Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 07 вересня 2007 року між ПАТ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем укладений кредитний договір б/н, згідно з яким позивач відкрив відповідачу картковий рахунок № 29094058557007 в національній валюті України - гривні, випустив та надав платіжну картку, а також ПІН-код до картки. За даним договором банк надає держателю кредитної картки кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної Кредитної лінії ,яка на день укладання договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 8000 грн. Строк дії картки встановлений до 03/09. Ліміт кредитної лінії розраховується банком самостійно. Держатель картки зобов"язаний щомісяця здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за Овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та / або Овердрафтом за попередній звітний місяць та всю суму пені, яка виникла за попередній звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованості та процентів за користування. Відповідач порушила умови кредитного договору і станом на 31.07.2017 року має заборгованість на загальну суму 38782 грн.28 коп.,яка складається : 6301,47 заборгованість за кредитом;3157,84 заборгованість за відсотками за користування кредитом;500 грню штраф (фіксована частина);1822,97 (процентна складова).Позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості. В подальшому позивач змінив позовні вимоги.зазначив.що розмір простроченої заборгованості станом на 29.03.2016 року складає 6301,47 грн.Кредитнеий договір на даний час не є розірваним.підстави для припинення нарахування щомісячних відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту відсутні,тому нарахування здійснюється дло повного погашення заборгованості за кредитом на суму залишку за кредитом.заборглованість за відсотками за кредитом з 29.03.2013 року по 29.03.2016 року складає 13434 грн.65 коп.Просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по відсоткам по кредиту з 29.03.2013 року по 29.03.2016 року в сумі 13434 грн.65 коп.(а.с.97-101). В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримв в повному обсязі та надіслав псиьмові пояснення по справі (а.с.110-127). Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали,пояснила,що регулярно вносила щомісячні платежі по договору та вважала,що у неї відсутня заборгованость перед банком. Зазначила,що при отриманні крединої картки вона лише зпповнила та підписала заяву на отримання кредиту в якій були коротко викладені умови кредитування.З іншими умовами кредитування її позивач не знайомив та вона крім заяви більше нфяких документів не підписувала. Також відповідач подала заяву про застосування строку позовної давності (а.с.43-45).Просили в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін,дослідивши матеріали справи встановив : - 7.07.2007 року відповідачем булла заповнена анкета на отримання кредиту.Згідно цієї анкети - договору банк надає держателю кредитної картки кредит на суму 4846 грн. на строк 10 місяців з 07.09.2007 року по 07.07.2008 року включно. Держатель картки зобовязаний щомісяця здійснювати погашення кредиту з 7 по 12 числа кожного місяця по 484 грн.87 коп. (а.с.11). -згідно розрахунку позивача заборгованість по відсоткам по кредиту з 29.03.2013 року по 29.03.2016 року в становить 13434 грн.65 коп. (а.с.102) - згідно виписку руху коштів по картці на імя відповідача за період 01.01.1999 року по 03.12.2016 року останнє поповнення кртки на суму 1000 грн. відбулося 06.02.2009 року (а.с.70). При вирішенні спору суд виходить з наступних міркувань : Між сторонами виникли кредитні правовідносини, які врегульовані ст.с.т. 1049, 1052 ,1054 Цивільного кодексу України, що встановлюють обов'язок позичальника повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитними грошима у строк та в порядку, що встановлені договором, а також право позикодавця вимагати повернення позики і сплати процентів на умовах, встановлених договором. Крім того до спірних правовідносин підлягають застосуванню загальні правила зобов'язального права, передбачені статтями 525, 526-527,530 вказаного Кодексу, за якими зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається із матеріалів справи відповідно до анкети-кредитного договору, укладеного між сторонами, він укладений на строк 10 місяців з 07.09.2007 року по 07.07.2008 року включно. Отже, вищевказаним договором визначено чітко строк виконання позичальником зобов'язання, як установлення строку дії договору у розумінні положень статей 251 і 252 ЦК України, згідно з якими строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, що має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами . Разом з тим із настанням певної події , що має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати . Згідно статті 631 ЦК України строком договору саме є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Положеннями статті 256 цього Кодексу визначено поняття позовної давності як строку , у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.\~ Відповідно до статей 257-258 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи , право якої порушено, встановлюється в три роки. Згідно частини 5 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у своїй постанові від 19 березня 2014 року при розгляді справи № 6-14цс14 зазначила, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем, держатель картки зобовязаний щомісяця здійснювати погашення заборгованості у вигляді встановленої суми платежу. З матеріалів справи вбачається, що останній обов'язковий платіж за договором повинен був здійснений відповідачем 07 липня 2008 року. Згідно розрахунку, наданого позивачем останній плітіж відбувся 06 лютого 2009 року. Будь яке поповнення коштів по даній карточці відсутні починаючи з вказаної дати (а.с.68-73). Таким чином, з 06.02.2009 року в позивача виникло право вимоги до боржника. З урахуванням наведеного, суд вважає , що право вимоги у Банку відносно виконання кредитних зобов'язань відповідачем виникло 07 липня 2008 року дата закінчення строку дії договору, але в будь якому випадку не пізніше 06.02.2009 року, оскільки з цього часу відповідач не сплачував будь-яких коштів на погашення кредиту,тому позивач дізнався чи повинен був дізнатися про порушення свого права на повернення кредитних коштів. Однак позивач звернувся до суду з цим позовом поза межами встановленого законом трирічного строку 26 вересня 2016 року, виходячи із дати на конверті (а.с.25). За таких обставин суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором заявлені позивачем з пропуском строку позовної давності , при цьому позивач не просив поновити строк звернення до суду та не надав суду обґрунтованих доказів щодо наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначене відповідно до наведених положень закону та в звязку з поданою заявою відповідача про застосування строку позовної давності є підставою для відмови у позові . Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 своєї постанови від 18 грудня 2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином суд відмовляє в задоволенні позову за пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed