Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

Генеральний директор КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР Шкробот В.В. звернувся в суд із заявою про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що у [PERSON] наявний тяжкий психічний розлад, який обумовлює його безпорадність і неможливість самостійно задовольнити основні життєві потреби. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку [PERSON] , які надійшли від родички [PERSON] . На підставі цих відомостей [PERSON] був оглянутий лікарем-психіатром Шевяковою Н.Б. у приймальному відділенні о 21.45 год. 06 серпня 2019 року, яка підтвердила висновок про необхідність госпіталізації. Також [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів ТОККПНЛ, яка підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію [PERSON] згідно Закону України «Про психіатричну допомогу». Згода [PERSON] на госпіталізацію відсутня, а тому у зв`язку з неможливістю мати згоду останнього на госпіталізацію через недієздатність, генеральний директор КНП «ТОКПЛ» ТОР просить винести рішення про його примусову госпіталізацію. В судовому засіданні представник КНП «ТОКПЛ» ТОР Било О.М. заяву підтримала, просила суд її задовольнити. [PERSON] в судовому засіданні був присутній, однак на запитання головуючої не відповідав, будь-яких пояснень не надавав. Представник Управління соціальної політики Тернопільської міської ради заяву про госпіталізацію [PERSON] до КНП «ТОКПЛ» ТОР без його згоди підтримала. Прокурор заяву про госпіталізацію [PERSON] у примусовому порядку до КНП «ТОКПЛ» ТОР без його згоди підтримав з огляду на те, що особа, яка госпіталізується не спроможна задовольнити свої основні життєві потреби. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області по справі №2-о-147/09 від 02 грудня 2009 року визнано недієздатним [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , встановлено над останнім опіку та призначено його опікуном [PERSON] . Як вбачається із висновку комісії лікарів-психіатрів, пацієнт [PERSON] , [INFO] , житель [ADDRESS] , доставлений швидкою допомогою в супроводі родичів. Зі слів рідних, проявляє агресивні дії, кричить, пацієнт проживає з матір`ю, а матір відправляють в обласну лікарню з приводу гангрени ноги. Анамнез життя та захворювання: зі слів рідних відомо, що родом із селянської сім`ї, де виховувався єдиною дитиною. Психопатологічну спадковість встановити не вдалося. Ріс в задовільних матеріально-побутових умовах. Вагітність та пологи у матері проходили важко з ускладненням. Із самого народження відставав у психічному та фізичному розвитку від своїх однолітків. Школу не відвідував. Ніде не вчився, освіти не здобув. До лав армії не був призваний. Одружений не був, сім"ї не має. Проживає з хворою мамою, яка страждає на гангрену. Твс, ВГ, ЧМТ, венеричні та інфекційні захворювання заперечує. Шкідливі звички заперечує. Хворіє даним захворюванням з самого народження, з приводу чого лікувався в КНП «Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні» ТОР. Остання госпіталізація 2011 року. Визнаний інвалідом 1-ої групи. Мама визнана офіційним опікуном згідно рішення суду від 2 грудня 2009 року. Психічний статус: дезорієнтований. На поставлені запитання не відповідає, викрикає незрозумілі фрази. Мова погано розвинута. Словниковий запас малий. Емоційно нестійкий, легко збудливий, дратівливий, голосно кричить, на зауваження чи прохання реагує з обуренням. Соціально-небезпечні чи суїцидальні думки чи наміри не висловлює. Інтелект знижений. Читати, писати не вміє. Прислів`я, приказки чи метафори не пояснює. По відношенню до себе неохайний, критика щодо власного стану відсутня. Діагноз: важка розумова відсталість, синдром емоційно-вольової нестійкості. Комісія лікарів-психіатрів вважає необхідним стаціонарне обстеження та лікування пацієнта [PERSON] в умовах КНП «Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні» ТОР у зв`язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу і неспроможності самостійно задовільнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує життєдіяльність. Згідно з вимогами ст. 340 ЦПК України у заяві про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. В силу вимог ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» стаціонарна психіатрична допомога - психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, і надається в стаціонарних умовах понад 24 години підряд. Рішенням Конституційного Суду № 2-рп/2016 від 01 червня 2016 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» у взаємозв`язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. У відповідності до «Принципів захисту осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги», схвалених Резолюцією Генеральної Асамблеї № 46/119 від 17 грудня 1991 року, в принципі 6 зазначено, що «будь-яка особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в якості пацієнта у примусовому порядку, або особа, вже госпіталізована як пацієнт у добровільному порядку, може триматися як пацієнт у психіатричному закладі у примусовому порядку тоді й тільки тоді, коли уповноважений для цієї мети відповідно до закону кваліфікований фахівець, який працює в області психіатрії, встановить відповідно до принципу 4, наведеного вище, що ця особа страждає на психічне захворювання, і визначить, що: (а) внаслідок цього психічного захворювання існує серйозна загроза заподіяння безпосередньої або неминучої шкоди цій особі або іншим особам, або (б) у випадку особи, чиє психічне захворювання є тяжким, а розумові здібності ослабленими, відмова від госпіталізації або тримання даної особи в психіатричному закладі може призвести до серйозного погіршення її здоров`я або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути здійснене лише за умови госпіталізації до психіатричного закладу відповідно до принципу найменш обмежувальної альтернативи. Крім цього, згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» у випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації. Аналізуючи в сукупності викладені обставини, вимоги законодавства та досліджені докази на підтвердження того, що [PERSON] неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для примусової госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу, а тому заяву генерального директора КНП «ТОКПЛ» ТОР слід задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved