Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Згурівського районного суду Київської області із вищезазначеною позовною заявою посилаючись на те, що йому на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Право власності підтверджується Актом про передачу жилого будинку садибного типу з надвірними будівлями та спорудами, що виданий згідно з Постановою Ради Міністрів УРСР № 149 від 30.06.1990 року та рішення Згурівського райвиконкому про передачу житлового будинку садибного типу з надвірними будівлями № 172 від 21.11.1991 року. Право власності позивача зареєстровано в БТІ. Позивачу було відмовлено нотаріусом у посвідченні заповіту на вказаний будинок, у зв`язку із наявністю у правовстановлюючому документі - Акті виправлень та дописок площі будинку та назви господарства. Через наявність зазначених неточностей у правовстановлюючому документі на майно, позивач, як власник, позбавлений можливості вільно розпоряджатись належним йому будинком. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд визнати за ним право власності на спірний житловий будинок. В підготовче судове засідання учасники справи не з"явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, направили до суду заяви, в яких просили проводити розгляд справи у їх відсутність, позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, відповідач Згурівська селищна рада позовні вимоги визнала повністю. На підставі ст. 247 ЦПК України фіксування підготовчого судового засідання не проводилось. Суд визнав можливим розглядати справу у відсутність учасників справи, оскільки у справі є достатньо матеріалів про права та правовідносини сторін та їх неявка не перешкоджає розгляду справи. На підставі ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України суд вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення про задоволення позову, враховуючи визнання позову відповідачем. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, виходячи з наступного. Дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами встановлено, що позивач [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, категорія 1 та інвалідом ІІ групи (копії посвідчень - а.с.14, 15). Відповідно до рішення виконкому Згурівської селищної ради Київської області від 20.12.2007 року № 77.12 затверджено акти передачі житлових будинків та позивачу передано у власність житловий будинок [ADDRESS] . Право власності підтверджується Актом про передачу жилого будинку садибного типу з надвірними будівлями та спорудами, що виданий згідно з Постановою ради міністрів УРСР № 149 від 30.06.1990 року та рішення Згурівського райвиконкому про передачу житлового будинку садибного типу з надвірними будівлями № 172 від 21.11.1991 року. Право власності позивача на житловий будинок зареєстроване Переяслав-Хмельницькому БТІ, про що вчинено запис в Реєстрову книгу № 8 від 06.02.1992 року (копія Рішення від 20.12.2007 року № 77.12 - а.с.5, копія Акту - а.с.6, копія технічного паспорту на житловий будинок - а.с.7-13 Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В Акті про передачу жилого будинку наявні виправлення та дописки в назві сторони - «Київське ТВО автотранспорту» та в площі житлового будинку (копія Акту - а.с.6). Через наявність виправлень а Акті, як правовстановлюючому документі на спірний житловий будинок, позивачу було відмовлено нотаріусом у посвідченні заповіту на вищевказаний будинок. Отже, право власності позивача не визнається іншими особами. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] . Право власності позивача на спірний житловий будинок не визнається нотаріусом, який відмовляється посвідчити заповіт на житловий будинок через наявність неточностей, виправлень та дописок в правовстановлюючому документі на будинок. З огляду на викладене вище, суд вважає за необхідне визнати за позивачем [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved