Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

Позивач (відповідач) [PERSON] звернувся до суду з позовом і просить визнати [PERSON], [PERSON] разом з її малолітньою дитиною [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS], мотивуючи тим, що він являється наймачем вище вказаної квартири, в якій зареєстровані відповідачі по справі. Зазначені особи протягом останнього часу, а саме з жовтня 2012 року не проживають в даній квартирі, не сплачують комунальні платежі, особистих речей їх в квартирі не має і взагалі квартирою вони не цікавляться. Відповідачі (позивачі) [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з зустрічним позовом і просять суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], мотивуючи тим, що вони є зареєстрованими та на даний час проживають за вказаною адресою. Відповідач не бажає проживати в спірній квартирі, оскільки за період з жовтня 2009 року по даний час [PERSON] в квартирі не намагається навіть зробити опалення, а коли вони виявили бажання це зробити, то [PERSON] почав їм створювати перешкоди, тобто сам не живе і їм не дає можливості. Позивач (відповідач) [PERSON] в судовому засіданні свій позов підтримав та просить його задоволити, щодо задоволення зустрічного позову просить відмовити за безпідставністю. Представник позивача (відповідача) [PERSON] в судовому засіданні позов свого довірителя підтримав та просить його задоволити з підстав викладених у позові, а щодо задоволення зустрічного позову просить відмовити за безпідставністю, при цьому пояснив, що дійсно відповідачі (позивачі) з жовтня 2012 року та протягом шести місяців в даній квартирі не проживають, що стверджується актами та показами свідків. Його довіритель уже протягом п'яти років намагається попасти в свою квартиру, щоб там проживати, доказом чого є численні судові рішення, звернення до міліції, однак йому постійно у цьому чинять перешкоди. Згоди на переобладнання опалювальної системи довіритель не давав, оскільки відповідачі мають перед ним заборгованість по квартплаті, яка підтверджена рішенням суду, яке з їх строни й досі не виконано. Відповідач (позивач) [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення первісного позову заперечує, а свій зустрічний позов просить задоволити. Відповідач (позивач) [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення первісного позову заперечує, а свій зустрічний позов просить задоволити. Представник відповідачів (позивачів) [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення первісного позову заперечує, а зустрічний позов своїх довірителів просить задоволити з підстав викладених у зустрічному позові при цьому пояснив, що його довірителі в досліджуваний період (жовтень 2012 року-квітень 2013 року) у спірній квартирі дійсно не проживали, оскільки з 2009 року будинок було відключено від централізованого опалення. Згоди позивач (відповідач), як наймач квартири на переобладнання не давав, а тому вони були змушені користуватися обігрівачами, як наслідок цього перегоріла проводка квартири, і маючи на руках малолітню дитину (2009 року народження) вони вимушені були шукати інше місце. Сам позивач (відповідач) з вересня 2009 року в даній квартирі не проживає по даний час, він проживає із своєю новою дружиною. Що стосується його пояснень про відсутності у нього ключа, то навіть після того, як під час судового засідання йому було вручено ключ, без поважних причин він там не проживає. Його звернення до міліції є постійно безпідставними. Відповідачі (позивачі) сплачували за газ, електроенергію. Однак, коли вони вимушені були тимчасово залишити квартиру, то показники лічильників фактично не змінились, що підтверджує той факт, що позивач (відповідач) там також не проживав. У квартирі відсутні будь-які особисті речі позивача (відповідача), що також підтверджує той факт, що він там взагалі не проживав. Представник третьої особи КП «Комунальник» пояснила, що не має вагомих підстав, для визнання поважності причин не проживання сторін в даній квартирі. Не встановлюючи індивідуального опалення, вони не зверталися до суду про поновлення централізованого опалення. Постійна заміна ключів є умисним, продуманим рішенням сторони, щодо недопущення іншої сторони у квартиру. Прокурор пояснив, що відсутність опалення у квартирі є порушенням санітарних норм і проживання в такій квартирі є неможливим. Дана квартира перебуває у власності територіальної громади. Згідно ордеру первісний позивач має статус наймача, а позивач за зустрічним позовом - піднаймача. Враховуючи суб'єктивний склад сторін, піднаймач не має права вимагати визнання наймача квартири таким, що втратив право користування жилим приміщенням. А тому у задоволенні як первісного так і зустрічного позову просить відмовити. Суд заслухавши пояснення позивача (відповідача), представника позивача (відповідача), відповідачів (позивачів), представника відповідачів (позивачів), третьої особи КП «Комунальник», прокурора, свідків та дослідивши наявні в матеріалах справи докази прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] в м. Овруч Житомирської області, що підтверджується довідкою № 631 від 28.03.2013 року виданою КП «Комунальник» (а.с.10). З довідки № 631 від 28.03.2013 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] прописані та проживають: [PERSON] (наймач), [PERSON] (колишня дружина), [PERSON] (дочка колишньої дружини), [PERSON] (онука колишньої дружини) (а.с.10). Даний факт також підтвердила в судовому засіданні представник третьої особи КП «Комунальник». Із ордеру на житлове приміщення №31 від 07.02.1995 року (а.с.11) вбачається, що [PERSON] із сім'єю із 3-х чоловік була виділена квартира [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.12) вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 28.07.2005 року. У свідоцтві про народження [PERSON] (а.с.59) зазначено, що її матір'ю є [PERSON] Із актів (а.с.3-8) від 30.10.2012 року, 29.11.2012 року, 27.12.2012 року, 31.01.2013 року, 28.03.2013 року, 25.07.2013 року, вбачається, що в кв.[ADDRESS] дійсно не проживають зі слів сусідів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з 1 жовтня 2012 року по даний час (час складання актів). Про фактичне місце їх проживання комісії не відомо. В акті від 29.04.2013 року (а.с.45) зазначається, що зі слів сусідів [PERSON] не проживає в кв.[ADDRESS] з вересня місяця 2009 року, а проживає по вул.Київській у нинішньої дружини. Згідно рішення Овруцького районного суду від 05.05.2011 року (а.с.46-48) по справі №2-391/11 [PERSON] та [PERSON] відмовлено в задоволенні позову до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою та встановлення порядку у її користуванні, вселення, визнання відмови у наданні згоди на реєстрацію незаконною, зобов'язання у наданні згоди на реєстрацію та зобов'язання провести реєстрацію. Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 21.06.2011 року дане рішення залишено в силі. Рішенням Овруцького районного суду від 21.12.2012 року (а.с.50-51) по справі №617/13583/12 [PERSON] відмовлено у задоволенні позову до [PERSON] та [PERSON] про виселення та зняття з реєстрації, третя особа - КП «Комунальник». Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 12.02.2013 року дане рішення залишено в силі. На час розгляду справи заборгованість по комунальних платежах квартири [ADDRESS] відсутня. Даний факт визнається сторонами, представником КП «Комунальник», а тому в силу ч.1 ст.61 звільняється від доказування. У довідці від 28.03.2013 року (а.с.9) зазначається, що квартплата за квартиру [ADDRESS] утримується із заробітної плати [PERSON] Стан розрахунків за спожиті послуги вбачається із довідки про стан розрахунків (а.с.70) та квитанцій про сплату (а.с.71-73). Також звільняється від доказування на не потребує доказів той факт, що квартира [ADDRESS] відключена від централізованого опалення, індивідуальне опалення не встановлено та в період осінь 2012 - зима 2013 року відбулося пошкодження електропроводки у квартирі. Адже дані факти також визнаються сторонами та представником КП «Комунальник. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в неприязних стосунках між собою, що стверджується численними судовими рішеннями, сторонами яких вони є, а також актами (а.с106-107), заявою в Овруцький РВ УМВС України в Житомирській області (а.с.105), постановами про відмову в порушенні кримінальної справи (а.с.109-113), листами РВ УМВС України на адресу [PERSON] (а.с.110, 114-115), які тривають й на даний час, що також підтверджується наданими позивачем (відповідачем) уже під час розгляду справи постановами про відмову в порушенні кримінальної справи та листами РВ УМВС України на його адресу. Згідно свідоцтва про шлюб (а.с.44) вбачається, що 27.03.2010 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що являється кумою сторін по справі. Приймала участь у складанні акта. Акт складався у квартирі. На той час у квартирі [PERSON] було якесь пальто чи то шуба, але дуже стара, інших його речей вона не бачила. [PERSON] вона часто бачила по вул.Київська. А так у квартирі є все для проживання: тарілки, чайник. Коли була у лікарні то приходила до [PERSON] та [PERSON] митися. Вона їм дзвонила і вони приходили. Останній раз була у вересні 2013 року. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що являється сусідкою сторін по справі. У неї перший під'їзд, у них третій. Дану квартиру отримав [PERSON], у ній постійні шуми, спокою там не має. Там проживають дві сторони. У квартиру не заходила. Бачить [PERSON], коли той іде на роботу, літом бачить частіше. Жінку не бачить, а лише її дочку. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно з ч.2 ст.65 та ч.2 ст. 161 ЖК особи, які вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування житловим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, що проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування житловим приміщенням. Статтею 64 ЖК передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. В судовому засіданні безспірно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] вселилися в квартиру [ADDRESS] правомірно, як члени сім'ї наймача. Статтею 71 ЖК передбачена можливість збереження жилого приміщення за відсутніми наймачами або членами їх сімей протягом шести місяців або протягом більш тривалого часу при наявності конкретних обставин, перелічених також в ст. 71 цього ж кодексу, зокрема призовна та строкова військова служба, тимчасовий виїзд з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням, поміщенням дитини (дітей) на виховання в дитячий заклад, до родичів, опікуна чи піклувальника, виїздом у зв'язку з виконанням обов'язків опікуна (піклувальника), влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги, виїзду на лікування в лікувально-профілактичний заклад, взяття під варту або засудження. Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Таким чином, у разі встановлення судом факту лише тимчасової відсутності наймача за місцем мешкання, строк якого не перевищує шести місяців, підстав для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням немає. При цьому під тимчасовою відсутністю розуміються такі випадки, коли особа протягом певного часу не проживає в жилому приміщенні, але інтересу щодо користування ним не втрачає в силу закону. Тимчасова відсутність повинна нести безперервний характер. Якщо особа повертається на місце проживання, вважається, що переривається і строк тимчасової відсутності. Разом з тим, обставиною, яка перериває шестимісячний строк, не може вважатися епізодичні появи особи не з метою постійного проживання, а з метою лише утримати за собою житло. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться згідно з ст.72 ЖК в судовому порядку і суд має вирішити це питання таким чином, щоб не були порушені права та законні інтереси неповнолітнього. При цьому слід мати на увазі, що жила площа у будинках державного та громадського житлового фонду зберігається за неповнолітніми незалежно від обставин, які слугують підставою їх відсутності. Згідно ст.72 ЖК визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Право звернення до суду з позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням мають члени сім'ї (в тому числі колишні), а також наймодавці в тому числі і житлово-експлуатаційна організація. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України" №2 від 12.04.1985 року у справах щодо визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини його відсутності понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, в осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Законодавство не містить переліку підстав, які вважаються поважними причинами відсутності за місцем мешкання понад шість місяців, і за наявністю яких особа не може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Поважність причин відсутності особи за місцем мешкання, визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. При цьому, встановлення причин відсутності понад встановленні законом строки має відбуватися тільки після встановлення факту відсутності відповідача в зазначені строки. Державні Будівельні норми України «Будинки і споруди. Житлові будинки.Основні положення.ДБН В.2.2-15-2005», які затверджені наказом Держбуду України від 18 травня 2005 р. N 80 та які поширюються також і на реконструкцію житлових будинків з позначкою рівня підлоги верхнього поверху до 73,5 м (як правило, до 25 поверхів включно при висоті поверху 2,8 м): одноквартирні та багатоквартирні в розділі Опалення, вентиляція і кондиціонування зазначають, що згідно зі СНиП 2.04.05. мінімальна температура повітря в житлових приміщеннях (за умови їх утеплення) відповідає діючим нормам і правилам - 18 град.C (у наріжних кімнатах - 20 град.C). В судовому засіданні безспірно встановлено, що житловий будинок [ADDRESS], в якому і знаходиться кв.[ADDRESS] відключений від централізованого опалення. Індивідуальне опалення не встановлено, а тому суд вважає, що це є поважною причиною відсутності сторін в даній квартирі (з 2009 року), оскільки унеможливлює повноцінне там проживання та становить загрозу не лише здоров'ю, але і життю. Зважаючи на викладене, у задоволенні як первісного так і зустрічного позову слід відмовити за безпідставністю. Сторонами сплачено судовий збір у сумі 229,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed