Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, вказуючи, що відповідач [PERSON] є її батьком. Її мати - [PERSON], [INFO], розірвала шлюб із [PERSON] 31.05.2007р, але фактично їх шлюбні стосунки припинені з листопада 2006 року й з цього моменту вони ([PERSON] та [PERSON]) з відповідачем проживають окремо. Весь цей час відповідальність за її (позивачки) матеріальне утримання та виховання, належне піклування про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток лежить на її матері ([PERSON]). Свої вимоги мотивує тим, що до 2012 року її спілкування з батьком було більш-менш налагоджене та іноді по вихідним дням частково на час шкільних канікул вона знаходилась у батька, доки не почала дорослішати, та поки потакала бажанням і вимогам батька, особливих проблем в спілкуванні не виникало. Але, коли у неї з'явились власні бажання, думки і погляди на різні питання, ставлення батька до неї змінилось. Так, починаючи з 2012р між ними стали виникати непорозуміння щодо проведення вихідних днів, щодо необѓрунтованого покарання за надуману провину, а після того, як відповідач обізвав і образив її, назвавши повією, так як вона ([PERSON].) «продається» власній матері за матеріальні блага, вона повністю відмовилася спілкуватися з відповідачем, у зв'язку з чим, почався психологічний натиск на неї з його сторони. Так, відповідач став ганьбити її в загальновідомих соціальних мережах «В Контакті», «Facebook», викладаючи на сторінках її друзів і в групах образливу та брудну, недостовірну інформацію про неї, прилюдно принижував, ображав і залякував її. Відповідачем був заведений зошит покарань, куди вносилися усі її провини й відповідач повідомив, що її покарання будуть зростати в арифметичній прогресії до тих пір, поки вона не почне поводитися як раніше «як хороша дівчинка», з покірністю і покаянням. Крім того, в 2013р відповідач виклав на «Facebook» її ([PERSON].) фото з траурною стрічкою і став приймати співчуття від друзів і відвідувачів сайту у зв'язку з "передчасною кончиною" своєї дочки, тобто її, тим самим образив і принизив її людську гідність і показав своє жорстоке відношення до неї. Також, вказує, що відповідач порушував її права на освіту і розвиток різних здібностей, а саме, у 2012р [PERSON] заборонив їй відвідувати курси програмістів, а коли в 2013р виникло питання про часткову участь в оплаті занять з англійської мові, відповідача змусили це робити лише в судовому порядку. Та, на засіданнях суду останній мотивував свою відмову від оплати тим, що у неї ([PERSON].) в 7 класі була оцінка по предмету всього лише 8 балів, що нібито підтверджує відсутність у неї здібностей до англійської мови. Тобто в обов'язки батьків не входить, в розумінні відповідача, розвиток здібностей дитини. Вказує, що неодноразово відповідач порушував її право як фізичної особи на свободу пересування та відпочинок. Так, у 2013р вона вдруге виграла поїздку до міського табору у Штреберсдорфі, Відень. Цю можливість, відпочити в Австрії, здобуто нею як переможцеві конкурсу малюнків, який щорічно проводить компанія, де працювала на той момент її мати, для дітей співробітників, але батько так і не відпустив її в зазначений табір, не давши доручення на право виїзду за кордон. При цьому цілий тиждень давив на неї морально, ставлячи їй різні умови, які нібито зможуть змінити його рішення. Хоча в телефонній розмові чітко і ясно озвучив, що питання це вже давно вирішене і він її просто покарав, як і обіцяв. Зазначає, що в 2014р вона втретє виграла поїздку до Австрії і її мати, знаючи яку психологічну травму вона перенесла торік, коли їй не вдалось поїхати відпочити, заздалегідь в квітні місяці подала позов до суду про дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. Однак, зважаючи на те, що з травня по липень в м.Краматорську суд перестав працювати, отримати дозвіл в судовому порядку не представлялося можливим. Та після того як вона ([PERSON].) акцентувала увагу батька на те, шо в м.Краматорську стріляють та гинуть люди, а у неї є можливість відпочити в спокійній обстановці, останнього вдалося умовити й він надав свою згоду. Однак, коли її матір'ю були підготовлені необхідні документи для перельоту, куплені квитки, за тиждень до виїзду [PERSON] в черговий раз, проявляє свою «турботу» про свою дочку. Зокрема, подзвонив до офісу фірми, де працювала її мати організаторам поїздки, повідомивши, що не дозволяє своїй дочці виїжджати, що б шукали іншу дитину на цю поїздку, наполягав щоб її не випускали з країни, подав в міліцію заяву про її ([PERSON].) зникнення, вимагав відмінити дозвіл на виїзд та вимагав повідомити пограничні служби про те, щоб її не пропустили на кордоні, а також провести її медичне обстеження на факт психічного здоров'я. Щодо заяв відповідача в міліцію про її (позивачки) нібито постійні пропажі безвісті, зазначає, що таких звернень з його боку на протязі 2013-2015р.р було більш двадцяти. При цьому, весь цей час вона жила і живе в м.Краматорську та просто навідріз відмовлялась спілкуватися з відповідачем, на що має право. Крім того, вказує, що впродовж останніх чотирьох років відповідач [PERSON] постійно тероризував учбові заклади, які вона відвідувала, влаштовував там скандали, ображав і принижував вчителів і вихователів, які безпосередньо пов'язані з нею, а також батьків її однокласників, скаржився у вищестоящі інстанції на школи і педагогічні колективи, погрожував батькам, що скаржитиметься на них в прокуратуру. В 2012-2013р.р навчального року змусив педагогічний колектив школи №5 м.Краматорська проходити перевірки прокуратури. Одного разу відповідач влаштував під час уроку ситуацію з сценами насильства. Восени 2013р в школі англійської мови «Real English» загрожував перевірками, вимагав показати документацію, перелякав молодих викладачів своєю неадекватною поведінкою. Педагогічному колективу школи-інтернату №13 Алексіїво-Дружківки, де вона вчилась в 2013-2014 навчальних роках, загрожував такими ж перевірками, які проходили адміністрація ОШ №5, в разі їх неправильної поведінки. В школі №23 м.Краматорська, де вона навчалась з 2014р, терорезирував не лише учителів, а також і батьків. Восени 2015р після чергових батьківських зборів відповідач виклав на сторінках мережі «Facebook» інформацію про те, що нібито у нього вимагали гроші, обізвав при цьому батьківський комітет класу "організованим злочинним угрупуванням" - все це з приводу того, що на зборах батьки почали заздалегідь збирати гроші на майбутній 2017р для проведення іспитів, вручення атестатів і випускний вечір. Перед батьками на зборах і на сторінках соціальних мереж, відповідач неодноразово заявляв, шо він нічого не повинен дитині, що зрадила його, а на батьківських зборах на весні 2016р заявив усім батькам, що його донька ([PERSON].) поводиться аморально, тому усі батьки повинні заборонити своїм дітям спілкуватися з нею. Позивачка звертає увагу на те, що [PERSON] відвідував учбові заклади не з метою дізнатися про її успіхи або надати яку-небудь допомогу школі, або класу, а з метою черговий раз показати, що у нього як батька дитини є права і він має повне право вказувати педагогам як вони повинні поводитися щоб будь-якими способами примусити її спілкуватися з ним. Вважає, що в м.Краматорську серед навчальних закладів вона вже має репутацію дитини, у якої скандальний батько, який не дасть спокою, тому в 2015р їй трохи не відмовили у прийомі в 10-й клас, та запропонували змінити школу, поки у вирішення цього питання не втрутилася [PERSON] (на той момент начальник відділу освіти м.Краматорськ). Зазначає, що на даний час відповідач скаржиться у всілякі інстанції на адміністрацію ОШ №23, нібито у школі не приділяють уваги на її виховання, вимагає від психологічної служби при відділі освіти м.Краматорська проводити з нею психологічний супровід навчально-виховного процесу, оскільки на його думку вона ([PERSON].) є асоціальною особою, у якої проблеми із спілкуванням. В червні 2016р відповідач написав заяву на служби при відділі освіти м.Краматорська, із зазначенням, що вона нібито суїцидально налаштований підліток, вступила в депресивну групу в соціальній мережі «Контакт». Стосовно ситуації сцени насильства в школі №5, зазначила, що 22.03.2013р, в приміщенні кабінету №11 [PERSON] вчинив насильство по відношенню до неї, за що Краматорський міський суд своїм рішенням від 22.08.2013р визнав його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173? КУпАП (насильство в сім'ї). Також, 29.08.2013р Краматорським міським судом був визначений порядок побачень між [PERSON] та нею ([PERSON]), де чітко прописано можливість спілкування з дитиною тільки за бажанням дитини та у присутності співробітника центру соціальних служб для дітей, сім'ї і молоді. Однак, відповідач неодноразово порушував це рішення, знаючи наперед, що своєю присутністю змусить її відчувати негативні емоції, і це буде черговою ганьбою перед її однокласниками, і адміністрація шкоди йшла у нього на поводу, побоюючись обіцяних перевірок і нових скарг з боку [PERSON], а саме, дозволяла йому бути присутнім на уроках, хоча усі бачили, що вона плакала при цьому, їй було нестерпно боляче і образливо від того, що ніхто не може її захистити від психологічного насильника. На підставі всього в 2014р її мати подала позов до Краматорського міського суду про позбавлення батьківських прав [PERSON] Однак, рішенням суду від 12.01.2015р у задоволені позову [PERSON] було відмовлено, та відповідачу винесено попередження про необхідність зміни ставлення до виховання та утримання доньки ([PERSON]), поклавши на орган опіки та піклування Краматорської міської ради контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Тому що судом було встановлено, що методи виховання та впливу на дитину відповідача є жорстокими та непритаманними люблячим батькам. Але після набрання рішенням сду чинності жодних змін в кращу сторону по сталося, а навпаки, ще з більшою жорстокістю останній принижував її людську гідність, впливав негативно на її психіку, ганьбив і ображав її, за останні три роки відповідач жодного разу навіть не поцікавився про те, чи досить вона матеріально забезпечена всім необхідним. Зазначає, що увесь цей час [PERSON] наполегливо атакував відділ опіки, відділ у справах сім'ї і молоді, відділ освіти м.Краматорська, органи внутрішніх справ, а також міністерства вище перелічених інстанцій з різними вимогами, а саме, з метою змусити її спілкуватися зі своїм біологічним батьком. На теперішній час [PERSON] звинувачує власті міста і особисто мера м.Краматорська [PERSON] в тому, що вони убили і збезчестили його дочку (тобто її) і всі ці марення викладаються в загальновідомих соціальних мережах. Вважає, що така людина не гідна носити звання батька, взагалі він не має права виховувати дітей, оскільки сам не вихований, а може навіть ще і психічно нездоровий. Остання подія, яка змусила її звернутися до суду, сталася в січні 2016 року, коли відповідач підписав заяву, де відмовився від її виховання, в замін на те, що її мати надасть йому дозвіл на продаж нерухомості, яка отримувалася під час її шлюбу. Вважає, що нехтування батьківськими обов'язками або зловживання батьківськими правами з боку батька, на її думку, принижує її гідність, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично є їй чужою людиною, гарантує їй погані наслідки від конфлікту між ними, все це приводить до негативних наслідків у її житті як з моральної, так і з правової точки зору. Просить позбавити батьківських прав [PERSON] щодо неї ([PERSON] ([PERSON]). Позивачка [PERSON] ([PERSON]) в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] та додатково пояснила, що матеріальної допомоги на її утримання відповідач з 2012р не надавав. Лише за рішенням суду сплатив аліменти на репетиторство у розмірі 800грн. Також, зазначила, що у рахунок погашення аліментів на її ([PERSON] ([PERSON]) утримання відповідач передав усе майно на користь матері. Після конфлікту біля 2-х або 3-х років батько дійсно дзвонив їй та пропонував зустрітися, подарувати дарунки, але зустрічей не було. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов [PERSON], наполягав на його задоволенні, та надав суду пояснення, аналогічні зазначеним в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] про позбавлення його батьківських прав, зазначивши, що дані вимоги являються необгрунтованими і викликані насильством, якому піддається його дочка [PERSON] протягом чотирьох років, так як в 12-річному віці [PERSON] зрадила всіх своїх кровних родичів і батька, переставши спілкуватися з ними, відмовляється пояснювати свої дії, пов'язані з її поведінкою, відмовляється спілкуватися на цю тему з усіма, хто може висловити думку, альтернативну думці її матері - [PERSON] Вказав на те, що у 2012р [PERSON] почала порушувати ряд моральних принципів суспільства: ухилятися від відповідальності, брехати, ігнорувати діалог, не поважати сім'ю і старших. Вважає, що формальною причиною її поведінки є наклеп з боку матері на батька, нібито він назвав дочку повією, а насправді, [PERSON] використовує дитину в якості зброї проти другого з батьків. Крім того, вважає, що остання не зацікавлена ??у вирішенні конфлікту і протягом чотирьох років робить все, щоб цього не сталося, дає дитині неправдиві відомості про права та обов'язки батька і матері, про права та обов'язки [PERSON], спотворює всю інформацію про батька і його діях, захищає дочку від будь-якої альтернативної інформації. Вважає, що за довгий час такої діяльності дитина починає ненавидіти батька. Кілька разів психологам вдавалося почати діалог з [PERSON], але як тільки дочка починала сумніватися в тій моделі, що відбувається, яку нав'язує їй мати, [PERSON] усіма способами перешкоджала процесу примирення. [PERSON] повторює за матір'ю її тип поведінки: ігнорування законів ([PERSON] не виконує рішення суду і порушує Сімейний кодекс України), ігнорування діалогу, відмова від пояснення своїх дій. На думку відповідача [PERSON] піддається психологічному насильству за наступною схемою: 1) [PERSON] одноособово виховує їх дочку, перешкоджаючи йому виховувати її, при цьому відповідальність за це покладається на дитину, а саме, мати каже, що все це вирішила сама дитина; 2) в процесі одноособовго виховання мати вводить дитину в оману тим, що виправдовує аморальні вчинки - дитина починає сприймати як норму зраду батькові і сім'ї, відмову від діалогу, неповагу до родичів і старшим; 3) дії дитини потрапляють і будуть потрапляти під оцінку з боку суспільства. Деякі викладачі, знайомі і просто чужі люди, які дізналися про вчинки [PERSON], не схвалюють її поведінку, деякі вважають її зрадницею. При цьому оцінка з боку навколишнього світу часто доходить до [PERSON]; 4) Дочка отримує від світу і буде отримувати травматичну її реакцію, яка засмучує її, озлоблює, вводить її в стан тривожності, в зв'язку з чим у неї були нервові зриви, пропуски школи, дитина часто плаче або хвилюється при нагадуванні про цей конфлікт, батька, її вини і т.п. [PERSON] отримує від світу психологічну травму за свої аморальні дії, але при цьому вона не вважає себе винною, так як вважає ці дії правильними. В цій ситуації навколишній світ не можна сприймати джерелом насильства, так як реакція оточення адекватна аморальних дій [PERSON]. Вважає, що у випадку з його дочкою джерелом насильства над [PERSON] є не мир, а мати, яка видала аморальну поведінку за допустиму. Просить суд повністю відмовити в задоволенні позову [PERSON] в зв'язку з тим, що він не містить доказів його ([PERSON].) дій, які дають підстави для позбавлення батьківських прав. Ккрім того вважає, що позов містить помилкові твердження. А саме: 1) [PERSON] стверджує, що шлюбні відносини між ним і її матір'ю були припинені з листопада 2006р і з цього моменту вона проживає від нього окремо, що є неправдою, так як в 2006р [PERSON] без його згоди забрала дитину і з цього періоду [PERSON] стала жити то у нього, то у [PERSON], проти чого він був проти, але не хотів конфліктувати з останньою, щоб не травмувати дитину. [PERSON] жила переважно у мами по буднях, а у нього у вихідні та влітку. Вказує, що він фактично (а пізніше і юридично) віддав їм колишню квартиру своєї бабусі в надії на те, що і після розлучення [PERSON] буде проживати поруч з ним і він зможе постійно з нею спілкуватися. Крім того, був в період, коли [PERSON] піддавалася економічному і психічному насильству з боку матері і протягом декількох місяців жила у нього (мати забрала у дочки ключі від відданої їм квартири, мобільний телефон [PERSON], заборонила дочки користуватися особистим одягом і припинила з нею спілкуватися за то, що [PERSON] захотіла піти до нього ([PERSON].); 2) [PERSON] стверджує, що весь цей час відповідальність за все лежить на її матері. Вважає, що таке твердження говорить про не знання останньої Сімейного кодексу України та інших законів. Батьки несуть рівну відповідальність; 3) дочка визнає, що до 2012р спілкування було нормальним, але пояснює це тим, що вона «потурала бажанням і вимогам батька». Таке формулювання неправдиве, так як вона не потурала йому, а слухалася його і всіх старших, поважала родичів і дорослих, відносини з усіма, крім матері, були гармонійними і отримували високу оцінку у оточуючих. Також, твердження позивачки про те, що коли у неї з'явилася своя думка, то він почав ставитися до неї як не рідний батько, а як садист, образлеві, так як до 12 років [PERSON] висловлювала свою думку, і її думка завжди вислуховувалась і враховувалась при прийнятті всіх рішень, з нею можна було відверто поговорити, вона не боялася сказати те, що вона бажає. Після 12-річного віку [PERSON] зрадила батька, повідомивши, що вона не буде більше спілкуватися з ним, зрадила всіх своїх родичів (бабусю, дідуся і т.і.). крім матері, і перестала з усіма спілкуватися. У зв'язку з тим, що [PERSON] не спілкується і з іншими людьми, наприклад з психологами, то з 12-річного віку вона не аргументує свою думку. Думку дитини з питань її неадекватної поведінки до сих пір не надається можливим з'ясувати, тому що після безапеляційних заяв словами матері вона відмовляється їх пояснити, уточнити. У свою чергу він завжди готовий до діалогу і готовий вислуховувати у будь-якої людини стільки, скільки це необхідно для вирішення питання; 4) Позивачка стверджує, що з 2012р між ними виникали розбіжності в питанні проведення вихідних, відвідування гуртка і не обгрунтованих покарань, що також є неправдою. Зазначив, що [PERSON] дійсно по телефону запитала у нього дозволу відвідувати гурток «програмістики», на що він відмовив, маючи на те вагомі підстави і маючи право на це, але зі схвалення матері ([PERSON]), яка хотіла знизити його статус в очах дочки, остання в таємниці від нього почала відвідувати цей гурток (субота 9 або 10 годин), в зв'язку з чим дочка розбивала вихідні навпіл і замість того, щоб проводити з ним час з вечора п'ятниці до вечора неділі, стала часто відмовлятися від зустрічей з ним і пропонованих ним заходів. При цьому він не лаяв її за це, а знову і знову пропонував цікаве проведення часу, яке було раніше і подобалося [PERSON]. Наполягає, що ніяких необґрунтованих покарань до доньки він не застосовував, та й взагалі за все їхнє життя тільки кілька разів був незадоволений її поведінкою настільки, що довелося сказати їй стати в кут. При цьому вона швидко змінювала поведінку і буквально через кілька хвилин тривало нормальне спілкування без образ. До 12 років дочка відносилася до нього з повагою, навіть не дивлячись на те, що мати постійно критикувала його і його дії, спотворювала їх сенс, явно виявляла невдоволення фактом їх хороших відносин з [PERSON]; 5) Вважає брехнею твердження позивачки, що він назвав її повією, так як мати [PERSON] спотворила дорослу розмову, а саме висказавши його слова, що він не хотів щоб «мати робила з дочки повію» (в переносному значенні слова), про що і сказав [PERSON] 6) [PERSON] визнає, що з 2012р повністю відмовилася від спілкування з ним, після чого з його боку почався жорсткий тиск. З посиланням на Сімейний кодекс України, вказує, що Кодекс віддає права і відповідальність за виховання батькам, і своєю відмовою від спілкування [PERSON] порушила його право на виховання дитини (воно фактично не реалізується вже чотири роки). [PERSON] ввела дитину в оману, нав'язавши свою позицію: батько поганий, він не має права її виховувати, його нема, за що його поважати і т.і. Таким чином, вважає, що його нормальні і необхідні дії по вирішенню цього конфлікту шляхом діалогу [PERSON] сприймає як зазіхання на свою гідність. Якби дочка знала, що він має право вимагати від неї пояснювати свої вчинки, повідомляти, де вона знаходиться, показувати щоденник і т.і., то сприймала б дії з його боку як турботу. 7) Дочка згадує випадок з публікацією її портрета з траурною стрічкою, і дає цій події пояснення, яке створено її матір'ю. Зазначає, що у попередніх судах він вже давав пояснення цієї події, але, не дивлячись на це, [PERSON] в черговий раз намагається видати наслідки конфлікту за причину конфлікту. Так, в той момент, коли він зрозумів, що фактично позбавлений батьківських прав, що його дочка стала зрадником і почала здійснювати вчинки, не сумісні з правом називатися чесною людиною, він зрозумів, що з його дочки зробили аморального зрадника і повністю вбили її честь і гідність. Для нього це рівносильно смерті і навіть гірше, тому що до смерті близької людини можна поступово звикнути, а ось коли з близької людини роблять негідника, брехуна, зрадника і він бачить в тобі лише ворога, то це гірше за смерть. Він був вражений тим, що в суспільстві це можливо і буденно, зрозумів, що батьки не мають права на дітей, і будь-яка мати може повністю контролювати дитину. Пояснює свою позицію щодо виставлення фотографії дочки у себе на сторінці, щоб показати силу свого болю від втрати і знищення своєї дитини, бажав, щоб рівень його горя відчули всі. Зазначає, що [PERSON] спотворила зміст, який він вкладав в цю фотографію. Крім того зазначив, що на засіданні суду про визначення порядку зустрічей з дитиною суддя запитала, чи не показувала цю фотографію [PERSON] дочці, на що остання сказала, що ні, після чого суддя порекомендувала не показувати її дитині. Вказує, що він в свою чергу теж видалив цю фотографію, але [PERSON] показала її [PERSON] і спотворила її сенс. Таким чином, ця фотографія була актом виховання і взаємодії з дитиною з його боку, але її використовувала матір, як інструмент збільшення ненависті дочки до батька. 8) Позивачка неправдиво вказує, що «коли в 2013 році постало питання про часткову оплату курсів англійської мови, його змусили це робити тільки в судовому порядку». Насправді [PERSON] протягом чотирьох років порушує Сімейний кодекс України, яким передбачено, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно, однак остання повністю відмовляється від спільного з ним вирішення питань виховання їх дочки, про що вона неодноразово заявляла і в суді, і представникам різних служб. Вважає, що з ним не узгоджують і питання утримання дитини, допомоги на оздоровлення та її навчання. Так, в таємниці від нього [PERSON] була переведена до іншого платного стоматолога і на гурток англійської мови безпосередньо була записана лише під час судового процесу про визначення порядку його зустрічей з дочкою. Не дивлячись на те, що ці дії не були з ним узгоджені, він про них не знав, і не було підтверджуючих документів про оплату [PERSON] цих послуг, суд присудив йому сплатити ці гроші останній, що він і виконав. Стверджує, що по суті він продовжує утримувати дитину: оплачує витрати, які робляться без його відома і згоди, які навіть не підтверджені документами. 9) Хибними є твердження позивачки стосовно того, що в його обов'язки не входить обов'язки розвивати дитину, так як до її зради він займався з нею програмуванням, допомагав вчити уроки, вони займалися технічною творчістю, малюванням, ліпленням, розвиваючими бесідами і всім, що було необхідно дитині на той момент. Після зради [PERSON] вона сама позбавила себе можливості отримувати від нього розвиток своїх здібностей, і під впливом мами вважає його участю є тільки гроші. Вважає, що меркантильна позиція матері щеплена і дитині. Саме таку позицію - поступатися честю і совістю заради благ, заради можливості не відповідати за свої вчинки він і назвав «робити з дитини повію». 10) Також, вважає хибними твердження позивачки щодо порушення її права пересування, так як він відповідає за свою дитину і має право вирішувати питання кому довіряти виховання дитини, в тому числі і в поїздці за кордон, тому 2 рази він погожувався та давав згоду на поїздку дочки, а один раз відмовив, на що він має повне право і підстави. Однак, мати не пояснила [PERSON] ці підстави, а просто ввела дочку в оману, нібито він порушує її права. Вважає, що з таких виховних моментів і склалася неповага [PERSON] до батька і сім'ї. Звертає увагу, що в останній раз він дозволив [PERSON] виїзд, розуміючи, що вона не заслуговує такого, але сподівався на те, що вона зрозуміє його черговий крок назустріч. Однак, отримавши дозвіл, вона знову почала вести себе нахабно, аморально, зухвало, порушуючи його права, тому, у виховних цілях він написав заяву про відкликання довіреності, щоб дитина схаменулася і почала веста себе пристойно. При цьому, вказує, що він не відіслав цю заяву в митницю, а просто передав в міліцію. Але, не дивлячись на те, що була загроза скасування поїздки, [PERSON] не прийняла ніяких заходів, щоб вирішити цей конфлікт шляхом діалогу, тим самим мати піддала небезпеці можливість поїздки і ризикувала відпочинком дитини. Вважає, що мати зірвала поїздку дочки за кордон, а саме, не сприяла примиренню [PERSON] з ним. 11) Згоден з твердженням [PERSON] про те, що він більше 20 разів подавав заяви в міліцію. Але вважає, що той факт, що в розумінні [PERSON] це негативний вчинок, говорить про те, що мати дає брехливу оцінку його діям, так як дитина не розуміє, що звернення громадян в різні інстанції - це правильний, цивілізований спосіб вирішення конфліктів. Більш того, дитина не розуміє, що всі його звернення мають під собою підстави: звернення з вимогою попередити матір про відповідальність за невиконання рішення суду; з вимогою проводити профілактичну бесіду спрямовану на те, щоб мати виконувала Сімейний кодекс України; з вимогою встановити місце навчання дочки (мати ховала її більше трьох місяців) і чи вчиться вона взагалі; з вимогою знайти місце проживання дочки (мати приховує його і навіть в останньому суді відмовилася повідомити його, що порушує право дочки на отримання турботи від батька і право на виховання); та інші заяви. 12) Мати організувала участь в конфлікті його дитини таким чином, що [PERSON] самостверджується, відстоюючи свою аморальну за мірками суспільства позицію. По суті, для неї справа честі і гідності довести своє право на ігнорування батька. Всі причини вигадані, просто вона не може поступитися, тому що в розумінні мами поступитися - це зганьбитися і програти, а [PERSON] копіює поведінку матері. 13) Почивачка стверджує, що він постійно тероризує навчальні заклади, в яких вона навчається. Однак, він пояснює таку поведінку як те, що він постійно стежить за її успішністю, спілкується з усіма вчителями, які її вчать, регулює навчально-виховну роботу школи таким чином, щоб обстановка в школі підштовхувала [PERSON] припинити аморальні і неадекватні дії. При цьому зі сказаного в позовній заяві видно, що в результаті виховання матір'ю всі його дії по вирішенню конфлікту розцінюються [PERSON] як негативні. 14) Стосовно обвинувачень з боку позивачки, а саме, що він образив батьків її однокласників зазначив, що насправді він призупинив діяльність організованого злочинного угруповання, яке брало побори в школі, а саме, в ЗОШ №23, де навчається дочка, керівництво школи мало нахабство завести традицію здавати гроші на клас, на школу і т.і. При цьому гроші не проходили через спеціальний фонд школи, які не оформлялися належним образом, і, по суті, є не добровільною допомогою, а добровільно-примусової корупційною традицією. Вважає, що дочка не знайома з процедурою оформлення добровільних пожертвувань для шкіл. 15) Щодо тверджень [PERSON] про плотну співпрацю його з співробітниками школи і наполяганні на психологічному супроводі навчально-виховного процесу дочки, пояснює тим, що поведінка останньої сильно відрізняється від поведінки більшості дітей в школі, так як думає, що вона єдина, хто зрадив батька та сім'ю. 16) Вважає, що [PERSON] спотворює причини його звернення до психологічної служби з приводу її суїцидальних настроїв, так як дійсно остання знаходиться в групі ризику, про що говорить її суїцидальна погроза, з приводу якої він раніше звертався в міліцію. 17) З приводу того, що [PERSON] намагається «натиснути» на нього рішенням суду про насильство, пояснює, що цим рішенням він не засуджений, дані про це не були подані в службу у справах дітей, та ні фахівці дитячої кімнати міліції, ні фахівці вищевказаної служби не змогли роз'яснити йому яке саме насильство було їм скоєно. 18) [PERSON] спотворено описує зміст рішення суду про порядок побачення, видно, що мати і деякі працівники школи ввели її в оману, і вона щиро вважає, що на підставі цього рішення суду він, наприклад, не має права бути присутнім на уроці з донькою, таким чином, коли він відвідує школу або присутній на уроці своєї дитину, вона сприймає це як образу. Вимоги від вчителів не зривати урок вона сприймає як порушення власних прав і посягання на свою гідність. 19) Вважає, що позовна заява в суд в черговий раз піднімає ті питання, які вже були розглянуті, і на які їм ([PERSON].) дана відповідь, але при цьому [PERSON] просто ігнорує попереднє рішення суду. 20) Також, з приводу того, що вказує позивачка, а саме, що за три роки він жодного разу не поцікавився, чи є у неї ([PERSON].) одяг, взуття і т.і., пояснює, що дитина вважає, що батько, який не може спілкуватися і виховувати дитину вже чотири роки, який не може вирішувати питання виховання спільно з матір'ю через її відмови, повинен якимось чином обходити всі перепони і постійно пропонувати гроші. Дитина не розуміє, що знаходиться на спільному утриманні батька і матері. Вказує, що на момент відчуження частини квартири в рахунок аліментів мати була згодна з його внеском і тим, що він фактично забезпечив їх місцем для життя. Крім того, вказує, що він продовжує витрачати на дитину величезні суми грошей, які останнім часом йдуть не на отримання дочкою приємних подій, а на захист її прав. Не дивлячись на зраду [PERSON], він постійно пропонує їй оздоровчі поїздки, в тому числі і письмово через ЦСССДМ, через службу у справах дітей та через управління освіти, просить структури передати його дочкці його пропозиції, так як сам не має доступу до виховання своєї дитини. Крім того, вказує, що їм добровільно призначений щомісячний стимул для [PERSON] в розмірі близькому до вартості 20 євро, на кишенькові витрати, за умови: успішність вище середнього, дотримання правил моралі. Наполягає, що ніколи не ухилявся від виховання та утримання своєї дитини, готовий повністю сам утримувати її, якщо дочка буде проживати у нього, при цьому готовий компенсувати матері незручності, пов'язані з тим, що їй буде важче бачитися з дитиною. На його думку, за час цього конфлікту дочка втратила дуже великі ресурси, які могли б піти на її розваги або оздоровлення; 21) Вважає брехнею твердження позивачки в тому, що йому були надані рекомендації щодо виховання, які він ігнорує, так як Управлення освіти і служба у справах дітей не може знайти і запропонувати йому методи виховання, якими можна скористатися в умовах, коли дитина відмовляється від спілкування, всі методи виховання мають на увазі, що до дитини є фізичний доступ. Крім того, мати відмовляється від спільних консультацій і від особистих консультацій з вищепереліченими фахівцями. Пояснює, що протягом декількох років він намагається зібрати фахівців усіх служб для того, щоб виробити конструктивний план виходу з ситуації, але так як служби безсилі перед правовим нігілізмом матері, міська влада так і не організували конструктивні дії і діалог, вони вважають за краще відсторонитися, і не шукати відповіді на складні питання. 22) Дитина стверджує, що він ([PERSON].) відмовився від її виховання та описує факт шантажу з боку матері, що підпадає під кримінальну відповідальність, зокрема, після того, як дитина по телефону запитала його чи добровільно він видмовився від її виховання, він повідомив, що не добровільно, на що дочка була обурена. Суть шантажу полягала у тому, що не дивлячись на те, що двома договорами була зафіксована домовленість між ним і [PERSON] на розділ майна, ці домовленості не були оформлені зі зміною записів в реєстрі БТІ, тому, коли він вирішив продати своє приміщення, нотаріус зажадала згоду [PERSON] на це. Остання поставила умову, що дасть свою згоду на продаж після того, як він ([PERSON].) відмовиться від дитини. Наполягає, що ні на хвилину не відмовлявся від дитини, а дав фіктивну згоду на позбавлення його батьківських прав, при цьому їм було написано офіційне спростування своєї заяви про відмову від дитини, і подані письмові пояснення в службу у справах дітей та до суду.Враховуючи вищезазначене відповідач просить відмовити позивачці у задоволенні її позову про позбавлення його батьківських прав. Представник третьої особи: служби у справах дітей Краматорської міської ради [PERSON] в судове засідання не з'явилася надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, а також висновок органу опіки та піклування Краматорської міської ради від 21.02.2019р за №01-49/1098 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його доньки [PERSON], [INFO]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] (мати позивачки) є подругою її ([PERSON].) доньки, від якої останні 5 років вона чує, що [PERSON] не дає покою своєї дочці ([PERSON].), приходив до школи, в якій позивачка навчалась, поводив себе так, що доводив останню до істерики. Вона бачила в інтернеті фотографію [PERSON] з траурною стрічкою, але які були коментарі щодо цього фото не пам'ятає Знає, що основне піклування про дитину лежить на матері дівчинки. Біля 2-3 років потому вона ([PERSON].) спілкувалась з [PERSON], який пояснив свою поведінку спілкування з [PERSON] тим, що остання поводить себе не так, як йому бажано, зокрема, як повія. Вважає, що відносини між батьком та його дочкою погіршилися після розірвання шлюбу між відповідачем та [PERSON] Також, їй відомо, що коли у [PERSON] була можливості виїхати за кордон, [PERSON] по невідомій їй причині не надав свою згоду на це. Крім того, під час розмови з відповідачем, останній повідомив, що він пропонував [PERSON] та її матері зустрітися, однак, останні відмовилися, пояснюючи, що нема сенсу. Свідок [PERSON], мати позивачки, в судовому засіданні пояснила, що її колишній чоловік - [PERSON] поводиться жорстоко з дочкою, погрожує по телефону і в соціальних мережах, де ображає, принижує її, викладає про неї інфоромацію та обговорює її вчинки, у зв'язку з чим вона ([PERSON]) неодноразово зверталась до міліції та в орган опіки та піклування. Під час навчання [PERSON] в ЗОШ №23 (2015р), відповідач в коридорі школи вчинив сварку, під час якої кричав та називав дочку повією, так як остання продається своєї матері за матеріальні блага, зірвавши тим самим учбовий процес. Навесні 2016р [PERSON] на батьківських зборах повідомив, що [PERSON] відмовилася від нього, зрадила батька і ганьбить його. Крім того, у відповідача був зошит із записами проступків дочки і зазначенням покарань, які остання повинна понести. 25.04.2015р їй ([PERSON]) дзвонила психолог із ЗОШ №23 та повідомила, що після розмови з [PERSON], останній зазначив, що якщо [PERSON] не попросить у нього пробачення, то він доповість про її поведінку на батьківських зборах. 27.04.2015р після закінчення уроків, [PERSON] біля 1,5 години переслідував дочку, обзивав, ображав її і родичів. Таож свідок зазначила, що відповідач надсилав листи до СБУ з повідомленнями про те, що школи №5 та №23, де навчається [PERSON], а також її мати ([PERSON]) виховують його дочку в дусі сепаратизму. В 2013р в школі №5, після виклику до школи міліції, [PERSON] повідомили, що можуть помістити [PERSON] в інтернат, на що останній погодився. Зазначає, що на протязі 11 років відповідач не одного разу не прийняв участі у підготовці дочки до школи, а в 2013р в судовому засіданні заявив, що не зобов'язаний сплачувати витрати на додавткові уроки англійської мови [PERSON] та лікування у ортодонта, так як не бачить передумов останньої до англійської мови і послуг ортодонта. На 10-річчя дочки вона вирішила подарувати останній комп'ютер і запропонувала [PERSON] взяти участь в покупці, але останній відмовився, після чого вона [PERSON] більш не зверталась з проханнями до відповідача В 2013р у [PERSON] була можливість виїхати за кордон, однак [PERSON] відмовився надати згоду, пояснивши, що це покарання. Після чергової поїздки [PERSON] за кордон, на яку відповідач надавав їй 200 Євро, останній зажадав повернути позичені ним гроші. Вказує, що під час перебування її ([PERSON]) у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], вони придбали підвальне приміщення, відносно якого останній затребував від неї ([PERSON]) згоду на продаж ним цього приміщення, що було оформлено у нотаріуса в присутності свідків. Однак, відповідач звернувся до міліції та до орнагу опіки із заявою, що його насильно змусили написати відмову від дитини. Також, пояснила, що з 2012р до теперішнього часу [PERSON] матеріальної допомоги не надає, на випускний [PERSON], який відбувся в 2017р відповідач не з'являвся. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в період 2013-2015 роки вона працювала психологом у школі №21, де навчалася [PERSON]. У зв'язку із звернення [PERSON] з проханням допомогти налагодити контакт з його донькою, вона попрацювала з [PERSON], після чого був встановлений графік зустрічей батька з донькою 2 рази на тиждень в школі в її ([PERSON].) присутності. Однак, після чергової зустрічі з батьком позивачка відмовилася від контактування з останнім, а надалі мати позивачки надала заяву з повідомленням, що дочка не потребує психологічної допомоги. Зазначає, що [PERSON] постійно виявляв бажання виховувати дочку, він був на всіх батьківських зборах, часто бував в школі, де навчалась [PERSON]. Вважає, що усі негаразди, які відбуваються під час контактів між позивачкою та її батьком, трапляються по причині сварки між її [PERSON] батьком та матір'ю. Для вирішення питання - налагодження контакту між батьком та дитиною, були зустрічі з директором, завучем та відповідачем, де було вирішено не обмежувати спілкування батька з [PERSON]. Свідок [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що в період з 07.02.2006р по 14.07.2016р вона працювала начальником служби у справах дітей Краматорської міської ради. Відповідач [PERSON] приблизно в 2012р звертався до служби з питанням усунення перешкод у вихованні дитини, надання йому можливості спілкуватися з дочкою. Відповідачу роз'ясняли, що дитина має певні права в тому числі і на спілкування, надавали рекомендації щодо налагодження стосунків. Зазначає, що під час першої зустрічи пчихолога із дівчинкою ([PERSON].) останній було 10 років, було встановлено, що дитина досить розвинута, має високий рівень інтелекту. [PERSON] протягом 4 років постійно звертався до служби як письмово, так й усно з приводу спілкування з дочкою. У нього постійно були конфлікти з адміністрацією навчальних закладів, де навчалачсь [PERSON]. Вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, вивчивши письмові докази, суд вважає позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, зважаючи на таке. Так судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] ([NUMBER], виданого 04.12.2001р відділом РАГС Краматорського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №1), батьками дитини є [PERSON] та відповідач [PERSON] Як вбачається із свідоцтва про зміну імені , виданого 04.02.2017 року Краматорським МВ ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області, позивачка [PERSON] змінила своє прізвище на «[PERSON]». Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, складеного від 23.10.2007р ([NUMBER], виданого в відділі РАЦС Краматорського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №584) шлюб між батьками дитини [PERSON] та [PERSON] розірваний 31 серпня 2007 року. Судом також встановлено, і ці обставини не заперечувалися сторонами в судовому засіданні, що з 2006 року по теперішній час батьки дитини мешкають окремо. Позивачка мешкає разом зі свою матір'ю. До 2012 року у сторін були гарні стосунки, вони постійно спілкувалися, проводили разом дозвілля. В рахунок аліментів на утримання доньки відповідач передав своїй колишній дружині та донці належну йому нерухомість. Відповідно до рішення Краматорського міського суду Донецької області від 29.08.2013р (справа №234/3814/13-ц, провадження №2/234/1766/13) позов [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку побачень та участі у вихованні дитини, стягнення додаткових витрат на утримання дитини, а також позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, задоволені частково, та [PERSON] зобов'язано надати можливість [PERSON] для спілкування з дитиною [PERSON] в кожний четвер місяця з 15.00 до 18:00 та кожну суботу місяпя з 12:00 до 20:00 в загальнодоступних громадських містах (скверах, парках, тощо) у присутності працівника центру соціальних служб для дітей, сім'ї та молоді Краматорської міської ради відновлення взаємовідносин між батьком [PERSON] та донькою [PERSON] за бажанням дитини. З [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на дитину в розмірі 745грн. Рішення набрало законної сили 24.10.2013р. З наданих відповідачем документів вбачається, що він в період з 2013 по 2016 роки неодноразово звертався до Управління освіти Краматорської міської ради, Служби у справах дітей із заявами з приводу його спілкування з дитиною та його участі у вихованні дитини. Рішенням Краматорського міського суду від 12.01.2015р (справа №234/8415/14-ц, провадження №2/234/90/15) у задоволенні позову [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] відмовлено, та останнього попереджено щодо зміни ставлення до виховання та утримання дитини [PERSON] Згідно висновку органу опіки та піклування №01-49/1098 від 21.02.2019 року, останній вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його доньки [PERSON], оскільки [PERSON] порушує норми чинного законодавства щодо виконання своїх батьківських обов'язків, свідомо нехтує ними, має винну поведінку стосовно своєї доньки. Нехтування відповідачем батьківськими обов'язками принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично не виконує батьківських обов'язків, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини, як з моральної, так і з правової точки зору. Конституцією України (ст.51) визначено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1,2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами ст.9 Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно із ст.18 Конвенції батьки або законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їхнього основного піклування. Відповідно до ст.141 Сімейноко кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.1-4 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Згідно ч.ч.1,3 ст.151 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.155 ч.4 Сімейного Кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України. Зокрема, пунктами 2 і 3 частини першої статті 164 Кодексу визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Згідно роз'яснень викладених у п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати, як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Аналізуючи вимоги та положення вищезазначеного законодавства, суд визнає, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, в тому числі і щодо позбавлення батьківських прав її батьків, в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінивши усі зібрані по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв'язку для прийняття законного та обґрунтованого рішення по справі, суд вважає необхідним відмовити позивачці в задоволенні її вимог про позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки докази, які були надані позивачкою не є достатніми та переконливими для застосування до відповідача такої крайньої міри впливу як позбавлення батьківських прав. Як було зазначено вище, сторони постійно спілкувалися, проводили разом своє дозвілля до 2012 року, тобто протягом майже 6 років після розірвання шлюбу між [PERSON] та відповідачем [PERSON] Після цього відповідач постійно намагався налагодити стосунки із дитиною, спілкуватися з нею, виявляв інтерес до її навчання та її внутрішнього світу. Обставини, на які позивачка посилається в своєму позові на обґрунтування наявності підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно неї, зокрема, щодо жорсткого поводження відповідача до неї, образ з його боку, ухилення від виконання батьківських обов'язків, вже були досліджені судом під час розгляду аналогічного позову її матері - [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його доньки. В своєму рішенні від 12.01.2015 року суд зазначив, що поведінка відповідача не може в повній мірі відповідати інтересам дитини, разом з тим не може бути й підставою позбавлення його батьківських прав, оскільки відсутня його винна поведінка та свідоме ухилення чи нехтування батьківськими обов'язками. За обставин недоведеності нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками, а також наявності конфлікту між колишнім подружжям, які не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, а також те, що відповідач заперечував проти позбавлення його батьківських прав, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Висновок органу опіки та піклування Краматорської міської ради від 21.02.2019 року, згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], суд не приймає до уваги при ухваленні рішення по справі, оскільки цей висновок має рекомендаційний характер та не є обов'язковим для суду (частини 5,6 статті 19 СК України). Суд зауважує, що за тих самих обстави орган опіки та піклування в 2015 році надав суду зовсім протилежний висновок про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його доньки.

Outcome: dismissed