Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з цивільним позовом до ТзОВ «Преса», [PERSON] в якому просить визнати недійсним договір позики №27/2 від 27.11.2009 року, укладений між ним та ТзОВ «Преса». Свої вимоги мотивує тим, що вважає оспорюваний договір неукладеним і таким, що не відбувся, оскільки кошти позики були повністю використані на погашення боргових зобов'язань [PERSON] перед АКБ «Трансбанк». Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 22.04.2010 року, було задоволено позов [PERSON] та визнав припиненими його зобов'язання перед АКБ «Трансбанк» за кредитним договором №19150803 від 02.06.2008 року шляхом зарахування зустрічних вимог за договором про відступлення права вимоги від 12.04.2010 року, за яким він відступив [PERSON] право на кошти позики, що були вказані в договорі позики №27/2 від 27.11.2009 року. З цих підстав, вважає, що у нього не виникло договірних зобов'язань щодо позики з ТзОВ «Преса». Кошти товариства були використані на погашення боргових зобов'язань [PERSON], котрий повертає гроші безпосередньо ТзОВ «Преса». Наголошує на тому, що на даний час ТзОВ «Преса» використовує вищевказаний договір позики від 27.11.2009 року №27/2 для стягнення з нього в судовому порядку заборгованості за позикою. Тому, з метою захисту своїх прав та законних інтересів, він оскаржує такий договір і просить визнати його недійсним. Стверджує, що такий було укладено під впливом помилки на вкрай невигідних для нього умовах з метою незаконного заволодіння його грошовими коштами і не привів до настання реальних правових наслідків. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], [PERSON] надав пояснення аналогічні викладеному, просив позов задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Окрім того, не заперечив проти того, що відповідач [PERSON] був залучений до участі у справі з метою визначення підсудності за Пустомитівським районним судом Львівської області. Представник відповідача ТзОВ «Преса», Цястун Р.П. заявлених вимог не визнав, вважає такі безпідставними та необгрунтованими, подав письмові заперечення в яких просить у задоволені позовних вимог відмовити. Стверджує, що ця справа не є підсудною Пустомитівському районному суду Львівської області з тих підстав, що сторонами оспорюваного договору позики є ТзОВ «Преса» та [PERSON] Місцезнаходженням кредитора та місцем укладення договору є Франківський район м. Львова, а [PERSON], місцем проживання якого є Пустомитівський район м. Львова, не має жодного відношення до спірних правовідносин. Наголошує на тому, що при аргументації позовних вимог позивач сам собі суперечить, оскільки він вважає, що договір є неукладеним і таким, що не відбувся, оскільки кошти за його словами були повністю використані на погашення боргових зобов'язань [PERSON] перед АКБ «Трансбанк» при цьому просить в прохальній частині визнати його недійсним. Звертає увагу на те, що між ТзОВ «Преса», [PERSON] та АКБ «Трансбанк» не було і немає на даний момент жодних договірних зобов'язань, а рішення Франківського районного суду м. Львова на яке посилаєтться позивач не має до справи жодного відношення. Окрім того, долучив до заперечення копії прибуткових касових ордерів та копії виписок з касової книги, які за його ж твердженням свідчать про те, що позивачем особисто поверталися кошти за оспорюваним договором позики. Більше того, з метою повного погашення заборгованості вказаний договір було пролонговано. Вказує на те, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що правочин було вчинено під впливом помилки, на вкрай невигідних умовах чи під впливом тяжких обставин. Також наголосив, що вказаний позов подано з порушенням строків позовної давності, що є беззаперечною підставою для відмови у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON], [PERSON] проти заявлених позовних вимог заперечив, вважає такі безпідставними та необгрунтованими. Окрім того, просить винести окрему ухвалу з приводу, на його думку, неправомірних дій позивача та його представника, котрі полягають у зловживанні ними своїми процесуальними правами. Пояснює свою позицію тим, що сторонами оспорюваного договору позики є ТзОВ «Преса» та [PERSON], а [PERSON], місцем проживання якого є Пустомитівський район м. Львова, не має жодного відношення до спірних правовідносин і був залучений до участі у справі виключно з метою визначення підсудності цієї справи Пустомитівському районному суду Львівської області. Представник відповідача ТзОВ «Преса» Цястун Р.П. заявлене клопотання про постановлення судом окремої ухвали підтримав, просив таке задовольнити. Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.11.2009 року між ТзОВ «Преса» та [PERSON] було укладено договір позики №27/2, згідно умов якого позивачу було надано позику у розмір 150000,00 грн. зі строком користування 1 рік до 26.11.2010 року. Згідно прибуткових касових ордерів № 145 від 20.05.2010 року, №279 від 02.09.2010 року, № 413 від 15.12.2010 року, №158 від 19.05.2011 року, №354 від 05.10.2011 року, №508 від 29.12.2011 року, №151 від 28.04.2012 року, №222 від 15.06.2012 року, №280 від 25.07.2012 року, №312 від 17.08.2012 року, №344 від 11.09.2012року, №376 від 27.09.2012 року, №395 від 10.10.2012 року, №413 від 22.10.2012 року, №430 від 29.10.2012, №449 від 07.10.2012 року, №487 від 27.11.2012 року, №527 від 18.12.2012 року, №45 від 06.02.2013 року, №87 від 06.03.2013 року, №134 від 05.04.2013 року, №165 від 26.04.2013 року, №208 від 30.05.2013 року, №281 від 19.07.2013 року позивачем було погашено заборгованість за договором позики в розмірі 69505,00 грн. Вказані обставини також підтверджено записами у касових книгах. За таких обставин діями позивача, котрі полягали у поверненні грошових коштів позики, спростовуються його ж твердження про те, що оспорюваний договір позики є неукладеним. Згідно положень ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Підставою недійсності правочину у розумінні ст.215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Нормами ст. 626 ЦК України визначено, що договір є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Зі змісту ст.628 ЦК України вбачається, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Нормою ст.629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Положеннями ст. 233 ЦК України встановлено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Пленумом Верховного Суду України у п. 19 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року, за якою відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним; обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину; особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення; не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину; не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину; помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним, та у п. 20 вказаної постанови, за яким правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину; на відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину; наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману; обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Відповідно до вимог ст. ст. 57, 58, 59, 64 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч цьому, позивачем не доведено що оспорюваний правочин було вчинено під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини. За таких обставин, позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку із їх безпідставністю та необгрунтованістю. Разом з тим, суд не бере до уваги посилання позивача на рішення Франківського районного суду м. Львова від 22.04.2010 року, оскільки спірні правовідносини у вказаній справі не мають жодного відношення до спірних правовідносин, що виникли між [PERSON] та ТзОВ «Преса» з приводу договору позики від 27/2 від 27.11.2009 року. Також суд не вбачає підстав, для задоволення клопотання представника відповідача [PERSON], [PERSON] про винесення окремої ухвали з тих підстав, що у діях позивача та його представника не виявлено порушень закону, оскільки таким чином позивач обрав спосіб реалізації свого права на захист.

Outcome: dismissed