Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

Заявниця звернулась до суду із заявою про встановлення факту належності заповіту. В обґрунтування своїх вимог посилається на наступні обставини. Двадцять четвертого листопада дві тисячі сімнадцятого року [PERSON] , її тітка, склала заповіт, який посвідчено виконавчим комітетом Приміської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області за реєстровим № 1158 на ім`я [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. На підставі ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України, вона прийняла спадщину. На даний час має намір оформити свідоцтво про право на спадщину, відповідно до заповіту. Але в приватній нотаріальній конторі їй було відмовлено з тих підстав, що у заповіті допущена помилка і акцентована увага на тому, що існує розбіжність в даті народження заповідача, а саме: за реєстровим № 1158 - заповідач [PERSON] , [INFO] , а у свідоцтві про смерть - [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з такими обставинами нотаріус запропонувала звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності заповіту від імені [PERSON] , посвідченого виконавчим комітетом Приміської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області від 24 листопада 2017 року за реєстровим № 1158 на ім`я [PERSON] . У відповідності до ч.1 п.6 ст.256 Цивільно-процесуального кодексу України, суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначені у свідоцтві про народження або паспорті. Тому вона вимушена звернутися до суду з цією заявою. Заявниця в судове засідання не прибула, подала до суду заяву про розгляд справи за своєї відсутності, вимоги заяви підтримала (а.с.26). Представник заінтересованої особи до суду також не прибула, надала заяву про розгляд справи у свою відсутність. При постановленні рішення покладалась на розсуду суду (а.с.23-24). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року зі змінами, можуть встановлюватися факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Як встановлено в судовому засіданні, 24.11.2017 року тітка заявниці по справі [PERSON] склала заповіт, посвідчений виконавчим комітетом Приміської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області за реєстровим № 1158 на ім`я [PERSON] (а.с.4). [INFO] [PERSON] померла (а.с.5). На даний час заявниця по справі має намір оформити свідоцтво про право на спадщину, відповідно до заповіту. Але в приватній нотаріальній конторі їй було відмовлено з тих підстав, що у заповіті допущена помилка і існує розбіжність в даті народження заповідача, а саме: за реєстровим № 1158 - [INFO] , а у свідоцтві про смерть - [INFO] (а.с.6). У відповідності до ч.1 п.6 ст.256 ЦПК України, суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з іменем, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначені у свідоцтві про народження або паспорті. За таких обставин суд вважає за можливе вимоги заявниці задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved