Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до виконкому Бердичівської міської ради про визнання за ним права власності на самочинно збудований житловий будинок № 30 по вул. Завадського в м. Бердичеві Житомирської області з господарськими будівлями (сарай «Б-1», погріб «В-1» , прибудова «а-1», прибудова «а1-1» ), який знаходиться на земельній ділянці, кадастровий номер: 1810400000:01:006:0207 по вулиці Завадського, 32, в м. Бердичеві Житомирської області. Мотивуючи тим, що 15 грудня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір оренди землі, а саме: земельної ділянки, загальною площею 725 кв.м., кадастровий номер - 1810400000:01:006:0207, яка розташована за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Завадського, 32. За даним договором відповідач, на підставі рішення від 26.09.2014 року № 914 надає йому в строкове платне користування вказану земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд терміном на 3 роки з моменту реєстрації договору, тобто з 15 грудня 2014 року до 15 грудня 2017 року. На вказаній земельній ділянці ним було самовільно побудовано без дозволу на виконання будівельних робіт житловий будинок «А-1» , сарай «Б-1», погріб «В-1» у 1996 році; прибудова «а-1»- у 2006 році, «а1-1» - у 2007 році. 13.09.2015 році він отримав в КП «Бердичівське МБТІ» технічний паспорт та звернувся до відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Бердичівської міської ради, щоб вирішити питання прийняття будинку в експлуатацію. Довідкою відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Бердичівської міської ради за № 72 від 31.03.2016 року підтверджено, що даний житловий будинок з прибудовами збудований без порушення вимог червоних ліній, тобто у 1996 році при будівництві будинку не було порушень чинного законодавства, яке діяло на той час. В серпні 2016 року він звернувся в управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області щодо прийняття в експлуатацію самочинно збудованого (без дозволу на початок виконання будівельних робіт) житлового будинку № 30 по вул. Завадського в м. Бердичеві, однак йому було рекомендовано звернутися до суду про визнання права власності на самовільно збудований об"єкт. Крім того рішенням Бердичівської міської ради № 563 від 28.12.2015 року його новозбудованому житловому будинку надано нову поштову адресу. В судове засідання представник позивача - [PERSON] не з"явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю. Представник відповідача - виконавчого комітету Бердичівської міської ради в судове засідання не з"явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Щодо позовних вимог покладається на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 15.12.2014 року між [PERSON] та виконавчим комітетом Бердичівської міської ради був укладений договір оренди земельної ділянки загальною площею 725 кв.м., кадастровий номер - 1810400000:01:006:0207, яка розташована за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Завадського, 32, що підтверджується копією договору (а.с.8-11). Згідно договору Бердичівська міська рада, як орендодавець, на підставі рішення від 26.09.2014 року № 914 надає [PERSON], як орендарю, в строкове платне користування вказану земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд терміном на 3 роки з моменту реєстрації договору, тобто з 15 грудня 2014 року до 15 грудня 2017 року. На вказаній земельній ділянці [PERSON] було самовільно побудовано без дозволу на виконання будівельних робіт у 1996 році житловий будинок «А-1» , сарай «Б-1», погріб «В-1», у 2006 році прибудову «а-1», 2 2007 році прибудову «а1-1», що підтверджується копією технічного паспорту(а.с. 15 - 17). Відповідно до листа № 333 від 11.12.2015 року відділу містобудування та архітектури Бердичівської міської ради повідомлено, що сарай «Б-1», погріб «В-1» , прибудова «а-1», житлова прибудова «а1-1» самовільно збудовані без порушення вимог ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень», а житловий будинок «А-1» самовільно збудований без дотримання вимог п.3.32 ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень», в якому зазначено, що житлові будинки слід розміщувати з відступом від червоних ліній вулиць: магістральних не менше 6 м , житлових не менше 3 м.(а.с. 13). Згідно довідки відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Бердичівської міської ради за № 72 від 31.03.2016 року даний житловий будинок з прибудовами збудований без порушення вимог червоних ліній, тобто у 1996 році при будівництві будинку не було порушень чинного законодавства, яке діяло на той час(а.с. 19). Згідно відповіді управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області № 1006-3-12/3413/16 від 05.09.2016 року щодо прийняття в експлуатацію самочинно збудованого (без дозволу на початок виконання будівельних робіт) житлового будинку № 30 по вул. Завадського в м. Бердичеві [PERSON] рекомендовано звернутися до суду про визнання права власності на самовільно збудований об»єкт(а.с. 17). Рішенням Бердичівської міської ради № 563 від 28.12.2015 року новозбудованому житловому будинку надано нову поштову адресу: будинок № 30 вул. Завадського в м. Бердичеві, який розташований на земельній ділянці, що орендує громадянин [PERSON] в м. Бердичів по вул. Завадського, буд. 32 (а.с.21) Частина 1 статті 376 Цивільного Кодексу України(далі ЦК України), зазначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Частини 3 та 4 цієї ж статті визначають, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно та на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно з пунктом 12\~постанови від 30.03.2012 року № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)"\~Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга\~статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга\~статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята\~статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Частиною ч. 1 ст. 116 Земельного Кодексу України, передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. П. 4 вищевказаної постанови Пленуму роз'яснено, що під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Не може вважатися наданням земельної ділянки лише рішення компетентного органу влади про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або для розробки проекту забудови. Під метою надання земельної ділянки слід розуміти вид використання земельної ділянки (стаття 19 ЗК, Класифікація видів цільового призначення земель, затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548), зазначений у рішенні відповідного компетентного органу державної влади чи місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у користування або передачу у власність з урахуванням цільового призначення земельної ділянки. Під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України Про регулювання містобудівної діяльності дозвільний документ (статті 35 - 37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі. Під проектом слід розуміти залежно від категорії об'єкта будівництва відповідний склад документації, визначеної статтями 1, 7 та 8 Закону України Про архітектурну діяльність, отриманої відповідно до статей 29, 31 Закону Про регулювання містобудівної діяльності, а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до статей 27, 30 зазначеного Закону. А тому оцінивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що визнання права власності за позивачем на самочинно збудований житловий будинок не порушить прав інших осіб і не заборонено законом, тому позовні вимоги є обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved