Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Марганецького міського суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про скасування рішення та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він знаходився у трудових відносинах з ПАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат». За час роботи на даному підприємстві позивач отримав травму. Згідно виписок із акту огляду МСЕК йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі - 10%. Створена комісія з охорони праці ПАТ «Марганецький ГЗК» прийняла рішення згідно акту Н-1 № 7/2 про порушення ним правил техніки безпеки і зменшила розмір одноразової допомоги на 45%. Вважає дії представників охорони праці незаконними, оскільки не було сформовано комісію і з ним ніхто не зустрічався для обговорення даного випадку, а лише видали йому акт, з яким він ознайомився не враховуючи деяких подій. При цьому він пропрацював підземним слюсарем по ремонту обладнання на шахті 14/15 більше 12 років в умовах порушення усіх видів охорони праці та отримав травму на виробництві. Зазначив, що всі насосні камери знаходяться в місцях перетину рельсових колій, не обладнані переходами, в деяких місцях взагалі немає камер і вони поряд з колією в місцях де гірничі виробітки через тиск не відповідають нормам, але наряди вимагають виконувати. Відділ техніки безпеки дозволяє працювати в таких умовах. Робота по охороні праці не проводилась згідно чинного законодавства. Просить суд скасувати рішення засідання комісії з охорони праці ПАТ «Марганецький ГЗК», а саме протокол № 16 від 14 квітня 2014 року. Стягнути з ПАТ «Марганецький ГЗК» 150 000 гривень на його користь, як компенсацію моральної шкоди за 12 років. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Представники відповідача у садовому засіданні проти задоволення позову заперечували, просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник третьої особи у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Вислухавши сторін, вивчивши матеріали справи суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, виходячи з наступного: Судом встановлено, що позивач знаходився у трудових відносинах з ПАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат». При цьому він пропрацював підземним слюсарем по ремонту обладнання на шахті №14/15 більше 12 років. За час роботи на даному підприємстві позивач отримав травму. Згідно виписок із акту огляду МСЕК йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі - 10%. Комісією з охорони праці ПАТ «Марганецький ГЗК» 14 квітня 2014 року прийнято рішення (Протокол №16) про зменшення розміру одноразової допомоги [PERSON] на 45% за порушення ним вимог законодавства про охорону праці, що і було причиною травмування. Даний протокол засідання комісії направлено до відділення виконавчої дирекції Фонду м. Марганець. [PERSON] не погоджується з рішенням комісії з охорони праці ПАТ «Марганецький ГЗК» про зменшення розміру одноразової допомоги у зв'язку зі стійкою втратою професійної працездатності. Відповідно до п. 3.5.3. Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 24 від 27.04.2007 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 22.06.2007 року за № 715/13982, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок призначення страхових виплат), у разі встановлення комісією з розслідування нещасного випадку, що ушкодження здоров'я настало не лише з причин, що залежать від роботодавця, а і внаслідок порушення потерпілим нормативних актів про охорону праці, розмір одноразової допомоги підлягає зменшенню, але не більше як на 50 відсотків. Як визначено абзацом 2 п. 3.5.3. Порядку призначення страхових виплат, відсоток зменшення розміру одноразової допомоги визначається рішенням комісії з питань охорони праці підприємства, виходячи з таких критеріїв, зокрема, за порушення з боку потерпілого, які були однією з причин нещасного випадку зменшення одноразової допомоги становить до 50 відсотків. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про охорону праці» № 2694-ХІІ від 14.10.1992 року, з наступними змінами (далі - Закон України № 2694-ХІІ), на підприємстві з метою забезпечення пропорційної участі працівників у вирішенні будь-яких питань безпеки, гігієни праці та виробничого середовища за рішенням трудового колективу може створюватися комісія з питань охорони праці. Комісія складається з представників роботодавця та професійної спілки, а також уповноваженої найманими працівниками особи, спеціалістів з безпеки, гігієни праці та інших служб підприємства відповідно до типового положення, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони праці. Рішення комісії мають рекомендаційний характер. На засіданні комісії з охорони праці ПАТ «Марганецький ГЗК», яке відбулось 14 квітня 2014 року у складі представників роботодавця та професійної спілки, а також за участі представника територіального відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, було прийнято рішення про зменшення розміру одноразової допомоги [PERSON] на 45% за порушення вказаним працівником вимог законодавства про охорону праці, що і було однією з причин травмування. Підставою розгляду вказаного питання на засіданні комісії з охорони праці ПАТ «Марганецький ГЗК» було письмове звернення № 276/04 від 28.03.2014 року Відділення ВД ФССНВ в м. Марганці Дніпропетровської області з проханням розглянути на комісії з питань охорони праці підприємства питання про відсоток зменшення одноразової допомоги [PERSON] та прийняти відповідне рішення, що підтверджується копія звернення наявного в матеріалах справи. Факт порушення [PERSON] вимог інструкції з охорони праці для електрослюсаря чергового та по ремонту обладнання ОТ-ОШ-04-13 встановлений висновками комісії з розслідування нещасного випадку на виробництві, що стався з [PERSON] 12.03.2014 року, які зафіксовані у актах форми Н-5 та Н-1, складеними за результатами вказаного розслідування. Акти форми Н-5 та Н-1, складені 17.03.2014 року комісією з розслідування нещасного випадку та затверджені Головою правління ПАТ «Марганецький ГЗК» відповідно до вимог Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 1232 від 30.11.2011 року (далі - Порядок № 1232), підписані всіма членами комісії без зауважень, судом встановлено, що на даний момент вказані акти ніким не оскаржувались, не скасовані та є чинними. Копії вказаних актів форми Н-5 та Н-1 вручені позивачу 18.03.2014 року, про що свідчить власноручний підпис позивача. Також судом встановлено, що відсоток зменшення одноразової допомоги, визначений згідно оскаржуваного позивачем рішення, становить 45%, тобто в межах відповідного показника, передбаченого абз. 2 п. 3.5.3. Порядку призначення страхових виплат. На думку суду, комісія з охорони праці ПАТ «Марганецький ГЗК» в порядку та на підставі вказаних вище вимог трудового законодавства та законодавства з питань охорони праці, реалізуючи надані їй повноваження, враховуючи зміст чинних актів Н-5 та Н-1, правомірно прийняла рішення про зменшення розміру одноразової допомоги потерпілому у зв'язку з порушенням ним нормативних актів про охорону праці, отже на підставі вищевикладеного позовна вимога про скасування рішення засідання комісії з охорони праці ПАТ «Марганецький ГЗК», а саме протоколу № 16 від 14 квітня 2014 року задоволенню не підлягає. Крім того, судом встановлено, що позивачем був пропущений встановлений ст. 233 КЗпП України тримісячний строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору. Вказаною нормою передбачено право на звернення до суду за вирішенням спору з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Про зменшення розміру одноразових виплат позивач дізнався в квітні 2014 року після призначення йому відповідної виплати територіальним органом ФСС від НВВ та ПЗ України, однак, лише 08 вересня 2014 року [PERSON] звернувся до Марганецького міського суду з вказаним позовом. Таким чином, Позивач звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області за захистом своїх прав після спливу визначеного ст. 233 КЗпП України строку, що також є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, щодо скасування рішення засідання комісії з охорони праці ПАТ «Марганецький ГЗК», а саме протоколу № 16 від 14 квітня 2014 року. Позовні вимоги в частині стягнення з ПАТ «Марганецький ГЗК» 150 000 гривень на користь позивача, як компенсацію моральної шкоди за 12 років підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного: Позивач посилається на те, що він пропрацював підземним слюсарем по ремонту обладнання на шахті 14/15 більше 12 років в умовах порушення усіх видів охорони праці та отримав травму на виробництві. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Таким чином, враховуючи не доведення позивачем обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а саме те, що він працював більше 12 років в умовах порушення усіх видів охорони праці, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження цього факту, крім того відповідно до ч. 5 ст. 153 КЗпП України, ч. 2 ст. 6 Закону України № 2694-ХІІ, працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров'я або для людей, які його оточують, або для виробничого середовища чи довкілля. Він зобов'язаний негайно повідомити про це безпосереднього керівника або роботодавця. Позивач вважаючи, що виробнича ситуація, небезпечна для його життя та здоров'я не відмовився від подальшого виконання свої посадових обов'язків та продовжував працювати, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди за роботу підземним слюсарем по ремонту обладнання на шахті 14/15 більше 12 років в умовах порушення усіх видів охорони праці. Оскільки позивач працюючи підземним слюсарем по ремонту обладнання на шахті 14/15 отримав травму на виробництві та йому встановлено 10% втрати професійної працездатності, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Згідно положень статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Згідно ч.1 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. В судовому засіданні встановлено, що позивач знаходився у трудових відносинах з ПАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат». За час роботи на даному підприємстві він отримав травму. Висновком МСЕК позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках - 10%. Виходячи з медичних висновків, акту про розслідування нещасного випадку, суд прийшов до висновку про те, що позивач отримав травму на виробництві. Суд вважає, що внаслідок втрати професійної працездатності, у позивача наявна моральна шкода, оскільки він відчуває фізичний біль та душевні страждання, погіршилися його здібності, переживання викликані наслідками професійного захворювання, він втратив професійну працездатність, позбавлений можливості реалізації своїх здібностей, змушений постійно приймати лікарські препарати, постійно відчуває наслідки професійного захворювання, що свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди. Згідно абзацу 9 пункту 5 Рішення Конституційного Суду України №20-рп/2008 від 08.10.2008 року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до вказаного закону. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпПУ їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. Відповідно до ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Тому, вирішуючи питання про розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд враховує значні зміни його життєвих зв'язків, ступінь втрати ним професійної працездатності, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого та позбавлення його можливості їх реалізації, інших обставин справи, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 1000 грн. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial