Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачки про захист честі, гідності, ділової репутації, вважає, що неправдивою інформацією, викладеною останньою в депутатському зверненні депутата Радомишльської міської ради [PERSON] (вона ж - Відповідач) від 13 липня 2011 року до прокуратури Радомишльського району Житомирської області, що такими діями була підірвана її ділова репутація, заплямована її честь та гідність і таким чином спричинена моральна шкода, тому просила суд задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] з»явилися, заявлені позовні вимоги підтримали, при цьому представник суду пояснив, що його довірителька працює на посаді начальника відділу соціально-економічного розвитку Радомишльської міської ради. В депутатському зверненні на ім»я прокурора Радомишльського району Демчука P.M. від 13 липня 2011 року [PERSON] було зазначено про те, що «..21.05.2010 року на 28 сесії 5 скликання Радомишльської міської ради приймались рішення, які закінчились під порядковим номером № 77. Мені стало відомо, що рішенням № 78 від 21.05.2010 року було виділено земельну ділянку під забудову по [ADDRESS] [PERSON], яка на даний момент займає посаду головного бухгалтера Радомишльської міської ради. Ймовірно це рішення є підробленим, так як наступна сесія від 23.07.2010 року розпочиналась з порядкового номеру № 82. Прошу Вас, у відповідності до Закону України «Про прокуратуру», провести перевірку щодо законності даного рішення по виділенню земельної ділянки під забудову гр. [PERSON].». Зазначена інформація також була проголошена Відповідачем спочатку на засіданні постійної комісії міської ради з земельних відносин, а потім і на черговій сесії міської ради. Вважає разом з позивачкою, що згадана інформація розповсюджена Відповідачем на підставі особистої неприязні до позивачки та її родини, направлена на введення в оману громадськості, депутатів міської ради, з метою підвищення свого авторитету серед мешканців м. Радомишль як депутата міської ради, а також для усунення позивача з займаної посади, поставлення під сумнів законності та обґрунтованості рішень міськради щодо надання згоди на приватизацію земельних ділянок членам родини [PERSON], щоб дискредитувати дану сім»ю в очах громадськості, вважають, що таким чином [PERSON] посягнула на честь, гідність та ділову репутацію позивача, чим порушила норми ст. 68 Конституції України. На думку позивачки та її представника усі наведені в депутатському зверненні на ім»я прокурора Радомишльського району Демчука P.M. від 13 липня 2011 року відомості не відповідають дійсності, зачіпають честь, гідність та ділову репутацію позивача щодо громадської думки про неї і в очах колективу, в якому вона працює. Представник також повідомив суд, що у його довірительки, є певне коло знайомих, родичів, думка яких про неї їй не байдужа, а після розповсюдження неправдивої інформації в такому невеличкому місті як м. Радомишль, вона знаходиться в стані морального пригнічення і дискомфорту, у результаті протиправних дій відповідачки різко погіршився стан її здоров'я, так як довірителька є інвалідом 2-ої групи загального захворювання, після того, як довідалась від людей про озвучену неправдиву інформацію, довелося звертатись до лікарів та проходити лікування у стаціонарі, до теперішнього часу його довірителька обстежується та потребує лікування у медичних закладах охорони здоров'я. Через неправомірні дії відповідачки страждає не лише його довірителька, а і її сім'я, члени якої постійно переживають за її здоров'я, вони також вимушені виправдовуватися, давати пояснення сусідам та знайомим про те, що озвучені у зверненні відомості не відповідають дійсності хоча б тому, що Позивачка ніколи не працювала і не працює на посаді головного бухгалтера Радомишльської міської ради, а тому просив суд задовольнити позовні вимоги його довірителя в повному обсязі, зокрема: - визнати, що інформація, яка міститься в депутатському зверненні депутата Радомишльської міської ради [PERSON] до прокурора Радомишльського району Демчука Руслана Миколайовича від 13.07.2011 року, стосовно [PERSON], є недостовірною та такою, що порочить гідність, честь і ділову репутацію [PERSON]; - зобов'язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію, яка міститься в депутатському зверненні депутата Радомишльської міської ради [PERSON] до прокурора Радомишльського району Демчука Руслана Миколайовича від 13.07.2011 року, стосовно [PERSON], шляхом негайного відкликання вказаного депутатського звернення після набрання рішенням суду законної сили; - зобов'язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію, яка міститься в депутатському зверненні депутата Радомишльської міської ради [PERSON] до прокурора Радомишльського району Демчука Руслана Миколайовича від 13.07.2011 року, стосовно [PERSON], шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення на найближчій сесії Радомишльської міської ради, яка відбудеться після набрання рішенням суду законної сили; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заподіяну моральну шкоду у розмірі 12 180 грн. 00 коп; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені і документально підтверджені судові витрати у розмірі 10 585 грн. 00 коп.. Відповідачка [PERSON] та її представник в судовому засіданні [PERSON] заявлені позовні вимоги не визнали, при цьому відповідач пояснила суду про те, що дійсно, вона в письмовому депутатському зверненні на ім»я прокурора Радомишльського району Демчука P.M. від 13 липня 2011 року зауважила про те, що 21.05.2010 року на 28 сесії 5 скликання Радомишльської міської ради приймались рішення, які закінчились під порядковим номером №77. Їй стало відомо, що рішенням № 78 від 21.05.2010 року було виділено земельну ділянку під забудову по [ADDRESS] [PERSON], яка на даний момент займає посаду головного бухгалтера Радомишльської міської ради. Ймовірно це рішення є підробленим, так як наступна сесія від 23.07.2010 року розпочиналась з порядкового номеру № 82, тому просила прокурора у відповідності до Закону України «Про прокуратуру» провести перевірку, щодо законності даного рішення по виділенню земельної ділянки під забудову гр. [PERSON] Дійсно, це депутатське звернення стало приводом для проведення прокурорсько-міліцейської перевірки за фактами, викладеними в зверненні. Так як згадана перевірка завершилася тільки внесенням прокурором Протесту на Рішення сесії Радомишльської міськради № 88 від 23.07.2010 року, а щодо [PERSON] ніякого рішення не було прийнято, тому і вважає, що її діями ніякої шкоди останній не було нанесено, тим паче що вона особисто ніякої неприязні щодо Позивачки не має, а тому просила суд відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, наглядового провадження прокуратури, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, кожен має право вимагати в судовому порядку спростування недостовірної інформації, що порочить його честь і гідність та членів його сім"ї. Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Частиною 3 ст. 277 ЦК України закріплено презумпцію, згідно з якою вважається, що якщо про особу поширено негативну інформацію, то така інформація є недостовірною. Позивач [PERSON] стверджує, що поширена серед депутатів міської ради та в подальшому серед мешканців м. Радомишль інформація щодо неї є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі, або які існували, але відомості про них неповні або перекручені. Недостовірними позивач вважає наступні вирази: «..їй ([PERSON]) стало відомо, що рішенням № 78 від 21.05.2010 року було виділено земельну ділянку під забудову по [ADDRESS] [PERSON], яка на даний момент займає посаду головного бухгалтера Радомишльської міської ради...». По-перше, [PERSON] ніколи не працювала на посаді головного бухгалтера (яка по своїй суті є вищою тої посади, яку вона займала і займає до даного часу), а працює на посаді начальника відділу соціально-економічного розвитку Радомишльської міської ради. По-друге, звернувшись до прокурора зі згаданим зверненням, Відповідачка зазначила про те, що «..Ймовірно це рішення є підробленим..», тобто вона прямо вказала про те, що працюючи на посаді головного бухгалтера Позивачка незаконно вплинула на депутатів міської ради і ті відповідно, прийняли незаконне рішення на її користь. Згідно п. 15 роз»яснень Пленуму Верховного Суду України у Постанові від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» - поширенням інформації є доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб. Відповідач [PERSON] у суді зазначила, що звернулася з депутатським запитом до прокуратури, у зв»язку з тим, що зробити це її фактично наполягали депутати міської ради [PERSON] та [PERSON], однак зібраними та дослідженими доказами зазначена інформація не підтвердилася. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутатське звернення - викладена в письмовій формі вимога депутата місцевої ради з питань, пов'язаних з його депутатською діяльністю, до місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, а також керівників правоохоронних та контролюючих органів, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, здійснити певні дії, вжити заходів чи дати офіційне роз'яснення з питань, віднесених до їх компетенції. Таким чином, депутатське звернення повинно представляти інтереси територіальної громади, виборців свого виборчого округу. Оскільки факт поширення про позивача недостовірної інформації в депутатському зверненні підтверджений зібраними доказами, позивач має право на спростування цієї інформації. Відповідно ч. 4 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Оскільки недостовірна інформація про позивача поширена відповідачем в депутатському зверненні, то її спростування здійснюється відповідачем. Відповідно до абз. З ч. 6 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Відповідно до абзацу 6 пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Не можуть також заслуговувати на увагу доводи відповідача про те, що направлення депутатського звернення це її право, яке передбачене статтею 13 Законом України «Про статус депутатів місцевих рад», оскільки позивач ні в якому разі не оспорює таке право відповідача, мова йде про те, що таким депутатським зверненням: - поширено про позивача завідомо недостовірну інформацію; - завідомо неправдива інформація викладена в контексті того, що позивач може бути причетна до порушення норм чинного законодавства України; - завідомо недостовірну інформацію направлено в прокуратуру Радомишльського району з вимогою розпочати прокурорську перевірку саме у відношенні позивача і така перевірка була розпочата (справа наглядового провадження № 283ж-11 від 19.07.2011 року, яка приєднана до матеріалів справи). Відповідно до пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» та статті 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених, органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей). Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Суд таким чином приходить до висновку про те, що поширена Відповідачем інформація у депутатському зверненні про порушення Позивачкою норм чинного законодавства є недостовірною та порочить гідність, честь і ділову репутацію позивача. У п. 18 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року роз'яснено, що обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. [PERSON] в поданій заяві стверджувала, що має ряд хронічних захворювань, є інвалідом 2-ої групи і через розповсюдження Відповідачкою недостовірної інформації стан її здоров»я погіршився, однак суд не знайшов доказів того, що саме з діями Відповідачки пов»язані ї стан здоров»я та самопочуття. Посилання відповідача та її представника на те, що висловлені [PERSON] критичні оцінки можливих негативних дій з боку [PERSON] є оціночними судженнями, тому вона не може нести за них відповідальність суперечить вимогам законодавства. Так, у відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про інформацію», у разі, якщо порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на її відшкодування за рішенням суду. Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Фактичні обставини справи свідчать, що поширена у депутатському зверненні інформація на підставі якої була проведена масштабна перевірка працівниками міліції та прокуратури принижує гідність і честь Позивачки, заподіює шкоду діловій репутації, підриває до неї довіру громадської, викликає недовіру суспільства до доброчесності місцевої влади в цілому. При визначені розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує те, що неправомірні дії відповідача завдали певних душевних та психічних страждань. Суд погоджується з тим, що поширення негативної інформації призвело до вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках [PERSON], оскільки близькі їй люди та колеги по роботі вкрай негативно ставляться до осіб, які порушували закон чи професійні обов'язки. В результаті позивачу доводиться докладати багато зусиль для відновлення попереднього стану. Зважаючи на вказані обставини та беручи до уваги зазначене, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає, що співмірним розміром відшкодування заподіяної моральної шкоди буде стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 3 000,00 грн., задовольняючи в цій частині позовні вимоги частково. Суд приходить до висновку, що в судовому засіданні позивачем та її представником доведено факт того, що відповідачем розповсюджена інформація, яка порочить честь та гідність, ділову репутацію Позивачки, а тому в цій частині задовольняє позовні вимоги. Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Поняття правової допомоги дає лише ЗУ «Про безоплатну правову допомогу». Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 7 Закону, складення заяв, скарг та інших документів правового характеру (крім документів процесуального характеру) відносяться до правової допомоги. Доказом надання правової допомоги та оплати за неї є договір та приходний касовий ордер. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем [PERSON] та Адвокатським Бюро «Гаркуша і партнери» 20 червня 2015 року укладений Договір про надання правової допомоги (а.с. 112-114) та наданий документ, який підтверджує оплату послуг адвоката в сумі 10 585,00 грн. (а.с. 115), а тому і в цій частині суд задовольняє позовні вимоги. Разом з цим, суд приходить до висновку про те, що вимога Позивача про спростування недостовірної інформації шляхом відкликання [PERSON] депутатського звернення з прокуратури району задоволенню не підлягає, так як це вже факт, який відбувся і повернути його в той стан, який існував до звернення неможливо, а тому суд в цій частині відмовляє в позові. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial