Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-18 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики в розмірі 15000 доларів США, процентів за користування коштами в розмірі 4158,19 доларів США, 3 % річних в сумі 1524,65 доларів США за несвоєчасне виконання зобов»язань. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що в серпні 2005 р. позивач надав в позику відповідачу грошові кошти в розмірі 20000 доларів США, які останній зобов»язався повернути до 20.02.2006 р., що підтверджується відповідною розпискою. 04.03.2013 р. відповідач повернув частину заборгованості і борг на зазначену дату склав 15000 доларів США, про що на розписці зроблено відповідну відмітку. На момент звернення до суду відповідач не повернув суму позики, в зв»язку з чим позивач просить стягнути з останнього не лише суму боргу за договором, яка не була повернута в розмірі 15000 доларів США, а і проценти за користування коштами на підставі положень ст.1048 ЦК України в розмірі 4158,19 доларів США, а також 3% річних в сумі 1524,65 доларів США за несвоєчасне виконання зобов»язань. В ході розгляду справи позивач та його представник підтримали заявлені вимоги та обгрунтування позову в повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобов»язань щодо повернення коштів, отриманих в борг. Крім того, позивач пояснив, що борг був наданий відповідачу, оскільки останній перебуває в родинних стосунках з його дружиною, а тому сумнівів щодо його повернення не виникало. В подальшому відповідач повернув в 2013 р. частину боргу в розмірі 5000 доларів США, а іншу повертати відмовився, заперечуючи свої зобов»язання. Відповідач та його представник просили відмовити у задоволенні позову, зазначаючи, що кошти відповідач не отримував, а виступив гарантом повернення коштів, які фактично були передані [PERSON], який частково борг повернув і ці кошти в рахунок повернення боргу він передав позивачу в розмірі 6000 доларів США. Крім того, представник відповідача просив суд застосувати наслідки пропуску позивачем строків звернення до суду з даним позовом, про що подав відповідну заяву. Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 20.08.2005 р. [PERSON] отримав в борг у [PERSON] в тимчасове користування грошові кошти в розмірі 20000 доларів США до 20.02.2006 р. На підставі ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Кошті були передані відповідачу, що підтверджується виданою розпискою. В ході розгляду справи відповідач зазначив, що текст розписки не писав, однак поставив свій підпис під її змістом, тобто визнав факт підписання ним зазначеної розписки про передачу грошових коштів. Крім того, відповідач заперечував факт отримання саме ним грошових коштів в борг, оскільки фактично кошти передавались в борг для [PERSON], а він виступав гарантом повернення цих коштів. Однак, зміст розписки про передачу в борг грошових коштів не містить будь-яких застережень на підтвердження зазначених обставин. В даному випадку, відповідач, підписавши розписку про отримання коштів та отримавши їх, взяв на себе зобов»язання по їх поверненню, не зважаючи на мету отримання в борг коштів, оскільки зобов»язання за договором виникають у сторін договору. Передача коштів [PERSON] не підтверджується належними доказами у справі, а пояснення відповідача з приводу обставин підписання ним розписки в зв»язку з тим, що [PERSON] не вмів писати, не є спроможними. Суд критично відноситься до письмових пояснень [PERSON], які долучені до матеріалів цивільної справи, оскільки зазначені пояснення не є належним доказом на підтвердження передачі йому позивачем грошових коштів за договором позики від 20.08.2005 р. в розумінні ст.77 ЦПК України, а крім того не узгоджуються з поясненнями, наданими самим відповідачем в частині обставин, що стосуються написання розписки. Крім того, передача коштів в борг відповідачу підтверджується не лише письмовою розпискою, а і показами позивача [PERSON], який допиатний судом в якості свідка, показами свідка [PERSON], яка є дружиною позивача та двоюрідною сестрою матері відповідача, та якій були відомі обставини щодо надання коштів в борг, а також поясненнями самого відповідача, оскільки останній в ході розгляду справи зазначив, що він повертав [PERSON] кошти в розмірі 6000 доларів США, тобто визнав факт наявності самих боргових зобов»язань перед позивачем. Зазначені обставини не заперечував і позивач, який підтвердив в ході розгляду справи, що 04.03.2013 р. відповідач передав йому кошти в розмірі 5000 доларів США під час святкування дня народження його дружини, про що вони в оригіналі розписки про передачу коштів зробили відповідний запис, який відповідач підписав, і в подальшому повернув 1000 доларів США. Суд не приймає до уваги висновок експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи за № 7050\\7051\\16-32 від 27.01.2017 р. в частині того, що підпис в розписці, датованій 20.08.2005 р., що міститься проти рукописного запису «Гаспарян» під написом «Долг составляет 15000 доларів США..» та «Расписка Я, [PERSON] Разметович…» не належить [PERSON], оскільки експертний висновок є не беззаперечним фактом, а одним із доказів, який повинен оцінюватись у сукупності з іншими доказами у справі. Відповідно до положень ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими ст.89 цього Кодексу. Відповідач в ході судового розгляду підтвердив факт підписання ним розписки в 2005 році, зазначені обставини підтвердили свідки, допитані в ході судового розгляду, а тому висновок експертизи не узгоджують з іншими доказами у даній справі та з обставинами, які визнав сам відповідач, в зв»язку з чим не може бути прийнятий судом до уваги. Згідно з ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належнм чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов»язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (ст.610 ЦК України). Відповідно до положень ст.530 ЦК України якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. З боку відповідача суду не надано доказів на підтвердження виконання ним своїх зобов»язань щодо повернення суми боргу в повному обсязі, оскільки оригінал розписки на час розгляду справи знаходиться у позивача. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, оцінюючи всі досліджені докази, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення основної заборгованості за договором позики підлягають задоволенню частково, в розмірі 14000 доларів США, оскільки при зверненні до суду позивачем не врахована вся сума повернутих коштів, хоча в ході розгляду справи останній підтвердив повернення відповідачем боргу в розмірі 6000 дларів США. Суд не вбачає підстав для застосування наслідків пропуску строку звернення позивача до суду, визначених ст.267 ЦК України, оскільки відповідач, повернувши в 2013 р. частину боргу, вчинив дії щодо визнання ним даного боргу, а тому відповідно до положень ст.264 ЦК України перебіг позовної давності перервався вчиненням особою дії, що свідчить про визнання ним свого боргу. Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов»язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Норми чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, а саме ч.1 ст.1050 ЦК України, чітко визначає наслідки порушення договору позичальником. Якщо позичальник своєчасно не поверну суму позики, він зобов»язаний сплатити грошоу суму відповідно до ст.625 ЦК України. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, у разі несвоєчасного повернення грошових коштів позичальником позикодавець має право вимагати повернення суми боргу з врахуванням 3% річних від суми боргу за період невиконання зобов»язань. Проведений позивачем розрахунок процентів за користування коштами та 3% річних відповідає вимогам чинного законодавства, однак при здійсненні розрахунку позивач виходив із суми боргових зобов»язань за період з 05.03.2013 р. в сумі 15000 доларів США, що не відповідає фактичній сумі заборгованості, як було встановлено судом в ході розгляду справи і не заперечувалось позивачем, що відповідачем повернута сума боргу в розмірі 6000 доларів США. З огляду на викладені обставини, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення процентів за користування коштами, а також 3% річних підлягає задоволенню частково, виходячи при розрахунку із сумі боргу 14000 доларів США, починаючи з 05.03.2013 р. Відповідно до проведеного судом розрахунку, розмір процентів за користування коштами в період з 01.01.2012 р. по 31.12.2014 р. становить в сумі 3998 доларів США 98 центів, сума 3 % річних за аналогічний період складає 1469 доларів США 91 цент. Враховуючи викладене позовні вимоги [PERSON]. підлягають задоволенню частково. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підстав положень ст.141 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial