Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

Орган опіки та піклування м. Черкаси звернувся до суду з позовом до відповідача про відібрання малолітніх дітей без позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що [PERSON] є матір`ю малолітніх [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька в свідоцтва про народження дітей внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. 15 жовтня 2019 року працівниками ювінальної превенції ВП ГУНП в Черкаській області за адресою: м. Черкаси, пров. Крайній 58/2, виявлені малолітні діти. На момент виявлення домоволодіння, в якому проживала родина перебувало в антисанітарному стані, від матері дітей [PERSON] відчувався стійкий запах вживання алкоголю. У зв`язку з чим, малолітніх було влаштовано до КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради». В результаті проведеної роботи з`ясовано, що громадянка [PERSON] не має постійного місця роботи, засобів для існування та утримання дітей. Мати не задовольняє елементарних потреб дітей у харчуванні, лікування та відпочинку, діти не забезпечені одягом та засобами гігієни. Відповідно до наказу по службі у справах дітей Черкаської міської ради від 21 жовтня 2019 рок малолітніх поставлено на облік, як таких, що перебувають у складних життєвих обставинах, а саме: проживають в родині, де батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. З метою збереження біологічної родини родинку [PERSON] передано під соціальний супровід до Черкаського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді. Неодноразово, на засіданнях Комісії, які відбувалися 06 листопада 2019 року та 19 грудня 2019 року, громадянка [PERSON] повідомляла, що співпрацює з Центром з метою повернення малолітніх на виховання в родину, але за станом здоров`я офіційно працевлаштуватися не має можливості. Мати намагалася облаштувати житло. Але через брак коштів, відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання, створити умови для проживання та виховання дітей не змогла. 12 лютого 2020 року на засіданні Комісії громадянка [PERSON] повідомила, що не працює, підтвердила, що не має засобів для існування та утримання дітей, не має можливості опікуватися дітьми, та написала заяву про те, що погоджується на відібрання в неї малолітніх дітей без позбавлення батьківських прав. Тривалий час мати не належним чином виконує батьківські обов`язки, не дбає про здоров`я, духовний та моральний розвиток дітей, не забезпечує здобуття дітьми освіти, не має виховного впливу на них, не є авторитетом. У зв`язку з цим просить відібрати малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Дітей передати Органу опіки та піклування м. Черкаси для подальшого влаштування. Ухвалою від 05 березня 2020 року відкрито провадження по справі, справу призначено до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 24 червня 2020 року підготовче провадження по справі закрите, справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача до судового засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином. У зв`язку з неявкою сторін фіксація технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалася. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] , 1984 року народження, є матір"ю неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька в свідоцтвах про народження дітей внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного Кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. 15 жовтня 2019 року працівниками ювінальної превенції ВП ГУНП в Черкаській області за адресою: м. Черкаси, пров. Крайній 58/2, виявлені малолітні діти. На момент виявлення домоволодіння, в якому проживала родина перебувало в антисанітарному стані, від матері дітей [PERSON] відчувався стійкий запах вживання алкоголю. У зв`язку з чим, малолітніх було влаштовано до КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради». В результаті проведеної роботи з`ясовано, що громадянка [PERSON] не має постійного місця роботи, засобів для існування та утримання дітей. Мати не задовольняє елементарних потреб дітей у харчуванні, лікування та відпочинку, діти не забезпечені одягом та засобами гігієни. Відповідно до наказу по службі у справах дітей Черкаської міської ради від 21 жовтня 2019 рок малолітніх поставлено на облік, як таких, що перебувають у складних життєвих обставинах, а саме: проживають в родині, де батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. З метою збереження біологічної родини родинку [PERSON] передано під соціальний супровід до Черкаського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді. Неодноразово, на засіданнях Комісії, які відбувалися 06 листопада 2019 року та 19 грудня 2019 року, громадянка [PERSON] повідомляла, що співпрацює з Центром з метою повернення малолітніх на виховання в родину, але за станом здоров`я офіційно працевлаштуватися не має можливості. Мати намагалася облаштувати житло. Але через брак коштів, відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання, створити умови для проживання та виховання дітей не змогла. 12 лютого 2020 року на засіданні Комісії громадянка [PERSON] повідомила, що не працює, підтвердила, що не має засобів для існування та утримання дітей, не має можливості опікуватися дітьми, та написала заяву про те, що погоджується на відібрання в неї малолітніх дітей без позбавлення батьківських прав. В позовній заяві вказано, що відповідачка тривалий час не належним чином виконує батьківські обов`язки, не дбає про здоров`я, духовний та моральний розвиток дітей, не забезпечує здобуття дітьми освіти, не має виховного впливу на них, не є авторитетом. Стаття 151 СК України вказує, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. 4.4 ст. 155 вказує, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Згідно висновку виконавчого комітету Черкаської міської ради від 24 лютого 2020 року за № 101/30-03-03 про доцільність відібрання малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав, виконавчий комітет Черкаської міської ради як орган опіки та піклування вважає відібрання дітей доцільним та таким, що відповідає інтересам самих дітей. Стаття 170 СК України вказує, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках. Відібрання дитини від батьків без позбавлення батьківських прав - це або крок до оздоровлення неблагополучної сім`ї, або, навпаки, крок до повного припинення правовідносин шляхом позбавлення батьківських прав зі всіма наслідками. Відповідно до норм Сімейного кодексу кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 2 п.16 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Оцінивши та дослідивши усі докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачка [PERSON] не виконує належним чином батьківські обов`язки, не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, внаслідок чого діти потрапили в тяжкі життєві обставини, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved