Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Орган опіки та піклування Новозаводської районної у м. Чернігові ради звернувся до суду з позовом в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про відібрання у них малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], без позбавлення батьківських прав. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що до служби у справах дітей надійшло повідомлення з Чернігівського центру соціально - психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей обласної державної адміністрації про те, що малолітня [PERSON] за особистим звернення 30 грудня 2016 року була поміщена до закладу у зв'язку з тим, що в 2014 році їх будинок по [ADDRESS] постраждав від пожежі. В ході проведеної роботи було встановлено, що даний будинок мати дівчинки винаймала. Від допомоги відмовилася мотивуючи тим, що самостійно владнає дане питання. Служба у справах дітей відвідала дане приміщення і встановила, що ремонті роботи не проводились, в будинку немає опалення, обгорілі стіна та стеля, у кухні та коридорі побиті вікна, постільна білизна відсутня. Зазначають, що батьки малолітньої [PERSON] розлучені, батько проживає окремо. Крім того, він написав згоду на відібрання у нього дитини без позбавлення батьківських прав. Представник позивача, третьої особи у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, а також підтримав висновок Новозаводської районної у м. Чернігові ради про доцільність відібрання малолітньої дитини [PERSON] від батьків без позбавлення батьківських прав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, пояснила, що на відновлювальний ремонт у неї не вистачає коштів, буде намагатися швидше його зробити, щоб повернути дитину. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Пояснив, що з [PERSON] розлучений і проживає з іншою сім'єю, яка складається із нього, дружини та чотирьох дітей (чоловічої статі). В судовому засіданні з'ясовувалась думка дитини [PERSON], яка в присутності педагога, суду пояснила, що вона любить свою маму, але мешкати за місцем проживання неможливо, оскільки в будинку відсутні належні умови для проживання. З батьком не спілкується. Заслухавши пояснення сторін, думку дитини, дослідивши представлені докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини (ч.3 ст.170 СК України). Відповідно до пунктів 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п.8 Постанови КМУ від 24.09.2008 р. № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» визначено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров'ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], яка народилася [INFO] - її матір'ю є [PERSON], а батьком [PERSON] - відповідачі по справі (а.с.5). 30 грудня 2016 року малолітня дитина [PERSON] звернулася до Чернігівського центру соціально - психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей з заявою про прийняття її до центру у зв'язку з неналежними житловими умовами (а.с.5 зв). Згідно акту обстеження будинку по [ADDRESS] від 30.12.2016 року умов для проживання у вказаному будинку немає, у зв'язку з тим, що в ньому була пожежа (а.с.8зв). Однак, відповідач [PERSON] від запропонованого соціального супроводу відмовилася мотивуючи тим, що самостійно в змозі вирішити свої проблеми. Даний факт підтверджується висновком Чернігівського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді оцінки потреб дитини та її сім'ї від 17.02.2017 року (а.с.9). Незважаючи на це сім'я [PERSON] відвідувалась неодноразово, що підтверджується актами від 16 квітня 2017 року (а.с.9зв), від 09.08.2017 року (а.с.29) та від 18.09.2017 року (а.с.42). До приміщення господарка не допускає, стан приміщення не покращився, з зовнішнього вигляду ремонт у будинку не ведеться. Згідно рішення Новозаводської районної у м. Чернігові ради №100 від 11.05.2017 року затверджено висновок про доцільність відібрання малолітньої [PERSON] від батьків без позбавлення їх батьківських прав (а.с.4). Як вбачається із матеріалів справи, батько дитини [PERSON] надав згоду на відібрання [PERSON] (а.с.8). Відповідач [PERSON] згодна, що на даний час вона не може забезпечити дитині умови для її проживання, і що на даний час для [PERSON] краще жити у дитячому закладі, згодна з тим, що були підстави для негайного відібрання у неї дитини. При цьому відповідач [PERSON] висловлювала намір у подальшому дівчинку повернути собі, і створити для неї належні умови для проживання. Відповідно до роз'яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. При наведених вище конкретних обставинах суд вважає встановленим, що дійсно на даний час існують умови, загрозливі для життя і здоров'я малолітньої [PERSON] і є підставою для відібрання дитини від матері та батька. Суд вважає, що доведено наявність підстав для відібрання дитини від відповідачів без позбавлення їх батьківських прав, оскільки відповідач [PERSON] виявляє бажання виправити ситуацію, а відібрання дитини на даний час є вимушеною мірою - з метою захисту малолітньої і забезпечення її належними умовами для життя, і такий захід є тимчасовим. Суд вважає, що відібрання [PERSON] від матері та батька з переданням її органу опіки для подальшого її влаштування повністю відповідає інтересам дитини. Відповідачі також погоджуються, що це на даний час відповідає інтересам їх малолітньої дитини. Таким чином, позов підлягає задоволенню повністю саме з наведених вище мотивів.

Outcome: approved