Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] ,, зареєстрований 16.07.2010 року Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 187; визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з позивачем [PERSON] .. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 16.07.2010 року між нею та відповідачем зареєстрований шлюб. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Позивач вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги один до одного, стали частими сварки, став піднімати на позивача руку в присутності дитини, зловживав алкоголем. Вже тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування. Крім того, зазначає, вона як мати, усвідомлюючи відповідальність за виховання та піклування про дитину, збереження психічного та фізичного здоров`я, чого не відбувається з відповідачем, вважає за необхідне визначити місце проживання дитини разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.07.2019 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено в підготовче судове засідання. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.12.2019 року, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду справи по суті у відкритому судовому засіданні. Відповідачем 06 вересня 2019 року було надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що до січня 2019 року він проживав зі своєю дружиною і своїм сином єдиною родиною, яку повністю забезпечував. З січня 2019 року вони не живуть разом, так як дружина почала вести аморальний спосіб життя, стала жити разом з іншим чоловіком, який в свою чергу залякуванням і спробами фізичної розправи, всіляко намагався обмежити відповідача та його матір в спілкуванні з дитиною. Дитина залякана. Також зазначає, що сина не бачив вже 9 місяців, тому не може брати участь у його вихованні. На думку відповідача співмешканець дружини вживає наркотики, ніде не працює і залежить від ігор на гральних автоматах, регулярно загрожує йому вбивством, а в травні 2019 року хотів побити його матір [PERSON] , 1949 року народження. Він неодноразово звертався до органів поліції, прокуратури і в департамент служб у справах дітей, але ніхто не може йому допомогти. Тому, відповідач вважає, що дитина повинна проживати з ним. 17 вересня 2019 позивач надала відповідь на відзив на позовну заяву, де зазначила, що з відповідачем не проживає вже 6 років. Ще коли синові [PERSON] було 2,5 років він їх вигнав. В чьому були в тому і втекли. Ні речі дитини, ні позивачки відповідач не віддав, хоча позивач його просила повернути їх. Шість років відповідач не допомагав матеріально, а якщо на вихідні потрібно було дитину десь залишити, так як садок не працював, а позивач та її мати були на роботі, то [PERSON] потрібно було благати і просити дозволу щоб привести онука до бабусі. Також зазначає, що дійсно в неї є друг, він не наркоман і не гравець, з дитиною порозумівся, у них хороші і довірчі відносини. Друг працює і в міру можливості допомагає матеріально. А до цього колишній чоловік неодноразово піднімав на неї руку, бив, приходив до неї додому влаштовував скандали, вибивав двері. Все це робилося в стані алкогольного сп`яніння, вона викликала поліцію, дитина не спала ночами, прислухаючись до найменшого стуку. Відповідачу не потрібна була дитина протягом 6 років, коли дитина хворіла і йому потрібно було купити ліки, сплатити за дитячий садок, купити одяг, їжу, відповідач не надавав допомогу. Після того, як вона пішла від відповідача, він на наступний день привів співмешканку. Позивач просила задовольнити позов в повному обсязі. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про слухання справи без їх участі, просять ухвалити рішення на розсуд суду з урахуванням житлових та майнових прав дитини. Крім того, 23.03.2020 року Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради надано суду висновок від 10.03.2020 року № 181 про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з якого вбачається, що Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, діючи як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] . У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши доводи сторін, надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини. 16.07.2010 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 187. Вказане підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 29.03.2011 року Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 188). Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Судом встановлено, що сторони з 2013 року шлюбні відносини не підтримують, мешкають окремо, спільного господарства не ведуть, між сторонами повністю втрачено взаєморозуміння. З вказаних обставин вбачається, що між сторонами склалися шлюбно-сімейні правовідносини, зокрема щодо розірвання шлюбу, а тому суд застосовує до них наступні норми права. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України встановлює, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Положеннями ст. 113 СК України закріплено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Враховуючи, що у зв`язку з реєстрацією шлюбу відповідачкою змінено прізвище та після розірвання шлюбу остання виявила бажання надалі іменуватися ним, вимога [PERSON] підлягає задоволенню. З врахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що сторони дійшли до остаточного висновку про припинення сімейних відносин, на примирення не згодні, суд вважає необхідним шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвати, так як подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Що стосується позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини, суд зазначає наступне. Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, який проживає окремо від дитини має право на спілкування з дитиною, а батько з яким проживає дитина не має право перешкоджати такому спілкуванню. Частинами 2 та 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 17.09.2019 року за адресою: [ADDRESS] проживають [PERSON] (бабуся [PERSON] ), [PERSON] (мати) та [PERSON] Сім"я проживає в ізольованій однокімнатній квартирі з усіма зручностями на 5 поверсі 9 поверхового будинку. Загальна площа квартири становить 37,8 м. кв. В квартирі є необхідні меблі й побутова техніка. Санітарний стан житла задовільний. В кімнаті зроблений гарний ремонт, в квартирі чисто, мати привчає сина до підтримання чистоти й порядку в квартирі (а.с. 78). Відповідно до характеристики, наданої 20 вересня 2019 року КЗ «ХЗОШ» № 61, [PERSON] , навчається в школі з 01.09.2017 року. За період навчання зарекомендував себе старанним і дисциплінованим учнем. На уроках уважний, достатньо активний, має виконані домашні завдання. Завжди має чистий і охайний вигляд. В позаурочний час відвідує спортивну секцію. Мати дитини приділяє належну увагу і достатньо часу в вихованні й розвитку сина, цікавиться поведінкою та успіхами у навчанні, відвідує батьківські збори, систематично надає допомогу навчальному закладу. Батько дитини з сім`єю не проживає. За час навчання сина в школі класний керівник бачила [PERSON] тричі, а спілкувалась двічі: в червні і вересні 2019 року. Батьківські збори батько не відвідує, допомогу навчальному закладу не надає. Згідно листа Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 15» Харківської міської ради від 18 вересня 2019 року, за інформацією лікаря-педіатра [PERSON] , з якою 04.07.2018 року мати [PERSON] уклала декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, та відповідно до записів в історії розвитку дитини [PERSON] , [INFO] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , знаходиться під наглядом Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 15» Харківської міської ради з народження. На прийом в поліклініку хлопчика приводила мати, яка здійснювала належний догляд сина під час хвороби, виконувала рекомендації лікаря щодо лікування [PERSON] . Батько не приводив дитину на прийом в поліклініку, не доглядав малолітнього під час хвороби, необхідні ліки не купував, станом здоров`я та розвитком дитини не цікавився. З довідки про доходи від 09 січня 2020 року вбачається, що [PERSON] працює у ФОП [PERSON] з 02 жовтня 2019 року на посаді прибиральника службових приміщень. Загальна суму доходу позивача за період з жовтня 2019 року по грудень 2019 року без урахування аліментів становить 12 370,00 грн. (а.с. 79). Згідно характеристики наданої [PERSON] за місцем роботи, зарекомендувала себе як відповідальний та працьовитий співробітник. У колективі має відмінну репутацію, ставлення з співробітниками доброзичливе. Завжди чуйна, висока культура спілкування з колегами. Самостійна в роботі, виконує на відмінно складні різноманітні види завдань від керівництва. Згідно медичної довідки від 15 жовтня 2019 року № 1038, [PERSON] на диспансерному (профілактичному) обліку у КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, сформованої 18.06.2019 року. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 23.03.2020 року Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради надано суду висновок від 10.03.2020 року № 181 про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з якого вбачається, що Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, діючи як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] (а.с. 68-69). За ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано достатніх доказів на підтвердження визначення місця проживання сина разом з ним для найкращого забезпечення його інтересів. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про практику застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них залишаються діти, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей та турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Враховуючи викладене, суд згідно поданих документів, обстеження умов проживання, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки це відповідає інтересам дитини та вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом з позивачем. Крім того, суд зауважує, що батько дитини, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Щодо наданих відповідачем копій талонів-повідомлень про звернення до Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області та копій довідок поліції щодо розгляду звернень, то з наданих документів вбачається, що відповідач дійсно звертався до відділу поліції із заявами на співмешканця колишньої дружини, але підтвердження того, що в діях позивача або її співмешканця є ознаки кримінального або адміністративного правопорушення суду надано не було, перевірка за заявами була припинена, порушення громадського порядку не встановлено, сторонам рекомендовано звернутись до суду. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 142 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні з даною позовною заявою сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved