Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Орган опіки та піклування в особі Тишевицької сільської ради Ізяславського району Хмельницької; треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Служба у справах дітей Ізяславської районної державної адміністрації, Ізяславський районний центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, Дитячий будинок Хмельницької обласної ради звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області в інтересах дитини [PERSON] до [PERSON] (по тексту - [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обгрунтування заявлених вимог позивач покликається на наступні обставини. Так, вказує, що відповідно до рішення Тишевицької сільської ради Ізяславського району від 27.11.2017 №46 «Про негайне вилучення та відібрання дитини від матері», [PERSON], [INFO], була відібрана від матері [PERSON] та тимчасово влаштувана у дитяче відділення Ізяславської ЦРЛ з подальшим влаштуванням у Дитячий будинок Хмельницької обласної ради, терміном на один рік. Як вказує позивач, [PERSON] не виконує належним чином свої батьківські обов'язки відносно дочки, не піклується про її здоров'я, фізичний та моральний розвиток, не створює належних умов для утримання та проживання, вживає алкогольні напої, ніде не працює, бродяжить у Шепетівському та Ізяславському районах. Покликається також і на те, що відповідач у стані алкогольного сп'яніння 24.11.2017 року бродила разом з легко одягнутою дитиною, і, так як остання не могла керувати власними діями переохолоджену дитину було влаштовано до Ізяславської ЦРЛ. Позивач у позовній заяві зазначає, що будинок, в якому проживає мати-відповідач з дитиною, має жахливий вигляд: фарба на вікнах та вхідних дверях пообсипалася, стіни сірого кольору, вапно на них витерте до штукатурки. Звертає увагу і на те, що кімнатах будинку дуже холодно, на ліжках валяються брудні речі, постільної білизни взагалі немає, стоїть сморід, а з продуктів харчування була лише картопля. При цьому, згідно позовної заяви, [PERSON] не має дитячого ліжечка, спить на якомусь старому, мокрому без постільної білизни тапчані. Вказує, що дитина також не має належного одягу, дитячих іграшок, книжечок, речей першої необхідності, ванночки для купання та засобів особистої гігієни. Натомість, одяг, який показала мати, був брудний, вологий, з неприємним запахом; дров на зиму не заготовлено, суцільний холод. Як вважає позивач, залишати дитину в таких умовах є небезпечним - це загрожувало її життю та здоров'ю. Обгрунтовуючи заявлений позов позивач зазначає, що службою у справах дітей 28.11.2017 року до Ізяславського відділення поліції Славутського ВП ГУНП у Хмельницькій області надіслано подання про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків, також [PERSON] була у 2014 році позбавлена батьківських прав відносно своїх двох дітей. На думку позивача, робота, проведена органом опіки та піклування в особі Тишевицької сільської ради, служб у справах дітей Шепетівської та Ізяславської районних державних адміністрацій, не дала позитивних результатів, так як дитині проживати з відповідачем буде вкрай небезпечно. У судовому засіданні 11.04.2018 року представник позивача та представник третьої особи 1 надали суду пояснення, вказавши на необхідність позбавлення батьківських прав відповідача у справі та стягнення аліментів, так як це відповідатиме інтересам малолітньої дитини. У судове засідання 16.05.2018 року позивач та треті особи 1, 2, 3 явку уповноважених представників не забезпечили, попередньо подали письмові заяви щодо розгляду справи без їх участі. У судових засіданнях відповідач та її представник щодо задоволення позову заперечували. Відповідач пояснила, що дійсно, в силу об'єктивних сімейних обставин допустила неналежну поведінку, пов'язану із вживанням алкоголю, такий випадок був, про що дуже сильно жалкує. Зазначила, що колишній чоловік та батько її дитини [PERSON] жодним чином не допомагав та не допомагає у вихованні дитини, іншої допомоги, в тому числі зі сторони органів місцевого самоврядування не отримувала. Вважає, що перебувала в складних життєвих обставинах та скрутному матеріальному становищі, однак на даний момент спроможна повноцінно виховувати власну дитину. Так, відповідач просить врахувати, що вона є офіційно працевлаштованою, має постійний дохід, проживає зі своїм співмешканцем - майбутнім чоловіком у облаштованій квартирі, при цьому останній та його матір, її повністю підтримують. Просила врахувати, що покликання позивача та третіх осіб, що вона не цікавилася вцілому дитиною з моменту її відібрання, не відповідають дійсності, оскільки намагалася підтримувати зв'язок як безпосередньо, так і через засоби телефонного зв'язку. При цьому нечасті відвідування дитини пов'язані виключно з тим, що вона деякий час хворіла та намагалася психологічно не травмувати останню. Відповідач вказала, що щиро переживає позбавлення її батьківських прав та відібрання дитини, вживатиме всіх залежних заходів для того, щоб уникати ситуацій, які допускала раніше. Представник відповідача вказав, що факти з приводу бродяжництва та систематичного вживання алкоголю відповідачем, як і притягнення її по таких фактах до адміністративної відповідальності не знайшов свого підтвердження. На думку відповідача та його представника такий крайній захід як позбавлення батьківських прав не зможе якнайкраще забезпечувати права дитини. Відповідач та її представник просили відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників справи, свідка [PERSON], вивчивши наявні матеріали, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] [INFO] є рідною донькою відповідача [PERSON], [INFO]. Як вбачається з матеріалів справи, орган опіки та піклування в особі Тишевицької сільської ради Ізяславського району Хмельницької своїм висновком №344 від 27.11.2017 року вважав за доцільне вилучити та позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно дитини [PERSON] [INFO]. Разом з тим, згідно рішення виконавчого комітету Тишевицької сільської ради Ізяславського району Хмельницької №46 від 27.11.2017 року вирішено було негайно відібрати дитину [PERSON], [INFO] від матері [PERSON], [INFO], у зв'язку з тим, що умови проживання дитини загрожують її життю та здоров'ю; тимчасово влаштувати дитину у дитяче відділення Ізяславської центральної районної лікарні з подальшим влаштуванням в дитячий будинок Хмельницької обласної ради терміном на один рік. Згідно характеристики Тишевицької сільської ради Ізяславського району Хмельницької №629 від 27.11.2017 року [PERSON] зареєстована в [ADDRESS], проживає разом з матір'ю [PERSON] та дочкою [PERSON]. Відповідно з даними характеристики відповідач не працює та на обліку в центрі зайнятості не перебуває, вживає алкогольні напої, неодноразово була замічена жителями села в нетверезому стані, вихованням дитини не займається, не створила належних умов для її проживання. Згідно актів обстеження житлово-побутових умов проживання за адресою, яка вказана вище від 17.10.2017 року та 24.10.2017 року [PERSON] проживає з дитиною [PERSON], де відсутні необхідні для проживання дитини умови. Як встановлено з акту обстеження умов проживання в [ADDRESS], що в с. Нечаївка Ізяславського району Хмельницької від 27.11.2017 року, житло перебуває в незадовльному стані, умови проживання незадовільні, умов для проживання малолітньої дитини немає, з продуктів харчування тільки картопля, дитяче ліжечко, як і одяг та іграшки відсутні. У зазначеному акті відображено відомості, що дитині - [PERSON] проживати в таких умовах є небезпечно. У відповідності з повідомленням Ізяславського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області вих.№8650/106/01-2017 вбачається, що 24.11.2017 року о 17 год. 30 хв. по [ADDRESS] було виявлено [PERSON] в стані алкогольного сп'яніння з її малолітньою дитиною [PERSON], яку з метою соціального захисту влаштовано до дитячого відділення Ізяславської ЦРЛ. Служба у справах дітей Ізяславської районної державної адміністрації своїм листом від 28.11.2017 року №918/01-35 просила в Ізяславського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області реагування щодо вказаного вище факту. Згідно довідки №43 від 17.01.2018 року Дитячого будинку Хмельницької обласної ради [PERSON] [INFO] перебуває на державному утриманні в такому дитячому будинку з 07.12.2017 року. Крім того, суд встановив, що [PERSON] прийнята наказом від 19.12.2017 року №111 к ТОВ «Шпон Шепетівка» вентильовою гідравлічного преса з 20.12.2017 року. Згідно довідки про доходи [PERSON], виданої ТОВ «Шпон Шепетівка» 05.02.2018 року, остання отримала дохід за період грудень 2017 року - січень 2018 року, без урахування аліментів, в сумі 3 561, 68 грн. Вказані обставини стверджено також індивідуальними відомостями про застраховану особу від 05.02.2018 року, надані Білогірським об'єднаним управлінням ПФ України. Згідно характеристики на [PERSON] по місцю роботи, остання характеризується виключно позитивно. При цьому, як встановлено судом, згідно акта обстеження житлово-побутових умов [PERSON] від 07.02.2018 року, вона проживає в [ADDRESS] разом зі співмешканцем [PERSON] та його матір'ю [PERSON] у 3-кімнатній квартирі, площею 65, 7 кв.м. з усіма зручностями, опалення центральне, санітарний стан задовільний, в достатній кількості наявні продукти харчування. Згідно такого акта, який затверджений начальником служби у справах дітей Шепетівської міської ради, [PERSON] та [PERSON] працюють, мають власний дохід, [PERSON] - пенсіонерка, планують облаштувати окрему кімнату для дитини. Згідно висновку спеціаліста служби у справах дітей Шепетівської міської ради умови проживання [PERSON] є задовільними. Суд вважає, що дані спірні правовідносини регулюються наступним нормами права. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Ассамблеєю 20 листопада 1959 року, дитина, якщо це можливо, повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в атмосфері любові та матеріального забезпечення. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини , яка діє на Україні з 27.07.1991 року та ратифікована Україною, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні для її благополуччя , приймаючи до уваги права та обов'язки їх батьків, опікунів та інших осіб, які відповідають за них по закону і з цією метою приймати всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Відповідно до ст. 51 Конституції України обов'язок кожного громадянина України піклуватися про дітей. Перелік обов'язків батьків по вихованню дитини викладений в ст.150, 151, 153-156 Сімейного кодексу України . За ч. 2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог ч. 1, 4 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини або є хронічними алкоголіками. За приписами п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Суд, проаналізувавши встановлені по справі обставини на підставі поданих доказів, вважає, що підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] відсутні, а обраний позивачем спосіб захисту прав дитини не відповідає інтересам малолітньої дитини, так як суд не може мати на меті в результаті розгляду справи позбавити батьківських прав єдиного із батьків малолітньої дитини, яка має намір піклуватися про неї, і як наслідок надання дитині таким чином статусу сироти. Так, відповідачеві як матері малолітньої дитини в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК). Дане поняття є «оціночним» і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів. Зокрема, відповідно до роз'яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Проаналізувавши надані докази по справі, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів ухилення відповідача від участі у вихованні дитини, що давало б підстави для можливості застосування до неї такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Зокрема, матеріали справи не містять доказів, на підставі яких можна дійти до безперечного висновку про те, що [PERSON] злісно ухиляється від участі у вихованні дитини. Не доведено і відповідними медичними висновками, що відповідач є хронічним алкоголіком та зловживає спиртними напоями, докази щодо бродяжництва також відсутні. На думку суду, надані відповідачем докази свідчать, що вона змінила свій спосіб життя, має намір створити нову сім'ю, для чого є відповідні передумови, що в тому числі підтвердила і свідок [PERSON] Про наміри відповідача приймати участь у вихованні дочки свідчать активні дії щодо влаштування на постійне місце роботи, зміна місця проживання. Тим самим суд вважає, що в позові в частині позбавлення відповідача батьківських прав слід відмовити. Однак суд, прийшовши до висновку щодо відмови в позбавленні батьківських прав відповідача, так як вважає це крайньою мірою, вважає, що відмовляючи в задоволенні позову в цій частині, суд вправі розглянути питання про відібрання дитини у матері, не позбавляючи її батьківських прав у випадках, передбачених п.п. 2-5 ч.1 ст. 164 СК України відповідно до ст. 170 СК України і таке рішення прийняти в межах заявлених вимог. Такий висновок суду обґрунтовується наступним. Відповідно до частини першої статті 170 Сімейного Кодексу України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. При розгляді справ щодо позбавлення батьківських прав держава має позитивний обов'язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою. (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). Однак реалізація таких обов'язків держави також вимагає від відповідачів активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави. Суд вважає, що відповідач не вчинила всіх необхідних дій для налагодження повноцінних родинних стосунків, прояву необхідної турботи та піклування щодо дитини. Враховуючи ст. 170 СК України, суд приходить висновку про необхідність попередити відповідача про неприпустимість в подальшому порушення з її боку батьківських обов'язків щодо її малолітньої дитини та про їх можливі наслідки у разі їх неналежного виконання - позбавлення батьківських прав; роз'яснити [PERSON], що у випадку, коли відпадуть причини, які перешкоджають належному вихованню дитини, вона має право звернутися до суду з заявою про повернення дитини. Одночасно з постановленням судового рішення про відібрання у [PERSON] малолітньої дитини [PERSON], без позбавлення її батьківських прав, суд вирішує питання про стягнення аліментів на дитину. Враховуючи майнові інтереси дитини, а також майновий стан відповідача, суд вважає за можливе стягнути з неї, на користь дитячого соціального закладу або осіб, де буде утримуватись дитина на утримання [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи 05.12.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, в порядку ст. 141 ЦПК України, суд, приходить до висновку, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню 640 (шістсот сорок) грн. судового збору.

Outcome: partial