Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання дійсною угоди купівлі - продажу житлового будинку та визнання права власності на будинок, вказуючи, що 12.04.2000 року за договором купівлі - продажу він придбав у [PERSON] у власність житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу будинку був зареєстрований на товарній біржі „Українська". 16.07.2002 року Волноваським БТІ було зареєстровано за позивачем право власності на будинок, інформацію внесено до реєстру за № 140. З часу купівлі будинку до теперішнього часу він проживає в ньому. У зв`язку з необхідністю відчуження він звернувся до нотаріуса, де дізнався про те, що оформлений товарною біржею договір купівлі продажу не є правовстановлюючим документом, який підтверджує його право власності на будинок, не має юридичної сили, оскільки нотаріально не посвідчений, а оформити договір відповідно діючого законодавства на теперішній час немає можливості, оскільки продавець будинку [PERSON] , померла. Просив в судовому порядку визнати дійсною угоду купівлі - продажу будинку, укладеного між ним та [PERSON] та визнати за ним право власності на будинок за [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання представника не направив, про причини неявки не повідомив, відзиву на позов не подав, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, тому відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів. Третя особа в судове засідання представника не направила, про причини його неявки суд не повідомлено. У відповідності до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. З договору купівлі - продажу нерухомості від 12.04.2000 року судом встановлено, що позивач придбав у [PERSON] будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , вартістю 5\~635 грн, які він заплатив продавцю до укладення договору, а продавець [PERSON] передала йому будинок та ключі від нього. Договір купівлі-продажу будинку був зареєстрований товарою біржею «Українська» за № 36184. ( а.с.7) 16.07.2002 року Волноваським БТІ було зареєстровано право власності позивача на вказаний будинок, інформацію про право власності внесено до реєстрової книги за № 140.( а.с.12) Відповідно до ст.227 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р., який діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу будинку будинку за [ADDRESS] за № 36184 від 12.04.2000 року, був укладений між [PERSON] та позивачем, але нотаріально посвідчений не був. Відповідно свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого 18.09.2000 року виконкомом Валер`янівської с/ради Волновського району Донецької області, [PERSON] померла [INFO] . ( а.с.13) Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р. нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 ст. 48 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р. по недійсній угоді кожна з сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. Відповідно до частини 2 ст.47 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р., який діяв на час укладення угоди купівлі-продажу спірного будинку, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 28.04.1978 року № 3 Про судову практику в справах про визнання угод недійсними (із змінами згідно з постановою Пленуму Верховного Суду від 25.05.98 року № 15), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями 105,114 ЦК). Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р. за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. При укладенні біржового контракту усі вимоги були виконані повністю, претензій до покупця за контрактом продавець не мав. Позивач вважав, що укладений договір є законним, оскільки згідно ст. 15 Закону України від 10.12.1991 року № 1956-XII «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, нотаріальному посвідченню не підлягають. Згідно п.1.1, п.1.7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, який діє з 7 березня 2012 року, правочини щодо відчуження майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується. Крім правовстановлюючого документа на житловий будинок, квартиру садибу та інше нерухоме майно, якщо воно підлягає реєстрації, долучається витяг із Реєстру прав власності на нерухоме майно. Будь-які перешкоди для нотаріального посвідчення договору на час його укладення були відсутні, але договір не був посвідчений нотаріально в зв`язку із неправильним тлумаченням на той час ст.15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якого угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, що не виключало дотримання при його укладенні вимог ст. 227 ЦК УРСР 1963 р. Крім того, відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного права та інтересу є визнання права. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не забороняються законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Продавець будинку померла, що виключає можливість позивача оформити нотаріально договір купівлі - продажу. За таких обставин суд вважає, що наявні всі підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі, тому необхідно визнати дійсним купівлі-продажу житлового будинку, оформлений 12.04.2000 року товарною біржею «Українська», укладений між позивачем та [PERSON] стосовно домоволодіння за [ADDRESS] . На підставі ст.ст. 47, 48, 224, 227 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року ст.ст.328, 334 ЦК України,

Outcome: approved