Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання договору довічного утримання. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що 23 грудня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Л.В. і зареєстрований у реєстрі за №3003. За даним договором квартира [ADDRESS] , що належала [PERSON] на праві власності, перейшла у власність відповідача [PERSON] , а останній зобов`язався довічно утримувати позивача: забезпечити житлом для проживання, а саме: у спірній квартирі довічно, щомісячно забезпечувати грошовими коштами в розмірі 900 грн. для задоволення життєвих потреб відчужувача, щомісячно сплачувати житлово-комунальні послуги в терміні зазначені постачальниками послуг, одноразово сплатити 50 000 грн. одноразової допомоги. За станом свого здоров`я позивач [PERSON] є інвалідом 1 групи по зору, він є повністю не зрячим і потребує сторонньої допомоги. Але відповідач [PERSON] ухилявся від виконання взятих на себе обов`язків по виконанню умов договору, не зважав на стан здоров`я позивача, не забезпечував його харчуванням, одягом, ліками, не супроводжував його до медичних установ для надання позивачу медичної допомоги, не провідував його, а він був вимушений користуватись допомогою сторонніх осіб, не прибирав квартиру. За таких обставин просять договір довічного утримання розірвати, повернути сторони у первісний стан, визнавши за позивачем право власності на спірну квартиру, скасувати обтяження на нерухоме майно за договором довічного утримання від 23.12.2015 року за №3004 на квартиру [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали, пояснивши суду, що спірний договір довічного утримання дійсно було укладено між сторонами 23.12.2015 року, при цьому перед його підписання приватний нотаріус Горбунова Л.В. розмовляла з [PERSON] сам-на-сам близького 20-30 хвилин, після чого позивач заявив як нотаріусу, так і всім присутнім (відповідачу та представникам фонду Олени Орєхової ), що йому в квартирі прибирати, ходити за ліками до аптеки та до магазину - за продуктами харчування не потрібно, так як йому в цьому допомагає якась жіночка, а у нього тільки проблема з грошовими коштами і саме вони йому потрібні. Після цього, будучи на той час інвалідом 2 групи по зору, [PERSON] , погодившись з текстом, підписав договір довічного утримання. Про те, що позивач став інвалідом 1 групи по зору відповідач дізнався тільки з тексту позову. Після підписання оскаржуваного договору [PERSON] почав його виконувати в повному обсязі: позивач залишився проживати в своїй квартирі, сплатив йому одноразову допомогу в розмірі 50 000 грн., щомісячно сплачував комунальні послуги. На пропозицію відповідача допомогти йому в квартирі або по придбанню ліків чи продуктів останній відмовлявся, пояснюючи, що йому допомагає якась жінка. В подальшому весною 2016 року [PERSON] повідомив [PERSON] що бажає одружитись, але жінка, майбутня наречена, бажає, щоб позивач повернув собі право власності на спірну квартиру. Тому позивач попросив відповідача розірвати договір довічного утримання, але останній відмовився. Тоді влітку [PERSON] намагався розірвати спірний договір в нотаріальному порядку і з цього часу він не став допускати набувача до спірної квартири, в результаті чого [PERSON] був позбавлений можливості отримувати розрахунки по сплаті житлово-комунальних послуг. Однак через інтернет сайту ГІОЦа набувач продовжував сплачувати вказані послуги, виконуючи умови договору. Жодного разу позивач не звертався до позивача з проханням надати йому будь-яку допомогу. Навпаки, з літа 2016 року [PERSON] бажав тільки розірвання договору довічного утримання. Відповідач і на час звернення до суду позивача з даним позовом, і на час розгляду справи продовжує сплачувати щомісячні платежі на життєві потреби [PERSON] в розмірі 900 грн. та комунальні послуги, від решти послуг позивач відмовився, до спірної квартири [PERSON] не допускає, слухавку мобільного телефону не бере. За таких обставин підстав для розірвання договору довічного утримання немає. 3-я особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Горбунова Л.В. в судові засідання не з`явилась жодного разу, про розгляд справи була неодноразово повідомлена судом належним чином, з заявами до суду про неможливість розгляду справи у її відсутність не зверталась. Заслухавши відповідача, представників сторін, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Як зазначає ч.1 та ч.3, ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ч.1, ст.638 ЦК Українидоговір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов"язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Як встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] був власником однокімнатної ізольованої квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації комунального житлового фонду Дарницької райдержадміністрації м. Києва 18.07.2005 року та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 9.08.2005 року за №9765. Дана інформація міститься у договорі довічного утримання (т.1, а.с.3). 23 грудня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Л.В. і зареєстрований у реєстрі за №3003 (т.1, а.с.3-4). У відповідності до ст.748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 ЦК України. А ч.1, ст.749 ЦК України зазначає, що у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. За приписами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом п.1 договору відчужувач [PERSON] передає, а набувач [PERSON] отримує у власність однокімнатну квартиру [ADDRESS] , взамін чого зобов`язується забезпечити відчужувача утриманням та доглядом довічно на умовах цього договору. Пункт 7 договору наголошує, що [PERSON] зобов`язується довічно утримувати [PERSON] шляхом щомісячного перерахування 900 грн. для забезпечення його життєвих потреб; сплачувати щомісячно комунальні послуги за квартиру: витрати по утриманню будинку, користування природним газом, теплопостачанням, водопостачанням (в обсязі: гаряча вода до 4 куб. метрів, холодна вода до 4 куб. метрів), електроенергією до 200 кВт/год., абонентська плата за телефон, за послуги соціального пакету кабельного телебачення та оплата домофону. Крім того сторони домовились, що у випадку виникнення, в майбутньому, потреби забезпечення відчужувача іншими видами матеріального забезпечення чи догляду, відчужувач самостійно, на свій розсуд, несе всі витрати на ці види забезпечення в межах грошового утримання, передбаченого цим договором, згідно обумовлених сум. За змістом п.9 договору одноразове грошове утримання в розмірі 50 000 грн. відчужувач отримав повністю від набувача до підписання цього договору. За п.10 відчужувач засвідчує, що визначене сторонами щомісячне грошове утримання є достатнім для матеріального забезпечення відчужувача і не потребує подальшого перегляду сторонами. Крім того, п.14 наголошує, що істотними умовами договору є вчасна проплата щомісячних платежів і довічне право на проживання відчужувача у вказаній квартирі. Разом з правом проживання в квартирі, відчужувач приймає на себе обов`язок її зберігання та підтримання в належному стані. Відчужувач несе повну відповідальність за шкоду спричинену його діями третім особам в процесі використання квартири для свого проживання. Згідно ч.1, ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оцінюючи текст договору довічного утримання, суд вважає, що всі умови та домовленості про його виконання сторонами мають конкретний часовий вимір, періодичність і носять точний характер. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, спірний договір був укладений 23.12.2015 року, а в травні - червні 2016 року [PERSON] неодноразово письмово звертався до [PERSON] з вимогою розірвати договір довічного утримання. Однак своїми заявами від 23.06.2016 року, 15.07.2016 року, 2.08.2016 року на 3.08.2016 року [PERSON] відмовив позивачу у його вимозі, вважаючи їх безпідставними (т.1, а.с.183-188). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 18.07.2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Горбунова Л.В. відмовила [PERSON] , яка діяла від імені і в інтересах [PERSON] , у розірванні договору довічного утримання від 23.12.2015 року (т.1, а.с.189). За приписами ч.1, ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як регламентуєч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно п.1, ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з наданих відповідачем та його представником доказів, до підписання спірного договору відповідач 23.12.2015 року передав позивачу 50 000 грн. в рахунок одноразової грошової допомоги згідно договору довічного утримання №3003, про що свідчить розписка, написана власноруч позивачем (т.2, а.с.188; 231), виконавши п.9 договору. Також за змістом квитанцій Ощадбанку [PERSON] з січня 2016 року по лютий 2018 року сплачував [PERSON] щомісячні платежі по 900 грн. на його власні життєві потреби, що підтверджується копіями квитанцій та розписками (т.2, а.с.188-195; 231-246), виконуючи вимоги абз.1, п.7 спірного договору. Крім того, відповідач щомісячно з моменту укладення спірного договору сплачував житлово-комунальні послуги за спірну квартиру: витрати по утриманню будинку, користування природним газом, теплопостачанням, водопостачанням, електроенергією до 1.07.2018 року, що вбачається з наданих квитанцій (т.2, а.с.196-222), дані яких отримував з сайту ГІОЦ. Абонентську плату за телефон, за послуги соціального пакету кабельного телебачення та оплату домофону він здійснювати не міг у зв`язку з недопущенням його до квартири для отримання рахунків, що підтверджується заявами позивача про небажання підтримувати договірні відносини з червня 2016 року. Пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також представників позивача про те, що відповідач не відвідував позивача, не дзвонив йому, не цікавився його станом здоров`я, не надавав йому медичну та іншу допомогу, не забезпечував його харчуванням, одягом, ліками, не супроводжував його до медичних установ для надання позивачу медичної допомоги, оскільки він був інвалідом 1 групи по зору, не сплачував житлово-комунальні послуги, які сплачував [PERSON] з грошових коштів [PERSON] , суд не може покласти в основу рішення, оскільки вони спростовуються вище описаними квитанціями про сплату житлово-комунальних послуг та щомісячних платежів, а також умовами самого договору, які передбачали надання конкретних видів послуг і не зобов`язували відповідача відвідувати, дзвонити, доглядати позивача, або перебувати певний час з ним. Згідно п.1, ч.1, ст.755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Аналізуючи докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач [PERSON] з свого боку повністю виконував всі умови договору довічного утримання від 23.12.2015 року щодо позивача [PERSON] , крім оплати описаних вище послуг, які не міг виконати у зв`язку з перешкодами в отриманні рахунків платежів, тому підстав для розірвання вказаного договору у суду немає. Оскільки вимоги позову позивача про повернення квартири, визнавши право власності на неї, скасування обтяження на нерухоме майно є похідними від вимоги про розірвання договору довічного утримання, тому і вони також не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed