Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. Вимоги позову мотивовано тим, що батько позивача [PERSON] побудував житловий будинок, який розташований в м. Виноградів вул. Ардовецька №105. Йому належним чином було виділено земельну ділянку для будівництва будинку, згідно Рішення №156 Виноградівської міськради від 23.09.1952 року, а також отримано дозвіл на будівництво житлового будинку згідно договору з відділом комунального господарства Виноградівського райвиконкому від 15.12.1952 року. Згідно довідки №732 від 10.10.2017 року Виноградівського РБТІ будинок будівництвом завершено. Згідно архівних даних КП «Виноградівське РБТІ житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в м. Виноградів по вул. Ардовецька 105 зареєстровано за батьком позивача [PERSON] на підставі договору на право безкоштовного користування земельною ділянкою для будівництва житлового будинку, посвідченого Виноградівською райдержконторою від 16.12.1952 року за реєстром №2635. 16.02.1985 року батько позивача [PERSON] помер. У спадковому будинку залишився проживати позивач [PERSON] та його мати [PERSON], яка померла 14.02.1996 року. Після смерті батьків позивач продовжує проживати у вищевказаному будинку по даний час з своєю сім'єю і фактично прийняв спадщину. Позивач [PERSON], звернувся до Виноградівської Державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинок. Позивач [PERSON], про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлений своєчасно, в судове засідання не зявився, однак до суду подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про те, що вимоги заявленого позову підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Відповідачка [PERSON], про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлена своєчасно, в судове засідання не зявилася, однак до суду подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та про те, що не заперечує проти задоволення заявленого позову. Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків. Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В судовому засіданні встановлено, що батько позивача [PERSON] побудував житловий будинок, який розташований в м. Виноградів вул. Ардовецька №105. Йому належним чином було виділено земельну ділянку для будівництва будинку, згідно Рішення №156 Виноградівської міськради від 23.09.1952 року, а також отримано дозвіл на будівництво житлового будинку згідно договору з відділом комунального господарства Виноградівського райвиконкому від 15.12.1952 року. Згідно довідки №732 від 10.10.2017 року Виноградівського РБТІ будинок будівництвом завершено. Загальна корисна площа будинку становить 90,1 кв.м., в тому числі житлова 50,0 кв.м. Згідно архівних даних КП «Виноградівське РБТІ житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в м. Виноградів по вул. Ардовецька 105 зареєстровано за батьком позивача [PERSON] на підставі договору на право безкоштовного користування земельною ділянкою для будівництва житлового будинку, посвідченого Виноградівською райдержконторою від 16.12.1952 року за реєстром №2635. 16.02.1985 року батько позивача [PERSON] помер. У спадковому будинку залишився проживати позивач [PERSON] та його мати [PERSON], яка померла 14.02.1996 року. Після смерті батьків позивач продовжує проживати у вищевказаному будинку по даний час з своєю сім'єю і фактично прийняв спадщину. Позивач [PERSON], звернувся до Виноградівської Державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинок. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідачем по справі є сестра позивача [PERSON], яка спадщину не прийняла і на яку не претендує, про що офіційно подала заяву. На даний час не заперечує, щоб право власності було оформлено на позивача. Інших спадкоємців на майно спадкодавця немає. У відповідності до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно визначення поняття спадкування у ч. 1 ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), таким є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1261 ЦК України У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Стаття 41 Конституції України закріплює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (ч. 1). Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (ч. 2). Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4). ВССУ в своєму узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про спадкування № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року відзначив що відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст. 328, ст. 392 ЦК України). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвецїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Outcome: approved