Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до суду з позовом [PERSON] , третя особа Державна архітектурно-будівельна інспекція України про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном та визнання права власності на громадський будинок з господарськими будівлями, посилаючись на те, що позивач, як власник нерухомості та земельних ділянок, на яких вона розташована, реалізуючи своє право власності уклав договір оренди з [PERSON] № 4 від 01.01.2019 року. Після закінчення строку дії якого, відповідач, [PERSON] , відмовилась на вимогу позивача повернути нерухоме майно за договором оренди нежитлових приміщень, оскільки здійснила його реконструкцію за власний кошт під громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами під час дії даного договору, чим поліпшила вищевказане майно, в результаті чого створено новий об`єкт нерухомого майна за адресою [ADDRESS] , внаслідок чого вважає себе новим власником даних нежитлових приміщень. Позивач в обгрунтування позовних вимог зазначає, що поліпшення здійсненні відповідачем внаслідок реконструкції є самочинними, здійснювалися нею без отримання письмової згоди від позивача, чим відповідач порушила пп.4.4.3. п.4.4. договору оренди № 4 від 01.01.2019 р., поліпшення є невід`ємними від нежитлових приміщень, адже їх відокремлення неможливе без завдання їм шкоди. Відповідно до ст. 376 Цивільного кодексу України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, як самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно з вимогами статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідачем у позові про визнання права власності є особа, яка оспорює право власності на майно, або особа, яка хоч і не оспорює права власності на майно, але і не визнає його. Позивач просить усунути перешкоди в користуванні йому власним нерухомим майном шляхом зобов`язання відповідача [PERSON] повернути нерухоме майно згідно договору оренди № 4 від 01.01.2019 р., та визнати за ним право власності на самочинно реконструйований приватний житловий будинок садибного типу під громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, готель з атракціонним комплексом для відпочинку за адресою: [ADDRESS] »; адреса: [ADDRESS] , адже відокремлення цих поліпшень неможливе без завдання шкоди нерухомому майну. Позивач звернувся до Департаменту ДАБІ у Полтавській області із заявою про надання роз`яснень щодо можливості прийняття в експлуатацію самочинно реконструйованого об`єкту: громадський будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . На яку отримав відповідь від 30.10.2019 р. що повернутися до питання щодо прийняття самочинно збудованих будівель по [ADDRESS] у експлуатацію, можливо лише після вирішення в суді питання щодо права власності на зазначену будівлю. В зв`язку з тим, що дане питання неможливо вирішити в позасудовому порядку, позивач звернувся до суду. Свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі. В подальшому від позивача надійшла позовна заява (уточнена), згідно якої прохав: -Усунути перешкоди в користуванні нерухомим майном - нежитловими приміщеннями, розташованим за адресою: [ADDRESS] »; адреса: [ADDRESS] , шляхом зобов`язання [PERSON] повернути нерухоме майно - нежитлові приміщення, розташовані за адресою: [ADDRESS] »; йому, [PERSON] , у тому стані, в якому воно перебувало на момент укладення договору оренди № 4 нежитлового приміщення від 01.01.2019 р. -Визнати за ним, [PERSON] , право приватної власності на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] , згідно з технічним паспортом та згідно з Експлікацією приміщень до плану громадського будинку [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав в повному обсязі та прохав його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву про визнання позову в повному обсязі, прохала провести розгляд справи без її участі. Від третьої особи Департамент Державної Архітектурно- будівельної інспекції у Полтавській області на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, при укладенні судового рішення покладається на розсуд суду. Тому, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті у відсутності позивача, відповідача, третьої особи, по наявним матеріалам справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Так, судом встановлено, що позивачу, [PERSON] , належить на праві власності: 1.Земельна ділянка кадастровий номер 5324085201:01:001:1409. Договір купівлі - продажу від 29.12.2014 року, площею 0,094 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] .Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.12.2014 року, індексний номер: 31853033, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 390347353240. 2.Земельна ділянка кадастровий номер 5324085201:01:001:1410. Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 29.12.2014 року, площею 0,1545 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.12.2014 року, індексний номер: 31854400, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 390357353240. 3.Земельна ділянка кадастровий номер 5324085201:01:001:0232. Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 29.12.2014 року, площею 0,0692 га, , що знаходиться за адресою: Полтавська область, Полтавський район, село Супрунівка. Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.12.2014 року, індексний номер: 31855772, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 543133953240 4.Земельна ділянка кадастровий номер 5324085201:01:001:1631. Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 13.08.2018 року, площею 0,1262 га, , що знаходиться за адресою: Полтавська область, Полтавський район, село Супрунівка. Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.08.2018 року, індексний номер: 134166474, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1598796953240. 5.Земельна ділянка кадастровий номер 5324085201:01:001:1705, площею 0,0413 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). 6.Земельна ділянка кадастровий номер 5324085201:01:001:1704, площею 0,1322 га, цільове призначення - д3ля будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Також позивач є власником наступної нерухомості: -Об`єкту незавершеного будівництва (61 % готовності) загальною площею 990,3 кв.м., житловою площею 314,3 кв.м. за адресою - [ADDRESS] на підставі договору-купівлі продажу від 29.12.2014 року. Даний об`єкт незавершеного будівництва знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер 5324085201:01:001:1409, що підтверджується витягом із Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; -квартири за [ADDRESS] загальною площею 69,4 кв.м., житловою площею 43,1 кв.м. за договором купівлі-продажу від 06.06.2018 року. Витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Дана квартира знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер 5324085201:01:001:1677. Набувши право власності на вищевказану нерухомість, позивач в порядку ст.317 ЦК України має право володіння, розпорядження та користування цим майном. Тому позивач уклав наступні договори оренди: 1) Договір оренди № 3/1 нежитлового приміщення із фізичною особою-підприємцем [PERSON] від 03.01.2019 року. Предметом договору оренди виступало приміщення, що знаходиться у нежитловій будівлі, розташованій за адресою: [ADDRESS] площею 298 кв.м. Строк оренди складав: з 03.01.2019 року по 31.12.2019 року. 2) Договір оренди № 4 нежитлового приміщення із фізичною особою-підприємцем [PERSON] від 01.01.2019 року. Предметом договору оренди виступало приміщення, що знаходиться у нежитловій будівлі, розташованій за адресою: [ADDRESS] площею 558кв.м. Строк оренди складав: з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року. 3) Договір оренди № 3 нежитлового приміщення із фізичною особою-підприємцем [PERSON] від 03.01.2019 року. Предметом договору оренди виступало приміщення, що знаходиться у нежитловій будівлі, розташованій за адресою: [ADDRESS] площею 30 кв.м. Строк оренди складав: з 03.01.2019 року по 31.12.2019 року. В подальшому між позивачем, та орендарем [PERSON] укладено додаткову угоду до договору оренди, якою змінено строк його дії: 1)Додаткова угода № 1 про внесення змін до договору оренди № 4 нежитлового приміщення від 03.01.2019 року, відповідно до якої між сторонами було досягнуто згоди: «Змінити п. 2.4 Договору, виклавши його в такій редакції: «Строк оренди складає: з 03.01.2019 року до15.09.2019 року». Після закінчення строку дії вказаних вище договорів оренди орендарі [PERSON] та [PERSON] виконали їх умови та повернули позивачу орендовані приміщення. Претензій до них не має. Від відповідача позивач дізнався про те, що вона без його відома та без його згоди під час орендних правовідносин здійснила самочинно реконструкцію орендованих приміщень під громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами - готель з атракціонним комплексом для відпочинку за адресою: [ADDRESS] »; адреса: [ADDRESS] , чим порушила умови пп.4.4.3. п.4.4. Договору оренди №4 від 01.01.2019 р. На дату подання даної позовної заяви реконструкція приміщень завершена відповідачем [PERSON] . Тому позивач в порядку ч. 1 ст. 785 ЦК України, звернувся до відповідача [PERSON] із заявою про повернення йому приміщень (в додатках), що є предметом відповідного договору оренди, у стані, які були нею одержані та про усунення перешкод мені у користуванні майном. Яку вона особисто отримала, але відмовила йому в її задоволенні, тому він звернувся до суду за захистом свого порушеного права. За умовами договору оренди № 4 від 01.01.2019 р. із відповідачем [PERSON] орендар має право: ?п.4.4.3 - при наявності письмової згоди орендодавця пристосовувати орендоване приміщення для потреб власної господарської діяльності. ?п.9.2. - взаємовідносини сторін не врегульовані даним Договором, регулюються чинним законодавством України. Відповідно до ст. 778 Цивільного кодексу України, наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Однак, відповідних дій згідно договору оренди та вимог ЦКУ відповідач [PERSON] не здійснила (не отримала письмової згоди позивача), чим допустила їх порушення. Вищевказані поліпшення, здійснені внаслідок реконструкції, є невід`ємними, а їх відокремлення неможливе без завдання шкоди нежитловим приміщенням. Тому, в зв`язку з неможливістю відокремити зроблені поліпшення, позивач має право визнати право власності на реконструйований громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами готель з атракціонним комплексом для відпочинку за адресою: [ADDRESS] . ФОП [PERSON] виготовлено технічний паспорт на громадський будинок з господарськими(допоміжними) будівлями та спорудами по [ADDRESS] , з відміткою про проведене технічне обстеження, згідно якого встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації. Експертом будівельним виготовлено Звіт про проведення технічного обстеження конструктивної система об`єкта (будівельних конструкцій та основ) будівлі готелю з атракціонним комплексом для літнього відпочинку за адресою: [ADDRESS] з рекомендаціями у разі необхідності щодо виявлення недоліків (дефектів, пошкоджень) для визначення та оцінки технічного стану. Згідно зі Звітом, під час технічного обстеження встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації, в тому числі встановлена відповідність державним будівельним нормам об`єкта обстеження. Експлуатація сталевих конструкцій атракціонного комплексу для літного відпочинку, при фактичних навантаженнях і впливах, можлива без обмежень зі встановленням вимог щодо проведення періодичних обстежень в процесі експлуатації. Місце розташування будівельного об`єкту не суперечить вимогам ДБН Б.2.2-12:2018 в частині місця розміщення в межах об`єднаної ділянки землекористування та планувальній забудові села Супрунівка, Полтавського району, Полтавської області, для будівельного об`єкту " [INFO] з атракціонним комплексом для літнього відпочинку по [ADDRESS] ». Узагальнюючи вищевикладене, ч. 1 статті 317 ЦК України передбачає право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Ст. 319 ЦК України визначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ч.1 ст.785 ЦК України закрпілює, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідачем у позові про визнання права власності є особа, яка оспорює право власності на майно, або особа, яка хоч і не оспорює права власності на майно, але і не визнає його. Частина 1 ст. 773 ЦК України закріплює, що наймач зобов`язаний користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору. Відповідно до ч.1 ст. 778 Цивільного кодексу України, наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Частина 2 ст.778 Цивільного кодексу України закріплює, що якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості. Відповідно до ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, як самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Як роз`яснено в Постанові ВСУ у справі № 6-130цс13 від 4 грудня 2013 року, судам належить мати на увазі, що згідно частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Згідно з вимогами статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідачем у позові про визнання права власності є особа, яка оспорює право власності на майно, або особа, яка хоч і не оспорює права власності на майно, але і не визнає його. На підставі викладеного, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved