Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Свої вимоги позивач мотивує тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 26.06.2006 року. Шлюб між ними було розірвано на підставі рішення Деснянського районного суду м.Києва від 16.01.2019 року. Як зазначає позивач, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 22.04.2005 року вона є власником квартири [ADDRESS] . Під час перебування у шлюбі з відповідачем, вона надала згоду на реєстрацію його місця проживання у спірній квартирі, як члену сім`ї. На даний час відповідач не є членом її сім`ї, з 2017 року в квартирі не проживає, його реєстрація у спірній квартирі порушує її право на вільне розпорядження і користування своїм майном, вона позбавлена можливості реєструвати будь-які правочини щодо зазначеної квартири. Також, відповідач ніякої участі у витратах на утримання квартири не приймає. Посилаючись на викладені обставини, відповідач просить суд усунути перешкоди у здійсненні нею права на користування та розпорядження своїм майном, а саме квартирою [ADDRESS] , шляхом позбавлення відповідача права користування вказаним житловим приміщенням. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 09.06.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 14.09.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява, в якій він позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, а також просить розглядати справу в його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов до суду не надав. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних матеріалів. Дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22.04.2005 року (а.с.14, 15, 16). Позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.06.2006 року, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 16.01.2019 року (а.с.13). Згідно даних з Реєстру територіальної громади м.Києва, у спірній квартирі зареєстровано 5 осіб, в тому числі і відповідач [PERSON] . Відповідно до положень статей 316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частиною другою статті 64 ЖК України, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до статті 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. З матеріалів справи позивача вбачається, що відповідач вселився в спірне жиле приміщення, як чоловік позивача, а позивач як власник цього майна, надала відповідачу право користуватись ним саме у зв`язку із існуванням шлюбних відносин між ними. На даний час шлюб між сторонами припинено і матеріали справи не містять доказів того, що відповідач проживає однією сім`єю із позивачем, яка є власником спірної квартири, веде з нею спільне господарство та пов`язаний спільним побутом, а, отже, є членом її сім`ї. Відповідно до частини п`ятої статті 403 ЦК України, сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 406 ЦК України, сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Частиною другою статті 406 ЦК України визначено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 734/387/15-ц, постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 320/6081/16, від 16 січня 2019 року у справі № 243/7004/17, від 06 березня 2019 року у справі № 319/1589/17, від 16 жовтня 2019 року у справі № 243/9627/16-ц. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач користувався спірним жилим приміщенням зі згоди позивача під час дії сервітуту, та такі обставини, які були підставою для встановлення сервітуту припинились, а власник квартири має намір користуватись й розпоряджатись безперешкодно належним їй майном, суд дійшов висновку про те, що право користування відповідачем чужим майном припинилось, а тому існують підстави для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved