Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

До Києво-Святошинського районного суду Київської області звернулась [PERSON], яка діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON], з позовною заявою до до [PERSON], [PERSON], треті особи Служба у справах дітей та сім»ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Герасимів Юлія Вадимівна про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] у період з 14.08.2010. по 12.02.2013 року, коли вказаний шлюб був розірваний, згідно із рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12.03.2013 у справі № 2-1236/13. Від шлюбу у сторін 21.02.2011 народилася дочка [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження. Малолітня [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] Малолітня [PERSON] має право на проживання за вказаною вище адресою відповідно до ухвали Апеляційного суду Київської області від 09.03.2016 року у цивільній справі № 369/7125/14-ц (додається). В той же час я випадково дізналася 09.10.2016 року, що [PERSON] 29.06.2016 року було відчужено за договорами купівлі-продажу житловий будинок за адресою: [ADDRESS] земельну ділянку, розташовану під вказаним житловим будинком, площею 0,0897 га. на користь відповідача 2 - [PERSON] На момент укладення вказаних вище договорів купівлі-продажу. а саме - 29.06.2016, малолітня [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], не була виписана з даного житлового будинку, та відсутні будь-які інші рішення уповноважених органів державної влади про зміну місця її реєстрації та проживання. Про укладення таких договорів купівлі-продажу позивачці. було невідомо, згода органів опіки і піклування на укладення таких правочинів не надавалася, хоча мала бути обов'язковою, оскільки у житловому будинку зареєстрована спільна малолітня дитина позивача та відповідача-1. На підставі вищевикладеного, позивачка просила суд визнати недійсними договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0897 га., кадастровий номер [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] номер 1878 від 29.06.2016 року укладений між [PERSON] та [PERSON] та договір купівлі-продажу домоволодіння площею 352,5 кв. м. (загальна), 80,6 кв. м. (житлова) за адресою: [ADDRESS] номер 1877 від 29.06.2016 року укладений між [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] заперечував щодо задоволення позову у повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих причин, про дату судового засідання повідомлений належним чином. Представник третьої особи органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду клопотання про сдухання справи у його відсутності. Причини неявки інших сторін у справі невідомі, про дату судового засідання повідомлені належним чином. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 30 ЦПК України встановлено виключну підсудність щодо позовів. що виникають з приводу нерухомого майна, які пред'являються за Позивач при зверненні до суду є самостійнім позивачем та діє як законний представник в порядку ст. 59 ЦПК України своїх малолітньої дитини [PERSON] Частиною 1 ст. 59 ЦПК України передбачено, що права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] у період з 14.08.2010 по 12.02.2013 Згідно довідки з місця проживання сім'ї та приписки № 367, виданою Музичанською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області від 21.06.2016 за адресою: [ADDRESS] у житловому будинку зареєстровано троє осіб: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], 21.02.2011 Малолітня [PERSON] має право на проживання за вказаною вище адресою відповідно до ухвали Апеляційного суду Київської області від 09.03.2016 року у цивільній справі № 369/7125/14-ц. [PERSON] фактично та реально користувалася даним будинком з моменту її реєстрації в даному будинку у 2011 році. На момент відчуження даного будинку він був абсолютно придатним для проживання. Факт реєстрації [PERSON] в даному Будинку на момент його відчуження підтверджується довідкою Музичанської сільської ради №605 від 07.12.2016 Позивачка випадково дізналася 09.10.2016, що відповідачем [PERSON] 29.06.2016 було відчужено за договорами купівлі-продажу житловий будинок за адресою: [ADDRESS] земельну ділянку, розташовану під вказаним житловим будинком, площею 0,0897 га. на користь відповідача 2 - [PERSON] Вказані факти та відомості підтверджуються копією Інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно № 70080754 від 09.10.2016, копіями договорів купівлі-продажу земельної ділянки та домоволодіння за адресою [ADDRESS] посвідчених приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Герасимів Юлією Вадимівною. Порушення прав малолітньої [PERSON] полягають в тому, що після відчуження даного Будинку [PERSON] вже не є членом сім'ї власника даного будинку і втратила право користування даним Будинком. А оскільки раніше, до продажу Будинку, [PERSON] регулярно користувалася даним будинком на вихідних, та на літніх канікулах, коли у неї були побачення з її батьком - відповідачем у справі [PERSON] на виконання рішення суду про встановлення регламенту побачень з дочкою, то після продажу Будинку [PERSON] жодного разу не змогла скористатися своїм правом на проживання в даному Будинку. За договором купівлі-продажу від 29.06.2016 року [PERSON] придбав у власність житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS] Договори посвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Герасимів Юлією Вадимівною. Частиною 2 ст. 176 Сімейного кодексу України встановлено, що права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом. Даним законодавчим актом є Житловий кодекс УРСР (надалі - «ЖК»). Частинами 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР встановлено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Частиною 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» встановлено, що для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. Як вбачається з листа органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 07.04.2017 № 07-21/1113 орган опіки та піклування не надавав згоди на продаж спірного житлового будинку та земельної ділянки Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Позивачі не є сторонами договору купівлі-продажу будинку, при цьому, частиною 3 ст. 215 ЦК України закріплено: якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Договір купівлі-продажу будинку в силу положень ч. 1 ст. 203 ЦК України є недійсним, оскільки був укладений з порушенням ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», - без отримання дозволу опіки та піклування на відчуження будинку та без отримання довідки форми 3 про осіб місце проживання яких зареєстровано за даною адресою, а відповідно з порушенням законних прав та інтересів малолітньої [PERSON], яка разом із матір'ю на момент укладення договору була зареєстрована та постійно проживала у спірному будинку. Права малолітньої дитини порушені. Верховний Суд України висловив правову позицію, що викладена в постанові від 01.07.2015 р. у цивільній справі № 6-396цс15, прийнятої за результатами розгляду заяви про перегляд рішення суду касаційної інстанції з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме ст. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» . Згідно ч. 1 ст. 3607 ЦПК України: висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. ВСУ дійшов висновку, що відповідно до частини четвертої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтерес дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Отже, відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти, є підставою для визнання такого правочину недійсним. Відповідно до пунктів 1.8, 1.9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України з метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною нотаріус вимагає подачі йому довідки про склад сім'ї житлово-експлуатаційної організації, квартального комітету або іншого уповноваженого органу з питань реєстрації місця проживання. У разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні або неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідного виконавчого органу міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Як вбачається з матеріалів справи, нотаріус при посвідченні договору купівлі-продажу будинку не перевірив інформацію про зареєстрованих осіб у цьому будинку. Таким чином, Договір купівлі-продажу будинку підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» та ч. 1 ст. 203 ЦК України, оскільки даний договір порушує права малолітньої дитини [PERSON] на житло, гарантоване ч. 3 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікована Україною 27.02.1991 р., яка набрала чинності для України 27.09.1991 р.) та ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства», а саме права дитини на проживання в житлових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Право дитини на житло є одним з основних прав, адже без мінімальної забезпеченості житлом і майном нормальне існування дитини просто неможливе. Як суд зазначав, відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України : зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України: підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Крім того, як вбачається з матеріалів справи позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі як на день укладання кредитного договору і договору іпотеки та і день їх відчуження відповідачем-1 відповідачу-2. Відповідно ч. 1 ст. 60 СК України: «майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу)». Позивачами заявлена вимога про визнання недійсними договорів купівлі-продажу. На підставі оскаржуваних договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, третьою особою була здійснена державна реєстрації права власності на будинок та земельну ділянку за відповідачем-2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, для повного відновлення прав позивачів як осіб, права яких є порушеними договорами купівлі-продажу є необхідність у скасуванні рішень нотаріуса як державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на будинок та земельну ділянку за відповідачем-2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 2.6. Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 3502/5 від 12.12.2011 р. і зареєстрованого Міністерством юстиції України за № 1429/20167 від 12.12.2011 р.: «Для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу». У листі Верховного Суду України від 01.04.2014 «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України», зазначено, що відновлення становища, яке існувало до порушення, як спосіб захисту цивільного права та інтересу, застосовується у тому разі, якщо покладення обов'язку на особу, яка його порушила, припинити дії не відновлює повністю суб'єктивне право, а цього можна досягти вчиненням інших, передбачених законом, заходів. Якщо запис у Державному реєстрі здійснено внаслідок укладення договору, дійсність якого оспорюється, спосіб захисту прав осіб встановлено п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК за позовом про визнання договору недійсним і скасування запису в Державному реєстрі, внесеного за заявою набувача (ч.2 ст. 26 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»: у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Враховуючи вищевикладене, те, що договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки були вчинені та посвідчені з порушеннями чинного законодавства, позовні вимоги про визнання недійсним цих договорів та скасування їх державної реєстрації законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. З відповідачів на користь позивачки підлягає стягненню сплачений нею судовий збір при звереннні до суду, в рівних частинах з кожного.

Outcome: approved