Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про встановлення порядку користування жилим приміщенням, вселення в кімнату жилого приміщення. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 28.01.2014 року державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори Гавриленко А.М., співвласником 3/8 частини квартири [ADDRESS] є позивач [PERSON] Відповідач [PERSON] є співвласником іншої 3/8 частини цієї ж квартири. Вказана спірна квартира складається з 2 окремих кімнат жилою площею 12,1 м2 та 17,1 м2. Після смерті його дружини [PERSON] [INFO] року відповідач [PERSON], який був сином покійної, змінив замки вхідних дверей у спірній квартирі і перешкоджає йому у доступі до вказаного жилого приміщення. Тому просить встановити наступний порядок користування спірною квартирою, виділивши у користування позивачу кімнату жилою площею 12,1 м2, а відповідачу - іншу кімнату жилою площею 17,1 м2. Місця загального користування залишити у загальному користуванні. Крім того, просить вселити його в кімнату 12,1 м2 в квартирі [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що позивач був квартирантом в квартирі його матері, а той заповіт, на якому наполягає позивач, є нікчемний, поскільки його матір [PERSON] не підписувала ніяких заповітів, про що вона повідомила його перед смертю. Крім того, він дійсно змінив замки вхідних дверей квартири, тому що позивач не є власником або співвласником даної квартири, або її користувачем. 3-тя особа ОСББ „Добробут" в судове засідання не з'явилась, однак у направленій заяві до суду голова правління юридичної особи просила розглянути справу у відсутність свого представника (а.с.96). Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом ч.4, ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як зазначає ч.1, ст.321 ЖК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серія [NUMBER], виданого виконкомом Червономотовилівської сільської ради Фастівського району, Київської області (а.с.6; 37). Ще за життя 17.07.2009 року [PERSON] здійснила заповіт, за яким вона на випадок її смерті зробила наступне розпорядження: 1/2 частину квартири [ADDRESS] заповідає [PERSON], відповідачу по справі, іншу 1/2 частину квартири [ADDRESS] та все інше її майно заповідає [PERSON], позивачу по справі. Вказаний заповіт був посвідчений 17.07.2009 року приватним нотаріусом Фастівського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований у реєстрі за №2369 (а.с.44, зворот. бік - 45). Однак 18.02.2010 року син померлої [PERSON] та мати померлої [PERSON] звернулись до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом про визнання вказаного заповіту недійсним (а.с.63-65). Згідно ч.3, ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 9.12.2011 року було визнано недійсним заповіт від 17.07.2009 року (а.с.68, зворот. бік - 69). Рішенням Апеляційного суду Київської області від 11.04.2012 року рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 9.12.2011 року було скасоване та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], 3-тя особа: приватний нотаріус Фастівського нотаріального округу [PERSON] про визнання заповіту недійсним відмовлено повністю (а.с.69, зворот. бік - 71; 75-76). Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 5.09.2012 року рішення Апеляційного суду Київської області від 11.04.2012 року було залишено без змін (а.с.71, зворот. бік - 72). Таким чином, рішення Апеляційного суду Київської області від 11.04.2012 року вступило в законну силу. У відповідності до ч.1, ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Як наголошує ч.1, ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. 28.01.2014 року державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори Гавриленко А.М. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, за яким співвласником 3/8 частини квартири [ADDRESS] є позивач [PERSON], відповідач [PERSON] є співвласником іншої 3/8 частини цієї ж квартири (а.с.7; 92, зворот. бік). Того ж дня державним нотаріусом Гавриленко А.М. було зареєстровано вказане свідоцтво в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності: 4446769 (а.с.9). За правилами ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Таким чином, на день винесення вказаного судового рішення описаний вище заповіт від 17.07.2009 року та свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 28.01.2014 року є не зміненими, не скасованими, не відміненими, не визнані недійсними або нікчемними в судовому порядку. Як передбачає ч.1, ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Спірна квартира [ADDRESS] є двохкімнатною, ізольованою квартирою, жилою площею 29,2 м2, загальною площею 66,5 м2, розташованою на 7 поверсі 17-18-типоверхового будинку, і має дві окремі ізольовані кімнати жилою площею 12,1 м2 та 17,1 м2, про що свідчить копія технічного паспорту на квартиру (а.с.4-5; 81). Даних про зареєстрованих осіб в цій квартирі сторонами не надано. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати укладати інші не заборонені законом угоди. Як встановлено судом після смерті [PERSON] [INFO] року відповідач [PERSON], який був сином покійної, змінив замки вхідних дверей у спірній квартирі і перешкоджає з того часу і по тепер позивачу [PERSON] у доступі до вказаного жилого приміщення. Вказані обставини підтвердив та не оспорював в судовому засіданні і сам відповідач [PERSON] За таких обставин порушене право позивача відповідачем підлягає захисту у судовому порядку. За змістом ч.3, ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Поскільки позивач [PERSON] є співвласникомм 3/8 частини спірного жилого житла, а відповідач має у власності таку ж частину у розмірі 3/8, і вони мають право на володіння та користування часткою свого майна кожний, тому, виходячи із загальної жилої площі квартири, яка складає 29,2 м2, на одного співвласника в квартирі, що має у власності 3/8 її частини за вказаними документами, тобто на позивача та на відповідача, припадає по 10,95 м2 жилої площі (29,2 м2 : 3/8 частки) кожному, тому визначення та встановлення порядку користування в спірній двохкімнатній квартирі окремої кімнати жилою площею 12,1 м2 позивачу є законним і обґрунтованим варіантом у виділенні йому окремого житлового приміщення, а іншому співвласнику - відповідачу по справі, необхідно виділити іншу кімнату жилою площею 17,1 м2, при цьому дане встановлення порядку не буде порушувати житлові права вказаних співвласників і відповідатиме їх часткам власності у єдиній квартирі. При виділенні окремої кімнати позивачу припадає 12,1 м2 жилої площі від 10,95 м2 допустимих, що є меншою частиною жилої площі від виділеної жилої площі відповідачу, якому буде припадати 17,1 м2 від 10,95 м2 допустимих, і загальної їх частки кожного. Приміщення загального користування квартири [ADDRESS] необхідно залишити у загальному користуванні. Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Як передбачає ч.1, ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як встановлено у судовому засіданні, відповідач перешкоджає доступу позивачу до спірної квартири, тому при встановлення вказаного порядку користування жилим приміщенням позивача необхідно вселити в окрему кімнату жилою площею 12,1 м2 (кімната №4 згідно технічного паспорта квартири) в квартирі [ADDRESS]. За таких підстав суд вважає необхідним задовольнити позов і в цій частині.

Outcome: approved