Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Посилаючись на обставини і підстави викладені в позовній заяві позивач просив суд визнати такими, що втратили право на користування житловим приміщенням громадяни: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], тобто квартирою [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибув, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, в якій просив суд позовну заяву задовольнити, проти винесення заочного рішення суду не заперечував. Відповідачі повторно у судове засідання не прибули, про дату розгляду справи повідомлялися належним чином - засобами рекомендованого почтового зв'язку, про причини неявки суд не повідомляли. Представник третьої особи ТОВ «Житлорембудсервіс» в судове засідання не прибув, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву в якій при винесенні рішення покладався на розсуд суду. Суд за згодою позивача та враховуючи факт повторної неявки відповідачів в судове засідання та неповідомлення відповідачами про причини неявки на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наявних доказів з ухваленням по справі заочного рішення. Суд, давши аналіз і оцінку наданим доказам, знаходить, що є всі підстави та докази для розгляду справи по суті, а позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1. ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо: свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів його сім'ї, інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, його діти та батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї" за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а у разі спору - судом. Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно ст. 72, ч. 2 ст.107 ЖК Кодексу у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщення з дня вибуття. Згідно ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадяни України зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Судом достовірно встановлено, що [PERSON], являється власникам квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, видане 12.11.2004 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради. Зазначене свідоцтво було зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 23.12.2004 року та Кременчуцьким МБТІ, про що зроблено відповідний запис реєстрову книгу № М-4 за реєстровим № 651. Загальна площа однокімнатної квартири становить 37,5 м? житлова площа - 20,4 м?. Відповідачі, [PERSON], [PERSON], [PERSON] були зареєстровані та проживали у вказаній квартирі, як його діти. Протягом 2012 року, з певних особистих міркувань, діти забрали свої особисті речі та виїхали проживати до іншого помешкання, так як створили свої сім'ї і проживають разом зі своїми родинами. З того часу відповідачі у вищевказаній квартирі не проживають, що підтверджується складеним ТОВ «Житлорембудсервіс» Актом про не проживання від 05.06.2014р. за № 100. Таким чином, відповідачі не проживають за місцем реєстрації на протязі більше року. Відповідачі ставлять його у скрутне матеріальне становище, так як сплата за комунальні послуги проводиться в залежності від кількості зареєстрованих осіб. В результаті цього він несе невиправдані грошові витрати і таким чином не може забезпечити собі в достатній мірі гідне існування, так як тимчасово не працює. З 2012 року відповідачі не проживають в квартирі [ADDRESS], ніяких особистих речей відповідачів в квартирі немає, ніяких домовленостей між ним та відповідачами немає, але вони залишаються бути зареєстрованим в зазначеній квартирі, чим створюють йому перешкоди у користуванні житлом, порушують право власника на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном. З врахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позову, оскільки власником [ADDRESS] є [PERSON]. Вказані особи значаться зареєстрованою у вищевказаній квартирі внаслідок чого на позивача нараховуються комунальні платежі, які він, як власник квартири вимушений сплачувати, чим останньому чиняться перешкоди в користуванні власністю.

Outcome: approved