Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

Позивач [PERSON] 26.12.2016 р. звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 1530 доларів США, що в еквіваленті у національній валюті України складає 40437,90 грн.; 3% річних у сумі 2 589,08 грн.; проценти за користування грошовими коштами 18 157,15 грн. та судовий збір в сумі 611,85 грн. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 05.08.2014 року [PERSON] надав [PERSON], в якості позики грошові кошти у розмірі 1530 дол. США строком до 05.11.2014 року, що підтверджується розпискою складеною відповідачем власноруч. Проте до цього часу у добровільному порядку відповідач борг не повертає, що свідчить про порушення ним зобов'язань за розпискою. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повыдомлявся у встановленому законом порядку. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, врахувавши думку представника позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 05.08.2014 року [PERSON] надав [PERSON], в якості позики грошові кошти у розмірі 1530 дол. США строком до 05.11.2014 року, що підтверджується розпискою. Відповідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У Постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі 6-63цс13 про перегляд ухвали колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 грудня 2012 року у справі про стягнення боргу за договором позики вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Враховуючи те, що 05.08.2014 р. між [PERSON] та [PERSON] складено боргову розписку, суд приходить до висновку, що сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору. Отже, наявна у матеріалах справи розписка свідчить про те, що гроші були передані [PERSON] у борг, а відповідно до вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України розписка лише може надаватись на підтвердження укладення договору позики і його умов. Крім того, відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Разом із тим, позичальником не надано суду належних і допустимих доказів того, що гроші за договором позики йому не передавалась чи були передані у меншій кількості, а також доказів про повернення боргу, свідчить про те, що зобов'язання відповідачем з повернення позичених коштів не виконано. 03.10.2016 року позивачем на адресу відповідача було надіслано вимогу про повернення позики, процентів та 3% річних. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено в судовому засіданні відповідач в термін встановлений договором позики від 05.08.2014 р. грошові кошти не повернув. Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на отримання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки НБУ за період з 05.11.2014 року по 21.12.2016 року. Суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 1530 доларів США, що в еквіваленті в національній валюті України за курсом НБУ складає 40437 грн. 90 коп., 3% річних у сумі 2589,08 грн., проценти за користування грошовими коштами у сумі 18157,15 грн., а всього 61184,13 грн. Підставою для задоволення позовних вимог є невиконання відповідачем свого зобов'язання щодо повернення суми позики. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, пов"язані з оплатою судового збору в сумі 611,85 грн.

Outcome: approved