Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду із позовною заявою про повернення відповідачами кредитних коштів, а також іншої заборгованості, що утворилася у зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором № 014/1093/74/57252 від 04 червня 2007 року . Посилаючись на ті обставини, що банк свої зобов'язання перед [PERSON] виконав у повному обсязі та надав позичальнику кредитні кошти, визначені умовами договору в повному обсязі, позичальник в порушення умов кредитного договору кредитні кошти своєчасно не повертає і має заборгованість як по кредиту, так і по відсотках, і станом на 19.02.2015 року має заборгованість в загальній сумі 25068,15 доларів США, що у гривневому еквіваленті станом на день подачі позову до суду становить 685814,25 грн., з яких: 21958,85 доларів США заборгованість за кредитом, в тому числі прострочена заборгованість 991,69 доларів США, заборгованість по процентах - 1693,88 доларів США, пеня за прострочення кредиту та процентів - 1415,42 доларів США, які позивач просить стягнути з відповідачів, як і понесені витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, а відповідачі їх не визнали, про що кожна із сторін дала свої пояснення. . Вислухавши доводи сторін та дослідивши наявні докази по справі, суд приходить до наступного висновку: Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно умов кредитного договору № 014/1093/74/57252 від 04 червня 2007 року (а.с.11-14) вбачається, що [PERSON] є стороною (а саме позичальником) даного кредитного договору із Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», який згідно з рішенням Загальних зборів акціонерів №Зб-45 від 14 жовтня 2009 року змінив свою назву на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль». За даним договором банк надає позичальнику кредит в сумі 34000 доларів США для власних потреб та встановлює розмір відсотків за користування кредитом - 12,85 % річних та кінцевим терміном погашення 03 червня 2027 року. Належне виконання вказаного договору забезпечено договором поруки від 05 червня 2007 року, згідно якого [PERSON] взяв на себе всі зобов'язання боржника перед банком по сплаті останньому будь-яких сум, що виникають згідно з положеннями вказаного кредитного договору ( а.с.21-22). Як було встановлено в судовому засіданні, позичальник істотно порушив умови кредитного договору, не здійснюючи погашення даного кредиту, у зв'язку з чим банк не може використовувати дані кошти в активних операціях та несе збитки. Суд вважає за необхідне зазначити, що конкретні правові наслідки порушення того чи іншого зобов'язання визначаються Цивільним кодексом, відповідними актами цивільного законодавства або договором. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до умов укладеного кредитного договору, сторони погодили, що кредитор має право вимагати від позичальника дострокового погашення кредиту до настання остаточного строку/терміну погашення, а позичальник зобов'язується достроково погасити кредит в повному обсязі та сплатити нараховані за користування кредитом неустойку та інші платежі й нарахування за цим договором, що підлягають сплаті позичальником на користь кредитора. Стаття 1049 ЦК України зобов'язує позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором, а відповідно до ст. 1050 ЦК України, де визначено , що у разі якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК. Відповідно до умов підписаного сторонами договору банк, зважаючи на ті обставини, що позичальник частково проводив погашення кредиту, має всі правові підстави для звернення до суду із відповідним позовом, однак такі вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступних підстав : Як роз'яснено в п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року (із наступними змінами) наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до ст.ст. 529, 599 ЦК України. В той же час , при вирішенні заявлених позовних вимог щодо стягнення пені суд враховує приписи ч.4 статті 42 Конституції України та положення ч.3 статті 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Також суд приймає де уваги правову позицію, викладену в рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» про те, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, а вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, внаслідок чого з засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. У Резолюції Генеральної Асамблеї ООН „Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09 квітня 1985 року № 39/248 наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Також суд вважає за необхідне зазначити, що норма ч. 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачає дві підстави для зменшення неустойки: значне перевищення неустойки в порівнянні з розміром збитків, завданих стягувачу, що є об'єктивною обставиною, яка не залежить від волі чи позиції сторін та наявність інших істотних для боржника обставин. Відповідно до розрахунку суми заборгованості відповідача перед банком, представленої позивачем ( а.с.5-6), станом на 19 лютого 2015 року має заборгованість 25068,15 доларів США, з яких: 21958,85 доларів США заборгованість за кредитом, в тому числі прострочена заборгованість 991,69 доларів США, заборгованість по процентах - 1693,88 доларів США, пеня за прострочення кредиту та процентів - 1415,42 доларів США. Зважаючи на наведені вище обставини , суд вважає, що в даному випадку до стягнення у повному обсязі підлягає заборгованість за кредитом та заборгованість по відсотках за користування кредитом. Що стосується стягнення пені , то враховуючи ті обставини, що визначений позивачем її розмір значно перевищує загальний розмір простроченої заборгованості та враховуючи наявність таких обставин, як відсутність постійної роботи у відповідачів, що має істотне значення, суд вважає за доцільне зменшити її до 300 доларів США., оскільки задоволення в такому випадку у повному обсязі позовних вимог банку свідчитиме про отримання невиправданих додаткових прибутків кредиторів та порушення прав відповідачів. Таким чином загальна сума заборгованості, яка підлягає до стягнення становить 23952,73 доларів США, що у гривневому еквіваленті станом на день постановлення рішення, при курсу гривні по відношенню до долара 2201,5573 грн. за 100 доларів США, становить 527333 грн. 08 коп. Відповідно до вимог ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд не може прийняти до уваги заперечення відповідачів щодо невідповідності існуючої заборгованості реальній сумі заборгованості, яка на їх думку має бути меншою, оскільки в заперечення цьому не було надано жодних доказів. Зважаючи на вимоги ЦК України та умови договору суд вважає, що визначена позивачем заборгованість підлягає до стягнення в солідарному порядку, із позичальника та поручителя, оскільки дані наслідки передбачає і ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача також понесені ним витрати по сплаті судового збору, по 1827 грн. з кожного відповідача. На підставі наведеного та ст.ст. 526-527, 553-554,611,625,1046-1050, 1054-1055 ЦК України,

Outcome: partial