Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом про стягнення моральної шкоди у зв'язку із трудовим каліцтвом до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» і в обґрунтування позовних вимог зазначив, що у період з 13 травня по 1 серпня 1993 року та з 8 грудня 1993 року по 6 жовтня 2015 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем у справі ДП «Красноармійськвугілля», працювавши за професією прохідника підземного. Відповідачем він був звільнений на підставі частини другої статті 40 Кодексу законів про працю України за станом здоров*я. Під час трудової діяльності позивач тривалий час лікувався, так як відчував біль у попереку протягом останніх років. Лікувався амбулаторно, методами самолікування та народної медицини. Знаходився на стаціонарному лікуванні з 26 травня по 4 червня 2015 року. Проходив лікування та медичне обстеження у ДУ «Інститут медицини праці НАМН України»з 8 по 22 червня 2015 року. 22 липня 2015 року було складено медичний висновок про наявність у позивача професійного захворювання: хронічної поперекової крижової радикулопатії в стадії затихаючого загострення з стійким більовим компонентом, статико-динамічними порушеннями, а 21 серпня 2015 року на підприємстві відповідача було складено та затверджено акт П-4 № 2 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за результатами якого вини позивача у професійному захворюванні не встановлено. 3 вересня 2015 року МСЕК міста Краматорська було встановлено позивачу третю групу інвалідності та 40% втрати працездатності. Позивачу протипоказана важка фізична праця, вимушене положення тіла, переохолодження. За програмою реабілітації у позивача середній потенціал реабілітації та можливість лише часткового відновлення життєдіяльності. Позивач вважає, що внаслідок ушкодження здоров*я йому заподіяна моральна шкода тому, що перебуваючи на лікуванні, він не міг вести повноцінний спосіб життя, протягом тривалого часу відчував фізичні страждання, обумовлені важкістю хвороби, психологічний дискомфорт і значне порушення душевного спокою, яке він відчуває до теперішнього часу. Позивач був здоровою працездатною людиною, але втратив 40% працездатності внаслідок професійного захворювання, після отримання інвалідності його життя змінилось, є переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими та свого статусу інваліда. Просив суд стягнути на його користь з відповідача моральну шкоду у розмірі 19000 гривень. В судове засідання позивач не з*явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву з клопотанням розглянути справу за його відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Представник позивача у суді повністю підтримав позов, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними у позовній заяві, наполягав на задоволенні вимог позивача. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначивши, що вони не заперечують факт отримання позивачем професійного захворювання, але, на їх думку, позивач на підтвердження факту отримання моральних страждань доказів суду не надав. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду докази, суд вважає встановленими у судовому засіданні наступні обставини. Позивач [PERSON] працював на підприємствах відповідача учнем прохідника у період з 13 травня по 1 серпня 1993 року включно, учнем прохідника у період з 8 грудня 1993 року по 1 травня 1994 року включно та прохідником у період з 17 серпня 1994 року по 6 жовтня 2015 року включно після чого був звільнений за частиною другою статті 40 Кодексу законів про працю, що підтверджується його трудовою книжкою (а.с. 7-8). У період з 26 травня по 4 червня 2015 року позивач перебував на лікуванні у неврологічному відділенні Димитровської центральної міської лікарні з приводу загострення хронічного дискогенного п/к радикуліту (а.с. 9). А у період з 8 по 22 червня 2015 року з метою повторного обстеження та лікування перебував в Державній установі «Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України» де йому було встановлено діагноз: хронічна попереково-крижова радикулопатія в стадії затихаючого загострення з стійким больовим компонентом, статико-динамічними порушеннями, винесений медичний висновок Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність професійного характеру захворювання від 21 липня 2015 року № 25/553 (а.с. 9-11). 20 серпня 2015 року комісією Відокремленого підрозділу «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля» було прийнято акт № 2 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 встановлено наявність у позивача [PERSON] професійного захворювання у зв*язку з тривалим часом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом несприятливих виробничих факторів, параметри яких перевищували допустимі величини (а.с. 12-13). 3 вересня 2015 року позивачу встановлена вперше 3 група інвалідності та 40% втрати працездатності у зв'язку з професійним захворюванням. Визначені протипоказання у вигляді важкої фізичної праці , вимушеного положення тіла та переохолодження, рекомендоване медикаментозне та санаторно-курортне лікування за профзахворюванням, затверджено індивідуальну програму реабілітації (а.с.14-19). Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок душевних страждань, яких вона зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній особі, неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується, на підставі положень частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України, особою, яка її завдала, за наявності її вини. Завдана під час виконання своїх трудових (службових) обов'язків шкода працівнику на підставі статті 2371 Кодексу законів про працю України, відшкодовується юридичною особою - власником або уповноваженим ним органом у разі, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Про право на відшкодування моральної шкоди потерпілій особі внаслідок дій або бездіяльності юридичної особи висловився Конституційний суд України у своєму рішенні у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту „б" підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності (справа про страхові виплати) від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008. Враховуючи надані суду докази, суд вважає, що діями відповідача позивачеві спричинені моральні страждання, пов'язані із втратою ним 40% працездатності, втратою позивачем роботи у зв'язку з неможливістю за станом здоров'я продовжувати виконувати роботу за раніше визначеною професією, вимушеним лікуванням та зміною звичайних для позивача життєвих зв'язків, які є прямим наслідком професійного захворювання, отриманого позивачем за час роботи на підприємствах відповідача, який у порушення вимог Кодексу законів про працю України, Закону України «Про охорону праці» не створив на робочому місці позивачу умови праці відповідно до нормативно-правових актів. Сума відшкодування заявлена позивачем у 19000 гривень відповідає отриманим ним моральним стражданням. З урахуванням ступеня вини відповідача у професійному захворюванні, отриманому позивачем, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивача і стягнути на його користь у відшкодування отриманих ним моральних страждань 19000 гривень. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне стягнути з відповідача в доход держави судовий збір в сумі 487,20 гривень, оскільки позивач на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VІ звільнений від зазначених витрат при подачі позову до суду. На підставі статей 1167, 1172 Цивільного кодексу України, статті 2371 Кодексу законів про працю України

Outcome: approved