Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, свої вимоги мотивує тим, що вона є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстровані вона, її невістка (відповідач [PERSON] ), онука (відповідач [PERSON] ). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] з січня 2018 р. не проживають у спірній квартирі, виїхали добровільно і проживають за іншою адресою. У спірній квартирі відповідачі не проживають, комунальні послуги не сплачують, особистих речей у квартирі не мають, квартирою не цікавляться. Просить суд: визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстровані: позивач [PERSON] , відповідачі [PERSON] , [PERSON] , третя особа [PERSON] Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 06.06.2019 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом статей 71, 72 ЖК України наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, якщо вони не проживають у ньому без поважних причин понад шість місяців. Судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] , будучи зареєстрованою у квартирі за адресою: [ADDRESS] , не проживає у ній без поважних причин більше одного року. Таким чином, порушене право позивача підлягає захисту у вибраний позивачем спосіб, тому з огляду на викладене позовні вимоги про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] суд зазначає наступне. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім"ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. В силу ст.160 СК України місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків. Неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками. Згідно з п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. За змістом ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. За змістом ст.ст.71, 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, провадиться в судовому порядку внаслідок відсутності цієї особи понад шість місяців без поважних причин. Суд вважає, що підстави для визнання неповнолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою відсутні.

Outcome: partial