Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-26 00:00:00

Позивач звернувся в Октябрський районний суд м. Полтави із вказаною позовною заявою. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка [ADDRESS] , на якій розташований садовий будинок. 08 червня 2020 року о 18 год. 30 хв. відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем Богдан DF 30 д.н.з. [NUMBER] в м.Полтаві, рухаючись по вул. Староруслянська, 8/24, в дачному кооперативі «Восход», при зміні напрямку руху не впевнився в безпеці свого маневру та скоїв наїзд на огорожу дачної ділянки № [NUMBER] (власник [PERSON] ) та [ADDRESS] (власник [PERSON] ). Внаслідок ДТП, транспортний засіб та огорожі отримали механічні пошкодження. Вина [PERSON] у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4,124 КУпАП підтверджується протоколами про адміністративне правопорушення ДПР18 №401451 від 10.06.2020 та серії ДПР18 №401452 від 10.06.2020 року, схемою ДТП та іншими матеріалами Постановою Ленінського районного суду м.Полтава від 21.08.2020 року, [PERSON] визнано винуватим у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст.122- 4, 124 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Постановою Полтавського апеляційного суду від 30 березня 2021 року поновлено строк на апеляційне оскарження постанови судді Ленінського районного суду м. Полтави від 21 серпня 2020 року, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Постанову судді Ленінського районного суду м. Полтави від 21 серпня 2020 року про визнання [PERSON] винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП - скасовано. Прийнято нову постанову, якою Відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП та на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно нього за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП. Згідно висновку експерта №102 за результатами експертного будівельно-технічного дослідження виконаного [PERSON] від 01.07.2020 року, вартісний розмір відновлювального ремонту (заподіяної матеріальної шкоди) огорожі за адресою [ADDRESS] , необхідний для усунення збитків, завданих внаслідок ДТП, зафіксоване протоколом серії ДПР18 №401452 від 10.06.2020 становить 2400,00 (дві тисячі чотириста) гривень. Відповідно до ч.1\~ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою судді 28.04.2021 року визначено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши позовну заяву,\~відзив\~на позовну\~заяву,\~дослідивши письмові\~матеріали справиі проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивачу належить земельна ділянка № [NUMBER] для ведення садівництва, яка розташована на території садівничого товариства «Восход» за адресою [ADDRESS] , на якій розташований садовий будинок. Постановою Ленінського районного суду м.Полтава від 21.08.2020 року, [PERSON] визнано винуватим у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст.122- 4, 124 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Згідно постанови встановлено, що 08 червня 2020 року о 18 год. 30 хв. відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем Богдан DF 30 д.н.з. [NUMBER] в м.Полтаві, рухаючись по вул. Староруслянська, 8/24, в дачному кооперативі «Восход», при зміні напрямку руху не впевнився в безпеці свого маневру та скоїв наїзд на огорожу дачної ділянки № [NUMBER] (власник [PERSON] ) та [ADDRESS] (власник [PERSON] ). Внаслідок ДТП, транспортний засіб та огорожі отримали механічні пошкодження. Постановою Полтавського апеляційного суду від 30 березня 2021 року поновлено строк на апеляційне оскарження постанови судді Ленінського районного суду м. Полтави від 21 серпня 2020 року, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Постанову судді Ленінського районного суду м. Полтави від 21 серпня 2020 року про визнання [PERSON] винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП - скасовано. Прийнято нову постанову, якою відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП та на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно нього за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП. Згідно ч. 4\~ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 6\~ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином,\~аналізуючи досліджені\~докази,\~суд приходить\~до висновку,\~що,\~згідно постанови Полтавського апеляційного суду від 30 березня 2021 року провина [PERSON] встановлена. Відповідно до частини другої\~статті 13 ЦК України\~при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. За змістом положень частини третьої\~статті 386 ЦК України\~власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. У частинах першій, другій\~статті 22 ЦК України\~визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Згідно з приписами\~ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. У частині першій\~статті 81 ЦПК України\~закріплене загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків наявності підстав звільнення від доказування. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень\~ЦК України\~щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Враховуючи встановлене вище, суд вважає доведеними факти механічного пошкодження огорожі та заподіяння власнику майна збитків збитків. Згідно висновку експерта №102 за результатами експертного будівельно-технічного дослідження виконаного [PERSON] від 01.07.2020 року, вартісний розмір відновлювального ремонту (заподіяної матеріальної шкоди) огорожі за адресою [ADDRESS] , необхідний для усунення збитків, завданих внаслідок ДТП, зафіксоване протоколом серії ДПР18 №401452 від 10.06.2020 становить 2400,00 (дві тисячі чотириста) гривень. Разом з цим відповідач не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у пошкодження огорожі позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, не заявляли та не надали інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є їх процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування заподіяної матеріальної шкоди підлягають задоволенню. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2\~постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. У відповідності до ч.1\~ст.1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті. Як зазначає п.3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4\~„Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданим споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. З огляду на це, позивач не довів наявності моральної шкоди, завданої йому відповідачем. На підставі\~ст. 141 ЦПК України\~суд вважає за необхідне стянути з відповідача суми сплати судового збору у розмірі 908 00, витрати за складання експертного висновку у розмірі 2000 грн, та витрати на правничу допомогу 2000 грн.. Вказані витрати підтверджені матеріалами справи, доведені. \~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: partial