Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним кредитний договір №1-27-2219 від 25.03.2015 року. В обґрунтування вимог зазначено, що 27 березня 1996 року Дубенським МРВ України у Рівненській області позивачу було видано паспорт громадянина України серії [NUMBER] . Даний паспорт ним був втрачений у 2008 році, внаслідок чого 03.04.2008 року Богунським РВ УМВС України в Житомирській області було видано паспорт серії ВН № 423361. 27 квітня 2015 року на адресу позивача надійшло попередження ТОВ «Компаньйон Фінанс» №18140/3.5.2015 від 13.05.2015р. стосовно наявності порушення умов кредитного договору № 1-27-2219. Також у жовтні 2015 року надійшов лист про необхідність сплати боргу. В зв`язку з цим у 2015 році позивач звернувся до відділення ТОВ «Компаньйон Фінанс» у місті Житомирі, за адресою: м. Житомир, вул. Київська, 77, де співробітниками відповідача було надане фото особи, яка під ім`ям позивача, шляхом неправомірного вклеювання в паспорт іншого фото, отримала грошові кошти в даній кредитній установі. Після з`ясування всіх обставин, трохи згодом працівники ТОВ «Компаньйон Фінанс» вибачились за спричинені незручності та повідомили, що в подальшому ніхто до позивача претензій мати не буде. Однак, 22 лютого 2019 року позивач звернувся в АТ «Креді Агріколь Банк» з метою отримання кредиту, на що отримав відмову, у зв`язку з наявністю по даним ТОВ «Українське Бюро Кредитних Історій» боргу по кредитному договору № 1-27-2219. Після отримання цієї інформації, 25.02.2019р. позивач був змушений звернутись до національної поліції, внаслідок чого 26.02.2019 року до ЄРДР було внесено запис про розпочате кримінальне провадження №120190600200000868 за ст. 190 КК України (шахрайство). Також, позивач надіслав лист до ТОВ «Компаньйон Фінанс», яким повідомив останнього, що жодних правовідносин з ним ніколи не мав, договорів не укладав, кредитів не оформлював та грошові кошти йому не надавались. На вказаний лист позивач отримав відповідь, якою йому було повідомлено, що товариством здійснено перевірку інформації зазначеної у його зверненні щодо кредитного договору № 1-27-2219 від 25.03.2015р., і відомості про нього як боржника будуть видалені з бази Українського бюро кредитних історій. Однак, у жовтні 2019 року на адресу позивача від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» надійшов лист з посиланням на Кредитний договір №1-27-2219, яким було запропоновано погасити «існуючу заборгованість». Вказаний лист свідчить про те, що ТОВ «Компаньйон Фінанс» в односторонньому порядку не визнав договір таким, що не спричиняє наслідків для сторін, зокрема для позивача. Хоча, інформація про позивача, як про боржника зникла з даних Українського бюро кредитних історій. Проте, як видно, ТОВ «Компаньйон Фінанс» продовжив дії по поверненню заборгованості, зокрема поширює інформацію про наче існування цього боргу, або ж взагалі переступив право вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». Крім того, з листа Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» вбачається, що неіснуюча заборгованість постійно зростає. Отже, такі дії відповідачів спричиняють для позивача негативні наслідки, в результаті чого він вимушений звернутись до суду. Ухвалою суду від 15.11.2019 року у справі відкрито провадження, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Відповідачі відзив не подали, про наявність поважних причин, які перешкоджають його подачі, суд не повідомлено, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, зазначених в ньому. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Частина 1 ст. 280 ЦПК України встановлює, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, оскільки існує сукупність умов, визначених ст. 280 ЦПК України, за яких суд може ухвалити заочне рішення, враховуючи думку позивачки, яка у заяві вказала, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. У відповідності до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що громадянин [PERSON] , [INFO] дійсно документований паспортом громадянина України серії [NUMBER] від 03.04.2008 року у зв`язку з втратою паспорта серії [NUMBER] виданого Дубенським МРВ України у Рівненській області від 27.03.1996 року. (а.с.8) Згідно повідомлень направлених позивачу [PERSON] від ТОВ «Компаньйон Фінанс», позивач порушив умови договору №1-27-2219, а саме прострочив черговий ануїтетний платіж, чим порушив умови договору. (а.с.9-10) Відповідно до витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою [PERSON] 26.02.20019 року внесено відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення кваліфіковане за ч.1 ст. 190 КК України, про те що 25.03.2015 року невідома особа взяла кредит в сумі 6000 грн. на ім`я [PERSON] по паспорту який був втрачений 03.04.2008 року. (а.с.11) Відповіддю ТОВ «Компаньйон Фінанс» від 04.04.2019 року за №187/1 надісланої позивачу [PERSON] , було повідомлено про здійснену перевірку інформації зазначеної у зверненні позивача щодо кредитного договору №1-27-2219 від 25.03.2015 року, та дані за цим договором будуть видалено з бази даних Українського бюро кредитних історій. (а.с.14) Відповідно до ст. 15 ЦК України право на захист цивільних прав та інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно положення статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі, кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. У відповідності ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 3 та 4 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Згідно ч.1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. За правилами ст. 208 ЦК України правочини між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, крім правочинів, передбачених ч.1 ст.206 ЦК України. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 207 Цивільного Кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Вимогами ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 202, ч.З ст. 203 ЦК України, головним елементом договору (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані і на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом, є спрямованість волі сторін на укладення договору. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» підставою недійсності правочину с недодержання стороною (сторонами) вимог які встановленні статтею 203 ЦК України, а саме на момент вчинення правочину. Не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Частина перша ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач не звертався до відповідачів про укладення кредитного договору № 1-27-2219 та не підписував його, а отже і не отримував грошові кошти за даним кредитним договором, що є підставою для визнання такого договору недійсним. Лист направлений на звернення позивача від ТОВ «Компаньйон фінанс» №187/1 від 04.04.2019 року свідчить про визнання відповідачем ТОВ «Компаньйон фінанс» обставин справи. (а.с.13-14) Оцінивши в сукупності усі досліджені докази та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість та законність позовних вимог [PERSON] щодо визнання недійсним кредитного договору №1-27-2219 від 25.03.2015 року, а тому суд задовольняє даний позов. Позивач просив стягнути на його користь з відповідачів судові витрати які він поніс та очікував понести у зв`язку з розглядом справи у сумі 1536,80 грн. З огляду на викладене, враховуючи, що стороною позивача не конкретизовано понесені витрати саме по даній справі та не надано доказів для підтвердження даних витрат, вимоги в цій частині не підлягають до задоволення. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved