Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Обухівської центральної районної лікарні Київської області про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, в якій зазначає, що 26.08.2012 року її чоловіка [PERSON] було доставлено із проникаючим ножовим пораненням до Обухівської райлікарні, де йому було проведено операцію завідувачем хірургічного відділення [PERSON] 04.09.2012 року [PERSON] був виписаний для подальшого лікування по місцю проживання в Кіровоградській обласній лікарні, де і помер [INFO]. Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи причиною смерті стали недоліки у наданні медичної допомоги в Обухівській ЦРЛ. Постановою слідчого від 26.06.2014 року кримінальне провадження стосовно [PERSON] було закрите в зв'язку зі смертю підозрюваного. Позивач понесла витрати на придбання ліків, похорони, їй було спричинено душевні страждання через смерть чоловіка, чим йому було заподіяно матеріальну і моральну шкоду. Відшкодування шкоди просила покласти на лікарню, оскільки саме там працював лікар [PERSON] В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю, посилаючись на те, що медична допомога в лікарні була надана некваліфіковано, лікар відповідача був визнаний винним у вчиненні злочину, його дії стали причиною смерті її чоловіка, вона понесла витрати на лікування та поховання чоловіка, крім того вона перенесла душевні страждання, моральну шкоду оцінює в 250 тис. грн. Представники відповідача [PERSON] ЦРЛ [PERSON], [PERSON] проти позову заперечили повністю, посилаючись на його необґрунтованість, відсутність вини лікарні у смерті [PERSON] Представник відповідача фінуправління Обухівської РДА в судове засідання не з'явився повторно, хоч про час і місце слухання справи належним чином повідомлений, заяв, клопотань чи заперечень суду не надав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є старшою медсестрою, в лікарню дійсно поступав хворий [PERSON] із ножовими пораненнями в тяжкому стані, його оперував заввідділенням [PERSON], далі він лікувався близько тижня, потім дружина хворого - позивач відмовилась госпіталізувати його в таракальне відділення в м.Київ за рекомендацією лікаря, а відвезла його в Кіровоградську лікарню на автомобілі швидкої допомоги, пізніше від позивача їй стало відомо про смерть [PERSON]. Вислухавши позивача, представників відповідача, свідка, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. 26 серпня 2012 року [PERSON] спричинив [PERSON] проникаюче ножове поранення, чим спричинив тяжкі тілесні ушкодження, за що був засуджений вироком Обухівського районного суду Київської області від 23.05.2013 року за ч.1 ст.121 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі, що підтверджується вироком та ухвалою суду, іншими матеріалами справи. 26 серпня 2012 року о 23 год. 45 хв. [PERSON] каретою швидкої допомоги було доставлено до Обухівської центральної районної лікарні, де встановлено діагноз: різані рани обличчя, шиї, стегна, підколінної ямки, проникаюче поранення грудної клітини. 27 серпня 2012 року його було прооперовано завідуючим хірургічним відділенням вказаної лікарні [PERSON] На стаціонарному лікуванні [PERSON] перебував до 04.09.2012 року, після чого був виписаний для подальшого лікування по місцю проживання до Кіровоградської обласної лікарні, куди був доставлений каретою швидкої допомоги. [INFO] [PERSON] помер у лікарні. Зазначені обставини підтверджуються медичною картою стаціонарного хворого, картою спостереження, супровідним листком, передопераційним епікризом, випискою із історії хвороби, наказом, шляховим листом, епікризом, протоколом операції, іншою медичною документацією, а також свідоцтвом про смерть. Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 174/К від 12.11.2012 року, яка проводилась в межах досудового розслідування по кримінальному провадженню, недоліки у наданні медичної допомоги [PERSON], що були допущені під час його лікування у хірургічному відділенні Обухівської ЦРЛ є основною причиною розвитку в нього гнійно-септичних ускладнень спричиненого йому проникаючого то рако-абдомінального поранення та поранення стравоходу, які призвели до настання його смерті. При правильному та своєчасному наданні медичної допомоги [PERSON] із наявними в нього тілесними ушкодженнями повинен був настати сприятливий перебіг травми, тобто одужання постраждалого. Таким чином між неналежним наданням медичної допомоги [PERSON] під час його лікування у хірургічному відділенні Обухівської ЦРЛ та настанням його смерті вбачається прямий причинно-наслідковий зв'язок. Вказані обставини підтверджуються вироком, ухвалою суду, постановою слідчого. 16.01.2013 року до Обухівського РВ ГУ МВС України в Київській області надійшла заява [PERSON], в якій вона просить прийняти міри до працівників Обухівської ЦРЛ, про неналежне виконання ними своїх посадових обов'язків, щодо надання медичної допомоги [PERSON] Відповідні відомості були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013100230000134, розпочато розслідування злочину, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, яка передбачає кримінальну відповідальність за невиконання чи неналежне виконання медичним або фармацевтичним працівником своїх професійних обов'язків внаслідок недбалого чи несумлінного до них ставлення, якщо це спричинило тяжкі наслідки для хворого. В межах кримінального провадження допитувався лікар, який лікував [PERSON] - [PERSON], який [INFO] року помер. 26.06.2014 року сину підозрюваного [PERSON] було повідомлено про підозру [PERSON] у вчиненні вказаного злочину. Постановою слідчого СВ Обухівського РВ ГУ МВС України в Київської області від 26 червня 2014 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013100230000134 від 16.01.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, закрито у зв'язку зі смертю підозрюваного на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України. Вказані обставини підтверджуються вироком суду, постановою слідчого. Позивач [PERSON] є дружиною померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. Позивач понесла витрати на лікування та поховання [PERSON], що підтверджується квитанціями, чеками. Згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч. 4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Чинним вироком суду та постановою слідчого про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав підтверджується винність завідуючого хірургічним відділенням Обухівської центральної районної лікарні [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.140 КК України. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Понесені позивачем витрати на лікування та поховання чоловіка згідно поданих по цій справі чеків та квитанцій вже враховані судом при винесенні вироку по кримінальному провадженняю, повністю задоволено її цивільний позов, на користь [PERSON] стягнуто з [PERSON] майнову шкоду в розмірі 30 000 грн., що підтверджується вироком. Повторне стягнення тієї саме шкоди із іншої особи - відповідача по цій цивільній справі не ґрунтується на законі, тому позов в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди суд вважає необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню. Частиною 1 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. [PERSON] перебував у трудових відносинах із Обухівською центральною районною лікарнею, тому шкода, заподіяна позивачеві внаслідок вчиненого ним злочину повинна бути відшкодована саме цим відповідачем - Обухівською ЦРЛ. Хоч лікарня фінансується за рахунок бюджету через іншого відповідача, достатніх правових підстав для стягнення коштів з фінансового управління Обухівської РДА суд не вбачає. З матеріалів справи вбачається, що у зв'язку із злочином позивачеві було заподіяно моральну шкоду, відшкодування якої передбачено п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд вважає доведеними посилання позивача на заподіяння їй моральної шкоди, яка виразилась в душевних стражданнях позивача в зв'язку із протиправною поведінкою щодо члена її сім'ї, смертю чоловіка, пов'язаною із цим зміною життєвого укладу позивача. За таких обставин, з врахуванням матеріального стану винного, ступіню його вини, глибини страждань позивача, суд вважає, що виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відшкодуванню підлягає моральна шкода у розмірі 50 000 грн., що відповідає положенням ст.ст. 23, 1167 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оскільки позивачем всупереч вимогам ст.ст. 10,11,60 ЦПК України доведено належними і допустимими доказами позов лише частково, заперечення відповідача ґрунтуються на законі та матеріалах справи також лише частково, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково. Судові витрати слід стягнути з відповідача - лікарні пропорційно доведеним позовним вимогам.

Outcome: partial