Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом, що був уточнений, до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 11\~564,22 гривень та судовий збір. В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що Відповідно до укладеного договору № SAMDN03000000612949 від 26.03.2004 року [PERSON] (далі - Відповідач) 26.03.2004 року отримав кредит у розмірі 5000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У звязку з невиконанням зобовязань за кредитним договором Відповідач станом на 30.11.2013 року має заборгованість - 19270.32 грн., яка складається з наступного: - 4591.61 грн. - заборгованість за кредитом; - 14678.71 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Від цієї суми віднімається сума, що була стягнута за судовим наказом Приморського районного суду м. Одеси від 04.03.2008р. по справі №2н-1968/08 у розмірі 8114,49 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 5000 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом 3114,49 грн.; у т. ч. несплачені проценти на поточну заборгованість 64,13 грн.; несплачені проценти на прострочену заборгованість 3050,36 грн. Таким чином, сума до стягнення заборгованості за договором № SAMDN03000000612949 від 26.03.2004р. складає заборгованість за процентами за користування кредитом 11564,22 грн. (14678,71- 3114,49). У свою чергу [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з зустрічним позовом, у якому просить встановити факт порушення ПАТ КБ «Приватбанк» прав споживачів, гарантованих ч.2 п.4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», шляхом зловживання правом на судовий захист та здійснення дій, спрямованих на свідоме введення суду в оману, стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10\~000 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 13\~500,00 гривень. Представник позивача у судовому засіданні просив первісний позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Представник відповідача заперечував проти задоволення первісного позову, просив відмовити у позові застосувавши строк позовної давності, зустрічний позов просив задовольнити. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що пер війни і зустрічний позови задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № SAMDN03000000612949 від 26.03.2004 року [PERSON] (далі - Відповідач) 26.03.2004 року отримав кредит у розмірі 5000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитним лімітом, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, за перевитрати платіжного ліміту, комісії за користування кредитом та інших витрат на умовах передбачених дійсним договором.? Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов'язання за даним договором. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором Відповідач станом на 30.11.2013 року має заборгованість 19270.32 грн., яка складається з наступного: 4591.61 грн., заборгованість за кредитом; 14678.71 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Від цієї суми віднімається сума, що була стягнута за судовим наказом Приморського районного суду м. Одеси від 04.03.2008р. по справі №2н-1968/08 у розмірі 8114,49 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 5000 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом 3114,49 грн.; у т. ч. несплачені проценти на поточну заборгованість 64,13 грн.; несплачені проценти на прострочену заборгованість 3050,36 грн. Таким чином, сума до стягнення заборгованості за договором № SAMDN03000000612949 від 26.03.2004р. складає заборгованість за процентами за користування кредитом 11564,22 грн. (14678,71- 3114,49). Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (стаття 510 ЦК України). Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Разом з цим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (статті 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). За змістом вказаних норм початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає » сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Останній платіж було здійснено відповідачем17.08.2009 року. Таким чином, у позивача виникло право вимоги дострокового повернення коштів у серпні 2009 року. До суду позивач звернувся 27 січня 2014 року, тобто через чотири років з моменту виникнення права на захист своїх прав. Тому позивачем пропущено строк позовної давності, відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, що у даному випадку є підставою для відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк». Щодо позову [PERSON] про захист прав споживачів, то суд відмовляє у його задоволенні на підставі нижченаведеного. Згідно ст. 10 Цивільного процесуального Кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно частини першої ст. 50 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування". Згідно ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої, другої ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, [PERSON] не було доведено порушення його прав з боку ПАТ КБ «Приватбанк». Враховуючи, що у задоволенні позову [PERSON] щодо встановлення факту порушення його прав споживача відмовлено, суд також відмовляє у задоволенні стягнення моральної шкоди та судовий витрат, так ці позовні вимоги є похідними.

Outcome: dismissed