Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить виселити відповідачку з неповнолітньою донькою [PERSON], [INFO], з кімнати [ADDRESS]. Посилається в позові на те, що рішенням житлово-побутової комісії МВС України від 26.06.1998 року родині [PERSON], яка працювала в Головному управлінні виконання покарань МВС України в складі трьох осіб: вона, чоловік [PERSON] та син [PERSON] надано кімнату [ADDRESS] Після прийняття даного рішення сім»я вселилася та проживала в даній кімнаті. На даний час сім»я в гуртожитку не проживає, а в виділеній їм кімнаті проживає відповідачка, колишня дружина сина [PERSON]- [PERSON], з донькою [PERSON], [INFO]. МВС України не давало згоди на вселення в кімнату відповідачки та її доньки і вселилася вона в гуртожиток з дозволу [PERSON] Виходячи з того, що відповідачка не перебувала та не перебуває в трудових відносинах з МВС України, ордер на її вселення в гуртожиток не видавався, просить задовольнити позов. Відповідачка в судовому засіданні не заперечувала обставин, приведених у позові. Підтвердила, що іншого житла вона не має, і проживає в кімнаті [ADDRESS] гуртожитку з дозволу сина [PERSON]- [PERSON], дядька своєї доньки. Після оголошеної в справі перерви відповідачка в судове засідання не з"явилася, про час розгляду справи повідомлялася належним чином. Про причину неявки суд до відома не поставила. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст.127 ЖК України та п.2 Примірного положення про гуртожитки, гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. В п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз»яснено, що вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам слід з'ясовувати, чи є гуртожитком приміщення, яке займає відповідач та чи видавався відповідно до Положення про гуртожиток ордер на зайняття жилої площі в гуртожитку. З довідки ДФЗБО МВС України вбачається, що гуртожиток загальною площею 3 370 кв. м. [ADDRESS] обліковується на балансі Міністерства внутрішніх справ України. / а.с. 8 / Відповідно до ч.2 ст.128,ст. 129 ЖК України та ч.1 п.10 р.2 Примірного положення про гуртожитки жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства,установи,організації та відповідного профспілкового комітету. На підставі рішення про надання жилої в гуртожитку адміністрація підприємства видає громадянинові спеціальний ордер,який є єдиною підставою для вселення на жилу площу. З цього випливає, що мешканці гуртожитків наймають жилу площу у підприємства, в якому вони працюють, тимчасово, на період роботи на умовах, визначених гл.4 ЖК та Примірним положенням про гуртожитки. Надання жилої площі в гуртожитках на підставі будь-яких інших документів діючим житловим законодавством України не передбачено. Судом встановлено, що рішенням житлово-побутової комісії МВС України від 26 червня 1998 року кімната [ADDRESS] була надана працівнику Головного управління виконання покарань МВС України [PERSON] на сім»ю з 3-х осіб: вона, чоловік, та син [PERSON]. Відповідачка не входила до кола членів сім»ї [PERSON], на яких видавався ордер на вселення в гуртожиток , і в гуртожитку не зареєстрована. / а.с. 9 - 10 / Відповідачка є колишньою дружиною сина [PERSON]-[PERSON], яка вселилася в кімнату з дозволу [PERSON] Представник позивача пояснила і цього не спростовувала відповідачка, вона не перебувала і не перебуває в трудових відносинах з Міністерством внутрішніх справ України. В пункті 17 Примірного положення про гуртожитки зазначено, що громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вправі вселити в займані приміщення своїх неповнолітніх дітей. Вселення інших членів сім'ї в указані приміщення допускається лише з дозволу адміністрації, профспілкового комітету підприємства, установи, організації та письмової згоди членів сім'ї громадянина, які проживають разом з ним. Правок користування жилим приміщенням у гуртожитку члена сім»ї, в т.ч. колишнього, є похідним від права особи, якій у встановленому законом порядку виданий спеціальний ордер для проживання на період її роботи. Представник позивача суду пояснила і даних обставин не спростовувала відповідачка, згоди на її вселення в кімнату [ADDRESS] гуртожитку адміністрація МВС України не надавала. Відповідачка не заперечувала, що на момент видачі ордера вона не була членом сім»ї [PERSON], якій видавався ордер, вселилася в кімнату з дозволу сина [PERSON] - [PERSON]. Представник позивача суду пояснила, що на даний момент сім»я [PERSON] в гуртожитку тривалий час не проживає і на даний моменту провадженні суду знаходиться справа за позовом МВС України до [PERSON] та членів її сім»ї про визнання їх такими, що втратили право користуватися жилим приміщенням у гуртожитку. Виходячи з цих обставин, суд приходить до висновку, що відповідачка вселилася в спірну кімнату гуртожитку [ADDRESS] з порушенням встановленого порядку, без згоди позивача, проживає в ній без законних на те підстав, а тому вимоги позивача є обгрунтованими.

Outcome: approved