Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, посилаючись на те, що позивач є одноосібним власником будинку [ADDRESS].Даний факт підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 25.06.2001 р., видане на підставі рішення виконавчого комітету Терешківської сільської ради Полтавського району від 25.05.2001 р. за № 61, зареєстроване Полтавським бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності, записано у реєстрову книгу №3 за реєстровим № 361 від 13.07.2001р. Станом на сьогодні у даному житловому будинку зареєстровані троє осіб - позивач, його син - [PERSON] та відповідач - колишня дружина - [PERSON]. Шлюб між сторонами розірвано 24.11.2006р., про що в книзі реєстрації розірвання шлюбів зроблений відповідний актовий запис за № 245. Відповідач на даний час прописана за даною адресою, хоча фактично, з дня розлучення(24.11.2006року) та по даний час в зазначеному будинку не проживала та не з"являється. Наразі з [PERSON] з моменту розлучення позивач взагалі не спілкується, її нове місце проживання не відоме, жодних дій щодо зняття з реєстрації нею не вчинено, поділ майна між сторонами не відбувався. Оскільки за вище вказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за них,позивач не може оформити надане йому державою право на субсидію, чим об"єктивно порушуються його права, а тому останній вимушений звернутися до суду. В судове засідання позивач та його представник не з"явились, надавши суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримали та прохали задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча заздалегідь повідомлявся належним чином про день та час розгляду справи, про що маються докази в матеріалах справи. Суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності сторін по наявним матеріалам справи в заочному порядку відповідно до ст. 169, 224 ЦПК України. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач є одноосібним власником будинку [ADDRESS].даний факт підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 25.06.2001 р., видане на підставі рішення виконавчого комітету Терешківської сільської ради Полтавського району від 25.05.2001 р. за № 61, зареєстроване Полтавським бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності, записано у реєстрову книгу №3 за реєстровим № 361 від 13.07.2001р. На час розгляду справи в суді у даному житловому будинку зареєстровані троє осіб - позивач, його син - [PERSON] та відповідач - колишня дружина - [PERSON]. Шлюб між сторонами розірвано 24.11.2006р., про що в книзі реєстрації розірвання шлюбів зроблений відповідний актовий запис за № 245. Відповідач на даний час прописана за даною адресою, хоча фактично, з дня розлучення(24.11.2006року) та по даний час в зазначеному будинку не проживала та не з"являється. З [PERSON] з моменту розлучення позивач взагалі не спілкується, її нове місце проживання не відоме, жодних дій щодо зняття з реєстрації нею не вчинено, поділ майна між сторонами не відбувався. Оскільки за вище вказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за них,позивач не може оформити надане йому державою право на субсидію, чим об"єктивно порушуються його права. Ст. 41 Конституції України гарантує право володіти і користуватися своєю власністю, а також вказує на те, що право приватної власності є непорушним. Ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Тобто саме рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття відповідача з реєстрації місця проживання. Ст. 3 Сімейного кодексу України визнає сім'ю спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Порядок реєстрації, зняття з реєстрації громадян, а також іноземців чи осіб без громадянства, які на законних підставах, перебувають в Україні визначено Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року. Відповідно до ст. 7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим 1 приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.. 283 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися свої житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405; ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним у будинку і (квартирі), що йому належать, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. За приписами ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім і власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України право на житлове І приміщення за тимчасово відсутніми членами сім'ї наймача зберігається протягом шести місяців. Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є: право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, оскільки відповідач у будинку належному позивачу не проживає більше року, не сплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальними послугами, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участь у спільному побуті, а отже вважається такими, що втратив право користування будинком. На підставі викладеного суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved