Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] із цивільним позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а саме, просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис зареєстрований у реєстрі за №14520, вчинений 15 квітня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною про звернення стягнення із [PERSON] , [INFO] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» грошових коштів в сумі 11239,50 грн. за кредитним договором №001-03486-190113 від 19.01.2013 року. Позов обґрунтований наступним. Між [PERSON] і ПАТ «Дельта Банк» укладений кредитний договір №001-03486-190113 від 19.01.2013 року, право вимоги за яким перейшло до ТОВ «ФК «Аланд» на підставі Договору про відступлення прав вимоги №02/10/2019-ФА, укладеного 02.10.2019 року. Позивач у квітні 2021 року дізнався, що 09.06.2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. відкрите виконавче провадження ВП №62285750 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. №14520 від 15.04.2020 року про стягнення з позивача 11239,50 грн. з урахуванням заборгованості у розмірі 10939,50 грн., простроченої заборгованості за сумою кредиту 4989,50 грн., простроченої заборгованості за процентами 5950,00 грн., за вчинення виконавчого напису - 300,00 грн. Вважає, що виконавчий напис вчинений з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів, зокрема, вважає, що на підставі документів, наданих відповідачем нотаріусу, не можна встановити безспірність вимог відповідача. Зазначає, що при вчинення виконавчого напису нотаріус не отримував від відповідача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). Також вважає, що відповідач звернувся до нотаріусу із заявою про вчинення виконавчого напису після спливу трирічного строку з дня виникнення права вимоги, встановленого законом. Посилається на ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», п.п.1.1-1.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5. Ухвалою суду від 18.05.2021 року відкрите провадження у справі і справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18.05.2021 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову і стягнення на підставі виконавчого напису зупинене. Ухвалою суду від 15.06.2021 року закрите підготовче провадження і справа призначена до судового розгляду. В судове засідання сторони і треті особи не з`явилися, про дату і час судового розгляду повідомлені належним чином. Позивач надав письмову заяву разом із позовом про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити. Відповідач і треті особи заяві клопотань не надавали, відповідач відзиву на позов не надав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень ст. ст. 223, 280 ЦПК України та думки позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе на підставі наявних у справі доказів провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою всіх учасників справи. Суд, з`ясувавши усі обставини справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі письмові докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що 15 квітня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною вчинений виконавчий напис №14520 за яким пропонується звернути стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором №001-03486-190113 від 19.01.2013 року укладеним між нею і ПАТ «Дельта Банк», право вимоги за яким перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» на підставі Договору відступлення прав вимоги №02/10/2019-ФА, укладеного 02 жовтня 2019 року на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» (а. с. 19, копія виконавчого напису). Згідно виконавчого напису сума заборгованості складає 10939,50 грн., у тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту 4989,50 грн., прострочена заборгованість за процентами 5950,00 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника складає 11239,50 грн. У виконавчому написі зазначається, що строк платежу за кредитним договором настав і стягнення заборгованості проводиться за період з 11.05.2018 року по 21.02.2020 року (а. с. 19). Суд встановив, що 19 січня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» був укладений кредитний договір у виді підписання сторонами заяви №001-03486-190113, п. 1.3. якої встановлює ліміт кредитної лінії у сумі і на строк відповідно до умов, визначених у пунктах 2.3 та 2.4. цієї Пропозиції (копія, а. с. 20). Пунктом 3.3. цього договору визначений кредитний ліміт у розмірі 5000,00 грн. Частина 2 «Основні умови договору» також визначає ліміт кредитної лінії у розмірі 5000,00 гривень, строк ліміту кредитної лінії - 364 календарних дні (а. с. 20). Кожний наступний ліміт Кредитної лінії надається після спливу строку надання попереднього. Процента ставка за користування кредитом даним договором не визначена, п. 1 договору визначає, що невід`ємною частиною договору є Тарифи. При цьому суд встановив, що матеріали справи не містять Тарифи, на які посилається банк у договорі, підписані [PERSON] . Згідно усталеної позиції Верховного суду, висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 витяги з тарифів, Умов та правил надання банківських послуг, які не містять підпису клієнта, не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Виходячи з викладеного, заборгованість позивача за простроченими відсотками у розмірі 5950,00 грн. є недоведеною жодними доказами і не може вважатися безспірною заборгованістю. Згідно зі ст.88 Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17зроблений наступний правовий висновок: строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений статтею 88 Закону України «Про нотаріат», безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою ЦК України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Отже, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах, тобто цей строк підлягає застосуванню й у відносинах між юридичними особами. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку. Даною постановою Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 307/1580/17, щодо застосування положень частини другої статті 88 Закону України «Про нотаріат», зокрема про те, що ця норма не обмежує трирічним строком нарахування заборгованості, на стягнення якої вчиняється виконавчий напис, за умови встановлення сторонами відповідно до статті 259 ЦК України збільшеної позовної давності для відповідної вимоги, оскільки вважає, що зазначений строк не можна змінити домовленістю сторін. Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17 зазначається, що, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У той же час законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевіркидоводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року по справі № 6-887цс17. За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Судом встановлено, що згідно умов кредитного договору кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом 364 календарних днів, отже строк платежу за вказаним договором настав 18 січня 2014 року, тоді як виконавчий напис здійснений у 2020 році, з пропуском трирічного строку давності; окрім того, як зазначалося вище, заборгованість позивача за відсотками за користування кредитом є недоведеною жодними доказами і не може вважатися безспірною заборгованістю. Отже, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевірив умови, за наявності яких можна вчиняти виконавчий напис, зокрема, 3-х річний строк з дня виникнення вимоги про стягнення заборгованості. Окрім того, суд, зробивши системний аналіз правових норм, дійшов наступного. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють нотаріальні дії, зокрема, вчиняють виконавчі написи. Положеннями ст. 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до п. 1 даного Переліку для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Суд встановив, що підставою для вчинення спірного виконавчого напису був кредитний договір за яким боржником допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - постанова № 662) були внесені зміни до переліку документів № 1172. Зокрема пунктом 2 постанови № 662 перелік документів № 1172 був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», яким було передбачено вчинення нотаріусами виконавчих написів за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 р. у справі № 826/20084/14 визнав незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема, п. 2, а саме змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 набрала законної сили 22.02.2017 р. Вказана постанова ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 р. залишена без змін. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. В п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 р. № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» міститься роз`яснення, що визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Таким чином з 22.02.2017 р. кредитний договір, за яким боржником допущено прострочення платежів за зобов`язаннями не є тим документом, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусами. Отже, станом на 15 квітня 2020 року приватний нотаріус нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, не мав права вчиняти виконавчий напис за №14520 про звернення стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» грошових коштів в сумі 11239,50 грн., оскільки кредитний договір за яким є заборгованість не був підставою для безспірного стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса. Таким чином, суд встановив, що: 1) нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, не перевірив умови, за наявності яких можна вчиняти виконавчий напис, зокрема, 3-х річний строк з дня виникнення вимоги про стягнення заборгованості, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат»; 2) на даний час і на день вчинення виконавчого напису відсутній перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, отже нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис на підставі наданих йому відповідачем документів - у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, на відповідача слід покласти сплату судового збору за подання позову урозмірі 908, 00 грн., окрім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем за забезпечення позову у розмірі 454,00 грн.

Outcome: approved