Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що вона з відповідачем з 2007 року проживала разом однією родиною, вели спільне господарство, фактично перебували у шлюбних відносинах, в 2011 році сторони уклали шлюб. Від спільного проживання сторони мають трьох дітей; старша дитина - [PERSON] [INFO], народилась у період спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу, дитина зареєстрована відповідно до ст.. 135 СК України, двоє інших дітей народжені у шлюбі та відповідач записаний їх батьком. Враховуючи, що відповідач відмовився в добровільному порядку визнавати своє батьківство відносно дитини [PERSON], позивач просить суд визнати відповідача батьком дитини та внести відповідні зміни в актовий запис про народження дитини. Крім того позивач пояснила, що в теперішній час сторони однією сім»єю не проживають, діти проживають з позивачем, перебувають на її утриманні, відповідач припинив надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання дітей, тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання трьох дітей в розмірі 1/2 частини його доходів. Позивачка в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги в повному обсязі. Надала суду пояснення, аналогічні викладеним в позові. Зазначила, що відповідач є батьком всіх її дітей, хоча старша дитина записана відповідно до ст.. 135 СК України. В теперішній час відповідач пішов із сім»ї, припинив надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, що ставить її та дітей в скрутне матеріальне становище. Просила задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позов у повному обсязі. В судовому засіданні пояснив, що дійсно з 2007 року перебував у фактичних шлюбних відносинах з позивачем. Дочка [PERSON] народилась в період, коли вони з позивачем не укладали шлюб, у нього не було часу сходити в РАЦС та в добровільному порядку визнати своє батьківство, тому дитина записана відповідно до ст.. 135 СК України. Відповідач підтвердив, що він є біологічним батьком дитини, відмовився від проведення судово-генетичної експертизи, своє батьківство по відношенню до дитини визнав. Також відповідач визнав позов в частині стягнення з нього аліментів. Вказав, що дійсно є батьком трьох дітей, які в теперішній час проживають з позивачем. Вказав, що має належний стан здоров»я, інших утриманців, крім дітей, не має, аліменти нікому не сплачує. Зазначив, що має матеріальну можливість сплачувати аліменти в заявленому позивачем розмірі. Представник Великомихайлівського районного відділу ДРАЦС до судового засідання не з»явився, про дату розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву, в якій не заперечує проти задоволення позову та просить розглядати справу за його відсутності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступного. Відповідно до ст. 15 ЦПК України, справа підсудна суду. Відповідно до ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У відповідності зі ст. 125 СК України якщо мати і батько дитини не одружені між собою, походження дитини від батька визначається в тому числі і за рішенням суду. У відповідності зі ст.128 СК України підставою для визнання батьківства є які-небудь відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Відповідно до п. 9 Пленуму Верховного Суду України 15.05.2006 N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», Відповідно до статей 213, 215 ЦПК ( 1618-15 ) рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Судом встановлено, що позивачка є матір"ю малолітньої дитини [PERSON] [INFO] (а.с.6). Данні про батька дитини записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, що підтверджено витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження. Із наданого позивачем акту, складеного комісією Петрівської сільської ради від 19.08.2016 року, в період 2009-2010 років сторони проживали однією сім»єю, вели спільне господарство. В судовому засіданні відповідач підтвердив факт спільного проживання з позивачем без реєстрації шлюбу, визнав, що дитина позивача є і його дитиною, він є біологічним батьком дитини [PERSON] [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Приймаючи до уваги факт визнання відповідачем батьківства відносно дитини, з огляду на те, що реєстрація народження малолітньої [PERSON] зроблена відповідно до ч.1 ст.135 СК України, суд вважає за необхідне визнати відповідача [PERSON] батьком малолітньої [PERSON] [INFO] та внести відповідні зміни у запис про народження дитини. При цьому суд приймає до уваги, що позивачем не заявлялись вимоги про зміну анкетних даних дитини та вимоги про внесення відповідних змін до актового запису про народження в частині зміни анкетних даних дитини, тому це питання судом не вирішується. Розглянувши позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини, суд дійшов до наступного. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В суді встановлено, що відповідач є батьком трьох малолітніх дітей [PERSON], [INFO], що було встановлено в даному судовому засіданні, [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], що підтверджено записами в свідоцтвах про народження дітей (а.с.7,8). В судовому засіданні відповідач визнав своє батьківство по відношенню до трьох малолітніх дітей. Також в суді відповідач визнав, що в теперішній час вони з позивачем фактично припинили шлюбні відносини, проживають окремо, діти проживають з позивачем. Визнавши позов, відповідач не оспорює ті обставини, що в останній час він не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. За ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Беручи до уваги, що діти мешкають з позивачем, знаходяться на її утриманні, відповідач проживає окремо, не надає позивачу матеріальної допомоги на утримання дітей, що він підтвердив, визнавши позов, враховуючи, що відповідач не оспорює розміру аліментів, не має інших аліментних зобов»язань, підтвердив наявність стабільного доходу в грошовому еквіваленті, належний стан здоров»я, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання трьох дітей у розмірі 1\\2 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого державою для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позовної заяви та до досягнення дітьми повноліття, оскільки ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину стягуються по рішенню суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягають судові витрати, понесені позивачем при поданні позову, а саме сума судового збору в розмірі 555,00 грн. Крім того, з відповідача на користь держави має бути стягнуто судовий збір за позовні вимоги про стягнення аліментів в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved