Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК" (надалі - Банк), звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на наступне. 25.11.2013 [PERSON] звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, та підписав заяву б/н, згідно якої він отримав кредит у розмірі 300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Свої зобов'язання Банк виконав повністю. Відповідач же, порушив умови Договору і, станом на 02.01.2018, має заборгованість перед Банком на загальну суму 12461,53 гривень, яку і просять стягнути на їх користь із відповідача разом із понесеними судовими витратами - 1762,00 грн. В порядку ч.5 ст. 279 ЦПК України, з ініціативи суду, сторони про дату, час та місце судового засідання повідомлялися своєчасно судовими повістками про виклик, але в судове засідання не з'явилися. Відзив на позовну заяву не подано. Позивач надав до суду письмову заяву в якій просить справу розглядати за відсутності їх представника, позовні вимоги підтримує. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач про проведення судових засідань повідомлявся за місцем проживання, яке вказане в позовній заяві. Згідно інформації Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання, відповідач зареєстрований за адресою, вказаною у позовній заяві. Із довідок органу поштового зв'язку вбачається, що поштова кореспонденція направлена судом на адресу місяця проживання та реєстрації відповідача, повернена до суду із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». За таких обставин, суд відповідно до ч.10 ст. 187 ЦПК України, крім наведеного вище, здійснив виклик відповідача через оголошення на офіційному Веб-порталі судової влади України. Отже є підстави вважати що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зі згоди позивача, яка викладена в його письмовій заяві, суд виніс ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ч.1 ст. 280 ЦПК України. Частиною 8 ст. 279 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Суд, дослідивши матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, з'ясувавши обставини справи, приходить до наступного. Судом установлено, що Банк є публічним акціонерним товариством, юридичною особою та має банківську ліцензію на надання банківських послуг (а.с.26-29). [PERSON] є громадянином України, про що свідчить фотокопія його паспорту (а.с.24). 25.11. 2013 між Банком та [PERSON] укладено договір №б/н (надалі - Договір), за яким він отримав кредит у розмірі 300,00 гривень на умовах, як викладено вище. Договір складається з анкети-заяви позичальника, витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умов та правил надання банківських послуг (а.с.7-23). Свої зобов'язання згідно Договору Банк виконав. В порушення умов Договору відповідач, станом на 02.01.2018 має загальну заборгованість перед Банком у розмірі 12461,53 гривень, яка складається із наступного: - тіло кредиту - 1718,13 грн., - нараховано відсотків за користування кредитом - 1162,04 грн., - нараховано пені - 8511,76 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., - штраф (процентна складова) - 569,60 грн. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком (а.с.5-6). Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до Умов надання банківських послуг: - п.2.1.1.5.5. позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором; - п.2.1.1.5.6 - у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу Банку боржник повинен виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. - п. 2.1.1.7.6 - при порушені позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф розмір якого встановлено тарифами договору. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. У відповідності до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Банку достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно із ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже вимоги Банку щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту, відсотків за користування кредитом, штрафу у розмірі процентної складової, суд вважає доведеними і такими, що підлягають задоволенню. Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на їх користь штрафу у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 5811,76 грн. пені, задоволенню не підлягають з наступних підстав. Суд виходить з того, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15. Крім того, із ст. 549 ЦК України вбачається і те, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Отже встановлений договором позики вид забезпечення виконання зобов'язання у вигляді неустойки - 500 грн. як штраф (фіксована частина) не відповідає змісту цього поняття та її правовій природі, як грошової суми, що обчислюється у відсотках до суми зобов'язання. Таким чином судом встановлено що такі умови договору не відповідають вимогам закону, а тому в цій частині не підлягають задоволенню. На підставі ч.1, п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ними і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору - 1762,00 грн. На підставі ст.ст. 526, 626,627,628, 629, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 4,5,10,12,13,19,23,34,8,141,175,176,211,229,235, ч.2 ст. 247, ст. ст. 258, 259, 265, 268, 280, 282, 354,355 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial