Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання втратившою право користування житлом. В позові зазначено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 08 серпня 2014 року виданим державним нотаріусом п'ятої Запорізької державної нотаріальної контори Сидорчук К.В. В квартирі належній позивачу зареєстрована з липня 2015 року [PERSON] Вказана особа не є родичем позивача. На даний час [PERSON] у вказаній квартирі не проживає, але залишається зареєстрованою за вищевказаною адресою, жодних комунальних платежів не сплачує. Особисті та будь-які інші речі відповідача у квартирі відсутні. Посилаючись на те, що на теперішній час реєстрація відповідача у квартирі, шо належить позивачу порушує майнові інтереси останнього, оскільки вона змушена сплачувати додаткові суми за утримання нерухомого майна та комунальні послуги, які до теперішнього часу нараховуються на відповідача, який зареєстрований у належній позивачу квартирі, а місце проживання відповідача невідоме, просить суд визнати [PERSON] втратившою право користування житловим приміщенням В судовому засіданні позивач просив позов задовольнити в повному обсязі, проти розгляду справи без участі відповідачів та ухвалення заочного рішення не заперечував. Та пояснив: що у липні 2015 року в належній їй на праві приватної власності з її дозволу зареєструвалась та тимчасово проживала приятелька його онука [PERSON] жодного договору найму житлового приміщення сторони не укладали. Оскільки відповідач ще у вересні 2016 року зібравши свої речі залишила квартиру позивача, повідомивши, що більше не має наміру проживати в ній, проте знятись у добровільному порядку з реєстраційного обліку не забажала, позивач, звернувся до суду за захистом своїх майнових прав. В судове засідання відповідач до суду повторно не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку, через розміщення виклику у засобах масової інформації, про що у справі міститься копія виклику та конверти повернені установою пошти. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що заявлений позов підлягає повному задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 08 серпня 2014 року виданим державним нотаріусом п'ятої Запорізької державної нотаріальної контори Сидорчук К.В. В квартирі належній позивачу зареєстрована з липня 2015 року [PERSON] Вказана особа не є родичем позивача. На даний час [PERSON] у вказаній квартирі не проживає, але залишається зареєстрованою за вищевказаною адресою, жодних комунальних платежів не сплачує. Особисті та будь-які інші речі відповідача у квартирі відсутні. Згідно довідки виданою ЖБК №18 «Машинобудівник» №46 від 08.11.2016 року [PERSON] зареєстрована, але не проживає за адресою [ADDRESS] В судовому засіданні Свідок [PERSON] та показала суду, що є подругою позивача та обізнана про обставини справи. Так згідно показів свідка відповідач [PERSON] вселилась та була зареєстрована у квартиру належну [PERSON] у зв'язку з тим, що тимчасово проживала разом з онуком позивача, проте близько вересня 2016 року залишила спірне житлове приміщення, заявила, що проживати в ньому більше не має бажання, свої особисті речі забрала з собою. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися о суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно СТ.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування або розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися о суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно до роз'яснень, що надані у п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику с справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім»ї попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71,72,116,156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою Враховуючи обставини, які були встановлені під час розгляду справи, суд вважає, що вимоги позивача правомірні. На думку суду, факт реєстрації відповідача у спірній квартирі, не маючи законних підстав користуватися жилим приміщенням, порушує право власності позивача.

Outcome: approved