Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживача, розірвання договору, відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В поданій до суду позовній заяві позивач посилався на те, що 12 грудня 2015 року уклав з відповідачем договір на встановлення пластикових вікон. Вказував, що на виконання укладеного договору сплатив 6750 грн., але відповідачем пластикові вікна поставлені не були. Просив суд визнати порушеними права споживача [PERSON] при укладенні та виконанні Договору від 12 грудня 2015 року укладеного між [PERSON] (ІПН [NUMBER]) та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (номер замовлення 69615/0582), розірвати Договір від 12 грудня 2015 року укладеного між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (номер замовлення 69615/0582), стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] (код [NUMBER]) на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER]) суму у розмірі 23 142, 65 грн., яка складається з: 6750,00 грн. - кошти внесені Позивачем на виконання умов Договору; 5000,00 грн. - моральна шкода; 11 392,65 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання. Позивач та його представник у судове засідання не з'явилися попередньо надавши заяву про розгляд справи без їх участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання неодноразово не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомила, клопотань до суду не подавала. Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Судом встановлено, що 12 грудня 2015 року між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу (номер замовлення 69615/0582). Згідно умов Договору Відповідач зобов'язався продати належні йому ПВХ конструкції, а Позивач прийняти та сплатити даний Товар. Договором встановлено, що загальна вартість товару складає 8 439,00 грн. Судом встановлено та підтверджено доказами, що на виконання умов договору Позивачем 12 грудня 2015 року було сплачено Відповідачу суму в розмірі 3 000,00 грн.; 15 грудня 2015 року - 3 000,00 грн.; 21 грудня 2015 року - 750,00 грн. Всього Позивачем сплачено Відповідачу 6 750,00 грн. Також судом встановлено, що в термін, встановлений договором, металопластикові конструкції відповідачем не були передані позивачу. Згідно ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Споживачі також мають інші права, встановлені законодавством про захист прав споживачів. Ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачу така інформація повинна надаватись із тим, щоб була забезпечена можливість свідомого і комплексного вибору продукції. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію повинна містити: назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; дані про основні властивості продукції, номінальну кількість (масу, об'єм тощо), умови використання; відомості про вміст шкідливих для здоров'я речовин, які встановлені нормативно-правовими актами, та застереження щодо застосування окремої продукції, якщо такі застереження встановлені нормативно-правовими актами; позначку про наявність у складі продукції генетично модифікованих організмів; дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції; виробник (продавець) у разі виявлення недостовірної інформації про продукцію (якщо вона не шкодить життю, здоров'ю або майну споживача) протягом тижня вилучає цю продукцію з продажу та приводить інформацію про неї до відповідності. Відповідно до норм ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Ч.1 ст. 662 ЦК України покладає обов'язок на продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. На час розгляду справи у суді встановлено, що відповідач не виконала умови договору, а отже повинна повернути аванс у розмірі 6750 грн., який отримала по вказаному договору, а також 11 392,65 грн. пені за прострочення виконання умов. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. У відповідності з ч. 1 ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Частиною 2 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно ч. 6 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Отже, чинним законодавством встановлено, що збитки завданні розірванням договору підлягають відшкодуванню лише у разі розірвання договору в судовому порядку у зв'язку з істотним порушенням умов договору. Судом встановлено, що відповідач прострочив виконання замовлення. Розмір пені за прострочення виконання замовлення становить 11 392,65 грн. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст.4 цього ж Закону споживач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції, відповідно до закону. Відповідно до ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством здійснюється судом. При задоволенні вимог позивача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної немайнової шкоди. Згідно п. 2 ч. 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування і моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 3 Постанови ПВС України "Про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» від 31.03.1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У результаті неправомірних дій Відповідача Позивач зазнав душевних хвилювань у зв'язку із порушенням його прав, що принесло йому моральні страждання, які виразились у порушенні звичайного укладу його життя та негативно відобразилось на здоров'ї. Вирішуючи справу в межах наданих до суду доказів та заявлених позовних вимог, враховуючи відсутність будь-яких заперечень відповідача, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до ФОП [PERSON] про захист прав споживача, розірвання договору, відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1102,40 грн. (551,20 грн. з позовних вимог майнового характеру та 551,20 грн. з позовних вимог немайнового характеру). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved