Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Державного реєстратора Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області Пінчук Івана Юрійовича, Акціонерного товариства «Альфа-Банк», у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області Пінчук Івана Юрійовича, про державну реєстрацію права та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45205399 від 25.01.2019, яким зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] за АТ «Альфа Банк». В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 02.04.2008 між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2403/0408/45-006. На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором того ж дня між банком та ним укладено іпотечний договір, згідно якого передано в іпотеку нерухоме майно - однокімнатну квартиру загальною площею 37,2 кв. м, житловою площею 19 кв. м, розташовану за адресою: [ADDRESS] . В подальшому ВАТ «Сведбанк» було відступлено право вимоги за вищевказаним кредитним договором на користь ПАТ «Дельта Банк», який в свою чергу відступив право вимоги на користь АТ «Альфа Банк». 25.01.2019 Державним реєстратором Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області Пінчук І.Ю. за заявою АТ «Альфа Банк» прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , що перебувала в іпотеці, за АТ «Альфа Банк» . Оскільки зазначена квартира є єдиним місцем проживання позивача та його сім`ї, зазначене нерухоме майно, як таке, що відповідає вимогам підпункту першого пункту першого Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а отже не може бути примусово стягнуто (відчужено) без згоди власника протягом дії зазначеного Закону. Крім того, зазначає, що сам по собі договір іпотеки не є самостійною підставою, що підтверджує виникнення, перехід або припинення права власності на нерухоме майно. Державний реєстратор не звернув увагу на недотримання Іпотекодержателем вимог пункту 11 Договору іпотеки (щодо направлення вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та зобов`язань передбачених договором іпотеки та про намір звернути стягнення на предмет іпотеки) та положень ст. 35 ЗУ «Про іпотеку». Ухвалами від 02.04.2019 справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та накладено арешт та заборону відчуження на нерухоме майно адресою: [ADDRESS] . Державним реєстратором Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області Пінчук І. Ю. подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого, просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що 21.01.2019 року до відділу економічного розвитку, надання адміністративних послуг та державної реєстрації Чернігівської районної державної адміністрації звернулось Акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК» із заявою про державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . До заяви були подані наступні документи: квитанція про сплату адміністративного збору; іпотечний договір № 3366 від 02.04.2008 року; договір про внесення змін та доповнень № 1 від 11 червня 2010 року до іпотечного договору № 2403/45-006-Z-1 від 02.04.2008 року. посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором О.В.; кредитний договір від 02.04.2008 року № 2403/0408/45-006 з додатковими угодами та додатками; копія повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку 45205399 заборгованості за основним № 104564 від 05.03.2018 року; повідомлення про вручення поштового відправлення №1402404913250. На підставі вказаних документів було прийняте рішення № 45211 від 25.01.2019 року відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Також зазначив, що пункти 11, 12 договору іпотеки від 02.04.2008 які передбачають право іпотекодержателя на задоволення забезпеченого іпотекою своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, і є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, як один із способів позасудового врегулювання спору, який сторони за попередньою домовленістю встановили в договорі іпотеки. Також зазначив, що норми ЗУ «Про мараторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів і іноземній валюті» поширюють свою дію на примусове стягнення нерухомого майна, в той час, як застереження в іпотечному договорі, передбачає добровільну передачу іпотекодержателю права власності на майно, адже сторони узгодили такі умови. Ухвалою від 31.05.2019 закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю та просив задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Державний реєстратор Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області Пінчук І. Ю. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на доводи зазначені у відзиві на позовну заяву. Представник АТ «Альфа Банк» в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що банком були виконані вимоги п. 11 договору іпотеки та направлено позивачеві повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання передбаченому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». Вказане повідомлення було отримано [PERSON] що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Отже, за наявності застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, реєстрація права власності на квартиру за адресою [ADDRESS] за АТ «Альфа Банк» є правомірною та відсутні підстави для її скасування. Представник органу опіки і піклування вважав, що позов підлягає задоволенню враховуючи інтереси неповнолітніх дітей, які проживають у спірній квартирі і позбавлення їх житла є недопустимим. Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що 02.04.2008 між ВАТ «Сведбанк» і [PERSON] був укладений кредитний договір на купівлю житлової нерухомості № 2403/0408/45-006, відповідно до умов п. 1.1. якого банк надає позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 36000 доларів США на строк по 02.04.2038 року включно, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти, за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, передбачені договором. (а.с. 41) З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань на кредитним договором 02.04.2008 між ВАТ «Сведбанк» і [PERSON] укладено іпотечний договір. Відповідно до зазначеного договору, [PERSON] (іпотекодавець) передав в іпотеку належну йому на праві власності нерухоме майно, а саме квартиру № 29 , що [ADDRESS] . Сторонами підтверджено, що 25.05.2012 ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір про відступлення право вимоги за вказаним кредитним договором. 15.06.2012 ПАТ «Дельта Банк» відступило право вимоги на користь АТ «Альфа Банк». Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 21.01.2019 державним реєстратором Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області Пінчук І.Ю. за заявою АТ «Альфа Банк» на підставі рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , що перебувала в іпотеці, зареєстровано право власності за АТ «Альфа Банк» (запис про право власності № 29996426. Частиною першою статті 2 Закону України`Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.3. ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень`державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Статтею 18 Закону України`Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про обєкти та субєктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Згідно з частиною другою цієї статті передбачено, що перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до ч.4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьоюстатті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників. Згідно частини другої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Зміст процитованих правових норм вказує, що за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор може прийняти одне із рішень: про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або про відмову в державній реєстрації; у свою чергу рішення про державну реєстрацію прав приймається за умови подання заявником достатніх та належним чином оформлених документів, відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, а також підстав для відмови у державній реєстрації. Таким чином, в межах спірних правовідносин необхідно встановити наявність підстав для проведення державної реєстрації прав та внесення запису про державну реєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомого майна за АТ «Альфа Банк». Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до статті 36 цього Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати в тому числі: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. При цьому згідно із частинами першою та другою статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотеко держатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Сторони в договорі іпотеки № 2403/0408/45-006-Z-1 від 02.04.2008 досягли згоди про можливість позасудового врегулювання питання про задоволення вимог іпотекодержателя, що випливає з пунктів 11, 12.2, 12.3, 12.3.1 Договору. Відповідно до статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», встановлено заборону примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. У свою чергу, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Тому, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки зазначений Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, тому є лише правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. При цьому, положеннями цього Закону не встановлено, що іпотека припиняється, а лише передбачено заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна. Сама по собі умова договору іпотеки про можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, не свідчить про волевиявлення іпотекодавця на вибуття майна з його володіння. Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна. Отже, визначальним при вирішення спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна. Таким чином, положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлена загальна заборона примусового стягнення такого майна без згоди власника (незалежно від суб`єкта, який здійснює таке стягнення), що фактично і було зроблено за результатами прийняття оскаржуваного у даній справі рішення. Судом встановлено, що спірна квартира підпадає під дію Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника та його сім`ї, а загальна площа не перевищує 140 кв. метрів. Доказів про наявність у власності [PERSON] іншого нерухомого майна сторонами суду не надано. Відповідачами не надано суду доказів проведення перевірки щодо відповідності вказаного спірного об`єкта нерухомого майна наведеним положенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Судом встановлено, що під час відчуження спірної квартири договору про її добровільну передачу у власність АТ «Альфа Банк» укладено не було, а [PERSON] як іпотекодавець не надавав своєї згоди на передачу предмета іпотеки у власність іпотекодержателю. Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є обґрунтованими, тому підлягають задоволенню. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути в рівних частинах сплачений при подачі позову судовий збір.

Outcome: approved