Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

Позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС»», в особі філії «Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС»» у Комінтернівському районі міста Харкова, [PERSON] , посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №SAMDN00000001293667 від 27.09.2004 [PERSON] 27.09.2004 отримала кредит у розмірі 3500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно умов укладеного договору договір складається з заяви позичальника та Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови). Відповідно до Умов погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно Умов. Зобов`язання відповідача [PERSON] за кредитним договором забезпечено порукою, а саме: договором поруки, укладеним з поручителем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС»», в особі філії «Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС»» у Комінтернівському районі міста Харкова. Взяті на себе зобов`язання по кредитному договору №SAMDN00000001293667 від 27.09.2004 позивач виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу [PERSON] вищевказані грошові кошти. Відповідач [PERSON] у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України зобов`язання за вказаним договором не виконала, оскільки не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути заборгованість у розмірі 13518,80 грн. з [PERSON] , а також солідарно стягнути з [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС»», в особі філії «Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС»» у Комінтернівському районі міста Харкова, суму 200,00 грн., та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 229,40 грн. - судовий бір. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.04.2014 у справі №641/1645/14-ц позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволено у повному обсязі. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.10.2020 заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.04.2014 у справі №641/1645/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС»», в особі філії «Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС»» у Комінтернівському районі міста Харкова, [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, скасовано, та призначено розгляд справи. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.11.2020 передано цивільну справу №641/1645/14-ц на розгляд Куп`янського міськрайонного суду Харківської області. Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 21.01.2021 провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 11.02.2021 до суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Єршова Р.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить застосувати у справі позовну давність. 02.04.2021 до суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Єршова Р.В. надійшли пояснення у справі, в яких він зазначає, що заперечує проти позовних вимог в повному обсязі та просить застосувати позовну давність, при цьому посилаючись на те, що позивач не виконав належним чином приписи ухвали суду від 16.02.2021 про витребування документів, надані позивачем копії документів не містять дати завершення обслуговування відповідача, відображають лише нарахування позивачем неіснуючого боргу після припинення договірних правовідносин. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності представника. Позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Єршов Р.В. у судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи містяться клопотання про розгляд справи без їх участі за наявними у справі матеріалами. Представник відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС»», в особі філії «Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС»» у Комінтернівському районі міста Харкова у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи, причину неявки до суду не повідомив, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, поважності неявки не убачається. Узв`язку з чим на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно приписів статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 14.06.2018 відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» ( скорочена назва - ПАТ КБ «ПриватБанк) на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (скорочена назва - АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та статутом АТ КБ " ПриватБанк», затвердженого наказом Міністерства Фінансів України (рішенням єдиного акціонера Банку) від 21.05.2018 року № 519. Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що відповідно до укладеного договору №SAMDN00000001293667 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної карти від 27.09.2004, [PERSON] , отримала кредит у розмірі 3500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно умов договору дата відкриття рахунку є 27.09.2004, та строк дії карти - два роки. Дія кредитного ліміту зупиняється останнім днем місяця до якого діє карта. (а.с. 7) Згідно п. 3 вказаного договору підписанням договору клієнт підтверджує, що він ознайомлений з Тарифами банку, Правилами, які зобов`язується виконувати. Зобов`язання відповідача [PERSON] за вищевказаним кредитним договором забезпечено укладеним 22.03.2011 договором поруки з поручителем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС»», в особі філії «Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС»» у Комінтернівському районі міста Харкова. (а.с. 6) Зі змісту свідоцтва про зміну імені (а.с. 55) убачається, що Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Куп`янську Куп`янського міськрайонного управління юстиції Харківської області 01.10.2005 в Книзі реєстрації зміни імені зроблено відповідний актовий запис №17 про зміну [PERSON] імені на [PERSON] , що також підтверджується (повторним) свідоцтвом про розірвання шлюбу. (а.с. 54) Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням (ст.610 ЦК України). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Крім цього, статтею 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Так, взяті на себе зобов`язання за зазначеним договором банк виконав повністю, надавши кредитні кошти, в свою чергу відповідач [PERSON] належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, та як убачається з розрахунку, наданого позивачем на підтвердження суми заборгованості перед позивачем (а.с. 5), заборгованість відповідача станом на 28.11.2013 становить - 13718,80 грн., яка складається з: 1922,16 грн. - заборгованості за кредитом; 11796,64 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом. При цьому суд зазначає, що представником відповідача - адвокатом Єршовим Р.В. подано заяву про застосування строку позовної давності. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Під поняттям позовна давність, відповідно до ст. 256 ЦК України, розуміється строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, вказане поняття - це певний період у часі зі спливом якого у кредитора зникає можливість захистити своє право у судовому порядку. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки: штрафу чи пені). Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За правилами частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом статей 256, 267 ЦК України суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18) зроблено висновок, що «виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності, не відповідає вимогам закону». Так, строки виконання зобов`язання погоджено згідно п.1 умов договору №SAMDN00000001293667 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної карти від 27.09.2004, дата відкриття рахунку є 27.09.2004, строк дії карти - два роки, та відповідно до п. 9.3 цього договору строк дії договору збігається зі строком дії карти, який вказаний на лицьовій стороні карти. З розрахунку заборгованості (а.с. 5) та наданої АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду про витребування доказів від 16.02.2021, банківської виписки по рахунку [PERSON] (а.с. 121-125, 132-134) виходить, що відповідачем [PERSON] останній платіж за кредитом здійснено 09.02.2006 в сумі 100,00 грн.. Тобто, після 09.02.2006 банк не отримував від відповідача жодних щомісячних платежів і був достовірно обізнаний про цю обставину, проте до суду звернувся за спливом трирічного строку - 19.02.2014. Таким чином, позивачем пропущено загальну позовну давність на звернення до суду з даним позовом. Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеного у його постанові від 03 червня 2015р. у справі № 6-31цс15, де зазначено, що у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Таким чином, тягар доказування обґрунтованості своїх вимог покладено на позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст. 12 ЦПК України. Частина 1ст.44 цього Кодексу проголошує, що особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Будь-яких інших доказів позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не надано. Однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. ( п. 4 ст. 129 Конституції України). Ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі. Відповідно до п. 9 договору поруки від 22.03.2011, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного погашення виконання зобов`язань за кредитними договорами, зазначеними в додатку №1 до цього договору. (а.с. 6) Також необхідно зауважити, що питання правильного застосування частини четвертої статті 559 ЦК України було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) та у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), за наслідками розгляду яких Велика Палата Верховного Суду в постановах від 13 червня та 31 жовтня 2018 року виклала правовий висновок про відсутність підстав для відступлення від сталої практики Верховного Суду України й Верховного Суду та вказала, що з огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної заяви. В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат не здійснюється.

Outcome: dismissed