Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON], [PERSON], [PERSON], Копіюватська сільська рада Монастирищенського району Черкаської області, приватний нотаріус Монастирищенського районного нотаріального округу Горбунова Марина Іванівна про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, скасування його державної реєстрації, посилаючись на те, що заповіт, посвідчений в сільській раді с. Копіювата Монастирищенського району 06.06.2012 року за № 23, від імені [PERSON], яка є матір»ю [PERSON], [PERSON], [PERSON], а [PERSON] - дружиною, на користь [PERSON], оспорювався [PERSON], [PERSON] в судовому порядку, спочатку за позовом про визнання правочину недійсним, а коли було у цьому відмовлено - за позовом про визнання правочину нікчемним, про що [PERSON] було відомо, оскільки в Монастирищенському районному суді було відкрито позовне провадження у справі № 702/1331/16-ц, де [PERSON] та Копіюватська сільська рада перебували у статусі відповідачів. Не зважаючи на це, [PERSON], звернувся до приватного нотаріуса Монастирищенського районного нотаріального округу з приводу реалізації спадкових прав за зазначеним заповітом, та отримав свідоцтво про право на спадщину від 01.12.2016 року, серія та номер 2075 з ухваленням нотаріусом рішення про державну реєстрацію прав, та їх обтяжень, індексний номер:32666923 від 01.12.2016 року на 9/10 частки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 3,5974 га, кадастровий номер : [NUMBER]. Свідоцтво про право на спадщину на ім»я [PERSON] слід визнати недійсним, а державну реєстрацію прав, та їх обтяжень скасувати, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 ч.2 п.1 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов»язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст. 203 ч. 1 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин - заповіт, на підставі якого [PERSON] набув права власності на 9/10 земельної ділянки (паю), отримавши свідоцтво про право на спадщину та провів державну реєстрацію речового права, визнаний нікчемним рішенням апеляційного суду Черкаської області від 01.08.2017 року, (справа № 22-ц/793/1488/17). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п»ятою та шостою ст. 203 цього кодексу. Оскільки зміст правочину (заповіту) суперечив ЦК України, про те, правочин (заповіт), був використаний підставою для набуття права власності, згідно ч. 1 ст. 125 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину слід визнати недійсним, а державну реєстрацію права власності на 9/10 земельної ділянки 3,5974 га, кадастровий номер [NUMBER] скасувати. Просить визнати свідоцтво про право на спадщину серія та номер 2075, видане 01.12.2016 року приватним нотаріусом Монастирищенського районного нотаріального округу Черкаської області на ім»я [PERSON] на 9/10 земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 3,5974 га, кадастровий номер [NUMBER], визнати недійсним та скасувати його державну реєстрацію на підставі рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу), індексний номер 32666923 від 01.12.2016 року, стягнути судові витрати та витрати на послуги по оплаті правової допомоги. В судове засідання позивач [PERSON] не зя»вився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. На адресу суду надав заяву відповідно до якої просить розгяд справи проводити у його відсутність та відсутність його представника. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з»явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку (за зареєстрованим місцем проживання відповідача). Клопотання про відкладення розгляду справи від відповідача до суду не надходило. Треті особи без самостійних вимог на предмет спору [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з"явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. На адресу суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. З позовом брата [PERSON] погоджуються повністю та просять його задоволити. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з"явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представники третьої особи без самостійних вимог Копіюватської сільскої ради Монастирищенського району Черкаської області не з"явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. На адресу суду надали лист відповідно до якого просять розгляд справи проводити у відсутність їх представника. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Монастирищенського районного нотаріального округу Черкаської області Горбунова Марина Іванівна в судове засідання не з»явилася. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. На адресу суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Суд вважає, що оскільки, відповідно до ст. 10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і неявкою до суду без поважних причин, відповідач фактично відмовився від захисту своїх прав в суді, а ст. 169 ЦПК України дає право суду у разі неявки відповідача, повідомленого належним чином про розгляд справи, вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляти заочне рішення), суд вважає можливим розгляд справи за наявними матеріалами, в зв'язку з чим відповідно до ст. 169 ч. 4 ЦПК України постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований, підтверджений доказами та підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. 3. ст. 11, ч. ч. 1, 3, 4 ст. 60, ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Судом встановлено, що [PERSON], померла [INFO] в с. Копіювата Монастирищенського району Черкаської області, актовий запис № 113 від 13.10.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 13.10.2014 року, серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Монастирищенського районного управління юстиції у Черкаській області ( а.с. 45). Після її смерті залишилось спадкове майно. Живими на день смерті у померлої залишились чоловік [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO]. Інших рідних, дітей, братів, сестер, дядьків, тіток, членів сім»ї та інших родичів покійної до шостого ступеня споріднення в тому числі малолітніх та неповнолітніх дітей, а також інших непрацездатних, які б проживали чи були зареєстровані з померлим та претендують на спадщину, чи прийняли її у вказані строки немає, що підтверджується довідкою, що видається у зв»язку з оформленням спадкових прав від 23.12.2014 року, виданою виконкомом Копіюватської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області ( а.с. 49). Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Судом встановлено, що за життя спадкодавець [PERSON] залишила заповіт від 06.06.2012 року, посвідчений секретарем Копіюватської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області, зареєстровано в реєстрі за № 23, згідно з яким на випадок своєї смерті зробила розпорядження : все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день її смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, земельну ділянку товарного виробництва, належну їй на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 26.05.2003 року на її ім»я заповідає своєму синові [PERSON], [INFO]. (а.с. 7). Факт прийняття у встановленому законом порядку спадщини після померлої матері [PERSON], сином [PERSON], підтверджується: копією заяви від 17.10.2014 року № 622 (а.с. 43), копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 2075 від 01.12.2016 року, виданого приватним нотаріусом Монастирищенського районного нотаріального округу Черкаської області Горбуновою М.І., на підставі вищеописаного заповіту ( а.с. 81). Факт прийняття у встановленому законом порядку спадщини після померлої матері позивачем [PERSON], підтверджується матеріалами спадкової справи № 214-2014 ( а.с. 41-84). Статтею 1301 ЦК України щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом (стаття 1301 ЦК України). Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 01.08.2017 року апеляційну скаргу [PERSON], [PERSON], [PERSON] задоволено. Рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 04 травня 2017 року у даній справі скасовано. Позов [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], Копіюватської сільскої ради Монастирищенського району Черкаської області, третя особа - [PERSON], про визнання правочину нікчемним - задоволено. Визнано заповіт, складений 6 червня 2012 року від імені [PERSON] на ім»я [PERSON], посвідчений секретарем Копіюватської сільскої ради Монастирищенського району Черкаської області Доманчук С.М. зареєстрованого в реєстрі під № 23-нікчемним ( а.с.5-6). Доказів скасування чи зміни вищеописаного рішення суду, яке набрало законної сили 01.08.2017 року, суду не надано. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним ( ч. 1 ст. 204 ЦК України). Відповідно до ч. 1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суд України « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 судам роз»яснено, що вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду за наявності відповідного спору. Такий позов може пред»являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю ( ч. 1 ст. 216 ЦК України). Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення ( ч. 1 ст. 236 ЦК України). Таким чином, враховуючи, що оспорюване свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 2075 від 01.12.2016 року видане на підставі заповіту від 06 червня 2012 року, який в свою чергу рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 01.08.2017 року визнано нікчемним, а тому суд вважає, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 2075 від 01.12.2016 року видане на ім»я [PERSON], повинно бути визнано недійсним, оскільки видане на підставі нікчемного правочину, тобто правочину, який не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю, а тому позов в цій частині підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 26 ЗУ « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Судом встановлено, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 74546482 від 01.12.2016 року за [PERSON] зареєстровано за № 17755692 від 01.12.2016 року право власності на 9/10 частки земельної ділянки, площею 3,5974 га, розташованої в адмінмежах Копіюватської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області кадастровий № [NUMBER]. Підставою виникнення права власності зазначено свідоцтво про право на спадщину № 2075 від 01.12.2016 року. Підставою внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32666923 від 01.12.2016 року ( а.с. 114-115). Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, враховуючи визнання судом недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 2075 від 01.12.2016 року, яке в свою чергу слугувало підставою виникнення права власності на нерухоме майно та відповідно прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно, суд вважає, що позов в частині скасування державної реєстрації права власності підлягає до задоволення. Судові витрати підлягають розподілу в порядку, визначеному ст. ст. 84, 88 ЦПК України, а саме: стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 640 грн., сплачений ним при подачі позову до суду ( а.с. 1), судовий збір сплачений позивачем за розгляд судом заяви про забезпечення доказів в сумі 320 грн. ( а.с. 1, зворотній бік), а всього 960 грн. судового збору та 1000 грн. витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката, що підтверджені документально ( а.с. 91). Суд вважає за необхідне, в зв»язку зі зверненням позивача в суд з позовом, який містить дві вимоги немайнового характеру та сплату позивачем судового збору за одну вимогу, стягнути з відповідача 640 грн. судового збору на користь держави, за другу вимогу немайнового характеру з урахуванням повного задоволення судом позовних вимог позивача. На підставі викладеного ст. ст. 203, 215, 216, 236, 1216-1218, 1220-1223, 1226, 1241, 1274, 1301 ЦК України, Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952 від 01.07.2004 року (зі змінами та доповненнями), постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 та

Outcome: approved