Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 13.11.2017року звернувся з позовом до Державної казначейської служби України, Балаклійського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області , управління Державної казначейської служби у Балаклійському районі Харківської області, про відшкодування державою шкоди , завданої не виконанням судового рішення. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що державним виконавцем Балаклійського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області на виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 07.05.2014 року про забезпечення позову невчасне були вчинені дії, передбачені законом, що дало можливість боржниці [PERSON] 02.07.2014 року здійснити відчуження квартири [ADDRESS] и таким чином, зробити неможливим виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 10.09.2014 року. У зв`язку з чим вважає, що йому було спричинену матеріальну шкоду у розмірі 80 599,85 грн., моральну (немайнову) шкоду в розмірі 65 000 грн. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги и та просив їх задовольнити з підстав, наведених в їх обґрунтування. Уповноважений представник відповідача в особі Балаклійського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській областів судовому засіданні вимоги позивача не визнала та просила відмовити в їх задоволенні з підстав необгрунтованості , про що викладено у відзиві на позовну заяву. Вважає, що позивач не надав ні одного обґрунтованого факту завдання матеріальної та моральної шкоди йому зі сторонни Балаклійського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області. Виходячи з відсутності належних доказів щодо заподіяння позивачу шкоди за невизначений проміжок часу та не доведення протиправної поведінки вважає, що не зобов`язаний здійснювати її відшкодування. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що казначейство не є належним відповідачем по справі, оскільки для Державної казначейської служби України передбачені відповідні видатки для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства,прокуратури та суду. Просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі та розглядати справу за відсутністю представника казначейства. Управління Державної казначейської служби у Балаклійському районі Харківської областівідзив на позов до суду не надало. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 12.06.2014 року до Балаклійського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області надійшла ухвала Київського районного суду м. Харкова по цивільної справі №640/3027/14-ц від 07.05.2014 року за позовом [PERSON] про стягнення грошових коштів, про накладання арешту на майно [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] . 16.06.2014 року державним виконавцем винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі п.3.3 «г» Інструкції з організації примусового виконання рішень. 23.06.2014 року повторно до Балаклійського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області надійшла ухвала Київського районного суду м. Харкова по цивільної справі №640/3027/14-ц від 07.05.2014 року и того ж дня ухвала була фактично виконана, що підтверджується даними копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухому майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої за твердженнями позивача незаконною бездіяльністю органа ДВС невиконанням рішення суду, стягненням інфляційних витрат і 3% річних, то правовідносини між позивачем та Балаклійським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області виникли у зв`язку зі здійснення останнім своїх повноважень щодо виконання рішення суду, а відтак відповідач у даній справі не може виступати як боржник за невиконання зобов`язань, передбачених договором, укладеним між іншими сторонами. Отже, дані правовідносини не є зобов`язальними правовідносинами в розумінні вимог ст..509 ЦК України. Таким чином, до спірних правовідносин не може бути застосовні приписи ст..625 ЦК України. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження». Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов"язння (ст..625 ЦК України). Відповідно до положень ст. 124 Конституції України ч, 2, 3 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними чи юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що, внаслідок дії/бездіяльність посадових осіб відповідача (Балаклійської ДВС ГТУЮ у Харківській області, а саме: невчасне були вчинені дії про накладання арешту на майно, передбачені законом, що дало можливість боржниці [PERSON] здійснити 02.07.2014 року відчуження квартири [ADDRESS] и таким чином, зробити неможливим виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 10.09.2014року, йому було спричинену матеріальну шкоду в розмірі 80 599,85 грн.; і моральну (немайнову) шкоду - 65 000,00 грн. Вказана сума шкоди позивачем постійно змінювалася на протязі всього часу розгляду справи (23.07.2018 року , 02.10.2018 року , 17.04.2019 року , 01.06.2019 року , 18.06.2019 року, 03.09.2019 року , 11.11.2019 року , 20.12.2019року ) Протягом всього часу розгляду справи в суді, в порушення положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, позивачем не було надано суду жодного належного і допустимого доказу, що зі сторони відповідача Балаклійського ВДВС, йому була спричинена матеріальна шкода. Як і не було надано позивачем будь-якого доказу на підтвердження реального розміру цієї матеріальної шкоди. Ототожнення позивачем суми заборгованості за договором позики, який ним було укладено з [PERSON] та поручителем [PERSON] , і яка стягнута на користь позивача за рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10.09.2014 року по цивільної справі №640/3027/14-ц, яке набрало законної сили, з заявленою сумою шкоди, з урахуванням індексу інфляції, трьох відсотків річних, судом не може бути взята до уваги, оскільки це не відповідає вимогам закону (ст. ст. 512-515, 1166 ЦК України), а тому вимоги позивача про стягнення з держави України на його користь грошові кошти у рахунок відшкодування майнової (матеріальної) шкоди у сумі 80 599,85 грн. не підлягають задоволенню. Відповідно до положення ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до положення ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Частиною 2 ст. 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 частини 2 статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. У п. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень ст. 56 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень ст. ст. 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Вказані положення відображені у правовій позиції, висловленій Верховним Судом України від 11.09.2013р. у справі № 6-48цс13. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно з ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Позивач не надав суду доказів неправомірності (незаконності) дій державного виконавця, що призвели до завдання шкоди, встановлений у передбаченому законом порядку (ухвалою, рішенням, постановою, вироком суду). Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. За встановлених обставин позивачем не доведено правових підстав покладання на відповідача Управління Державної казначейської служби України обов`язку з відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій органу державної влади, тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Державної казначейської служби України, Балаклійського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області , управління Державної казначейської служби у Балаклійському районі Харківської області, про відшкодування державою моральної шкоди, завданої не виконанням судового рішення, слід відмовити. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги безпідставними , не знайшли підтвердження в судовому засідання та не встановлено, що дії державного виконавця визнані неправомірними, тому не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed