Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свої вимоги позивач мотивує тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 07.12.2013 року. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач, спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, відмінність поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Відповідач не бере участі у матеріальному забезпеченні родини, спільне господарство не ведеться, фактичні шлюбні відносини припинені з лютого 2019 року, а також втрачені всі фізичні та духовні зв`язки між ними. В зв`язку з цим позивач вважає, що збереження сім`ї неможливо та суперечить її інтересам Крім того, позивач зазначає про те, що з лютого 2019 року відповідач не бере участі у вихованні та утриманні їх спільної дитини, а вона самостійно не може забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 грн., починаючи з дати подачі позову і до повноліття дитини. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 26.07.2019 року по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання за участю сторін. 11.09.2019 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву. У даному відзиві відповідач не заперечує проти вимог позивача про розірвання шлюбу. Проте, відповідач заперечує проти тверджень позивача про те, що він не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини, оскільки він приймав активну участь у спільному вихованні дитини, створював всі умови, необхідні для нормального духовного та фізичного розвитку. Для того, щоб забезпечити належний рівень, 11.01.2019 року він виїхав працювати за межі України і постійно надавав кошти із-за кордону для родини. В травні-червні 2019 року він бачився з родиною, вони разом проводили час і жодної розмови від позивача про розлучення та стягнення аліментів від дружини не було. У серпні 2019 року він перерахував позивачу 3500,00 грн., а згодом дізнався про те, що позивач звернулась до суду з даним позовом. Як зазначає відповідач, на даний час він працює неофіційно у Естонії, дохід має мінливий, постійно шукає роботу в межах України та на постійній основі. Гроші він сплачує при можливості в різних сумах від 2000,00 грн. до 4000,00 грн. Однак, сплачувати щомісяця на постійній основі 4000,00 грн. він не має змоги, може сплачувати щомісячно 1500,00 - 2000,00 грн. Посилаючись на викладені обставини, відповідач просить суд розірвати шлюб між ним та позивачем, а також стягнути аліменти в розмірі 1500,00 грн. Протокольною ухвалою суду від 27.09.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. 30.09.2019 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача на позовну заяву. У даній відповіді позивач зазначає про те, що відповідач має постійний та стабільний дохід, а також нерухоме майно, яке придбано у 2018 році, що свідчить про те, що відповідач вводить суд в оману щодо неможливості сплачувати аліменти у вказаному розмірі. Крім того, відповідачем не надано доказів щодо його участі у вихованні їх дитини та її матеріальному забезпеченні, оскільки протягом перебування відповідача за кордоном останні 5 років він фактично не міг займатись вихованням дитини, фізичним та духовним ї розвитком. Твердження відповідача про те, що розмов про припинення шлюбних відносин у них не відбувалось, не відповідають дійсності, оскільки відповідач через соціальні мережі надсилав зразки позовних заяв про розірвання шлюбу. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу між сторонами, щодо стягнення аліментів зазначив, що згоден надавати кошти на утримання сина щомісячно у розмірі 1 500,00 грн., якого, на його думку, достатньо для його утримання. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані в справі письмові докази, вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 07 грудня 2013 року в Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 1701 (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Доказів примирення стороною відповідача надано не було. Крім того, відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу. Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що шлюб між сторонами існує формально, вони не підтримують сімейні стосунки, сім`я сторін розпалась остаточно і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам дитини, а тому позовну заяву в частині розірвання шлюбу необхідно задовольнити. Стосовно вимоги позивача про стягнення аліментів варто зазначити наступне. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує : 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При визначенні розміру аліментів, судом враховує вимоги ст. 182 СК України, а також приписи ст. 180 СК України. Крім того, у відповідності до ст.7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2019 рік", встановлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Суд дійшов висновку, що за обставин, що склалися, позов в частині стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню, а саме, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі 1699,00 гривень щомісячно, починаючи з 25 червня 2019 року, до досягнення дитиною повноліття. Суд також вважає, що такий розмір аліментів є виправданим дійсними потребами дитини і не призведе до порушення прав відповідача. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп., а також судовий збір на користь держави в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial