідок [PERSON] , в своїх показах наданих в судовому засіданні зазначала , що [PERSON] її двоюрідний брат та вона проживає в м.Чернівці. Він удочерив [PERSON] . Коли вона підросла і пішла від них. Він періодично лікувався у військовому госпіталі і сам ходив на вихідні і приходив до неї додому в гості. В лікарню вона носила йому газети, які він читав сам. Їздив по місту на велосипеді сам. Він говорив їй, що [PERSON] не послушна , пропадала на декілька днів. В лікарню не приходила. Відповідач возив забирав відвідував у лікарні. [PERSON] сліпим не був сам читав. Заповіт був складений на [PERSON]. Брата в останнє бачила в листопаді 2017 року. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні надав наступні показання, що з подружжям [PERSON] познайомилися у дітей вдома. [PERSON] повідомив його ,що хоче скласти заповіт. Фізичних недоліків [PERSON] не помічав. Як укладався заповіт не знає. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні показала , що [PERSON] знає з 2010 року. Про складання заповіту нічого не знає. Його бачив востаннє у 2017 році осінню він ходив по території [PERSON] взагалі не бачив. Відповідача [PERSON] бачив у нього часто. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні в своїх показах зазначав, що [PERSON] не був сліпим. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні надала наступні показання, що [PERSON] допомагав [PERSON] возив у лікарню, вони були нормальні люди. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні показав, що косив у сім`ї [PERSON] . [PERSON] був зрячим , ходив по території господарства . Свідок [PERSON] , в своїх показах наданих в судовому засіданні вказувавла. що працює секретарем у Вижницькій міській раді. [PERSON] приходив з відповідачем [PERSON] писали заяву про здійснення догляду, він заповнював свою частину заяви власноручно, а іншу частину [PERSON]. [PERSON] бачив і у нього був дуже гарний почерк, що запам"яталося. Заява міститься у матеріалах справи. Суд, заслухавши пояснення учасника справи, представників, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про відмову у задоволені позову з таких підстав. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його смерть серія [NUMBER] виданого Вижницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану,09.01.2018 року. 26 травня 2017 року державним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області посвідчено заповіт, зареєстрований у реєстрі за № 2-318 . За цим заповітом від 06 травня 2017 року, [PERSON] на випадок своєї смерті робить таке розпорядження: усі права та обов`язки, що йому належать на момент складання цього заповіту, а також ті права та обов`язки, що можуть належати у майбутньому, усе майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, взагалі все те, що буде належати на день смерті та на що матиме право за законом, заповідає в рівних частинах [PERSON] та [PERSON] . Зі змісту заповіту видно, що заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем [PERSON] , власноручно ним підписаний у присутності нотаріуса, про що також стоїть письмовий запис та підпис від імені заповідача. З матеріалів спадкової справи державного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області за №7/2018 року від 23 січня 2018 року видно, що цього дня із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулись [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці за заповітом . Інші спадкоємці заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не подавали. За змістом ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1 та 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1221 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно зі ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За містом статей 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. За змістом ст. ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Згідно з чч. 1, 2 ст. 1235, чч. 1, 2, ст. 1236 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Статтею 1247 ЦК України передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). За змістом п. 158 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року N 20/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 року за N 283/8882 (у редакції на момент посвідчення спірного заповіту) на бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках. Присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Отже, якщо нотаріусом складено заповіт зі слів особи то такий заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може особисто прочитати заповіт, такий заповіт обов`язково посвідчується при свідках. Судом установлено, що спадкодавець [PERSON] з інвалідністю першої групи по зору з 01.03.1993 року, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії № 069742 . Згідно відповіді державної міграційної служби України від 06.05.2019 року вказано, що [PERSON] , особисто подавав документи до Вижницького РВ УДМС України в Чернівецькій області для оформлення паспорта громадянина України . За змістом п. 2.1. Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 7 квітня 2004 року N 183, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22 квітня 2004 року за N 516/9115 (діяла у момент призначення інвалідності без переогляду) підставою для встановлення першої групи інвалідності є стійкі, значно вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або уродженим дефектом, що призводять до значного обмеження життєдіяльності людини, неспроможності до самообслуговування і викликають потребу в постійному, що не регулюються, сторонньому нагляді, догляді чи допомозі. До I групи належать особи з найважчим станом здоров`я, які повністю нездатні до самообслуговування, потребують повного постійного стороннього догляду, допомоги або нагляду, абсолютно залежні від інших осіб або, які частково здатні до виконання окремих елементів самообслуговування, потребують постійного стороннього догляду, допомоги або нагляду, залежні від інших осіб у забезпеченні життєво важливих соціально-побутових функцій. Однак матеріали цивільної справи не містять належних та допустимих доказів того, що спадкодавець, [PERSON] був сліпий та потребував сторонього догляду. А навпаки з достовірністю в ході судового засідання встановлено, що заповідач мав вади зору, однак носив окуляри і їхав самостійно на велосипеді, самостійно отримував пенсію, ходив в магазин та базар, читав газети, самостійно звертався до різних організацій з заявами , сам їх писав та особисто підписував, про що в судовому засіданні підтвердили свідки та підтверджується матеріалами справи, зокрема, заявою про надання дозволу на здійснення догляду, адресованому Вижницькому міському голові [PERSON] від 04.04.2017 року (а.с.210 том 1) та відповіддю державної міграційної служби України від 06.05.2019 року, де вказано , що [PERSON] , особисто подавав документи до Вижницького РВ УДМС України в Чернівецькій області для оформлення паспорта громадянина України (а.с.218 том 1) . Отже, сукупністю письмових доказів не підтверджується той факт, що спадкодавець [PERSON] на момент складання заповіту був сліпий, тобто не міг прочитати заповіт, а відтак заповіт мав посвідчуватися при свідках. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. За змістом п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Таким чином, підсумовуючи викладене, оцінючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed