Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що банк та відповідачка 10 серпня 2012 року уклали генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт ( далі- Генеральна угода), відповідно до якої відповідачці було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 35 316,51 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка зобовязалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених договором. Позивач свої зобовязання виконав та надав кредит відповідачці, яка у свою чергу не надавала банку своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією та іншими витратами відповідно до умов договору. У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідачка станом на 21 лютого 2016 року має заборгованість 72300,75 грн., яка складається з наступного: - 34112,05 грн.- заборгованість за кредитом; - 21831,68 грн.- пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; - 16357,02 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 53737,40 грн., яка задоволена рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 29 квітня 2014 р. Різниця становить 33848,88 грн. В судовому засіданні в режимі ВКЗ представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на задоволенні позову, так як відповідачка ухиляється в добровільному порядку сплачувати заборгованість. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з "явилася. Надала заяву, в якій частково визнала позовні вимоги позивача. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та докази, надані позивачем, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ст. 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Правовідносини щодо валютного кредитування врегульовані положеннями ст..99 Конституції України, ст.ст.19, 47 закону України «Про банки і банківську діяльність», іншими нормативно правовими актами. Судом встановлено, що 10 серпня 2012 року ПАТ Кб « Приват Банк» та [PERSON] уклали Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої [PERSON] було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 35316,51 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, копія угоди додається до справи. Кредит був правомірно виданий, що підтверджено наданими позивачем довідкою з ЄДРПОУ , банківською ліцензією та свідоцтвом про реєстрацію юридичної особи. Отримання кредиту відповідачкою не оспорювалося. Невиконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором та наявність простроченої заборгованості, відповідно до умов договору та ч.2 ст.1050 ЦК України, надає право банку вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту. Відповідно до рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 29 квітня 2014 року, яке набрало законної сили 24 травня 2014 року, сторонами не оскаржувалося, тому в силу ст.1; ЦПК України, є обовязковим для суду при вирішенні цієї справи, з відповідачки на користь банку вже було стягнуто визнану повністю відповідачкою заборгованість за вказаним кредитним договором яка станом на 09 лютого 2014 року становила 53737,40 грн., яка складалася з: 34112,05 грн. заборгованості за кредитом; 4338,82 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; штрафи фіксована частина в сумі 500 грн. та процентова складова 2535,11 грн.; штраф за п.2.2 генеральної угоди 12251,42 грн. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин № 5 від 30.03.2012 року наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишаються невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526,599 ЦК України. Ст.625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Зокрема відповідно до ч.1 цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Ч.2 статті передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В якості обґрунтування наявності суми 33848,88 грн. заборгованості, позивачем до матеріалів справи наданий розрахунок заборгованості за станом на 21 лютого 2016 року за договором б/н від 10 серпня 2012 року, за змістом якого розрахунки сум заборгованостей здійснені за період з 17 серпня 2012 року по 21 лютого 2016 року. Згідно з вказаним розрахунком, станом на 21 лютого 2016 року, залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 3911,14 грн. (колонка № 3 розрахунку). Залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 30200,91 грн. (колонка № 5 розрахунку). Нараховано процентів на залишок поточної заборгованості за кредитом 1,95 грн. (колонка № 9 розрахунку). Нараховано процентів на залишок простроченої заборгованості за кредитом 15,1 грн. (колонка № 10 розрахунку). Загальний залишок заборгованості за процентами 16357,02 грн. (колонка № 12 розрахунку). Сума пені 00 грн.00 коп. (колонка № 13 розрахунку). Загальний залишок пені за порушення строків розрахунків 21831,68 грн. (колонка № 14 розрахунку). Наданий позивачем до матеріалів справи розрахунок заборгованості за станом на 21 лютого 2016 року за договором від 10 серпня 2012 року не містить окремого розрахунку заявленої до стягнення суми 33849,88 грн. Так, згідно наданого позивачем розрахунку загальна сума заборгованості станом на 21 лютого 2016 року становить 72300,75 гривень, судовим рішенням за першим позовом банку з відповідачки вже стягнуто заборгованість за кредитним договором загальною сумою 53737,40 гривень, таким чином різниця повинна становити 18563,35 гривень. Суду є незрозумілим, як сума 18563,35 грн., яка становить різницю між загальним залишком заборгованості станом на 21 лютого 2016 року в сумі 72300,75 грн. та сумою 53737,40 грн., стягнутою за попереднім рішенням суду, може складатися з 12018,.20 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом та 21831,68 грн.- пенею за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Позивач на вимогу суду( Ухвала судупро залишення позову без руху від 17.03.2016 р.) не надав окремого розрахунку позовних вимог по сумі 33848,88 гривень , натомість, надав до суду уточнюючу позовну заяву, в якій зазначив, що станом на 21 лютого 2016 року відповідачка має заборгованість в сумі 72300,75 гривень, від цієї суми віднімається сума 53737,40 гривень яка задоволення попереднім рішенням суду, і різниця становить 33849,88 гривень, яка складається з : 12018,20 гривень- заборгованість по процентам за користування кредитом та 21831,68 гривень- пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Оскільки судовим рішенням за першим позовом банку з відповідачки вже стягнуто заборгованість за кредитним договором загальною сумою 53737,40 гривень та на теперішній час проводиться примусове стягнення вказаних сум з відповідачки ВДВС Куйбишевського РУЮ в межах виконавчого провадження, підстав для стягнення повторно цих сум не має. Проте у звязку з тим, що відповідачкою заборгованість за кредитним договором не погашена, вона не звільняється від сплати боргу. Оскільки судовим рішенням від 29 квітня 2015 року стягнуто заборгованість станом на 09 лютого 2014 року, в тому числі: 34112,05 гривень заборгованості по тілу підстав для стягнення наявної станом на 21 лютого 2016 року заборгованості по тілу кредиту, вказаної в розрахунку доданого до уточненого позову 34112,05 гривень не має. З тих же підстав у звязку зі стягненням судовим попереднім рішенням заборгованості по процентам за користування кредитом 4338,82 гривень, стягненню підлягає лише різниця між загальним залишком заборгованості по процентам 16357,02 гривень та між вже стягнутою сумою процентів 4338,82 гривень яка становить 12018,20 гривень. Вказана сума процентів є грошовими зобовязаннями відповідачки перед банком за кредитним договором та підлягає стягненню. Інші вимоги банку, а саме щодо стягнення зазначеної суми пені в розмірі 21831,68 грн. суд вважає необхідним залишити без задоволення, оскільки її нарахування є нерозумним та несправедливим, та таким, що не підтверджується належними доказами. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Всупереч вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, позивачем не були доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Позовні вимоги є недоведеними і не підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: partial