Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеною заявою , в якій вказав , що 01.01.2014 року згідно наказу № 144 від 12.12.2013 року він був прийнятий на посаду електромонтера з ремонту та обслуговування апаратури та пристроїв зв»язку 6 розряду Державного підприємства дорожнього зв»язку , інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв»язок» філії «Полтавський виробничий експлуатаційно-технічний вузол зв»язку». 26.05.2014 року згідно наказу № 12-к від 26.05.2014 року він був звільнений з займаної посади зі скороченням штату працівників відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. При звільненні станом на 26.05.2014 року відповідач мав перед ним борг по заробітній платі в сумі 34941 грн . Борг не сплачено до даного часу . Згідно вимог ст. 117 КЗпП України відповідач в зв»язку з невиплатою йому заробітної плати при звільненні зобов»язаний виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку . Відповідно до довідки № 3/20 від 08.07.2014 року його заробітна плата за чотири місяці 2014 року складає 13819,63 грн, тобто середній заробіток за 2014 рік складає 3454 ,90 грн , які відповідач зобов»язаний виплатити йому щомісячно по день повного розрахунку заборгованості по заробітній платі при звільненні . Просить стягнути з відповідача на його користь 34 941 грн заборгованості по заробітній платі та зобов»язати виплати йому середній заробіток за час затримки розрахунку по 3454,90 грн щомісячно з 26.05.2014 року по день повного розрахунку по заробітній платі . В судовому засіданні позивач [PERSON]. позов підтримав і суду пояснив , що 26 травня 2014 року його було звільнено з посади електромонтера з ремонту та обслуговування апаратури та пристроїв зв»язку в зв»язку з скороченням штатів , на день звільнення його заборгованість по заробітній платі складала 34 941 грн . Після звернення до суду відповідач виплатив йому частину заборгованості -2485 ,89 грн , сума заборгованості на даний час дійсно складає 32 455,89 грн . Вважає , що обраховувати середній заробіток з останніх місяців роботи неможливо , оскільки він хворів , тому в березні , квітні та травні 2014 року працював не повний місяць . Середній заробіток необхідно обраховувати за повні робочі місяці, тобто за січень та лютий 2014 року виходячи з посадового окладу 2632 грн. Просить позов задовольнити , стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 32 455 ,89 грн , а також середній заробіток за час затримки розрахунку з 24.05.2014 ркоу по даний час . Представник відповідача - державного підприємства дорожнього зв»язку , інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв»язок» в судове засідання не з»явився , надав суду заперечення на позов в якому зазначив , що підприємство заборгувало позивачу 32 455, 89 грн, а не 34 941 грн . Вважає , що позивач втратив середній заробіток з дня звільнення по день подання заяви в сумі 10 777,8 грн . з розрахунку 110 днів . Позов визнав частково , просить справу розглянути в його відсутність , в позові щодо стягнення коштів за час затримки розрахунку відмовити. . Суд , заслухавши позивача , дослідивши заперечення представника відповідача та матеріали справи дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 01.01.2014 року згідно наказу № 144 від 12.12.2013 року [PERSON] був прийнятий на посаду електромонтера з ремонту та обслуговування апаратури та пристроїв зв»язку 6 розряду Державного підприємства дорожнього зв»язку , інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв»язок» філії «Полтавський виробничий експлуатаційно-технічний вузол зв»язку». 26.05.2014 року згідно наказу № 12-к від 26.05.2014 року позивач звільнений з займаної посади в зв»язку з скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. При звільненні станом на 26.05.2014 року відповідач мав перед позивачем заборгованість по заробітній платі в сумі 34 941 грн , після звернення позивача до суду виплатив йому частину боргу в сумі 2485 ,11 грн , залишок боргу становить 32 455,89 грн , який визнається сторонами і не підлягає доказуванню. В ст. 94 КЗпП України зазначено, що заробітна плата це винагорода , обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно зі ст. 1 ЗУ „Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу. Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього ж Кодексу, якою передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Меньшакова проти України» від 08 квітня 2010 року зазначено , що відповідно до статті 117 КЗпПУ при відсутності спору щодо суми заборгованості із заробітної плати, звільнені працівники мають право на компенсацію за несвоєчасну виплату такої заборгованості за період "фактичного розрахунку" (частина перша статті 117), а при наявності спору про розміри сум заборгованості із заробітної плати компенсація повинна бути виплачена, якщо спір вирішено на користь працівника (частина друга статті 117). Сума заборгованості [PERSON] заробітної плати відповідачем не оспорюється. Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідач, не оспорюючи фактів роботи позивача на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування апаратури та пристроїв зв»язку 6 розряду ,звільнення його з посади 26.05.2014 року , наявність заборгованості перед позивачем по заробітній платі на момент звільнення та затримки розрахунку з 26.05.2014 року по даний час вважає , що вимоги позивача щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку не підлягають задоволенню , але , відповідно до вимог ст. 10, 60 ЦПК України , не надав суду будь - яких доказів відсутності своєї вини в несвоєчасному розрахунку з позивачем , а також доказів наявності об»єктивних перешкод в належній організації роботи підприємства. Відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України "у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком". Конституційний Суд України 15 жовтня 2013 року у справі №1-13/2013 №8-рп/2013 в аспекті конституційного звернення дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач порушив право на отримання позивачем законної винагороди за виконану роботу у вигляді заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку , що в сенсі ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції з прав людини є також порушенням права на мирне володіння майном, тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд враховує роз'яснення, викладені у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно яких суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням суми, на яку той мав право,частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно з середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Відповідно до абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Згідно довідки № 3195 від 23.12.2014 року , наданої відповідачем, складовими заробітної плати позивача є посадовий оклад в сумі 2632 грн та оплати за вислугу років , тобто позивачу в січні та лютому 2014 року за повні робочі місяці було нараховано по 3070,67 грн , сума до виплати становила 2485,40 грн. Суд при визначенні середнього заробітку позивача врахував заробітну плату саме за січень та лютий 2014 року , оскільки в березні 2014 року позивач працював лише 3 дні ,в квітні та травні не працював , перебував на лікарняному, тому обраховувати його середній заробіток за вказані місяці неможливо. . Таким чином , середня заробітна плата позивача на момент звільнення складала 2485,40 грн , середньоденна- ( 4970,8: 40 днів) = 124 грн 27 коп. Фактична затримка розрахунку з 26.05.2014 року по 01.01.2015 року складає 7 місяців та 4 дні , середній заробіток за час затримки розрахунку становить ( 2485,40Х 7 =17397,80)+(4 дні Х124,27=497,09)= 17894,88 грн. Крім того , судом встановлено , що позивач з 18.06.2014 року перебуває на обліку як безробітний в Державному центрі зайнятості Голованівського РЦЗ Кіровоградської області і станом на 01.01.2015 року отримав допомогу по безробіттю в сумі 12380 ,01 грн. Суд вважає , що розмір відшкодування позивачу за затримку розрахунку необхідно зменшити на вказану суму . Оскільки за січень 2015 року [PERSON] допомогу по безробіттю ще не отримував , суд обраховував кошти за затримку розрахунку по 01.01.2015 року . Таким чином , середній заробіток позивача за час затримки розрахунку складає 17894,88 грн - 12 380 ,01 грн = 5514,87 грн , з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 32 455,89 грн , середній заробіток за час за затримки розрахунку при звільненні в сумі 5514,87 грн , всього в загальній сумі 37 970 ,76 грн . Вказана сума визначена за відрахуванням податків та необхідних платежів до всіх форм соціального спрямування . Відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України стороні ,на користь якої ухвалено рішення , суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати . Оскільки згідно вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-У1 з відповідними змінами - позивач звільнений від сплати судового збору, тому витрат не поніс, витрати по оплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача . Викладене підтверджується наказами № 19 від 14.02.2014 року, № 89-к від 05.11.2013 року , № 19 від 14.02.2014 року ,а/с-7, 22,30 техніко-економічним обґрунтування необхідності чисельності працівників , а/с-8, довідками № 3/20 від 08.07.2014 року , № 3/70 від 29.10.2014 року, № б/н від 09.12.2014 року , № б/н від 16.12.2014 року, № 3/95 від 23.12.2014 року , № 3/94 від 23.12.2014 року ,а/с- 9 ,21,41, 48, 54, 61-62 , 63, копією трудової книжки , а/с- 10-12,42, копією «Положення філії «Полтавський виробничий експлуатаційно-технічний вузол зв»язку», а/с- 23-28 не викликає сумніву, є достовірним, докази є вичерпними . На ст. ст. 116, 117, 233 КЗпП України, ст. 3 ЦК України, Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» із змінами, «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078,

Outcome: approved