Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами про визнання об'єктами спільної сумісної власності сторін земельної ділянки, площею 0,138 га, по [ADDRESS] та об'єкт незавершеного будівництва, розташований на ній, а також поділу набутого у шлюбі в розмірі по 1/2 частині кожній із сторін: автомобіля марки «Dacia Logan 90L», державний № [NUMBER], та вищезазначеної земельної ділянки. В судовому засіданні позивачка та її представник вимоги позову підтримали в повному обсязі. Представник відповідача вимоги позову визнав частково, а саме, щодо поділу по ? частині автомобіля та визнання об'єктом спільної сумісної власності незавершене будівництво, але, заперечуючи проти поділу земельної ділянки, оскільки остання була отримана відповідачем в дар від свого батька. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставині визнані сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до положень ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Положення ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ст. 318, ч. ч. 1, 3, 6, 7 ст. ст. 319, 325, 328, 334 Глави 26, 379, 383, 386, 391 ЦК України та ст. ст. 60, 61 СК України визнають право спільної сумісної власності подружжя на майно, яке нажите ними у шлюбі. При цьому, відповідно до вимог ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Положеннями п. п. 1 та 3 ч. 1 ст. 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу, та майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У відповідності до положень п. п. 23 і 24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час придбання зазначеного майна. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Згідно із положеннями ч. 3 ст. 331 ЦК України, до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання, тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності, особа може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва. Відповідно до постанови Верховного суду по цивільній справі № 6-56цс12 від 20 червня 2012 року, недобудований подружжям будинок може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя в порядку ст. 60 СК України, а тому, застосування ст. 331 ЦК України можливо саме при розгляді зазначеного цивільного спору. Судом достовірно встановлено, що сторони у період з 2002 року по серпень 2011 року перебували у шлюбі. Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 20 грудня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], за реєстровим № 4114, відповідач прийняв у дар земельну ділянку [ADDRESS], для ведення особистого підсобного господарства. Як вбачається з державного акту на право власності серії ЯБ № 795832-57041 від 16 червня 2006 року, відповідач на підставі рішення Іванковичівської сільської ради від 17 березня 2006 року є власником земельної ділянки, кадастровий № 3221483301:01:028:0001, площею 0,138 га, розташованої на території с. Іванковичі Васильківського району Київської області з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Відповідно до будівельного паспорту на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських споруд на земельній ділянці [ADDRESS], затвердженого головним архітектором Васильківського району 3 вересня 2008 року, забудовником цього будинку є відповідач. Зі зведеного акту на цей житловий будинок вбачається, що ступінь його готовності становить 57 % . Приймаючи до уваги, що автомобіль та об'єкт незавершеного будівництва набути сторонами в період їх шлюбу, то автомобіль може бути поділений між ними в рівних частинах, а незавершене будівництво - об'єктом їх спільної сумісної власності колишнього подружжя. Що стосується поділу земельної ділянки, на якій розташований об'єкт незавершеного будівництва, але визнаний об'єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя, то така вимога позову не підлягає до задоволення, оскільки ця земельна ділянка є особистою власністю відповідача та відсутністю питання про поділ об'єкта нерухомості, який на ній розташований, а тому і підстав для її поділу, що визначені положеннями ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України. На підставі наведеного та

Outcome: partial