Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду з позовом до Дніпровського відділу ДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції про зняття арешту з нерухомого майна. В обґрунтування позову вказав, що 10 листопада 2003 року рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська з нього, [PERSON], було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян , щомісячно, на утримання сина [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], починаючи з 21 жовтня 2003 року і до повноліття дитини. Для виконання даного рішення, Дніпровським відділом державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження, постанову про відкриття провадження він не отримував. У звязку із виниклою заборгованістю у нього по сплаті аліментів, 19 грудня 2005 року державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції було винесено постанову про накладення арешту та заборону відчуження 1/3 частини належного йому на праві спільної часткової власності нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS], про яку йому також нічого не було відомо. Заборгованість за виконавчим листом була ним повністю погашена, рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 10 листопада 2003 року було ним виконано у повному обсязі. 25 листопада 2013 року його сину [PERSON] виповнилось 18 років і виконавче провадження було закінчено. Але, коли у квітні 2016 року у нього виникла необхідність відчуження належної йому частини квартири, від нотаріуса він дізнався, що укласти угоду по відчуженню нерухомого майна він не може, оскільки, відповідно до постанови державного виконавця від 19 грудня 2005 року на 1/3 частину квартири [ADDRESS] накладено арешт та заборону на відчуження. Він одразу звернувся з письмовою заявою про зняття арешту з належного йому нерухомого майна до Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, однак 29 квітня 2016 року за вих. № 5285/06 отримав відповідь, що, згідно із законодавством, виконавче провадження, в рамках якого було накладено арешт на належне йому майно, завершено та передано до архіву, і йому було рекомендовано звернутись до суду. Однак, у звязку із відсутністю виконавчого провадження, державний виконавець не має можливості у теперішній час зняти арешт з належного йому майна, а він в свою чергу, позбавлений можливості розпорядитись належною йому квартирою, тому вимушений звертатись з даним позовом до суду. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність. На позовних вимогах наполягає. (а.с.13) Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявилася, письмово просила суд розглядати справу за відчутності їх представника. Надала до суду заперечення проти позову в яких зазначено, що Виконавчий лист № 2-2185, який виданий 10.12.2003 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержкнська про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, щомісячно, починаючи з 21.10.2003 року та до повноліття дитини, був пред'явлений на виконання до Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпродзержинськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області стягувачем 16.12.2003 року. В ході проведення виконавчих дій боржнику неодноразово надсилалися виклики з вимогою з'явитися до відділу. Боржник з'явився до відділу 06.07.2004 року та державним виконавцем в нього відібрано попередження про розмір заборгованості, а також попередження про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів. З метою забезпечення виконання рішення суду та збереження майна боржника, 19.12.2005 року державним виконавцем накладено арешт на нерухоме майно належне боржнику. Боржник протягом 2006-2013 роки до відділу не з'являвся, квитанції про сплату аліментів державному виконавцю не надавав. Таким чином, підтвердження факту відсутності заборгованості та сплати аліментів боржником в повному обсязі на момент досягнення дитиною повноліття до відділу не надано. В зв'язку з наявністю заборгованості зі сплата аліментів арешт з майна боржника не знято. Вважають доводи, викладені позивачем, не обгрунтованими.(а.с.16-19). Суд, враховуючи думку сторін, дослідив письмові матеріали справи , вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню по наступним підставам. В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 листопада 2003 року з [PERSON], стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян , щомісячно, на утримання сина [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], починаючи з 21 жовтня 2003 року і до повноліття дитини. (а.с. 6). Відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та згідно відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна - накладено арешт на 1/3 частини належного [PERSON] на праві спільної часткової власності нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.7,8). Згідно до листа в.о. начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби від 29.04.2016 року № 5285 вказано, що виконавче провадження про сятгнення аліментів із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] до повноліття дитини, завершено згідно п.6ч.1 ст.49 Запкону України "Про виконавче провадження 26.11.2013 року та передано до архіву . (а.с. 9) В підтвердження своїх заперечень, відповідач посилається на письмові зобов'язання позивача, складене ще у 2004 році, та не надно данних про наявність заборгованності по сплаті аліментів на час закінчення виконавчого провадження у 2013 році. Згідно із ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до\~ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження»\~арешт майна боржника застосовується для\~\~забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до ч. 1\~ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»\~у разі\~\~закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення. Відповідно до ч. 2\~ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»\~у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право приватної власності заявника, внаслідок чого він позбавлений змоги в мовному обємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. За наведених обставин суд приходить до висновку, що позов є законним і обґрунтованим, в звязку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved