Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення 2000 грн. боргу за договором грошової позики від 01.06.2012 р., 10 грн. інфляційних витрат, 237.50 грн. - відсотків за користування грошовими коштами та 100 грн. трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов»язання, а також 1500 грн. витрат на правову допомогу та 243.60 грн. судового збору. Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що 01.06.2012 р. він позичив відповідачеві 2000 грн. які остання зобов»язувалася повернути до 30.06.2012 р. У зазначений строк відповідач зобов»язання за договором позики не виконав, боргу не повернув і на неодноразові звернення з приводу його погашення не реагує. Тому, просить стягнути з відповідача суму боргу за договорами грошової позики, відсотки, інфляційні витрати та три відсотки річних у зв»язку із неналежним виконанням грошового зобов»язання, а також 1500 грн. витрат на правову допомогу та 243.60 грн. судового збору. У судове засідання позивач та його представник не з»явилися, проте останній подав заяву про підтримання позовних вимог з клопотанням про розгляд справи у його відсутності. Про час і місце розгляду справи та виклик до суду відповідача повідомлено, в порядку ч.9 ст.74 ЦПК України, шляхом публікування оголошення в газеті «Свобода» №70 від 29.08.2014 року, однак відповідач в судове засідання не зявився з невідомої суду причини. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини справи. Відповідно до розписки від 01.06.2012 р. відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 2000 грн., зобов»язавшись повернути їх до 30.06.2012 р. Відповідно до вимог ст.1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позичкодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязується повернути позичкодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що зобов»язань вз»ятих на себе згідно вище зазначеного договору позики відповідач не виконав, грошові кошти в сумі 2000 грн. за договором позики від 01.06.2012р. позивачу не повернув. Зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ( ст.526 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У договорі позики від 01.06.2012 р. укладеного між сторонами, розмір відсотків за користування грошовими коштами не передбачений, тому, виходячи із положень ч.1 ст.1048 ЦК України, розмір відсотків за договорами позики визначатиметься на рівні облікової ставки встановленої Національним банком України, яка у період з 01.06.2012 р. ( як просить позивач) по 09.06.2013 р. складала 7.5 % річних; з 10.06.2013 р. по 12.08.2013 р. 7% річних; з 13.08.2013 р. по 14.04.2014 р. - 6.5% річних ; з 15.04.2014 р. по 08.05.2014 р. ( дата звернення із позовом) складала - 9.5% річних. Тому, розглянувши позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 237.5 грн. загальної суми відсотків за договором грошової позики від 01.06.2012 р., які визначаються на рівні облікової ставки встановленої Національним банком України, перевіривши методику та періоди нарахування цієї суми суд вважає, що останні підставні та підлягають до задоволення у зазначеній сумі. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Період прострочки виконання грошового зобов»язання за розпискою від 01.06.2012 р., це період з 30.06.2012 р. по 30.01.2014 р. включно (кінцева дата розрахунку позивача ) і становить 580 днів, отже 3% річних від простроченої суми ( 2000 грн.) становитимуть 95.34 грн. (3% : 365 : 100 * 580 днів * 2000 грн. = 95.34грн.) Середній індекс інфляції за договором грошової позики від 01.06.2014р. за період з 30.06.2012 р. по 30.01.2014 р. включно (кінцева дата розрахунку позивача ) складає за 2012 р. 99.8 %, за 2013 р. 100.5 %. Отже, сукупний індекс інфляції за договором позики від 01.06.2014 р. за період 30.06.2012 р. по 30.01.2014 р. (кінцева дата розрахунку позивача) становитиме 1.004%, отже інфляційні збитки за договором за казаний період складатимуть 8 гривень ((2000 грн. сума боргу * 100.4% сукупний індекс інфляції за період з 30.06.2012 р. по 30.01.2014 р.: 100 2000 грн. сума боргу = 8 грн. ) Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги наявність розписки, якою стверджується отримання відповідачем позики у сумі 2000 грн., а також зважаючи на те, що відповідачем не надано, а у судовому засіданні не здобуто доказів повернення позивачу суми боргу, суд приходить до висновку про порушення прав позивача відповідачем, які підлягають захисту, а позов до часткового задоволення шляхом стягнення із відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики від 01.06.2012 р. в розмірі 2340.84 грн., з яких: 2000 грн. сума боргу, 237.5 грн. відсотки за користування грошовими коштами, 95.34 грн. три проценти річних за прострочення грошового зобов»язання та 8 грн. інфляційний втрат. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що з відповідача в користь позивача слід стягнути 243.60 грн. сплаченого останнім судового збору, а у стягненні 1500 грн. витрат на правову допомогу відмовити за безпідставністю.

Outcome: partial