Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до Кремінського районного суду Луганської області з позовом, в якому вказав, що \~з \~відповідачем було укладено договір кредиту № DNH4KP67620722 від 21 листопада 2006 року, відповідно до якого відповідач отримав 2273,70 грн. під 25,08 % на рік на суму залишку. Позивач зі своєї сторони умови договору виконав, надав відповідачу кредит. Відповідач в свою чергу умови виконання договору порушував, внаслідок чого, станом на 13.05.2017 року, виникла заборгованість 61136,27 грн., яка складається з основної заборгованості 1973,70 грн., 15206,23 грн. заборгованості по процентах, заборгованості по пені 40568,90 грн., штрафів 500 грн. та 2887,44 грн. А тому позивач просить стягнути з відповідача вищевказану заборгованість та судові витрати. \~\~\~\~ Представник позивача в судовому засідання уточнила вимоги. Просила стягнути з відповідача заборгованість за відсотками на прострочену заборгованість по кредиту за період з 31.07.2012 року по 31.07.2017 року в сумі 7204,00 грн та судові витрати. В цій частині позов підтримала, вказала, що з відповідачем було укладено кредитний договір, шляхом приєднання до його умов, та надано грошові кошти. В ньому між сторонами було погоджено строк позовної давності у 5 років. Відповідач з умовами надання кредиту був ознайомлений. Підтвердила, що знідно виписки відповідач здійснив чергову проплату за кредитом 07.02.2008 року, а 20.10.2014 року банк сам списав з його карткового рахунк 300 грн. Інших письмових доказів щодо погашення відповідачем кредиту немає. Вважала, що строк позовної давності кредитною установою не пропущено. За списанням штрафних санкцій до банку відповідач не звертався. Банк також не повідомляв боржника про існування боргу, позаяк це не входить до його обов"язків за цим договором. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував та вказав, що за період з 21 грудня 2006 року по 21 травня 2008 року своєчасно виконав свої кредитні зобовязання, розрахувавшись повністю приблизно влітку 2007 року, проте чеків про оплату не збереглося. Зазначив, що позивачем не було додано первинних розрахункових документів по кредиту, а наданий до позову розрахунок не містить графи сплати кредитних коштів. Із виписки також неможливо встановити рух коштів. Також позивач необґрунтовано нарахував пені та штрафи, оскільки він мешкає в районі АТО та на нього розповсюджується дія ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Також не погоджується зі збільшеним строком позовної давності, оскільки домовленості між сторонами з цього приводу не було, про що свідчить відсутність його особистого підпису в договорі. При цьому посилався на правову позицію ВСУ№6-16цс15 в аналогічній справі А тому просить визнати позов необгрутованим та відмовити у ньому, застосувати строк позовної давності. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння \~відмова \~від \~зобов'язання \~або одностороння зміна \~його \~умов \~не \~допускається, \~якщо \~інше \~не \~\~встановлено договором або законом. Як вбачається зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов \~договору \~та \~вимог \~цього \~Кодексу, \~інших актів цивільного законодавства, \~а за відсутності таких умов та вимог - \~відповідно до \~\~звичаїв \~\~ділового \~обороту \~або \~інших \~вимог, \~що \~звичайно ставляться. Статтею 536 ЦК України за \~\~користування \~\~чужими \~\~грошовими коштами \~\~боржник зобов'язаний \~\~сплачувати \~\~проценти, \~якщо \~інше \~не \~встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими \~коштами встановлюється \~договором, \~законом \~або \~іншим \~актом \~цивільного законодавства. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею \~є \~неустойка, \~що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно \~виконаного \~грошового \~зобов'язання \~за \~кожен \~\~день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право \~на \~неустойку \~виникає \~незалежно \~від \~наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Як вбачається з ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо \~\~предметом \~неустойки \~є грошова \~сума, \~її \~розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. На підставі ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник \~\~не \~\~звільняється \~\~від \~\~відповідальності \~\~\~за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зі змісту ч. 1 ст. 651 ЦК України вбачається, що зміна або розірвання договору допускається лише за \~згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ч. 1 ст. 1054 ЦК України за \~кредитним \~договором \~банк або інша фінансова установа (кредитодавець) \~зобов'язується \~надати \~грошові \~кошти \~\~(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, \~встановлених договором, \~а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.\~ ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Як вбачається з Розпоряджень Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053\~та відвід 2 грудня 2015 р. № 1275-р\~ Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція м. Кремінна Луганської області відноситься до населених пунктів, на території якої здійснювалася антитерористична операція. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу надання 21.11.2006 року споживчого кредиту на суму 2273,70 грн., що підтвердили обидві сторони та випливає з матеріалів справи (а.с. 5-11). Згідно розрахунку від 13 травня 2017 року [PERSON] заборгував ПАТ КБ «Приватбанк» 61136,27 грн., з яких 1973,70 грн. тіло кредиту, 15206,23 грн. відсотки за користування кредиту, інше неустойка, при цьому, станом на 22 травня 2008 року поточна заборгованість дорівнює 00,00 грн., а прострочена заборгованість 2273,70 грн., 20 жовтня 2014 року - 1973 грн. отже, з 2008 по 2014 роки пройшло 6 років, з 2014 по 2017 роки ще 3 роки (а.с. 4). Із уточненої позовної заяви та доданого до неї розрахунку (ас59-63) вбачається, що нарахована позивачем заборгованість за відсотками на прострочену заборгованість по кредиту за період з 31.07.2012 року по 31.07.2017 року становить 7204,00 грн. Судом встановлено, що жодна сторона немає доказів (первинних документів) сплати кредиту, що підтверджено поясненнями сторін. А згідно виписки про рух коштів, наданої банком на вимогу суду (ас 81), встановлено, що відповідач здійснив проплату за кредитом 07.02.2008 року і більше жодної проплати не здійснював, а 20.10.2014 року банк сам списав з його карткового рахунк 300 грн. Отже, між сторонами було укладено договір кредиту, предметом якого стала сума грошей 2273,70 грн. Відповідач отримав вказані грошові кошти та що він не спростовував в судовому засіданні. При прийнятті рішенні суд приймає до уваги правову позицію, яка викладена в Постанові ВСУ № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, згідно якої вказано, що хоча в заяві позичальника (відповідач у справі) на отримання кредиту зазначено, що він ознайомлений і згодний із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, в яких, зокрема, строк позовної давності встановлений тривалістю в пять років, однак указані Умови не містять підпису відповідача. Будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме із цими Умовами ознайомлений відповідач, підписуючи заяву позичальника, у матеріалах справи немає, тому застосуванню підлягає положення статті 257 ЦК України, якою встановлено загальну позовну давність тривалістю в три роки. Якщо Умови не містять підпису позичальника (відповідача у справі), а в матеріалах справи немає будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, і вони діяли в момент підписання заяви то немає і підстав вважати про збільшений строк позовної давності. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У справі, яка переглядається, суд установив, що згідно з умовами кредитного договору (пп.3.1, 3.3) позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, доходимо висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Суд не приймає до уваги посилання представника позивача на ті обставини, що відповідач, підписуючи заяву про приєднання, був ознайомлений з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (де містилися посилання на подовження строку позовної давності), так як вони затверджені наказом, оскільки в матеріалах справи відсутня двостороння домовленість між сторонами про подовження строку позовної давності, а заява позичальника сама по собі не може свідчити про домовленість з цих підстав. Вказані умови не мають №, дати, місця затвердження, а тому не можуть свідчити про його автентичність. В даному випадку є всі підстави вважати, що необхідно застосувати загальний строк позовної давності в три роки. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності, а тому позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного, ст. ст. \~16, 525, 526, 536, 549-551, 611, 625, 629, 651, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed