Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], стверджуючи, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини. В судовому засіданні позивач вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, сповіщався судов за останнім відомим місцем проживання в м.Одесі, згідно довідки Адресно-довідкової служби ГУДМС України в Ожеській області не значиться зареєстрованим в м.Одесі та Одеській області, відзив на позов відповідач не надав. Представник Київської райадміністрації, як органу опіки та піклування до суду не з'явився, надав заяву про вирішення спору за його відсутності і зазначив, що висновок Київської рай адміністрації про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно сина [PERSON],[INFO] підтримує. За згодою позивачевої сторони суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд вислухав позивача,вивчив матеріали справи і встановив наступне: Шлюб між [PERSON] і [PERSON] Розірвано 28.03.2007 року рішенням мирового судді судової ділянки №39 МО м.Сургут Хмао-Югра Тюменської області РФ. Від цього шлюбу [PERSON] мають сина - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір'ю. [PERSON] померла [INFO] року - актовий запис про смерть №322 від 08.01.2013 року, вчинений відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції. Батько дитини- [PERSON]. 02.06.2010 року засуджений судом по кримінальним справам Мирзо-Улугбекського району м.Ташкент Республіки Узбекистан за вчинення кримінального злочину до 10 років позбавлення волі. Позивач доводить, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов»язків у відношенні сина: з 2007 року батько не приймає участі у вихованні і утриманні дитини, не цікавиться долею сина, до 2013 року малолітній [PERSON] перебував на утриманні і вихованні матері, а після смерті [PERSON] вихованням і утриманням дитини переймається рідний дід хлопчика - [PERSON] Розпорядженням Київської рай адміністрації №452 від 19.09.2012 року [PERSON] призначено опікуном над малолітнім [PERSON], [INFO]. З 2013 року [PERSON] проживає разом з дідом і бабою, які повністю виконують обов'язки з утримання і виховання дитини, піклуються про його фізичний, духовний, моральний розвиток. На підтвердження позову позивачева сторона посилається на такі докази: довідку з місця проживання позивача, свідоцтво про народження [PERSON], свідоцтво про розірвання шлюбу між [PERSON] і [PERSON], копію вироку суду республіки Узбекістан щодо [PERSON], розпорядження Київської рай адміністрації про призначення позивача опікуном над [PERSON], довідку з місця навчання дитини, свідоцтво про смерть [PERSON], висновок Київської рай адміністрації як органу опіки та піклування від26.03.2018 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON],[INFO]. Орган опіки та піклування висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав склав після пояснень неповнолітнього [PERSON], наданих 09.11.2017 року на засіданні ради опіки та піклування. Дитина пояснила, що проживає разом з дідом і бабою, які виховують і піклуються про нього,що батька не пам'ятає і не бажає з ним ні спілкуватися ні бачитися. При викладених обставинах суд вважає позов [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON],[INFO] обгрунтованим і підлягаючим задоволенню з наступних підстав: У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ, зобов'язує батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Частина 2 ст.59 Закону України "Про освіту" на кожного з батьків покладає однакову відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Одним із способів захисту інтересів неповнолітньої дитини є позбавлення батьківських прав того з батьків, хто неналежно виконує свої батьківські обов'язки. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України однією з підстав для позбавлення батьківських прав визначено ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. З аналізу змісту норми закону (п.2 ч.1 ст.164 СК України), позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батько (мати) не просто не виконує свої обов'язки по вихованню дитини, а й ухиляється від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов'язків, передбачених ст.150 СК України. Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови №3 від 30 березня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" надав такі роз»яснення: позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В п.16 цієї ж постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В ході судового розгляду справи отримані достовірні відомості, які свідчать про навмисне невиконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню та утриманню неповнолітнього сина [PERSON],[INFO], оскільки більше 10 років [PERSON] не проявляє відносно дитини належної турботи та уваги, не приймає участі у його вихованні та утриманні, не піклується про стан здоров'я та розвитку, хоча зобов'язаний це робити (після звільнення з місць позбавлення волі відповідач з дитиною не спілкувався, не повідомив про своє місце знаходження). Право позивача звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав передбачено ст.165 СК України. Ч.2 ст.166 СК України визначає, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Тому вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1\\4 частини від усіх його (відповідача) доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: approved