Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

В січні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вона з 16 лютого 1985 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від сумісного проживання дітей не мають. Сімейне життя не склалося у зв'язку з різними характерами та поглядами на життя, відсутністю взаєморозуміння, а також через зловживання відповідачем алкогольними напоями. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, відновлювати які наміру не мають. Спільне життя та збереження сім'ї неможливе, суперечить її інтересам, тому просить задовольнити її вимоги. Відповідач відмовляється розірвати шлюб через органи ДРАЦС. Позивачка до суду подала заяву, якою підтримала обставини, викладені в позовній заяві на обґрунтування заявлених позовних вимог. Зазначила, що примирення сторін та збереження сім'ї неможливе, наданий судом двохмісячний строк на примирення позитивних результатів не дав. Сторони більше року проживають окремо, спільного господарства не ведуть, сімейного бюджету не мають, майновий спір на час розгляду справи відсутній. Від сумісного подружнього проживання дітей не мають. Просила розглянути справу на підставі наявних в справі доказів та її заяви без участі сторін. Крім того, зазначила, що після розірвання шлюбу бажає змінити прізвище на дошлюбне «[PERSON]». Відповідач, який у встановленому порядку повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 28 квітня 2014 року суд ухвалив розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що сторони 16 лютого 1985 року зареєстрували шлюб в Старокостянтинівському райвідділі РАЦС Хмельницької області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис № 30, це підтверджується даними свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого Старокостянтинівським райвідділом РАЦС Хмельницької області 16 лютого 1985 року. Від спільного сумісного проживання дітей не мають. Сімейне життя між сторонами не склалось, шлюб існує формально. Причинами розпаду сім'ї стали різні характери сторін, відсутність між ними взаєморозуміння. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, відновлювати які наміру не мають, не ведуть спільного домашнього господарства, не мають спільного сімейного бюджету, більше року проживають окремо. На час розгляду справи про розірвання шлюбу майновий спір між сторонами відсутній. За змістом ст. 51 Конституції України, ст. 24, ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи, що між сторонами тривалий час існують непорозуміння та суперечки, внаслідок чого склались неприязні відносини, подружні стосунки вони не підтримують, спільного домашнього господарства не ведуть, спільного сімейного бюджету не мають, строк наданий судом для примирення та збереження сім'ї позитивних результатів не дав, суд прийшов до висновку, що подальше сімейне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, буде суперечити їхнім інтересам, а тому шлюб слід розірвати. В заяві позивачка просить після розірвання шлюбу змінити її прізвище з „[PERSON]" на дошлюбне „[PERSON]". Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У відповідності до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Суд дійшов висновку, що після розірвання шлюбу слід змінити прізвище позивачки з „[PERSON] " на „[PERSON]". Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 3 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Положенням ч. 2 ст. 115 СК України визначено, що рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. При розподілі судових витрат суд виходить із положень ст. 88 ЦПК України, згідно яких, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved