Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору недійсним покликаючись на те, що 14 квітня 2014 року між ним та ТзОВ «ЄВРОПА-КОМ» було укладено договір №ДУ134 про надання консультаційних послуг. На виконання умов пункту 3.1 договору, позивачем в день підписання договору було сплачено грошові кошти в розмірі 8775,00 грн. шляхом перерахунку коштів на рахунок [NUMBER] в ПАТ КБ «Приватбанк». Вважає, що вказаний договір є недійсним з моменту його укладення, оскільки відповідач здійснював свою господарську діяльність без належної на те правової підстави. Таким чином, відповідач замовчував факт відсутності ліцензії на право провадження господарської діяльності з посередництва у працевлаштуванні на роботу за кордоном та, відповідно, отримання коштів за послуги, які відповідач не мав законного права надавати. У зв»язку з недійсністю договору застосуванню підлягають наслідки недійсності правочину. Вважає, що відповідач зобов»язаний відшкодувати витрати, які були понесені ним при укладенні та виконанні спірного договору, а саме грошові кошти в розмірі 8775 грн., які позивач сплатив відповідачу при укладенні договору. Вважає, що діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, яку оцінює у сумі 3000 грн. А також просить стягнути з відповідача 500 грн. витрат на правову допомогу. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просять позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з"явився, не повідомив про причини неявки, хоча належно повідомлений про час та місце слухання справи, наслідки неявки. Тому суд вважає за можливе справу слухати у його відсутності, згідно ст. 224 ЦПК України, з постановленням заочного рішення. Заслухавши пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. 14 квітня 2014 року [PERSON] та ТзОВ «ЄВРОПА-КОМ» уклали договір №ДУ134 про надання консультаційних послуг. Згідно розділу 2 договору, відповідач зобов»язувався надати позивачу наступні послуги: надання консультаційних питань щодо можливості працевлаштування осіб за кордоном (п.2.1.1.); надання консультацій у сфері оформлення документів для отримання робочої візи (п.2.1.2); проведення роз'яснювальної роботи щодо роботодавців та умов перебування за кордоном (п.2.1.3). Відповідно до доповнення до договору №ДУ134 відповідач зобов'язується надавати консультації щодо оформлення необхідних документів згідно з вимогами Трудової Угоди між Україною та Польщею, та передавати їх роботодавцю. На виконання пункту 3.1 договору, позивачем в день підписання договору було сплачено сплачено грошові кошти в розмірі 8775,00 грн. шляхом перерахунку коштів на рахунок [NUMBER] в ПАТ КБ «Приватбанк». З договору №ДУ134 та з доповнення до нього вбачається, що основними послугами, які відповідач, як виконавець зобов'язувався надати позивачу та, відповідно, отримати винагороду за їх виконання, є надання інформаційно-консультаційних послуг щодо працевлаштування за кордоном та послуг з посередництва при працевлаштуванні за кордоном. Відповідно до п. 32 ст.9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» до переліку видів господарської діяльності, які підлягають ліцензуванню включно посередництво у працевлаштуванні на роботу за кордоном. Відповідно до п.1.3 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з посередництва у працевлаштуванні на роботу за кордоном, затверджених Наказом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва, Міністерства праці та соціальної політики України від 06.09.2010р. № 272, діяльність з посередництва у працевлаштуванні на роботу за кордоном надання суб»єктами господарювання послуг з пошуку роботи відповідно до заявок роботодавців щодо незайнятих робочих місць (вакантних посад) та надання інформаційно-консультативних послуг щодо можливостей працевлаштування, умов та розмірів оплати праці, найменування та місцезнаходження роботодавців. Відповідно до ч.1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Так, у переліку суб»єктів господарської діяльності, які отримали ліцензії на посередництво у працевлаштуванні на роботу за кордоном станом на момент укладення договору, який розміщений на офіційному сайті Державної служби зайнятості відомості про відповідача як суб»єкта господарювання, який отримав відповідну ліцензію відсутні. Відтак, відповідач здійснював діяльність з посередництва при працевлаштуванні за кордоном без наявності належної ліцензії. Відповідно до ч.6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. У зв»язку з недійсністю договору застосуванню підлягають наслідки недійсності правочину. Так, у відповідності до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов»язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли держане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержане, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно ч.2 ст. 216 ЦК України якщо у зв»язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Таким чином, з відповідача слід стягнути витрати, понесені позивачем при укладенні спірного договору, а саме грошові кошти в розмірі 8775,00 грн., які були перераховані на рахунок [NUMBER] в ПАТ КБ «Приватбанк». Також, суд вважає, що позивачем доведено і заподіяння йому відповідачем моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В обґрунтування моральної шкоди позивач зазначив, що при укладенні договору, відповідач ввів в оману щодо наявності в нього відповідної ліцензії на працевлаштування за кордоном. Враховуючи на працевлаштування за кордон, позивач мав намір заробити грошові кошти. Не отримавши послугу, позивач не тільки не заробив грошові кошти, на які розраховував, але навпаки, позбавився значної суми грошових коштів у звязку з організацією виїзду за кордон. Враховуючи роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами та доповненнями, згідно з якими розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин, зокрема, враховуючи характер і тривалість моральних страждань, істотність вимушених змін у його житті, суд вважає, що позивачу завдана моральна шкода, яка підлягає задоволенню в розмірі 3000 грн. Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Позивачем не надано суду жодних належних доказів щодо здійснення оплати за надану правову допомогу. За таких обставнин позовні вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу до задоволення не підлягають.

Outcome: partial