Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

Позивач 07.08.2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], за яким просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по кредитному договору № 563/080908 від 08.09.2008 в розмірі, який було уточнено представником позивача шляхом подання розрахунку кредитної заборгованості за період з 03.09.2014 по 02.07.2018 року, та становив 136 290, 06 дол. США. та стягнути суму сплачено судового збору за подання позовної заяви. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року відкрито провадження у даній справі та призначено її судовий розгляд . 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів (Відомості Верховної Ради (ВВР), 2017, № 48, ст.436). У зв'язку з цим, у даній справі було проведено підготовче провадження, яке ухвалою суду від 06.03.2018 закрито та призначено судовий розгляд по суті. У судовому засіданні представник Романюк Б.І., діючий в інтересах ПАТ «БМ - Банк», позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував, надав розрахунок заборгованості за кредитним договором № 563/080908 від 08.09.2008 року за період з 03.09.2014 по 02.07.2018 року. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Враховуючи наявність всіх умов, передбачених статтею 280 ЦПК України, суд вважає можливе провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Судом встановлено, що ПАТ «БМ Банк» та [PERSON] 08 вересня 2008 року уклали Кредитний договір № 563/080908, згідно з яким останній отримав на умовах визначених кредитним договором, грошові кошти в розмірі 118 279,00 доларів США з терміном остаточного повернення кредиту до 07 вересня 2015 року. Оскільки відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання позивач був вимушений звернутися до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON]. Так, рішенням Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/26991/14-ц ухвалив рішення, яким позовні вимоги АТ «БМ Банк» до [PERSON] та [PERSON] було задоволено повністю та присуджено стягнути заборгованість за період з 08.09.2008 року по 02.09.2014 року у розмірі 264 185, 40 грн. та судові витрати при подачі позову. Проте, як вказує позивач, незважаючи на судове рішення, відповідачі продовжують не виконувати взяті на себе грошові зобов'язання з повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого за період з 03.09.2014 по 19.07.2017 року утворилась заборгованість та як наслідок і застосування штрафних санкцій. Так, згідно розрахунку кредитної заборгованості станом на 03.07.2018 рік, який міститься в матеріалах справи, загальна заборгованість за кредитним договором становить 105 353,64 дол. США, сума нарахованої пені за порушення сплати процентів - 5669,46 дол. США та пені за порушення строку сплати кредиту -25 266,96 дол. США. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема ст. 559 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що строк дії кредитного договору №563/080908 від 08.09.2008 року, укладеного між банком та відповідачем [PERSON], сторонами визначено до 07 вересня 2015 року. Разом з тим заборгованість розрахована банком станом на 02.07.2018 року. При цьому суд звертає увагу, що з моменту закінчення строку дії договору припиняються кредитні зобов'язання за кредитним договором, а залишаються виключно боргові зобов'язання по сплаті боргу, визначеного судовим рішенням, тобто банк має право виключно на відшкодування інфляційних втрат та трьох процентів річних (платежі передбачені ч. 2 ст. 625 ЦКУ). Крім цього, досліджуючи наданий позивачем розрахунок суми боргу та рішення суду від 17.12.2014 слід зазначити про те, що сума боргу визначена позивачем викликає сумніви, оскільки заборгованість по кредиту в розмірі 86 046,32дол.США та заборгованість по процентам в розмірі 19 307,32 дол.США, з урахуванням закінчення строку договору 07.09.2015, та вже стягнутих рішенням сум, суперечить умовам укладеного між сторонами договору. Крім цього, слід врахувати те, що 26 квітня 2017 року складено Акт про проведення прилюдних електронних торгів щодо продажу транспортного засобу, належного [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за рішенням суду від 17.12.2014 року, проте не враховано в наданому позивачем розрахунку. Таким чином, оскільки Печерським районним судом м. Києва 17.12.2014 року ухвалено судове рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки тощо поза строком дії кредитного договору законом не передбачено. З урахуванням того, що строк дії кредитного договору №563/080908 від 08.09.2008 року вже закінчився, та вже існує рішення суду про стягнення заборгованості за даним кредитним договором, суд приходить до висновку, що кредитні правовідносини між сторонами припинились, а існують виключно боргові зобов'язання по сплаті боргу, а отже, підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №563/080908 від 08.09.2008 року, розрахованої банком станом на 02.07.2018 року, немає. Аналогічні правові позиції, викладені в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.12.2014 року по справі № 6-35797св14 (номер в реєстрі 41945348), від 17.12.2014 року по справі №6-35797св14 (номер в реєстрі 42008405), від 14.01.2015 року по справі №6-41128св14 (номер в реєстрі 42369897), від 21.01.2015 року по справі № 6-42315св14 (номер в реєстрі 42421248). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи,

Outcome: dismissed