Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

В липні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Мурафської сільської ради Краснокутського району Харківської області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своєї заяви позивач вказав, що [INFO] помер його батько [PERSON] , який мав на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] . Після його смерті відкрилася спадщина на майно, яке позивач має намір успадкувати. Спадщина складається з вищевказаного будинку та господарських будівель. Позивач як єдиний спадкоємець по закону фактично вступив у володіння спадковим майном , оскільки на момент смерті проживав разом з батьком в одному будинку. Він звернувся до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини , однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на нерухоме майно. Іншим шляхом вирішити питання про спадщину неможливо, оскільки немає правовстановлюючих документів на будинок, так як батько проживав в селі, а на той час в сільських місцевостях реєстрація нерухомого майна не проводилась та свідоцтво про право власності на будівлі не видавалось. Підтвердженням належності будинку і інших будівель були записи в погосподарських книгах сільської або селищної ради. Такі записи є і у виконкомі Мурафської сільської ради стосовно будинку, який належав батькові позивача. Викладені обставини змусили позивача звернутися до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування на домоволодіння. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та прохав суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову не заперечував. Суд , заслухавши пояснення сторін , дослідивши докази по справі , дійшов до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено, що батько позивача - [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] проживав з дружиною [PERSON] та синами [PERSON] та [PERSON] Заповіт по Мурафській сільській раді не посвідчувався , що підтверджується довідкою Мурафської сільської ради від 24.04.2018 р. Відповідно до довідки Мурафської сільської ради від 05.10.2018 р. , житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] , згідно записів погосподарської книги Мурафської сільської ради , рахується за [PERSON] .Будинок збудований в 1955 р. та розміщений на земельній ділянці площею 0,54 га . Довідкою КП « Краснокутське БТІ» від 23.10.2019 р. підтверджується , що право власності на житловий будинок по [ADDRESS] не зареєстрований. Відповідно до технічного висновку КП « Краснокутське БТІ» від 23.10.2019 р. , будинок має загальну площе 43,00 кв.м , житлову-18, 00 кв.м, та технічний стан вище вказаного будинку незадовільний. [INFO] [PERSON] помер в с.Мирне , про що підтверджує свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина , яка складається з вказаного житлового будинку з господарськими будівлями. Оскільки спадщина після [PERSON] відкрилася в 1995 році , то застосування підлягають норми Цивільного кодексу Української РСР в редакції від 18.07.1963 року. За змістом статей ст. 524 ЦК України ( в редакції 1963 року ) спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли та оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст.ст. 529 ЦК України спадкоємцями за законом першої черги були в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статті 548, 549 ЦК України передбачають, що для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном або звернувся до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини з заявою про прийняття спадщини. Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги були його дружина [PERSON] та сини [PERSON] і [PERSON] ,які фактично спадщину прийняли у рівних частках - по 1/3 частці , оскільки проживали на момент смерті зі спадкодавцем , але юридично її не оформили та свідоцтво про право на спадщину не отримали. Мати позивача [PERSON] померла [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Мурафської сільської ради від 24.09. 2015 р. Як свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] брат позивача [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до довідок Мурафської сільської ради 05.10.2018 р. [PERSON] була зареєстрована по [ADDRESS] та на час смерті проживала з синами [PERSON] та [PERSON] . Крім того, [PERSON] був зареєстрований за вище вказаною адресою та на момент смерті проживав з [PERSON] . Як свідчить паспорт громадянина України [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] з 01.06.1994 року. Таким чином [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом житлового будинку з господарськими будівлями та є таким , що фактично вступив у володіння спадковим майном на підставі ст. 548,549 ЦК України ( в ред.1963 року). Факт родинних відносин між [PERSON] та позивачем [PERSON] підтверджується матеріалами справи. Позивач звернуся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину , однак постановою державного нотаріуса Краснокутської ДНК від 04.10.2018 р. , йому відмовлено в оформленні спадкових прав , оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Обов`язковим при розгляді справи про спадкування є перевірка наявності або відсутності спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Як вбачається з відповіді Харківського обласного державного нотаріального архіву від 26.11.2019 р. , заяви про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтв про право на спадщину від спадкоємців померлого [PERSON] до нотаріальної контори не надходили ,спадкова справа не заводилася , свідоцтва про право на спадщину не видавалися . Відповідно до роз"яснення Міністерства Юстиції України від 21 лютого 2005 року №19-32/319 в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Відповідно до ст. 1296 ч.3 ЦК України , відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, в судовому засіданні доведено факт належності на праві приватної власності [PERSON] житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] та позивач має право успадкувати вказане нерухоме майно як спадкоємець першої черги за законом. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Позивач надав достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження позову , тому суд вважає , що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved