Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

до суду надійшла позовна заява [PERSON], згідно якої він просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] [PERSON], [INFO], до розміру 1/6 частки від доходу, але не менше 30% розміру прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з 15.01.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що з 16.12.2003 року по 22.05.2012 року він перебував у шлюбі з [PERSON] Від цього шлюбу у них народився син - [PERSON]. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26.01.2012 року з нього на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини від доходу, але не менше 30% розміру прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з 9.09.2011 року і до досягнення дитиною повноліття. [PERSON], що з моменту розгляду зазначеної справи та винесення рішення його сімейні обставини та матеріальне становище суттєво змінилось. 20.07.2012 року він одружився, а 11.08.2014 року став батьком дитини - сина [PERSON]. Його дружина на даний час знаходиться в декретній відпустці і не працює. Крім того, з ними проживає неповнолітня дитина дружини від першого шлюбу - [PERSON], 2003 року народження. Також зазначає, що 20.02.2014 року та 13.05.2014 року до моменту виходу в декрет його дружини, ним були оформлені кредитні договори № 27244398 від 20.02.2014 року та № 28444177 від 13.05.2014 року, сукупний щомісячний платіж за якими становить 1 045 гр. 08 коп. Тому вважає, що розмір аліментів, який підлягає стягненню з нього на утримання сина [PERSON] має бути зменшено до 1/6 частки від заробітку (доходу) щомісячно. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, вказав, що позивач працює та має офіційний регулярний дохід і за рішенням суду з нього стягуються аліменти саме у тій частині від його заробітку (доходу), яка необхідна та достатня для утримання сина. [PERSON], що наявність у його теперішньої дружини дитини від попереднього шлюбу не є підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки його дружина отримує аліменти від біологічного батька дитини. Крім того, його дружина отримує соціальну допомогу по народженню дитини. Вказує, що він та його дружина 28.11.2014 року придбали житловий будинок, вартістю 165 255 гр. [PERSON], що позивач отримує достатній дохід, добре забезпечений матеріально, а тому вважає, що для задоволення позовних вимог [PERSON] немає підстав. Крім того, вказує, що фактично цей позов є прагнення позивача понудити відповідача до виконання інших обов'язків, а саме - продати квартиру, що визнана їх спільною власністю, понудити виконувати рішення з приводу надання побачень з дитиною, оскільки між сторонами існує конфлікт. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 16.12.2003 року [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі. Від цього шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23.02.2012 року їх шлюб був розірваний. Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 22.05.2012 року вказане рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області було залишено без змін (а.с.4-7). Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26.01.2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від його доходу, але не менше 30% розміру прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з 9.09.2011 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.8-9). Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 27.03.2012 року рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26.01.2012 року було залишене без змін (а.с.9). Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14.06.2012 року [PERSON] була зобов'язана усунути перешкоди у спілкуванні [PERSON] з дитиною [PERSON], [INFO], встановлений порядок спілкування батька з малолітньою дитиною (а.с. 70-72). Позивач вказує, що з моменту розгляду зазначеної справи та винесення рішення його сімейні обставини та матеріальне становище суттєво змінилось. Так, 20.07.2012 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], її прізвище було змінено на «[PERSON]» (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про народження, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську реєстраційної служби Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, 19.08.2014 року народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Згідно витягу з розпорядження про надання відпустки від 4.09.2014 року № 381 [PERSON] було надано відпустку по догляду за дитиною віком до 3 років, з 17.10.2014 року по 11.08.2017 року (а.с.12). Відповідно до довідки голови квартального комітету від 13.01.2016 року за адресою: [ADDRESS] мешкають [PERSON], [PERSON], донька [PERSON], син [PERSON] (а.с.13). Згідно довідки про стан та історію заборгованості за кредитним договором № 27244398 від 20.02.2014 року [PERSON] у ПУМБ в м. Артемівськ отримав кредит у розмірі 11 269 гр. з датою погашення кредиту 20.02.2017 року (а.с.14-16). Відповідно до довідки про стан та історію заборгованості за кредитним договором № 28444177 від 13.05.2014 року [PERSON] у ПУМБ в м. Артемівськ отримав кредит у розмірі 17 956 гр. з датою погашення кредиту 13.05.2017 року (а.с.17-19). Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Так, відповідно до довідки про середню заробітну плату від 15.03.2016 року № 2071/09 [PERSON] працює в Артемівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області з 7.10.2014 року по теперішній час. Згідно вказаної довідки її середньомісячна заробітна плата складає 3 476 гр. 97 коп. (а.с.73). Згідно довідки ПАТ ПУМБ від 18.03.2016 року [PERSON] працює на посаді керуючого відділенням підрозділу відділення ПУМБ в м. Артемівськ Донецької області з 26.11.2001 року. Його дохід за період з 1.09.2015 року по 29.02.2016 року склав 115 012 гр. 52 коп., з яких ним сплачені аліменти в розмірі 22 781 гр. 83 коп. (а.с.75). Відповідно до звіту стану рахунку з використання картки VISA CLASSIC CHIP, відкритої у відділенні ПУМБ в м. Артемівськ Донецької області на ім'я [PERSON], за період з 1.11.2015 року по 30.04.2016 року на рахунок вказаної картки кожного місяця надходить 860 гр. (а.с.81). В судовому засіданні позивач пояснив, що вказана сума - це соціальна виплата, що отримує його дружина [PERSON] в зв'язку з народженням дитини - [PERSON]. Згідно виписки з карткового рахунку, відкритого у ПАТ Державний ощадний банк України на ім'я [PERSON], у період з 1.10.2015 року по 16.05.2016 року вона отримала суму в розмірі 9 599 гр. 22 коп. (а.с.82). В судовому засіданні позивач пояснив, що вказані кошти - це отримані його дружиною [PERSON] аліменти, які сплачує біологічний батько її доньки [PERSON] від першого шлюбу. Позивач вказує, що відповідач проживає разом з сином [PERSON] в квартирі [ADDRESS], яку він придбав за власні зароблені ним кошти, відповідач не сплачує комунальні послуги, хоча отримує і зарплату, і аліменти. Разом з тим, рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10.07.2013 року вказана квартира визнана спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], за кожним із них окремо визнане право власності на 1/2 частину вказаної квартири (а.с.62-63). Позивач надав довідку голови правління об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кец-27» від 14.04.2016 року № 17, відповідно до якої станом на 1.04.2016 року заборгованість з утримання будинку та прибудинкової території по квартирі [ADDRESS] складає 2 255 гр.94 коп.(а.с.65). Разом з тим, відповідно до ст. 11 ЦПК Країни суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. А тому заборгованість відповідача по комунальним послугам не є предметом цього спору. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Згідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини що мають істотне значення. Позивач вказує, що в нього змінилися обставини, відповідно до яких з урахуванням його особистих соціально-побутових потреб, необхідно зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідача. Такими обставинами позивач вказує - його одруження, наявність у його теперішньої дружини дитини від першого шлюбу, народження у них спільної дитини, той факт, що його дружина на теперішній час знаходиться в декретній відпустці та додає, що ним укладені кредитні договори, за якими він також сплачує щомісячні платежі. Разом з тим, суд, беручи до уваги, що позивач є батьком дитини, та відповідно до норм законодавства повинен утримувати її та дбати про її фізичний та духовний розвиток, до досягнення повноліття, приходить до переконання, що вимоги позивача про зменшення розміру аліментів задоволенню не підлягають. Так, позивач не надав доказів погіршення свого матеріального стану та здоров'я. Як вбачається з довідки про його доходи, він з 26.11.2001 року працює на посаді керуючого відділенням підрозділу відділення банку «ПУМБ» м. Артемівська. Разом з тим, позивач наголошує, що відповідач влаштувалася на роботу, отримує зарплатню, збільшилися її доходи. Натомість, аналізуючи сукупність доходу, наявність належних витрат сторін, суд виходять з наступного. Так, позивач, згідно довідки про доходи за 6 місяців отримав дохід в розмірі 115 012 гр. 52 коп. За вирахуванням сплачених ним відповідачу аліментів в розмірі 22 781 гр. 83 коп., позивач отримав 92 230 гр. 69 коп. (115 012 гр.52 коп. - 22 781 гр. 83 коп.). Тобто середньомісячний заробіток позивача становить 15 371 гр. 78 коп. (92 230 гр. 69 коп. : 6). Разом з тим, позивач вказує, що він утримує і доньку його дружини від першого шлюбу та їх спільну дитину, однак його дружина отримує аліменти від батька дитини від її першого шлюбу в середньому 1 200 гр. в місяць та 860 гр. - соціальних виплат на їх спільну дитину. Тобто, в середньому сім'я позивача, що складається з чотирьох осіб, в середньому має 17 431 гр. 78 коп. (15 371 гр. 78 коп. +1 200 гр. + 860 гр.). та в середньому на кожного члена родини позивача припадає 4 357 гр. 94 коп. Разом з тим, сім'я відповідача складається з двох осіб - відповідача та спільного з позивачем сина. Її середньомісячний дохід складається з її зарплатні та аліментів, які вона отримує від позивача. Так, в місяць відповідач в середньому отримує зарплатню в розмірі 3 476 гр. 97 коп. та аліменти в середньому в розмірі 3 796 гр. 97 коп. (22 781 гр. 83 коп. :6). Тобто в середньому сім'я відповідача має в місяць 7 273 гр. 94 коп., а на кожного члена її сім'ї припадає в середньому по 3 636 гр. 97 коп. (7 273 гр. 94 коп.: 2). А тому, суд вважає, що законних та обґрунтованих підстав для застосування вимог ст. 192 Сімейного кодексу України в даному випадку для зменшення розміру аліментів немає. Дійсно, як вбачається з наданих позивачем документів, обставини його життя змінилися, однак вони не вплинули на його матеріальне становище, яке, як вбачається з цих документів, не погіршилося. Доказів на підтвердження інших обставин, а саме - зміни матеріального стану, погіршення стану його здоров'я тощо, позивач суду не надав, а навпаки в судовому засіданні підтвердив, що виникнення будь - яких інших обставин у нього на даний час не відбулося, аніж ті, що вказані ним в позовній заяві. Позивач не сплачує відповідачу аліментів більше, аніж ті, що визначені рішенням суду. Та обставина, що позивач одружився вдруге, утримує дитину дружини від першого шлюбу, у них народилася спільна дитина, яку він також утримує, а тому не має змоги сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, не може служити підставою для зменшення розміру стягуваних аліментів. Так, з матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що у позивача не існує будь-яких інших зобов'язань з утримання, доказів погіршення стану здоров"я відповідачем не надано, він є працездатною особою, а тому не існує перешкод для виконання ним обов'язку по утриманню власної дитини у повному обсязі і сплаті аліментів в розмірі, достатньому для забезпечення дитині можливості нормального розвитку, враховуючи, що на дитину від першого шлюбу його теперішня дружина також отримує аліменти, а на їх спільну дитину - соціальну виплату. Крім того, довідка про його доходи не свідчить про погіршення його матеріального стану. Крім того, не є підставою, в розумінні ч.1 ст.192 СК України, для зменшення розміру аліментів посилання позивача на зміни сімейного стану. Зокрема, за змістом ст.ст. 150, 180 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток і утримувати дитину до досягнення нею повноліття на рівні, який дозволяє забезпечити її повноцінне життя. Позивач зазначає, що 20.02.2014 року та 13.05.2014 року ним були оформлені кредитні договори, за якими він мусить сплачувати щомісячні платежі. Разом з тим, вказані обставини не можуть слугувати підставами для зменшення розміру сплачуваних ним аліментів, оскільки правом позивача є укладенням вказаних договорів, однак, натомість, позивач має і обов'язок сплачувати аліменти на утримання сина. Позивачем не надано суду доказів щодо зменшення його заробітку з дня призначення аліментів та на час подачі позову до суду, щодо зміни його матеріального становища, погіршення або поліпшення стану його здоров'я, він фізично здоровий і може працювати. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Доводи позивача про занадто великий розмір аліментів не можуть братися до уваги, оскільки, враховуючи економічний стан країни в цілому, а також пріоритет дитини, суд приходить до висновку, що зменшення розміру аліментів на утримання дитини не зможе забезпечити її нормального розвитку та забезпечення її мінімальних життєвих потреб. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем не були обґрунтовані обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог. Таким чином, враховуючи вказані обставини, та, насамперед, інтереси дитини, суд вважає, що розмір аліментів, стягуваних з позивача на користь відповідача на утримання сина не є значним, та таким, що ставить в тяжке матеріальне становище позивача, а обставини, наведені ним на підставу зменшення розміру аліментів, не свідчать про необхідність зміни їх розміру в сторону зменшення, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed