Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

До Краматорського міського суду Донецької області 04.08.2016 року звернувся [PERSON] до Прокуратури Донецької області, Краматорського міського відділу Головного Управління МВС України в Донецькій області, Державної казначейської служби України із позовом про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду, який обґрунтовує тим, що 30.04.2015 року слідчим СВ Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області його було повідомлено про підозру у скоєнні злочину, передбаченого п.1 ч.2 ст.115 КК України та в той же день слідчим суддею Краматорського міського суду Донецької області обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Під час досудового розслідування слідчими суддями Краматорського міського суду Донецької області винесено 2 ухвали від 01.05.2015 року та від 05.05.2015 року про надання дозволу на проведення обшуків за місцем проживання позивача та його матері - [PERSON] Вироком Краматорського міського суду Донецької області від 28.01.2016 року його визнано винуватим за засуджено за п.п.1,6 ч.2 ст.115, ч.2 ст.194, ч.1 ст.185, ст.70 КК України та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років. Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 12.07.2016 року вказаний вирок суду був скасований, справу закрито у зв'язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді, і вичерпані можливості їх отримати. Таким чином, [PERSON] протягом тривалого часу з 30.04.2015 року по 12.07.2016 року включно перебував під слідством та судом, та весь цей час незаконно утримувався під вартою. Вважає, що під час незаконного перебування під слідством та судом, утримання під вартою та внаслідок незаконного засудження йому було завдано значних моральних страждань, що призвели до погіршення та позбавлення можливостей реалізації звичок і бажань, припинення стосунків з оточуючими людьми внаслідок перебування під арештом, та інших негативних наслідків морального характеру, що обумовлюються конкретними обставинами справи, а саме його звинувачували у скоєнні умисного вбивства при обтяжуючих обставинах, тобто особливо тяжкому злочині, у вбивстві близьких людей - батька та бабусі, в той час, коли справжній злочинець або злочинці не були встановлені та знайдені. Це також сприяло посиленню моральних страждань. Під вартою він перебував 1 рік 2 місяці та 13 днів. Згідно з ч.5 ст.72 КК України зарахування строку попереднього ув'язнення провадиться з розрахунку один день попереднього ув'язнення за два дні позбавлення волі. Таким чином, він був позбавлений волі 2 роки 4 місяці 26 днів, а всього 816 днів. За один день позбавлення волі в рахунок відшкодування моральної шкоди судом має бути стягнуто на його користь 500 грн. Всього, за час перебування під слідством, судома та перебування під вартою моральна шкода склала 816 днів х 500 грн. = 408000 грн. Моральна шкода, заподіяна внаслідок проведення двох незаконних обшуків склала 20000 грн. Крім того, внаслідок тримання під вартою, позивач був позбавлений можливості працювати та заробляти собі на життя. За весь зазначений період часу позивач міг працювати та отримувати за свою роботу заробітню плату, але цієї можливості був незаконно позбавлений. Згідно даних управління статистики, середня заробітня плата по Донецькій області за період передування під вартою склала: травень 2015 рік - 4952,00 грн.; червень - 5094,00 грн.; липень 2015 рік - 5460,00 грн., серпень 2015 рік - 5073,00 грн.; вересень 2015 рік - 5557,00 грн., жовтень - 5349,00 грн., листопад 2015 рік - 5278,00 грн., грудень 2015 рік 5830,00 грн., січень 2016 рік - 5142,00 грн., лютий 2016 рік - 5265,00 грн.; березень 2016 рік - 6088,00 грн.; квітень 2016 рік 6121,00 грн., травень, червень, липень 2016 рік - 5976,00 грн. За 12 днів перебування під вартою в липні - 5976,00 / 31 х 12 = 2313,30 грн. Всього втрачений заробіток за час перебування під вартою складає 79483,3 грн. х 2 = 158966,6 грн. Крім того, витрачені кошти на оплату юридичної допомоги адвоката, а саме: за час досудового розслідування 7600 грн., за час розгляду справи в суді першої інстанції 7600 грн., за час розгляду справи в суді апеляційної інстанції - 20400 грн. Всього на правову допомогу витрачено 35600 грн. Згідно із Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» йому підлягають відшкодуванню за рахунок коштів державного бюджету сума втраченого заробітку, суми, сплачені у зв'язку з наданням юридичної допомоги, моральна шкода. Просить стягнути з Державного бюджету України на користь позивача моральну шкоду у сумі 428000 грн., втрачений заробіток у сумі 158966 грн., витрати за здійснення юридичної допомоги у сумі 35600 грн., а всього 622566,60 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги повністю та просив їх задовольнити, пояснивши, що виходячи із перерахунку строку відповідно до ч.5 ст.72 КК України, [PERSON] більше 2 років перебував під вартою, але кримінальне провадження стосовно нього було закрито, отже за цей час держава повинна відшкодувати моральну шкоду, яку оцінено у сумі 428000 грн., крім того, позивач зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності фізична особа, та за час перебування втратив певний заробіток, та поніс витрати на правову допомогу в сумі 35600 грн. Просить позовні вимоги задовольнити повністю. В судовому засіданні представник Прокуратури Донецької області позовні вимоги визнав частково та пояснив, що дійсно позивач [PERSON] знаходився під слідством та судом 1 рік 2 місяці 13 днів (14 місяців 13 днів), таким чином з держави на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 23088 грн. (14,43 місяців х 1600). Посилання позивача на ч.5 ст.72 КК України не підлягають прийняттю до уваги, бо зазначена норма регламентує зарахування судом строку попереднього ув'язнення у разі позбавлення волі та не регламентує питання відшкодування шкоди. Вимоги позивача про відшкодування витрат на адвоката задоволенню не підлягають, бо ці послуги сплачував не [PERSON], а його мати [PERSON] Вимоги про відшкодування втраченого заробітку також не обґрунтовані, бо розрахований позивачем заробіток є припущенням. Представник Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та письмові заперечення, відповідно до яких позовні вимоги [PERSON] не визнає в повному обсязі, бо остаточну оцінку діям правоохоронних органів під час проведення досудового розслідування, а також сукупності зібраних доказів, законності джерел та способів отримання було надано судом. При цьому суд не знайшов підстав для винесення окремої ухвали з приводу неправомірних дій працівників ОВС та допущення якихось порушень прав підозрюваного чи обвинуваченого під час досудового слідства по справі. Таким чином, у відношенні [PERSON] СВ Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області під час проведення розслідування кримінального провадження діяв відповідно наданих повноважень, згідно норм чинного законодавства. Ніяких доказі спричинення моральної шкоди зі сторони працівників Краматорського МВ не має, право на відшкодування втраченого заробітку виникає у разі знаходження в трудових відносинах, договір про надання адвокатських послуг від 07.05.2015 року укладений між адвокатом та [PERSON], а не позивачем та саме вона понесла зазначені витрати. Просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явився з невідомої суду причини, про причини неприбуття не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню частково з наступних підстав: Відповідно до ст.53 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч.1.2 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; Згідно п.1 ч.1,2 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до п.2 ч.1 ст.2 Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до ст.3 Закону, у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відповідно до ст.4 Закону, Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно з ч.3 ст.13 Закону, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року, у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 24.12.2014 року за справою №6-207цс14. Згідно зі ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» мінімальна заробітна плата з 01.12.2016 року становить 1600 грн. В судовому засіданні встановлено, що в рамках кримінального провадження №12014050390001178 [PERSON], [INFO], було повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених п.1.6 ч.2 ст.115, ч.1 ст.185, ч.2 ст.194 КК України, та до суду направлено обвинувальний акт 24.06.2015 року. Орган досудового розслідування: Краматорській відділ поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області (а.с.106-108) Відповідно до ухвали слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 30.04.2015 року, до [PERSON] застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 30.04.2015 року (а.с.16-17), яка не оскаржена та не скасована. Вироком Краматорського міського суду Донецької області від 28.01.2016 року [PERSON], [INFO], визнаний винуватим та засуджений за п.п.1,6 ч.2 ст.115, ч.1 ст.185, ч.2 ст.194, ст.70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком 15 років. Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 12.07.2016 року, зазначений вирок скасовано, кримінальне провадження відносно [PERSON] за ст..ст.185 ч.1, 194 ч.2, 115 ч.2 п.1,6 КК України закрито у зв'язку з не встановлення достатніх доказів для доведення невинуватості особи в суді. [PERSON] звільнено негайно в залі суду. (а.с.5-9) Оцінюючи докази, зібрані по справі апеляційний суд зазначив, що повідомлення про підозру від 30.04.2015 року за ст.115 ч.2 п.1 КК України, вручено без участі захисника, участь якого є обов'язковою відповідно до ст.52 ч.1 КПК України, тобто дійсно має місце незаконне повідомлення про підозру та незаконне засудження. Установлено, що [PERSON] перебував під слідством і судом з 30.04.2015 року до 12.07.2016 року, тобто 1 рік 2 місяці 13 днів, та весь цей час відповідно незаконно утримувався під вартою. Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим ніж 23088 грн. (14,43 місяців х 1600 грн.) Разом з тим, виходячи з тривалості періоду перебування під слідством та судом, знаходження під вартою, проведення певних слідчих та процесуальних дій, які суттєво обмежували права [PERSON], в тому числі й обшуки, істотність вимушених змін у житті позивача, враховуючи конкретні обставини справи, ступінь та глибину душевних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково, а саме розмір грошового відшкодування моральної шкоди належить визначити в сумі 65000,00 грн. В іншій частині вимоги про стягнення моральної шкоди необхідно відмовити як необґрунтовані. Посилання позивача на ч.5 ст.72 КК України (щодо перерахування одного дня попереднього ув'язнення у два дня позбавлення волі) не підлягають застосуванню, бо зазначена норма регламентує правила призначення покарання, а не питання відшкодування шкоди. Крім того, закон пов'язує суму відшкодування шкоди не зі строком тримання під вартою, а зі строком перебування під судом та слідством. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача - Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області щодо відсутності порушень прав позивача при досудовому розслідуванні з боку слідчого відділу, та відсутності фактів, які б свідчили про спричинення позивачеві шкоди зі сторони працівників Краматорського МВ, бо апеляційний суд в своїй ухвалі зазначив про незаконність підозри, порушення органом досудового розслідування права на захист [PERSON], слідчий експеримент із [PERSON] апеляційним судом визнано недопустимим доказом та зазначив порушення працівниками міліції порядку проведення слідчого експерименту. Закон прямо зазначає незаконне повідомлення про підозру, як підставу для відшкодування шкоди незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Щодо вимог про відшкодування втраченого заробітку у сумі 158966,6 грн. суд зазначає наступне: дійсно, як вбачається з довідок, наданих представником позивача, [PERSON] у період з 2009 року по 2012 рік був фізичною особою - підприємцем та мав певний дохід (а.с.131-141). Інших даних щодо отримання доходу зокрема, у 2014-2015 роках, відсутні. Відповідно до п.8,9 Положення про застосування закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затверджене наказами міністерства юстиції України, Генерального прокурора України, Міністерства фінансів України №6/5/3/41 від 04.03.1996 року, згідно з частиною 1 ст.4 Закону розмір сум, які передбачені п.1 ст.3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт. Середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється:для інших громадян, які не відносяться до категорії робітників і службовців, - шляхом поділу на 12 суми річного доходу за попередній рік. У даному випадку йдеться про доходи осіб вільних професій (художників, письменників тощо); осіб, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю в сфері кустарно-ремісничих промислів сільського господарства, побутового обслуговування населення та іншими видами діяльності, основаними виключно на особистій праці цих осіб, членів їх сімей; а також стипендії, що виплачуються в період навчання у вищих і середніх спеціальних учбових закладах, училищах і на курсах. Якщо громадяни, зазначені в підпунктах 2 і 3 цього пункту, з поважних причин (служба в Збройних Силах, навчання тощо) працювали менше року (місяця), сума заробітку (доходу), що була виплачена, ділиться на відповідне число місяців (днів). Обчислення середньомісячного заробітку провадиться з дотриманням передбаченого законодавством коригування втраченого громадянином заробітку. У тих випадках, коли не можна визначити доход громадянина (ще не наступив термін подачі декларації, або з інших причин), або коли громадянин не мав певних джерел доходів з поважних причин (протягом перших трьох місяців після звільнення із Збройних Сил чи інших військових формувань, створених відповідно до законодавства України або закінчення середньої школи, чи у разі хвороби тощо),розмір шкоди визначається виходячи з встановленого законом мінімуму заробітної плати. Позивач в судовому засіданні не довів, що у році, який передував затриманню не мав доходу з поважних причин та не довів, що він в цей період взагалі мав доходи, у зв'язку із чим підстав для відшкодування втраченого заробітку не має, бо взагалі будь-якого заробітку не було. Щодо вимог про відшкодування витрат на правову допомогу у сумі 35600,00 грн., суд зазначає наступне: як вбачається із договорів про надання юридичних послуг та актів виконаних робіт (а.с.12,13), договір на правову допомогу укладений із [PERSON]. Акти виконаних робіт підписані саме [PERSON], в яких зазначено, що фактично сплачені 15200 грн. та 20400 грн за надання правової допомоги, а отже саме [PERSON], а не позивач зазнала витрати на правову допомогу. Також, суд зазначає, що квитанції про сплату послуг адвокату, що є належним доказом понесених розходів, до суду не надано. При таких обставинах позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають, як необґрунтовані та недоведені. На підставі ст.88 ЦПК України, судові витрати відносяться за рахунок держави. Згідно з вищевикладеним,

Outcome: partial