Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON] з посиланням на те, що 18 листопада 1997 року [PERSON] отримала в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі свідоцтва про право власності на Ѕ частину житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] як частку у спільному майні подружжя, за реєстром 362 та про право на спадщину за законом після смерті [INFO] чоловіка [PERSON] на Ѕ частину вищевказаного житлового будинку, за реєстром 363. Проте, право власності в Білоцерківському МБТІ за [PERSON] зареєстровано не було. [INFO] [PERSON] померла, спадщину після смерті якої прийняли вона та [PERSON] , спадкоємці за заповітом, посвідченим 19 вересня 2019 року секретарем Винарівської сільської ради Цимбал А.І. за реєстром № 3, подавши до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. [PERSON] є спадкоємицею за заповітом індивідуально визначеного спадкодавцем майна, яке не є предметом спору. Вказаний житловий будинок загальною площею 67,6 кв. метри, житловою площею 42,1 кв. метри, вартістю 162653 гривень. Державний нотаріус Ставищенської районної державної нотаріальної контори відмовила у видачі свідоцтва про прийняття спадщини за законом на вказаний будинок через відсутність документів, які б свідчили про належність спадкового майна спадкодавцеві. Позивач просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] на вищевказаний житловий будинок. Позивач в судове засідання не прибула, в позовній заяві зазначила, що просить справу розглядати без її участі (а.с. 2-8). Представник відповідача Ставищенської селищної ради в судове засідання не прибув. Ставищенська селищна рада направила до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, просить справу розглядати без участі представника (а.с. 54). Суд, розглянувши письмову заяву про визнання позову представником відповідача, та перевіривши матеріали справи, вважає, що визнання представником відповідача позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності від 28 серпня 1991 року, виданого Винарівською сільською радою, право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (а.с. 15). 18 листопада 1997 року [PERSON] отримала в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі свідоцтва про право власності на Ѕ частину житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] як частку у спільному майні подружжя, за реєстром 362 та про право на спадщину за законом після смерті [INFO] чоловіка [PERSON] на Ѕ частину вищевказаного житлового будинку, за реєстром 363 (а.с. 13, 14). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 12). До спадкового майна померлої належить вищезазначений житловий будинок. Проте, реєстрація права власності на який згідно відповіді КП КОР Південне БТІ до 01.01.2013 року за [PERSON] не проводилась та в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про речові права на вказане нерухоме майно відсутні (а.с. 48). Відповідно до копії технічного паспорту (а.с. 16-20) вказаний житловий будинок загальною площею 67,6 кв. метри, житловою площею 42,1 кв. метри, вартістю 162653 гривні розташований на приватизованій земельній ділянці, на якій також знаходяться: погріб з шийкою «Б», прибудова «а», сарай-літня кухня «В», огорожа № 1, ворота з хвірткою № 2. З копії матеріалів спадкової справи (а.с. 31-44) встановлено, що після смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини до Ставищенської районної державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини у встановлений шестимісячний строк звернулися позивач та [PERSON] , спадкоємці за заповітом, посвідченим 19 вересня 2019 року секретарем Винарівської сільської ради Цимбал А.І. за реєстром № 3, та отримали свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом на частину спадкового майна. [PERSON] є спадкоємицею за заповітом індивідуально визначеного спадкодавцем майна, яке не є предметом спору. Спадкоємців які мають право на обов`язкову частку у спадщині після померлої [PERSON] немає (а.с. 47). 14 грудня 2020 року державний нотаріус Ставищенської районної державної нотаріальної контори Цимбалюк В.М. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність документів, які б свідчили про належність спадкового майна спадкодавцеві (а.с. 22). Як вбачається із статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 1220 ч. 1, 1223 ч. 3 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч.1, 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Як встановлено ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. Відповідно до ст. 2 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що [PERSON] за життя набула права власності на житловий будинок [ADDRESS] , а саме: на 1/2 його частину, як на частку у спільному майні подружжя та на 1/2 частину в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] чоловіка [PERSON] ; а позивач набула право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] на даний житловий будинок, тому позов слід задовольнити. Оскільки позивач в позовній заяві вказала, що понесені судові витрати просить покласти на неї (а.с. 2-8), відповідно до змісту ст. 141 ЦПК України суд не вирішує питання про стягнення або розподіл судових витрат.

Outcome: approved