Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення в її корить витрат на поховання її матері у розмірі 4100 гривень та завданої їй унаслідок смерті матері моральної шкоди в розмірі 200 000 гривень. Обґрунтовує позов тим, що 04 січня 2016 року близько 15 години 00 хвилин, відповідач [PERSON], керуючи транспортними засобом марки «Ford Scorpio 2.01», реєстраційний номер [NUMBER] в м. Тернополі скоїв наїзд на матір позивача [PERSON], яка переходила проїзну частину дороги. Внаслідок наїзду [PERSON] тримала тілесні ушкодження, від яких померла на місці дорожньо-транспортної пригоди. За даним фактом дорожньо-транспортної пригоди 04 січня 2016 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016210010000038. За результатами досудового розслідування, постановою старшого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 29 грудня 2016 року зазначене кримінальне провадження закрито, у зв»язку із відсутністю у діянні [PERSON] складу кримінального порушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Разом із тим, у зазначеній постанові відмічено, що причиною настання ДТП були обставини, пов»язані із виходом пішохода [PERSON], яка не впевнилась у відсутності небезпеки, із-за задньої частини зустрічного мікроавтобуса, що обмежував оглядовість, унаслідок чого водій [PERSON] був позбавлений технічної можливості шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування уникнути наїзду на неї. Відповідач [PERSON] є власником зазначеного транспортного засобу. Позивач [PERSON] на поховання своєї матері понесла витрати у розмірі 4100 гривень. Крім цього, в результаті смерті матері позивача, їй було також завдано моральної шкоди, яку вона оцінює у 200 000 гривень. Моральна шкода полягає в тому, що смерть матері завдала позивачу невиліковної душевної рани, оскільки вони щоденно піклувались одне про одну, жили однією сім'єю та відчували опіку, тепло, любов, ласку і турботу. Думки про смерть матері призводять до нестерпних страждань. У позивача порушився звичний ритм життя, оскільки вона постійно перебуває в жалю за найріднішою в її житті людиною - матір'ю. Добровільно відповідач понесених витрат на поховання та моральної шкоди позивачу не відшкодував. З цих підстав позивач просила стягнути з відповідача витрати на поховання [PERSON] у розмірі 4100 гривень та завдану їй унаслідок смерті матері моральну шкоду в розмірі 200 000 гривень. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити із мотивів наведених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає їх безпідставними та просить суд відмовити у їх задоволенні. Зазначив, що мати позивача [PERSON] внаслідок своєї необережності вийшла на проїзджу частину автомобіля, через що відбулась дорожньо-транспортна пригода та відповідач [PERSON] не мав технічної можливості уникнути наїзду на зазначеного пішохода. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. Як вбачається із постанови старшого слідчого про закриття кримінального провадження від 29 грудня 2016 року, 04 січня 2016 року близько 15 год. водій [PERSON] керував автомобілем марки «Ford Scorpio 2.01», реєстраційний номер [NUMBER] в м. Тернополі та рухаючись автомобільною дорогою «Обхід м.Тернополя» від вул..Л.Курбаса в напрямку вул..Тектильної, навпроти будинку №6А вул..Тернопільської с.Гаї-Гричинські Тернопільського району, допустив наїзд на пішохода [PERSON], яка переходила проїзну частину дороги, поза межами пішохідного переходу. Внаслідок наїзду [PERSON] від отриманих травм загинула на місці пригоди. Досудовим розслідуванням встановлено, що причиною настання вказаної дорожньо-транспортної пригоди були обставини, які пов»язані з виходом пішохода [PERSON], яка не упевнилась у відсутності небезпеки, із за задньої частини зустрічного мікроавтобуса, що обмежував оглядовість , в порушення п.п.4.8, 4.10, 4.14 «а» ПДР України, унаслідок чого водій автомобіля «Ford Scorpio 2.01», реєстраційний номер [NUMBER] - [PERSON] був позбавлений технічної можливості шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування уникнути наїзду на неї. Таким чином, у діянні водія автомобіля «Ford Scorpio 2.01», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] досудовим розслідуванням не встановлено порушень вимог правил дорожнього руху України, які б перебували у причинному зв»язку із настанням ДТП, чи призвели до виникнення даної ДТП, тобто відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Враховуючи наведені обставини, слідчим постановлено - кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016220010000038 від 04.01.2016 року закрити, на підставі п.1 ст.284 КПК України, у зв»язку із відсутністю в діянні водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху, особою яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть [PERSON] Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11 січня 2016 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції (актовий запис №56), [PERSON] померла [INFO]. Позивач [PERSON] є дочкою померлої унаслідок ДТП, [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 10 січня 1975 року, видане Лозівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, та свідоцтво про шлюб (повторним) серії [NUMBER] від 09 квітня 2013 року, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції. Як убачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки «Ford Scorpio 2.01», реєстраційний номер [NUMBER] його власником є відповідач [PERSON]. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, речове право, договір оренди, підряду тощо) володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Судом установлено що власником автомобіля «Ford Scorpio 2.01», реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок наїзду якого на [PERSON] настала її смерть, є відповідач [PERSON], а тому відповідно до закону на нього покладається обов'язок із відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. При цьому моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала. Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди позивач [PERSON] понесла витрати на поховання [PERSON] та пов'язані із цим ритуальні послуги у розмірі 4100 гривень, що підтверджується товарним чеком від 05 січня 2016 року, виданим фізичною особою-підприємцем [PERSON] Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. До моральної шкоди відноситься: фізичний біль та страждання, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, душевні страждання особи у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї. Згідно з ч. 2 ст. 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам які проживали однією сім'єю. В силу вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд повинен наводити у рішенні відповідні мотиви. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 7 своєї постанови від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Положення статті 1193 Цивільного кодексу України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. З наявних у справі доказів, а саме постанови про закриття кримінального провадження від 29.12.2016 року, убачається, що [PERSON] допустила в зазначеній дорожньо-транспортній пригоді необережність, внаслідок свого переходу проїзджої частини дороги, не упевнилась у відсутності небезпеки за задньої частини зустрічного мікроавтобуса, що обмежував оглядовість, порушивши при цьому вимоги п.п 4.8, 4.10, 4.14 »а» ПДР України, що підтверджено постановою про закриття кримінального провадження. Таким чином, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує душевні страждання, яких позивач зазнала у зв'язку з смертю матері, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що призвели до зміни її стану морально-психологічного стану, а також втрату для неї близької людини, унаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю джерела підвищеної небезпеки, яким керував відповідач та належить йому на праві власності. З урахуванням обставин справи, характеру та обсягу страждань, яких зазнала позивач, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд вважає за необхідне визначити розмір відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000 гривень. Крім цього, суд звертає увагу на те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною, у постанові від 20 січня 2016 року в справі 6-2808цс15. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення в її корить витрат на поховання [PERSON] у розмірі 4100 гривень та завданої їй унаслідок смерті її матері моральної шкоди в розмірі 30 000 гривень. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З цих підстав з відповідача [PERSON] на користь держави слід стягнути 1409,60 гривень судового збору.

Outcome: partial