Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він є власником квартири [ADDRESS] . У даній квартирі зареєстровано 3 особи: він, його дружина [PERSON] та син - відповідач [PERSON] . Як зазначає позивач, відповідач з травня 2018 року у спірній квартирі не проживає. Наявна реєстрація відповідача у квартирі без його фактичного проживання призводить до штучного збільшення розміру квартирної плати, що негативно впливає на його (позивача) фінансовий стан, а також позбавляє можливості вільно користуватись і розпоряджатись своїм майном. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити його вимоги та визнати відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою. В судове засідання позивач та третя особа не з`явились, надавши суду клопотання, в яких просять розглядати справу в їх відсутність, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. До суду надійшло клопотання відповідача, в якому він просить розглянути справу за його відсутності та ухвалити законне і обґрунтоване рішення у відповідності до норм матеріального права, що регулює дані правовідносини та з дотриманням вимог процесуального права. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних матеріалів. Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 21.01.2004 року (а.с.35). Згідно довідок про реєстрацію місця проживання особи Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА в м.Києві, у квартирі [ADDRESS] особи: позивач [PERSON] , [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с.36, 37, 38). Згідно актів, складених ЖБК «Хімік-18» 05.02.2019 року, 14.10.2019 року, відповідач у спірній квартирі зареєстрований, але не проживає. Позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, вказуючи на те, що відповідач з травня 2018 року у квартирі не проживає. Суд вважає, що доводи позивача знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частина 1 ст.16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Власнику, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ст. 405 ЦК України, член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік. Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи наявні докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку, що під час судового розгляду встановлено факт не проживання відповідача у спірній квартирі протягом року без поважних причин, а тому наявні правові підстави для визнання його таким, що втратив право користування спірною квартирою. При цьому суд враховує і те, що відповідач, будучи достовірно обізнаним про розгляд справи в суді, заперечень проти позову не заявляв, доказів у спростування вимог та тверджень позивача не надав. Таким чином, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved