Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

ПАТ БМ Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на нерухоме майно. Позовні вимоги мотивує тим,що між ВАТ "БМ Банк» та [PERSON] укладений 06.10.2008 р. кредитний договір № 12/25/061008 відповідно до якого Банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 32\~000 Євро терміном користування до 05 жовтня 2018 року із сплатою 16% річних. Кредит надавався на поточні потреби. 06.10.2008 р. в якості забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором між ПАТ « БМ Банк» та [PERSON] укладено договір поруки за умовами якого Поручитель поручився перед Кредитором за своєчасне та повне виконання Боржником зобовязання за Кредитним договором. З метою забезпечення належного виконання зобовязання Боржника 06.10.2008 р. між ПАТ «БМ Банк» та [PERSON] укладено Договір іпотеки нерухомого майна. Предметом іпотеки за цим Договором є нерухоме майно, а саме: виробничо-складські приміщення, загальною площею 615,5 кв. м. що складаються з виробничого цеху цегляного,літера А- площею 583,1 кв. м., склад цегляний літера В- площею 8,0 кв. м.,що розташовані в м. Галичі по вул. Б.Хмельницького,1. Відповідач [PERSON] умови договору не виконує в строк обумовлений Кредитним договором і від сплати ухиляється. Станом на 11.01.2014 р. заборгованість за Кредитним договором становить 21506,52 Євро що еквівалентно становить 311\~853,86 грн. Окрім того згідно договору Поруки поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором. За змістом ст. 33 Закону України « Про іпотеку» у разів невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. На адресу як Боржника так і фінансового та майнового поручителів надсилалися вимоги щодо виконання зобовязань за Кредитним договором однак вони залишилися без належного реагування. Просить задовольнити позовні вимоги: стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] дану заборгованість. В рахунок задоволення вимог ПАТ « ТБ Банк» на суму заборгованості звернути стягнення на належне [PERSON] нерухоме майно виробничо-складські приміщення, загальною площею 615,5 кв. м. що складаються з виробничого цеху цегляного,літера А- площею 583,1 кв. м., склад цегляний літера В- площею 8,0 кв. м.,що розташовані в м. Галич по вул. Б.Хмельницького,1 шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження та стягнути з відповідачів солідарно судові витрати. 02.02.2016 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «БМ Банк» про визнання недійсним кредитного договору № 12/25/061008 укладеного 06.10.2008р. між ПАТ « БМ Банк» та ним. В позові зазначає,що в кредитному договорі немає відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, немає умов, які визнані обовязковими до розділу. Також банком не надавався йому окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача, у розрахунку не вказано повної орієнтовної вартості кредиту, розрахунок проведений поверхово, не видавався йому графік погашення кредиту,які суми на які рахунки зараховувалися невідомо, тобто ПАТ « БМ Банк» порушені вимоги п.2 ч.1 ст. 11 Закону України « Про захист прав споживачів». Просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою Галицького районного суду від 15.02.2016 року цивільну справу ЄУН 341/476/14-ц номер провадження 2/341/16/16 обєднано в одне провадження зі справою ЄУН 341/22/16-ц, номер провадження 2/341/231/16. 25.01.2016р. ПАТ « БМ Банк» уточнив позовні вимоги,зазначивши що за час розгляду справи розмір кредитної заборгованості за Кредитним договором збільшився, а саме станом на 25.01.2016 р. заборгованість становить-14\~567,21Євро (390\~333,80 грн.); прострочена заборгованість за кредитом 11\~065,05 Євро ( 296\~492,12 грн); нараховані відсотки 7\~479,02 Євро ( 200\~403,12 грн.);прострочені відсотки 3\~254,85 Євро ( 87\~214,91); пеня - 6\~419,92 Євро ( 172\~024,14 грн.),загальна заборгованість становить 42\~786,05 Євро,що в гривневому еквіваленті становить 1 146\~468,08 грн., які просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] і в рахунок задоволення вимог Банку звернути стягнення на належне [PERSON] нерухоме майно виробничо-складські приміщення, загальною площею 615,5 кв. м. що складаються з виробничого цеху цегляного,літера А- площею 583,1 кв. м., склад цегляний літера В- площею 8,0 кв. м.,що розташовані в м. Галич по вул. Б.Хмельницького,1 шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження та стягнути з відповідачів солідарно судові витрати. В судовому засіданні представник позивача ПАТ « БМ Банк» уточнені позовні вимоги підтримав і просив суд задовольнити з підстав викладених в позові. [PERSON] підписав Кредитний договір отримав кошти і протягом деякого періоду погашав даний кредит. Позовних вимог [PERSON] не визнав посилаючись на те,що ініціатором отримання кредиту був саме [PERSON] і на момент укладення та виконання Кредитного договору йому була надана повна та обєктивна інформація у письмовому вигляді наслідком чого є підписання сторонами кредитного договору та відсутністю з сторони [PERSON] будь-яких претензій. Вбачає необґрунтованими посилання позивача [PERSON] про несправедливість умов договору та наявність істотного дисбалансу між правами та обовязками контрагентів. Розмір платежів по відсотках та комісії прямо залежить від строку користування кредитом, а кінцевий строк погашення заборгованості визначався виключно із потреб самого позичальника. Додаток № 1 до оспорюваного кредитного договору містить інформацію про суму відсотків,які підлягають сплаті станом на останній день погашення кредиту,тому підписуючи договір, позичальник мав змогу реально оцінити усі наслідки укладення такого договору. Кредитні кошти були надані Позичальнику вчасно, в обумовленому розмірі,що вказує на своєчасне досягнення [PERSON] цілей на який надано кредит. При укладенні кредитного договору сторонами погоджені усі істотні умови. Окрім того позивачем порушений строк позовної давності так як спірний договір укладений 06.10.2008 р. і сплинув 06.10.2011 р. Просить застосувати строк позовної давності до позовних вимог [PERSON] та відмовити в позові. [PERSON] в судовому засіданні позов ПАТ « БМ Банк» не визнав посилаючись на те, що він з 23.10.2008 р. сплачував Банку кошти і станом на 01.01.2014 р. сплатив 25\~659,78 Євро. Однак з 2009 р. істотно змінилися обставини, зріс курс Євро і незалежно як від Банку так і від нього наступила фінансова криза. Він звертався до Банку про переведення Договору з Євро в національну валюту однак отримав відмову. Просив в позові відмовити а свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просив їх задовольнити. Неодноразово змінюючи зміст своїх заперечень на позов зазначав що коштів в Банку він не отримував та що підпис на Кредитному договорі не його. Представник [PERSON] просив в позові ПАТ « БМ Банк» відмовити а позов [PERSON] задовольнити. Відповідач [PERSON] на неодноразові виклики в судові засідання не з'являлася, причини неявки суд не повідомляла хоча належним чином повідомлялася про день, час та місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявив клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. В наступне судове засідання не з'явився надіславши суду заяву про відкладення розглядом справи у звязку з його бажанням віднайти для себе адвоката. Судом справа розглядом відкладалася однак [PERSON] в судові засідання не з'являвся, причини неявки суд не повідомляв. Заслухавши доводи та заперечення представника ПАТ «БМ Банк»,відповідача-позивача [PERSON] та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ « БМ Банк» та відмову у позовних вимогах [PERSON] Судом встановлено, що 06.10.2008 року між ВАТ « БМ Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 12/25/061008, відповідно до якого Банк надав, а відповідач [PERSON] отримав кредит на поточні потреби в розмірі 32\~000 Євро з кінцевим терміном повернення 05.10.2018 року зі сплатою за користування кредитними коштами 16% річних ( т.1 а.с. 4-6). З метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором 06.10.2008 року між банком та [PERSON] був укладений договір поруки, відповідно до якого поручитель [PERSON] взяла на себе зобов'язання солідарно відповідати перед кредитором за виконання [PERSON] зобов'язань у повному обсязі за кредитним договором №12/25/061008 від 06.10.2008 р. ( т.1 а.с.14). Також судом встановлено, що зобов'язання позичальника [PERSON] по вказаному кредитному договору забезпечені іпотечним договором від 06.10.2008 р. укладеним між ПАТ « БМ Банк» та відповідачем [PERSON] Згідно з умовами даного договору в іпотеку передано нерухоме майно, а саме : виробничо-складські приміщення, загальною площею 615,5 кв. м. що складаються з виробничого цеху цегляного,літера А- площею 583,1 кв. м., склад цегляний літера В- площею 8,0 кв. м.,що розташовані в м. Галич по вул. Б.Хмельницького,1 ( т.1 а.с.15-17). [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 25.01.2016 року утворилася заборгованість відповідача перед банком в сумі - 42\~786,05 Євро,що згідно курсу НБУ станом на 25.01.2016 р. становить 1 146\~468,08 грн та складається з - 14\~567,21 євро,що еквівалентно 390\~333,80 грн. - строкова сума заборгованості; 11 065,05 євро,що еквівалентно 296\~492,12 грн. прострочена заборгованість за кредитом; 7\~479,02 євро,що еквівалентно 200\~403,12 грн - нараховані відсотки; 3 254,85 євро,що еквівалентно 87\~214,91 грн. - прострочені відсотки та 6 419,92 євро,що еквівалентно 172\~024,14 грн. - пеня. Наведене підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором №/07/36-5а від 12.11.2007 року ( т. 2 а.с. 94-138). В силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Положеннями ч. 1 ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно положень ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до положень ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідачі по справі були письмово повідомлені ПАТ « БМ Банк» про наявність заборгованості за Кредитним договором, однак зобов'язання перед кредитором не виконували. ( т. 1 а.с. 21-23). Судом за клопотанням представника [PERSON] призначалася по справі як судово-почеркознавча експертиза так і судово-економічна ( фінансово-кредитна) експертиза. Відповідач [PERSON] не заперечував щодо висновку таких експертиз однак після уточнення позовних вимог Банком вдруге заявляв клопотання про призначення аналогічної експертизи що судом розцінювалось як затягування розглядом справи. Зважаючи на те,що ПАТ « БМ Банк» заявив дві окремі позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором та про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд приходить до висновку, що не підлягає до задоволення вимога ПАТ « БМ Банк» про звернення стягнення на належне [PERSON] нерухоме майно. Відповідно до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин № 5 від 30 березня 2012 року суд не може одночасно стягнути суму заборгованості за кредитним договором та звернути стягнення на предмет іпотеки, оскільки при задоволенні позову відбудеться подвійне стягнення боргу за одним кредитним договором,що протирічить діючому законодавству. А тому суд прийшов до висновку,що позовні вимоги ПАТ « БМ Банк» слід задовольнити частково: стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за Кредитним договором та судові витрати. В решті позовних вимог відмовити. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Статтею 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно положень статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови. Кредитодавець не має права вимагати від споживача відомостей, які не стосуються визначення його платоспроможності та не є необхідними для надання споживчого кредиту. Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. Вимоги положень ст.11 Закону України Про захист прав споживачів під час укладення договору були дотримані. [PERSON] був повідомлений про сукупну вартість кредиту з урахуванням вартості усіх супутних послуг і його посилання на ненадання інформації по кредитному договору, про сукупну вартість кредиту, а також графіку платежів із зазначенням сукупної вартості кредиту,сукупних послуг,умов договору суд не приймає до уваги,оскільки сукупна вартість кредиту з урахуванням вартості усіх супутних послуг визначена в Додатку № 1 до договору, який є невід'ємною його частиною. [PERSON] був ознайомлений з умовами договору,про що свідчить його підпис. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Частиною третьою названої статті визначений приблизний (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. У даному випадку відсутні підстави вважати, що кредитний договір, укладений сторонами містить несправедливі умови до позивача, оскільки при підписанні договору [PERSON] ознайомився з умовами договору, в зв'язку з чим і погодився на його укладання шляхом підписання договору та сплату ним періодичних платежів. Враховуючи наведене в суду відсутні підстави вважати, що положення кредитного договору створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, що обов'язок є жорстким у відношенні до споживача. При цьому суд враховує положення ст. 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог які встановлені ч.1, 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Так, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Тому, доводи позивача-Підкови І.Й. про те, що кредитний договір підлягає визнанню недійсним з підстав, зазначених в позові, є необґрунтованими то суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання кредитного договору, укладеного сторонами, недійсним. Оскільки позовні вимоги [PERSON] є безпідставними то немає потреби у задоволенні клопотання про застосування строку позовної давності. Безпідставними є посилання відповідача [PERSON] про те,що підпис на кредитному договорі не його. Як вбачається з висновку експерта № 09/03-438 від 30.12.2014 р. судово-почеркознавчої експертизи підпис у кредитному договорі № 12/25/061008 від 06.10.2008 р, у договорі іпотеки нерухомого майна та в договорі поруки виконаний [PERSON] ( т.1 а.с. 159-162). Зі змісту ст. 10 ЦПК України видно,що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення,суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів [PERSON],[PERSON] слід стягонути на користь ПАТ « БМ Банк» понесені ним витрати по сплаті судового збору. На підставі вищенаведеного,ст.ст. 526, 554,610,611,1049,1054,1050 ЦК України, ст.ст. 88, 212-215,218 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial