Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що спільне подружнє життя не склалося, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарства не ведуть, не мають спільних інтересів, не живуть однією сім»єю з 2012 року з тих підстав, що мають різні характери та погляди на життя, відповідач застосовує до неї фізичне насилля, внаслідок чого завдає тілесні пошкодження, а тому шлюб не може в подальшому існувати, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з тих же підстав, просила їх задовольнити, а відповідач їх не визнав, просив надати повторний строк на примирення, вважаючи, що сім"ю можна зберегти. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03 березня 2000 року, укладеного у Відділі реєстрації актів громадянського стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 73 (а.с.9), від шлюбу мають двох синів [PERSON] та [PERSON], [INFO] (а.с.10, 11). Спільне життя сторін не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігноруванням налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття поваги та любові. Сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не живуть однією сім»єю; відповідач застосовує до позивачки фізичне насилля, внаслідок чого завдає їй тілесні пошкодження. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року сторонам за клопотанням відповідача надавався строк на примирення (а.с.24), проте їх відносини не змінилися, примирення не відбулось. Від можливості призначення судом повтороного строку на примирення позивачка категорично відмовилася, вказавши про те, що подальше сімейне життя не є можливим, оскільки даний шлюб існує формально, а тому вона свідомо прийняла рішення про розірвання шлюбу. Суд не приймає пропозицію відповідача щодо надання стронам повторного строку на примирення, оскільки останнє не було підтримане другим із подружжя - позивачкою. Суд вважає, що позивачка довела дійсність та незмінність волевиявлення про розірвання шлюбу. Відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного із них. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Проте судом встановлено, що вказані паритетні засади побудови сімейних відносин у даного подружжя відсутні. Судом встановлено, що сім»я розпалась остаточно із-за непорозумінь, психологічної несумісності сторін, небажання відновити сімейні відносини, а тому подальше спільне життя сторін неможливе, збереження шлюбу є недоцільним та суперечить їх інтересам. На підставі викладеного, ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділу спільного майна подружжя» та,

Outcome: approved