Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «ВИДАВНИЧИЙ ДІМ «БЛІЦ-ІНФОРМ» про стягнення невиплаченої заробітної плати за квітень 2018 р. в розмірі 4 450, 26 грн., невиплаченої заробітної плати за травень 2018 р. в розмірі 4 416, 23 грн., грошової компенсації за невикористані відпустки в розмірі 3 239, 43 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 2 606, 27 грн., вихідної допомоги в розмірі 13 031, 35 грн., зобов'язання видати належним чином оформлену трудову книжку, з належним записом про звільнення, скасувати Наказ №88-п від 14.05.2018 р., стягнути витрати на правничу допомогу. Вимоги позову обґрунтовані тим, що він тривалий час перебував у трудових відносинах з відповідачем, однак у зв'язку із невиплатою роботодавцем у визначений строк заробітної плати за квітень та травень 2018 року, на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України виявив бажання розірвати із відповідачем трудовий договір, про що подав 08.05.2018 відповідну заяву про звільнення. Однак, відповідач не здійснив належним чином оформлення трудових відносин, не повернув трудову книжку, не здійснив повного розрахунку по заробітній платі, та не сплатив компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки, а тому позивач був вимушений звернутись до суду з вказаним позовом. 13.08.2018 р. ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. прийнято справу до свого провадження, відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. 11.09.2018 р. до суду зі сторони позивача надійшла заява про зміну предмету позову, збільшення розміру позовних вимог, у відповідності до якої просить стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату за квітень 2018 р. в розмірі 4 450, 26 грн., невиплаченої заробітної плати за травень 2018 р. в розмірі 4 416, 23 грн., грошову компенсацію за невикористані відпустки в розмірі 3 239, 43 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.05.2018 р. по 31.08.2018 р., в розмірі 14 551, 70 грн., вихідну допомогу в розмірі 13 031, 35 грн., змінити дату звільнення з 10.08.2018 р. на 08.05.2018 р., стягнути витрати на правничу допомогу. Вимоги заяви мотивує тим, що після пред'явлення до суду позову, позивач отримав Наказ, який підтверджує його звільнення, однак не тією датою, яка зазначена в заяві, також збільшився період не здійснення роботодавцем належного розрахунку при звільненні, у зв'язку із чим було збільшено вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.11.2018 р. постановлено здійснювати розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі, про розгляд справи повідомлявся належним чином, за зареєстрованим місцем перебування юридичної особи. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оскільки відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив та не подав до суду відзив, а також те, що позивач не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Встановлено, що сторони по справі перебували в трудових відносинах, а [PERSON] працював в ТОВ «Видавничий дім «Бліц-Інформ» на посаді консультанта з економічних питань редакторського відділу редакції газети «Бухгалтерія». Відповідно до особисто підписаної позивачем заяви від 02.05.2018 року, адресованої генеральному директору ТОВ «ВД «БЛІЦ-ІНФОРМ» останній, у зв'язку із невиплатою заробітної плати за квітень та травень 2018 року, просив звільнити його з роботи за власним бажанням з 08.05.2018 року на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Вказану заяву позивач направила цінним листом 08.05.2018 року, що підтверджується фіскальним чеком та описом-вкладення поштового відправлення. Факт надання вказаної заяви про звільнення відповідачу та факт відмови від її прийняття підтверджується актом від 08.05.2018 року. У відповідності до Наказу №163-п від 10.08.2018 р. позивача звільнено за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю, умов трудового договору, з компенсацією за невикористану відпустку за 24 календарних дні. Таким чином, з наданих суду доказів прямо вбачається, що позивача було звільнено з роботи через три місяці після подачі керівництву заяви про звільнення за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. З огляду на встановлені в ході розгляду справи обставин, та з наданих суду доказів випливає, що позивача було звільнено із займаної посади лише 10.08.2018 за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України, незважаючи на подану ним заяву від 02.05.2018 р., що є порушенням прав останнього. Так, положеннями ст.43 Конституції України гарантоване право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Підстави розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника передбачені ст.38 КЗпП України. Ч. 3 даної норми передбачає розірвання трудового договору з ініціативи працівника за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпПУ заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За положеннями ст. 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Згідно із ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Ч. 5 ст. 97 КЗпП передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Як закріплено ст. 24 Закону України «Про оплату праці», а також ст. 115 КЗпП України, - заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. З матеріалів справи та наданих позивачем доказів вбачається, що останньому не було виплачено заробітну плату за квітень та травень 2018 року. Крім вказаного, встановлено, що з позивачем не було здійснено розрахунку при звільненні, не виплачено компенсацію за невикористану відпустку, вихідну допомогу. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимог про розрахунок. Факт несвоєчасної виплати позивачу остаточного розрахунку при звільненні підтверджується випискою за картковим рахунком клієнта, та не спростовано відповідачем по справі. Положеннями частини першої статті 117 КЗпП України передбачений прямий обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Отже, не проведення розрахунку з працівником у зазначені строки в свою чергу є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Статтею 27 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Так, згідно з п. 21 Постанови Пленуму ВСУ N 13 від 24.12.1999 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями), далі - Порядок. Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії. Згідно з п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів(годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до ч.1 ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Положеннями ч. 1 ст. 83 КЗпП України передбачено обов'язок роботодавця у разі звільнення працівника виплатити грошову компенсацію за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Для обчислення тривалості щорічної відпустки пропорційно відпрацьованому часу слід використовувати Механізм нарахування заробітної плати за період відпустки для обчислення тривалості щорічної відпустки пропорційно відпрацьованому часу визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 № 100(далі - Порядок). Пунктом 7 вказаного Порядку встановлено, що нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Святкові та неробочі дні (стаття 73 Кодексу законів про працю України), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються. Під час розгляду справи судом встановлено та підтверджено, зокрема, наказом про звільнення позивача, останньому при звільненні мало бути виплачено компенсацію за невикористані 24 дні відпустки, проте вказаного відповідачем здійснено не було. Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази суд визнає належними і допустимими, також достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов'язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача. Зокрема, відповідачем не надано до суду доказів на спрастування розрахунків наданих позивачем тощо. Перевіривши розрахунки позивача, суд ваажає їх достовірними, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами, та не спростованими стороною відповідача. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позову та стягнення з відповідача на користь позивача невиплачену заробітну плату за квітень 2018 р. в розмірі 4 450, 26 грн., невиплачену заробітну плату за травень 2018 р. в розмірі 4 416, 23 грн., грошову компенсацію за невикористані відпустки в розмірі 3 239, 43 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.05.2018 р. по 31.08.2018 р., в розмірі 14 551, 70 грн., вихідну допомогу в розмірі 13 031, 35 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768, 4 грн. Також, в порядку розподілу судових витрат, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved