Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] 03.07.2020 року пред`явив позов до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення моральної шкоди у зв`язку із ушкодженням здоров`я, в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на його користь моральну шкоду у розмірі 170 000 грн. 00 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилався на те, що він з 08.10.2012 року по 27.08.2019 року перебував у трудових правовідносинах та був задіяний повний робочий день під землею на підприємстві Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське». 27.08.2019 року звільнений за ст.38 КЗпП України. Внаслідок роботи на підприємствах вугільної промисловості та небезпечними умовами праці, він отримав професійні захворювання. Згідно довідки МСЕК серії 12ААА № 090525 від 19.05.2020 року та довідки до акту огляду МСЕК 12ААБ № 416968 від 19.05.2020 року йому встановлено 65% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності за професійними захворюваннями безстроково. В результаті отримання ним професійного захворювання у зв`язку з погіршенням стану здоров`я він частково втратив професійну працездатність. Втрата ним працездатності призвела до порушення життєвих зв`язків, потребують для цього додаткових зусиль для організації його життя. Вважає, що отриманих виплат у зв`язку з втратою професійної працездатності повною мірою не можуть відшкодувати витрати, які понесені ним по теперішній час, направлені на поновлення і нормалізацію стану здоров`я. Компенсацію моральної шкоди оцінює у розмірі 170 000 грн. 00 коп. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутності. Відповідач - представник Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» в судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що позов визнає частково в розмірі 26 000 грн.(із умовного розрахунку 400 грн. за кожний відсоток втрати працездатності. Просив суд врахувати те, що позивач з 2010 року вже знав про погіршення стану свого здоров`я, після чого неодноразово звертався за допомогою до лікарні з приводу тих хвороб, які з часом призвели до стійкої втрати працездатності. Позивач, знаючи про ризик виникнення професійного захворювання, тривалий час не повідомляв адміністрацію ПРАТ «ШУ «Покровське» про необхідність переведення його на іншу менш шкідливу або не менш важку працю у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я. Саме приховуванням погіршення стану здоров`я у позивача та недбалим ставленням до стану свого здоров`я позивач сприяв розвитку у нього професійного захворювання. В свою чергу ПРАТ «ШУ «Покровське» звертає увагу на те, що кожен рік позивач був зобов`язаний проходити обов`язкові медичні огляди як працівник, що працює в шкідливих та важких умовах. Згідно з даними пройдених медоглядів за 2017-2019, які за кошти ПРАТ «ШУ «Покровське» проведено лікарями Покровської ЦГБ, зазначений громадянин був визнаний такий, який може працювати у підземних умовах. У разі виявлення ознак захворювань працівнику повинен бути виданий лікарнею медичний висновок, який виключає можливість продовження роботи за професією та який буде мати наслідком виникнення у ПРАТ «ШУ «Покровське» обов`язку перевести працівника на іншу менш важку роботу або звільнити його за станом здоров`я із наданням встановлених законодавством пільг та гарантій. Якщо внаслідок недбалості медичних працівників та свідомого приховування позивачем фактів погіршення свого здоров`я у [PERSON] під час медичних оглядів не було виявлено ознак професійних захворювань і якщо з цих причин зазначена вище особа не була своєчасно усунута ПРАТ «ШУ «Покровське» від дій шкідливих факторів виробничого середовища, то це є такими іншими обставинами, про які йдеться в ст..23 ЦК України і які повинен врахувати суд при визначені розміру моральної шкоди. Вважає, що причинно-наслідковий зв`язок існує між професійним захворюванням і діями самого працівника, які виражаються у тривалому продовженні роботи у шкідливих умовах праці. У зв`язку з чим, у виникненні професійного захворювання вбачають вину і самого позивача. Акт розслідування професійного захворювання позивача та довідка МСЕК не підтверджують наявність моральних страждань, оскільки в них відсутні дані про стрес, депресію чи інші негативні прояви психологічного стану, які зазнав позивач у зв`язку з профзахворюванням. Просить суд взяти до уваги такий довід, що при прийнятті на роботу працівники усвідомлюють, що працюючи у підземних умовах вони будуть піддаватися впливу шкідливих факторів. Також просить врахувати, що позивачу виплачуються значні страхові виплати від Фонду соціального страхування, пенсія за віком та пенсія за інвалідністю. Також надав заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутності. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи, дав оцінку зібраним доказам, вважає, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Приписами статті 46 Конституції України (254к/96-ВР) закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Судом встановлено, що [PERSON] 08.10.2012 року був прийнятий Публічним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське» прохідником підземним 4 розряду з повним робочим днем в шахті; 01.11.2013 року переведений прохідником 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті; 10.03.2016 року переведений прохідником 4 розряду підземним з повним робочим днем у шахті тимчасово на 1 місяць; 27.08.2019 року звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, за ст..38 КЗпП України, що підтверджується записами у трудовій книжці(арк. справи 9-12). Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання(отруєння) від 28 квітня 2020 року відносно [PERSON] професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів - важкості праці та пилу фіброгенної дії; діагноз: пневмоконіоз(q/t$ 1/2; fr),ЛН І-ІІ ст..(один-два) за змішаним типом(J 60); хронічна попереко-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями; м`язево - тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг(М 54.1); пресбіопія(Н-52.4); викривлення носової перетинки(J 34.2) (арк. справи 17-20). З виписки із медичної карти [PERSON] видно, що [PERSON] проходив лікування за вищевказаними діагнозами (арк. справи 21-31). 19.05.2020 року відносно [PERSON] складено індивідуальну програму реабілітації інваліда(арк. справи 14-16). Згідно довідки МСЕК серії 12ААА № 090525 від 19.05.2020 року та довідки до акту огляду МСЕК 12ААБ № 416968 від 19.05.2020 року [PERSON] встановлено за сукупністю 65%(перв. 30% хр. радикуліт; перв. 15% пневмон.; повт. 20% в т/п 07.02.2019 втрати професійної працездатності з 19.05.2020 року безстроково та встановлено третю групу інвалідності за професійними захворюваннями безстроково(арк. справи 13). В судовому засіданні також досліджено оригінали довідки МСЕК серії 12 ААА № 090525 від 12.05.2020 року та трудової книжки [NUMBER] від 05.01.2000 року. Відповідно до ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. У частині першій статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до частин першої-третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Стаття 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності». Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини - головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України). Крім того, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 2 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України '' Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує період роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, характер отриманого професійного захворювання, відсоток стійкої втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін його життєвих і виробничих стосунках, а також часткового визнання представником відповідача позову в частині стягнення моральної шкоди на користь [PERSON] у розмірі 26 000 грн., вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 26 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмір 170 000грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Відповідно дост. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Приймаючи до уваги, те що позивач, на користь якого постановлено рішення, звільнений від сплати судових витрат при зверненні з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, виходячи з суми судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру встановленого для фізичних осіб, яка складає 840 грн. 80 коп. пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 128 грн. 56 коп. Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Outcome: partial