Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

ПАТ «Седбанк» звернулвся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. [PERSON] в свою чергу звернулася до суду з зустрічним позовом до Банку . Ухвалою суду зустрічний позов об*єднано з первісним. В обґрунтування позову позивач за первісним позовом вказує, що між ВАТ «Сведбанк», яке змінило своє найменування на ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] 19.12.2007 року укладено кредитний договір № 2608/1207/88-041, у відповідності з умовами якого, остання отримала кредит в розмірі 150 000 доларів США на строк з 19 грудня 2007 року по 18 грудня 2015 року, зі сплатою 12,5 % річних з 19.12.2007 року по 30.11.2009 року; 7 % річних з 01.12.2009 року по 09.11.2010 року; 10 % річних з 10.11.2010 року по 09.11.2011 року; 17,91 % по 18.12.2015 року. У відповідності до п.1.2 Кредитного договору, кредит надано позивачеві у готівковій формі через касу позивача на підставі заяви відповідача. Відповідно до п.3.1.1. Кредитного договору відповідач здійснює погашення заборгованості за кредитом, шляхом внесення коштів у термін 15 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору. Згідно п.3.1.3 Кредитного договору відповідач сплачує платежі на погашення відсотків шляхом направлення коштів на рахунок [NUMBER] через касу банку щомісяця, у чітко встановлений термін здійснення платежів. Також, Кредитним договором передбачено відповідальність за порушення його умов. Відповідно до п.8.1 Кредитного договору за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом відповідач сплачує пеню за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості. Кількість днів у році приймається 360. Відповідач взяті на себе зобов*язання не виконує. Станом на 12.04.2012 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 132594,73 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ на дату виконання розрахунку становить 1058768,92 грн. та 90083, 18 грн., а саме : - заборгованість по кредиту в сумі 118077,25 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ на дату виконання розрахунку становить 942846 грн. 84 коп.; - заборгованість по процентам у сумі 14517,48 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ на дату виконання розрахунку становить 115922 грн. 08 коп. ; - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та за несвоєчасну сплату процентів в сумі 90083,18 грн., що разом становить 1 148 852 грн. 10 коп., які і просять стягнути з відповідача. 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», який змінив назву на ПАТ «Омега Банк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс" укладено договір факторингу № 15 відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відповідно до договору факторингу № 15 свої права та вимоги за зобов*язаннями відповідача по кредитному договору № 2608/1207/88-041 від 19.12.2007 року. У відповідності до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов*язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом в зв*язку з чим відповідно до ст.37 ЦПК України замінено позивача ПАТ «Сведбанк» на ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс». [PERSON] в свою чергу звернулася до суду з зустрічним позовом до Банку, третьою особою суд залучив ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про визнання договору недійсним. В обґрунтування вказує, що між нею та ПАТ «Сведбанк» 19.12.2007 року укладено кредитний договір № 2608/1207/88-041, у відповідності з умовами якого, остання отримала кредит в розмірі 150 000 доларів США на строк з 19 грудня 2007 року по 18 грудня 2015 року, зі сплатою 12,5 % річних з 19.12.2007 року по 30.11.2009 року; 7 % річних з 01.12.2009 року по 09.11.2010 року; 10 % річних з 10.11.2010 року по 09.11.2011 року; 17,91 % по 18.12.2015 року. У відповідності за яким відповідач, порушуючи вимоги ст.8, 99 Конституції України, ч.1 ст.203 ЦК України, п.п.г.п. 4 ст. 5 Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» не отримавши у встановленому порядку індивідуальної ліцензії НБУ та надання споживчих банківських кредитів громадянами України у іноземній валюті надав позивачці валютний кредит в сумі 150 000 доларів США. З метою забезпечення виконання умов укладеного сторонами кредитного договору між позивачем та відповідачем 19.12.2007 року був укладений договір іпотеки № з71-07, предметом якого стала трикімнатна квартира [ADDRESS], площею 81,60 кв.м., вартістю 203 901 дол. США ( п.п.2,5 договору іпотеки). При укладенні зазначеного кредитного договору та відповідних змін до нього відповідач не попередив позивача про істотну умову договору, а саме про те, що він не має індивідуальної ліцензії НБУ України, на підставі якої банківські установи набувають право надавати громадянам України споживчі кредити у іноземній валюті. В період з 19.12.2007 р. по 24.04.2012 р. позивачка сплатила відповідачеві 15668,50 дол. США у якості погашення тіла кредиту; 16252,25 дол. США у якості погашення простроченої частини тіла кредиту; 16587дол. США, 28110, 66 дол. США , 313, 41 дол. США у якості пені за прострочену сплату частини кредиту, 2563,18 дол. США у якості відсотків за прострочену частину кредиту. Всього - 79497 дол. Вказує, що 11.10.11 року відповідач направив позивачеві вимогу № 7546, якою строк дії кредитного договору припинив з 12.11.2011 р. та вважає, що необґрунтовано вимагав дострокової сплати : -31090,15 дол. США у якості заборгованості по тілу кредиту; -3647,74 дол. США у якості відсотків за користування кредитом; -62944,30 грн. пені. . Також зазначає, що 24.04.2012 року відповідач звернувся до суду з позовом у якому необґрунтовано просить суд стягнути з позивача : - 118077, 25 дол. США у якості заборгованості по тілу кредиту; - 14517,48 дол. США у якості відсотків за користування кредитом; - 90083,18 грн. пені (нарахованих на період у яких дія кредитного договору була у встановленому договором порядку припинена кредитором. Зазначає, що порушуючи ст. 99 Конституції України, ч. 22 ст. 178, ч. 1 ст. 192 , ч. 1 ст. 533 ЦК України, ст.ст. 2, 7, 44, 56 Закону України « Про національний Банк України» , а також зазначені положення власних нормативних актів НБУ допустив тривале та безконтрольне застосування іноземної валюти як засобу платежу на території України шляхом надання споживчих кредитів у іноземній валюті громадянам України банківськими установами, що підконтрольні НБУ. Посилаючись на ст.ст. 215 ч.3, ч.1 ст.216, ч.1 ст.227 ЦК України просить суд визнати кредитний договір № 2608/1207/88-041, що був укладений 19.12.2007 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] недійсним з моменту його укладення ; визнати договір іпотеки № з-7107, що був укладений 19.12.2007 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] недійсним з моменту його укладення; Застосувати принцип реституції та привести правовідносини сторін до попереднього стану, зобов*язавши позивача повернути відповідачеві отримані кошти, за виключенням частини коштів, які були фактично ним сплачені в сумі 150000 (отримана) - 79497 (фактично сплачена) = 70 503 дол. США (заборгованість). В порядку застосування наслідків недійсності договорів іпотеки виключити з державного реєстру іпотек запис про реєстрацію договору іпотеки № з-7107, а також виключити із єдиного реєстру заборон відчуження об*єктів нерухомого майна запис № з-7107 про реєстрацію заборони відчуження об*єктів нерухомого майна запис № з-7107 про реєстрацію заборони відчуження предмету іпотеки - кв. 37, жилою площею 81,60 кв.м. [ADDRESS], яка по праві власності належить [PERSON] В судовому засіданні представник позивача первісний позов підтримав та просив задовольнити, з обставин викладених в ньому. Проти зустрічного позову заперечував, з посиланням на те, що кредитний договір укладено з дотриманням вимог закону , і на час його укладення будь-яких обмежень стосовно укладення кредитних договорів в іноземній валюті не існувало. Просив в задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник відповідача проти первісного позову заперечував з посиланням на те, що позивач посилається на те, що між ним та Банком укладено договір факторингу, проте не надано доказів що позивачем виконано умови договору факторингу. Також просив застосувати строки позовної давності по вимозі про стягнення пені. Зустрічний позов просив задовольнити, з обставин викладених в ньому. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. ВАТ «Сведбанк», яке змінило своє найменування на ПАТ «Сведбанк», а в подальшому на ПАТ «Омега Банк» та [PERSON] 19.12.2007 року укладено кредитний договір № 2608/1207/88-041, у відповідності з умовами якого, остання отримала кредит в розмірі 150 000 доларів США на строк з 19 грудня 2007 року по 18 грудня 2015 року, зі сплатою 12,5 % річних з 19.12.2007 року по 30.11.2009 року; 7 % річних з 01.12.2009 року по 09.11.2010 року; 10 % річних з 10.11.2010 року по 09.11.2011 року; 17,91 % по 18.12.2015 року. У відповідності до п. 1.2 Кредитного договору, кредит надано позивачеві у готівковій формі через касу позивача на підставі заяви відповідача. Відповідно до п. 3.1.1. Кредитного договору відповідач здійснює погашення заборгованості за кредитом, шляхом внесення коштів у термін 15 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору. Згідно п. 3.1.3 Кредитного договору відповідач сплачує платежі на погашення відсотків шляхом направлення коштів на рахунок [NUMBER] через касу банку щомісяця, у чітко встановлений термін здійснення платежів. Також, Кредитним договором передбачено відповідальність за порушення його умов. Відповідно до п.8.1 Кредитного договору за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом відповідач сплачує пеню за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості. Кількість днів у році приймається 360. Відповідно до наданого суду розрахунку станом на 12.04.2012 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 132594,73 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ на дату виконання розрахунку становить 1058768,92 грн. та 90083, 18 грн., а саме : - заборгованість по кредиту в сумі 118077,25 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ на дату виконання розрахунку становить 942846 грн. 84 коп.; - заборгованість по процентам у сумі 14517,48 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ на дату виконання розрахунку становить 115922 грн. 08 коп. ; - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та за несвоєчасну сплату процентів в сумі 90083,18 грн., що разом становить 1 148 852 грн. 10 коп. 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», який змінив назву на ПАТ «Омега Банк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу № 15 відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відповідно до договору факторингу № 15 свої права та вимоги за зобов*язаннями відповідача по кредитному договору № 2608/1207/88-041 від 19.12.2007 року. Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов*язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов*язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи боржника. Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов*язання клієнта перед фактором. Зобов*язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов*язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, (наявна вимога) а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст.1082 ЦК України боржник зобов*язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов*язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов*язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов*язку перед клієнтом. Відповідно до ст.1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Проте, суду не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст.57-59 ЦПК України, які б свідчили проте, що на виконання умов договору факторингу та ч.1 ст. 1077 ЦК України клієнт передав у власність Фактору, а фактор - прийняв права вимоги та в їх оплату надав грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. Судом неодноразово витребовувалися у позивача за клопотання представника відповідача докази, а саме - платіжне доручення на підтвердження того , що ТОВ «Вектор Плюс» здійснило розрахунок із ПАТ «Сведбанк» по договору факторингу. Проте, позивачем замість платіжного доручення двічі суду надана довідка за підписом директора ТОВ «ФК «Вектор Плюс» в якій зазначено , що 28.11.2012 року між ТОВ ФК «Вектор плюс» та АТ «Сведбанк» укладено договір факторингу № 15. Відповідно до п.3.5 вказаного договору днем отримання ПАТ «Сведбанк» ціни продажу заборгованості від ТОВ «ФК «Вектор Плюс» вважається день зарахування грошових коштів в сумі ціни продажу заборгованості в розмірі встановленому договором, на рахунок банку. В своєму листі вказують, що підтверджують, що 28.11.2012 р. ТОВ ФК «Вектор Плюс» здійснило розрахунок з ПАТ «Сведбанк» у повному обсязі та в порядку, встановленому умовами договору. Проте, суд вважає, що дане повідомлення не є належним доказом, оскільки воно підготовлено саме позивачем, який є зацікавлений у розгляді справи, відповідач його ставить під сумнів, а належним доказом є саме платіжне доручення про перерахування банку коштів на виконання умов договору факторингу . З огляду на викладене доводи позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому в задоволенні первісного позову слід відмовити. При цьому суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову та вважає посилання позивачів за зустрічним позовом на невідповідність умов кредитного договору щодо видачі кредиту в іноземній валюті вимогам чинного законодавства не обгрунтованими виходячи з наступного. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов*язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов*язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов*язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов*язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.3 ст.533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов*язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У своїй діяльності банки регулюються Законом України «Про банки і банківську діяльність». На час укладення спірного кредитного договору будь-яких обмежень у видачі кредиту в іноземній валюті не існувало, суд вважає, що банк мав право здійснювати кредитні операції в іноземній валюті, оскільки, як встановлено в судовому засіданні Банк має банківську ліцензію на здійснення операцій, визначених ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а також відповідний дозвіл НБУ. Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Позивач за зустрічним позовом погодилася укласти договір на умовах, визначених у ньому, а тому суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для визнання кредитного договору та відповідно договору іпотеки недійсним . Відповідно відсутні підстави для застосування реституції та для виключення з державного реєстру іпотек запис про реєстрацію договору іпотеки та заборони на відчуження. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed