Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до відповідача [PERSON], про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України у країни Шенген зони, Турецьку Республіку та Арабську Республіку Єгипет, у період з 24 листопада 2017 року до [INFO] неповнолітній дочці - [PERSON], [INFO] та виготовлення проїзних документів на виїзд дитини за кордон для оздоровлення, розширення світогляду та інтелектуального розвитку без дозволу батька - [PERSON]. В обґрунтування вимог посилається на те, що після розірвання шлюбу із відповідачем і по даний час дитина проживає із нею, відповідач жодної участі в житті дитини не бере, не спілкується із дитиною, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дочки не надає, тому просить суд позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що дає підстави суду визнати його неявку без поважних причин та дає можливість суду слухати справу у його відсутності з постановленням заочного рішення. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 13.07.2005року розірвано, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії [NUMBER], виданим відділом РАЦС Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області 13.07.2005року. В шлюбі у сторін народилась дочка [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] видане 14.01.2004року відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №42). У судовому засіданні встановлено, що дитина [PERSON] проживає разом із матір'ю позивачкою - [PERSON] за адресою [ADDRESS], та знаходиться на повному її утриманні, оскільки відповідач участі в житті дитини не бере, не спілкується із дитиною, та не сплачує аліменти на утримання дочки, що стверджується актами нарахування заборгованості по аліментах та розрахунками заборгованості по аліментах, що видані державним виконавцем Тернопільського міського ВДВС Головного територіального управління юстиції. Крім того, донька дуже до прив'язана до матері, між ними існує тісний емоційний зв'язок. Дитина [PERSON] часто хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких, за рекомендаціями лікарів дитина потребує санаторно-курортного лікування, що підтверджується довідкою Підгороднянського фельдшерського пункту від 15.08.2017року. Відповідно до Принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. У даному випадку, з моменту припинення шлюбно-сімейних відносин між сторонами по справі, донька проживала зі матір'ю. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до вимог ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Зважаючи на те, що відповідач з дня їхнього розлучення не здійснює щоденне, чи принаймні щотижневе, особисте спіклування з донькою, не бере участі в житті дитини, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дочки не надає, не сплачує присудженні судом аліменти на утримання дитини, а відтак задоволення позову про надання дозволу на виїзд дитини [PERSON], [INFO] та виготовлення проїзних документів на виїзд дитини за кордон, без згоди та дозволу батька - [PERSON], буде відповідати інтересам дитини та не порушить прав відповідача. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до вимог ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР №789-XII від 27.02.91р. передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюється вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.4 Закону України „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, в редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004р. №380, оформлення паспорта / проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Судом встановлено, що відмова батька - відповідача по справі у дачі згоди на виїзд дитини за кордон для збереження здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, суперечить інтересам дитини та порушує її права як людини і громадянина України, а тому, позов слід задовольнити, дозволити виготовлення документів для виїзду за кордон [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON], дозволити виїзд [PERSON], [INFO], разом з матір'ю, [PERSON], без згоди та супроводу батька, [PERSON], на період з 24 листопада 2017 року до [INFO] В силу вимог статті 88 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме, 640 грн. сплаченого судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved