Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 6 740, 82 гр. - боргу, 293, 40 гр. - інфляційних втрат, 70, 20 гр. - 3% річних та 633, 30 гр. - пені. Посилається в позові на те, що 15 серпня 2017 року між товариством та відповідачем був укладений Договір оренди нежитлового приміщення [ADDRESS] загальною площею 75,0 кв.м. без права надання в суборенду. Порядок та строк сплати відповідачем орендних платежів врегульовано п.п. 4.1., 4.2 Договору, згідно яких оплата за користування приміщенням сплачується орендарем наперед у безготівковому порядку на рахунок орендодавця до 15-го числа поточного місяця у розмірі 2 625, 00 гр., в т.ч. ПДВ 20% - 437, 50 гр. В порушення умов договору відповідач його не виконує, орендні платежі не вносить, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 6 740 грн. 82 коп. На виконання п. 5.1.2 Договору ПрАТ «Дослідно-експериментальний завод №20 цивільної авіації» було виставлено рахунки: № Д-00001783 від 14 серпня 2017 року на сплату орендної плати за серпень у розмірі 1 438, 00 гр. з додаванням відповідного розрахунку орендної плати; №Д-00001980 від 06 вересня 2017 року на сплату орендної плати за вересень у розмірі 2 625, 00 гр. з додаванням відповідного розрахунку орендної плати та №Д-00002224 від 04 жовтня 2017 року на сплату орендної плати за жовтень у розмірі 2 677, 50 гр. з додаванням відповідного розрахунку орендної плати. Крім того, на підтвердження факту надання відповідачу послуг за Договором були сформовані Акти про надання послуг: за серпень 2017 року №Д-00001675 від 31 серпня 2017 року; за вересень 2017 року №Д-00001909 від 30 вересня 2017 року; за жовтень 2017 року №Д-00002108 від 31 жовтня 2017року. Зазначені документи були отримані відповідачем. 21 грудня 2017 року відповідачу був направлений лист №64/314, яким його було повідомлено про прийняте рішення розірвати Договір з 01 листопада 2017 року та відповідно припинення нарахування орендної плати. Цим листом відповідачу було направлено рахунки на сплату орендної плати та два примірника Акта передачі-приймання приміщення. 27 грудня 2017 року був отриманий лист відповідача про припинення договору в зв»язку з його невикористанням за цільовим призначенням в зв'язку з відсутністю електроенергії. При цьому в листі було відсутнє посилання на докази приведеним ним обставинам. Виходячи з цього,невиконання відповідачем умов договору, просить задовольнити позов. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Проти ухвалення заочного рішення в справі не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив. Судові повістки, що направлялися на його адресу за зареєстрованим місцем проживання, поверталися до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення в зв'язку з закінченням встановленого терміну зберігання. Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно з ч. 1 ст. 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Частиною 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Встановлено, що 15 серпня 2017 року між сторонами був укладений Договір оренди нежитлового приміщення [ADDRESS] Згідно з п.п. 1.1, 1.2, 1.3 договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення загальною площею 75,0 кв.м. без права надання в суборенду. Призначення використання приміщення, яке орендується - навіс, площею 75,0 кв.м. - складське приміщення. Пунктом 4.1. Договору передбачено, що оплата за користування приміщенням сплачується орендарем наперед в безготівковому порядку на рахунок орендодавця до 15-го числа поточного місяця. Згідно з п. 4.2 Договору розмір орендної плати за один календарний місяць складає: - за складське приміщення загальною площею 75,0 кв.м. - 2 625, 00 гр., в т.ч. ПДВ 20% - 437, 50 гр., виходячи з вартості 35, 00 гр, в т.ч. ПДВ 20% - 5, 83 гр. за 1 кв.м. У відповідності до п. 4.5. Договору у випадку зростання індексу інфляції орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за звітний місяць на індекс інфляції звітного місяця. / а.с. 20 - 25 / Встановлено, що відповідач свої зобов»язання за умовами укладеного договору не виконував, орендні платежі не вносив, внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати орендної плати в сумі 6 740, 82 гр., з яких: 1 438, 00 гр. - за серпень 2017 року; 2 625, 00 гр. - за вересень 2017 року; 2 677, 50 гр. - за жовтень 2017 року. Відповідно до п. 5.1.2 Договору орендодавець зобов'язується до 10-го числа кожного місяця виставляти для оплати рахунок з розрахунком орендної плати. Обов'язок по отриманню рахунків покладається на орендаря, при ньому орендар не звільняється від обов'язку сплати орендних платежі, в строки передбачені ним Договором та розмірі розрахованому згідно умов нього Договору, у разі не отримання рахунків. На виконання п. 5.1.2 Договору, позивачем було виставлено рахунки: № Д-00001783 від 14 серпня 2017 року на сплату орендної плати за серпень у розмірі 1 438, 00 гр.; №Д-00001980 від 06 вересня 2017 року на сплату орендної плати за вересень у розмірі 2 625, 00 гр.; №Д-00002224 від 04 жовтня 2017 року на сплату орендної плати за жовтень у розмірі 2 677, 50 гр. Листами від 21 грудня 2017 року та 28 грудня 2017 року відповідачу було запропоновано погасити заборгованість за Договором №2017/11А в сумі 6 740, 82 гр, однак зазначена вимога відповідачем виконана не була. / а.с. 16 - 31; 35 - 38; 41 - 43 / Враховуючи викладене вище, невиконання відповідачем умов укладеного договору, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З точки зору закону грошовим зобов»язаннм є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Таким чином, правовідношення, які виникли між сторонами, за умовами якого відповідач, як орендар, зобов'язаний оплатити надану послугу оренди в грошах, а позивач, як орендатор, має право вимагати від відповідача, як орендара, відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов»язання за умовами договору оренди, а тому вимоги позивача і в частині стягнення інфляційних втрат та річних підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст.610, ч.1 ст.611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Відповідно до п.7.3 договору у разі прострочення сплати орендної плати та/або авансового внеску орендодавець має право вимагати сплати орендарем, а орендар зобов»язується сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки. Враховуючи дані вимоги закону та домовленість сторін, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача і в частині стягнення пені. Суд зважає при цьому, що позивачем при зверненні до суду надані розрахунки належних до стягнення сум, правильність яких перевірена судом. Відповідач, не з»явившись до суду, своїх заперечень з приводу проведеного розрахунку не висловив і приведені позивачем обставини не спростував. При вирішенні спору суд також враховує наступне. Так, 18 грудня 2017 року відповідач звернувся до позивача з заявою про припинення дії договору, оскільки приміщення не використовувалось ним за цільовим призначенням, а саме, як визначено в п. 1.3, у зв'язку з відсутністю електричної енергії. В той же час, відповідно до п. 6.5 Договору він припиняється у разі: закінчення строку, на який було укладено Договір; ліквідації орендаря або орендодавця; загибелі об'єкта оренди. Цей договір автоматично припиняється у разі, якщо приміщення не було прийнято/передано протягом строку, встановленого п. 2.1. цього Договору. З Акту прийому - передачі приміщення від 15 серпня 2017 року вбачається, що обладнання приміщення знаходиться в технічному стані, на момент передачі - приймання технічний стан приміщень, які передаються в оренду, відповідають санітарним нормам та готові до експлуатації. Зазначений акт був підписано сторонами. / а.с. 25 / Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов»язання виконувати умови, які були в ньому закріплені. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи з викладеного вище, невиконання відповідачем умов договору, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення. Крім того, суд також враховує, що відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч.3 ст.13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту. Відповідач, належно повідомлений про час розгляду справи, своїм правом не скористався, проти вимог позивача заперечень не подав і наявність боргових зобов"язань перед позивачем не спростував. Враховуючи викладене вимоги позивача є доведеними. Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена ним сума судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved