Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

До суду звернулась позивач [PERSON], з позовом про стягнення аліментів до відповідача [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача [PERSON], аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частину всіх видів заробітку( прибутку) відповідача, починаючи з 01.01.2015 року посилаючись на наступне: 02.09.2000 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] В період шлюбу у них народивсь син - [PERSON] , [INFO]. 13.04.2006 року шлюб між ними було розірвано. Відповідач участі у вихованні дитини не бере, коштів на її утримання не надає. Дитина хворіє має кардіологічне захворювання, часто хворіє та потребує додаткових витрат на лікування, що й стало підставою звернення до суду. В судове засідання позивач не з»явилась, подавши заяву про слухання справи у її відсутність Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував пояснивши, що він не розуміє підстав стягнення з нього аліментів та пред»явлення даного позову, так як його дитина отримує все необхідне. Він купив дитині штани, взуття, на вихідні дні син приїздить до нього і він повністю його утримує в ці дні . В свою чергу позивачка не працює, дитину не забезпечує. Тому стягуванні з нього аліменти буде використовувати не за призначенням. Він має ще двох неповнолітніх дітей і в даний час вирішується питання про стягнення з нього аліментів на їх утримання в суді м. Дніпродзержинська. Вислухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково за наступними підставами: Як встановлено в судовому засіданні сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.09.2000 року до 13.04.2006 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу. В період шлюбу у сторін народивсь син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому відповідач записаний батьком дитини. Судом встановлено, що відповідач частково надає матеріальну допомогу на утримання дитини, але така допомога має не регулярний характер, що викликало у позивачки потребу звернення до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов"язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. За таких обставин суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів суд, виходить з того, що сторони не надали суду докази на підтвердження свого матеріального становища, але і не надали доказів та заперечень того, що вони не мають постійного прибутку. Відповідач в судовому засіданні підтвердив, що він працює та отримує заробітну плату. За таких обставин суд вважає за можливе стягнути з відповідача на утримання сина аліменти в розмірі 1/4 всіх видів його заробітну (прибутку) але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. До цього висновку суд приходить і з тих підстав, що син сторін має хронічне захворювання, що підтверджується медичною довідкою, що на думку суду потребує додаткових затрат для лікування дитини. Доказів про наявність інших неповнолітніх дітей та про те, що на даний час вирішується питання про стягнення аліментів на їх утримання в іншому суді відповідач не надав, тому суд не має можливості врахувати дані обставини при визначенні розміру аліментів. Надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання сина в добровільному порядку на думку суду не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Так як сам відповідач вказує на те, що така допомога є періодичною, тому з метою захисту прав та інтересів дитини, суд вважає за можливе прийняти рішення про стягнення аліментів, що надасть позивачу впевненість в тому, що дитина систематично буде отримувати матеріальну допомогу для забезпечення її необхідних потреб. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред»явлення позову. Відповідно до реєстраційного номеру позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 26.11.2015 року, тому аліменти підлягають стягненню саме з цієї дати. Вимоги позивачки про стягнення аліментів за минулий час, а саме, починаючи з 01.01.2015 року на думку суду задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв»язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше ніж за три роки. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в цій частині суд виходить з того, що позивачем не надано доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача раніше, та не могла їх одержати у зв»язку з ухиленням останнього від їх сплати. Крім того відповідач частково допомогу на утримання сина надавав в добровільному порядку, купуючи йому речі, утримуючи сина в період перебування у нього тощо, що свідчить про те, що відповідач не ухилявся в повному обсязі від сплати аліментів на утримання дитини. Відповідно п. 1 ст. 367 ЦПК України рішення підлягає негайному виконанню в межах платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в суму 551 грн. 20 коп. На основі ст. 180, 182, 183 СК України.

Outcome: partial