Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки. В ході розгляду справи позивач змінив предмет позову, в якому вказує, що 02.06.2010 року між банком та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит на поточні потреби в розмірі 60000, 00 грн. строком до 01.06.2015 року зі сплатою 22,9 % річних за користування кредитом. Станом на 21.03.2015 року відповідачка має заборгованість у розмірі 31531,15 грн., з них: кредит - 31082,60 грн., відсотки за користування кредитом - 448.55 грн. Посилаючись на наведені обставини, позивач просив суд в солідарному порядку стягнути з відповідачів на свою користь 31531,15 грн. заборгованості та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує у повному обсязі, наполягає на його задоволенні. У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 158 ЦПК України., суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю представника позивача. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] також в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином: судові повістки разом з розпискою та копіями відповідних документів неодноразово надсилалися їм поштою рекомендованим листом із повідомленням за місцем їх реєстрації. Поштова кореспонденція повернулась до суду з позначкою поштового відділення № 71: За закінченням терміну зберігання». Згідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України у такому разі вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу за їх відсутності. Представник відповідача [PERSON] адвокат Доценко Н.М. позов не визнала. Свої заперечення обгрунтовує тим, що повноваження ТОВ «Кредитні ініціативи», як сторони по справі, не підтверджені належними доказами та не надано доказів на підтвердження сплати за договором факторингу, а також уступки права вимоги по договорам поруки. З цих підстав просила в задовленні позову відмовити. Вислухавши пояснення представника відповідача [PERSON], з'ясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.06.2010 року між вдкритим акціонерним товариством «Банк Кіпру», правонаступниками якого є публічне акціонерне товариство «Банк Кіпру», публічне акціонерне товаристо «Неос Банк», товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір № 44-220/2010 строком до 01.06.2015 року зі сплатою 22,9 % річних за користування кредитом (а.с. 3-5). Відповідно до п. 2.2.6 цього договору позичальник у разі порушення строків повернення кредиту за договором повинен сплатити відсотки у розмірі 27,9%, а згідно п. 2.2.7 позичальник за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом повинен сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежу. П. 2.3.5 договору передбачено, що у разі затримки погашення кредиту та сплати процентів, банк має право розірвати договір та достроково стягнути раніше наданий кредит, проценти за ним та можливі штрафні санкції. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 02.06.2010 року між банком та [PERSON], [PERSON] були укладені договори поруки, відповідно до умов яких попозичальник та поручителі відповідають перед банком як солідарні борхники (а.с. 204-207). Стаття 1054 ЦК України визначає поняття кредитного договору, за яким банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та виплатити відсотки. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана здійснити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати у боржника виконання його обов'язків. Зобов'язання виникають на засадах, встановлених ст. 11 ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору і вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - згідно звичаїв ділового обігу або іншим вимогам, які звичайно висуваються. За положенями ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі. що і боржник, включаючи сплату оновного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Зобов'язання позичальником щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом не виконуються, внаслідок чого станом на 21.03.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 31531,15 грн., з них: кредит - 31082,60 грн., відсотки за користування кредитом - 448.55 грн. (а.с.6-9). Згідно п. 1 ч.1 ст. 512, ст. 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 06.06.2014 року між ПАТ «Банк Кіпру»» та ТОВ «Кредитні ініціативи» був укладений договір факторингу, згідно умов якого клієнт (первісний кредитор) - ПАТ «Банк Кіпру»» передає, а фактор (новий кредитор) - ТОВ «Кредитні ініціативи» приймає право грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів, в тому числі тих, що можуть виникнути у майбутньому, у зв'язку із нарахуванням фактором в якості нового кредитора процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів по відношенню до боржників у разі невиконання ними вимог кредитних договорів по сплаті обов'язкових платежів, строк сплати яких не настав на дату підписання цього договору, але настане у майбутньому. П.п. 2.2.3 договору передбачено, що сторони домовились, що одночасно з відступленням прав вимоги заборгованості згідно з цим договором, клієнт передає фактору права вимоги за договорами забезпечення на підставі договорів про передачу права вимоги за договорами забезпечення, що підлягають укладенню сторонами в дату укладення цього договору. Сторони цим підтверджують, що в силу укладеного цього договору вони не мають наміру припиняти (розірвати) будь-який договір поруки та/або договір застави, укладений в якості забезпечення виконання зобов'язань боржників та заборгованостями. Права вимоги, за якими відступаються згідно умов цього договору, та погоджуються, що права за такими договорами поруки та/або договорами застави переходять від клієнта фактору одночасно з переходом права вимоги на підставі цього договору та в силу закону без необхідності укладення окремого договору передаxі прав вимоги за договорами поруки та/або договорами застави (а.с. 65-74, 183). Ухвалою від 11.11.2014 року замінено стягувача у виконавчому провапдженні з примусового виконання виконавчого листа № 336/9738/13-ц, виданого 18.02.2014 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної часткової власності по 1/3 частині кожному, на нового кредитора товариство з обмеженою віповідальністю «Кредитні ініціативи», яка 08.12.2014 року набрала законної сили (а.с. 178). Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитодавця у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором. При цьому, неповідомлення про заміну кредитора тягне наслідки для боржника лише у вигляді виконання зобов'язання не новому, а колишньому кредитору. Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України. Проте, позичальник не проводив погашення боргу, ані ПАТ «Банк Кіпру», ПАТ «Неос Банк», ані ТОВ "Кредитні ініціативи». Відповідно до ст. ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Крім того, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особи, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов'язання є належним. Посилання представника відповідача на те, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів свого права вимоги, суд знаходить безпідставними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як передбачено ч. 2 ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Незважаючи на те, що за ухвалою суду на вимогу представника відповідача позивачем не було надано судові оригіналів запитуваних документів, надані натомість копії документів містять всю інформацію, що необхідна для встановлення фактичних обставин справи. Позивачем надано копію договору факторингу від 06 червня 2014 року, яким ПАТ «Банк Кіпру» відступив позивачеві право вимоги до своїх боржників, додаток № 2 до договору факторингу (акт прийому-передачі реєстру заборгованостей боржників) та реєстр, що доводять як сам факт заборгованості відповідача [PERSON] так і сумму її боргу перед банком, а також включення цього боргу до Портфелю, що свідчить про перехід права вимоги до відповідача позивачеві. Оскільки ці копії завірені повноважною особою, якій таке право надано належно оформленою довіреністю, та скріплені печаткою установи, суд не має підстав для сумніву у їх тотожності оригіналам, та приймає ці докази в якості допустимих. Представник відповідача також посилалась на відсутність доказів сплати за договором факторингу, що на її погляд необхідно встановлювати для з'ясування, чи набрав договір факторингу чинності, і, як наслідок, чи виникло у позивача право вимоги за цим договором. Суд знаходить цей доказ таким, що не може вплинути на його висновки, оскільки він є неналежним. Відповідно до п. 10.1 договору факторингу, його сторони погодили момент переходу права вимоги до Фактора, яке переходить з моменту підписання договору, а не з моменту перерахування коштів Фактором Клієнтові. Виходячи з того, що боржник [PERSON] порушила зобов'язання, забезпеченого порукою, вона та поручителі ([PERSON], [PERSON]) повинні відповідати перед позивачем солідарно у тому ж обсязі, що і боржник. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Приймаючи до уваги вищевикладені обставини справи,

Outcome: approved