Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з відповідним позовом, в обґрунтуванні якого зазначив, що 28 грудня 2012 року о 20 год. 00 хв. Відповідач [PERSON], керуючи транспортним засобом - автомобілем ВАЗ -2107, державний номер [NUMBER] по вул.Оборонна в м.Луганську, скоїв зупинку на проїзній частині дороги та відчинив дверцята транспортного засобу, внаслідок чого сталося зіткнення з транспортним засобом - автомобілем «Шевролет», державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], який належить йому на праві власності, чим порушив п.15.13 Правил дорожнього руху. В результаті зіткнення автомобіль «Шевролет», державний номер [NUMBER] було ушкоджено. Згідно постанови Жовтневого районного суду м.Луганська від 05.03.2013 року відповідача було визнано винним в порушенні вимог п.15.13 Правил дорожнього руху та скоєнні вищевказаної ДТП. З відповіді Страхового товариства з додатковою відповідальністю Глобус» від 18.11.2013 року вбачається, що згідно Акту розрахунку матеріальної шкоди від 11.02.2013 року вартість майнової шкоди, завданої позивачу як власнику вказаного автомобіля внаслідок ДТП складає 4176,90 грн. Згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності №АВ/3058146 СТДВ «Глобус» було застраховано відповідальність відповідача, який на правовій підставі володіє автомобілем ВАЗ-2107, державний номер [NUMBER]. СТДВ «Глобус» відшкодувало позивачу майнову шкоду за мінусом франшизи - 1000,00 грн., тобто у розмірі 3176,90 грн., що підтверджується повідомленням СТДВ «Глобус» від 29.04.2013 року та від 18.11.2013 року, а також платіжним дорученням від 29.04.2013 року. Вважає, що матеріальну шкоду у розмірі 1000,00 грн. на підставі вимог ст.1166,1187 ЦК України повинен відшкодувати йому відповідач. Також у зв'язку з ДТП позивач зазначив, що йому було заподіяно моральну шкоду. Так внаслідок ДТП він, будучи інвалідом 2-ї групи, зазнав переляку за своє здоров'я та за свою безпеку. Крім того, у зв'язку з ушкодженням автомобіля було порушено його звичний образ життя, він - інвалід, не міг деякий час пересуватися по місту по своїм справам, відвідувати лікаря, займатися своїми повсякденними та улюбленими справами, вести домашнє господарство, бути корисним сім'ї, тобто були порушені його нормальні життєві зв'язки. Внаслідок порушення його укладу життя, позивач став роздратованим, що спричинило порушення взаємовідносин в сім'ї, з оточуючими його громадянами, деякий час він навіть боявся керувати своїм транспортним засобом. У зв'язку з тим, що відповідач в добровільному порядку відшкодувати завдану шкоду відмовляється, позивач змушений звернутися з цим позовом до суду. На підстав викладеного позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь матеріальну шкоду - франшизу в розмірі 1000,00 грн., моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 400,00 грн. В судовому засіданні позивач присутній не був, надав суду заяву про розгляд справи без його присутності у зв'язку з тим, що він є інвалідом 2-ї групи. З позовними вимогами повністю згоден. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити в задоволенні вимог в повному обсязі. До початку судового засідання надав суду заперечення, з яких вбачається, що дійсно мала місце ДТП з його участю та участю позивача. У нього був укладений зі страховою компанією ТДВ «Глобус» договір страхування цивільно - правової відповідальності по транспортному засобу ВАЗ2107, д.н.93410АМ. У строки, передбачені законодавством, після аварії він звернувся у страхову компанію та надав усі відповідні документи для оформлення відшкодування шкоди, що була заподіяна внаслідок ДТП. Страховик, провівши оцінку шкоди, яка заподіяна пошкодженням автомобіля потерпілого, визначила її розмір та сплатила позивачу 3176,90 грн. Позивач заперечень щодо оціненої суми матеріальної шкоди до страхової компанії не пред'являв. Сума франшизи не була виплачена відповідачем у зв'язку з його тяжким майновим станом, оскільки внаслідок хвороби опорно - рухового апарату він не має можливості працювати. Враховуючи захворювання, відповідач отримав групу інвалідності, соціальну допомогу він отримує в розмірі 940,00 грн., що менше прожиткового мінімуму, тому сплатити франшизу у повному обсязі він не має можливості. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди відповідач вказав, що позивач не обґрунтував розмір визначеної моральної шкоди саме у сумі 1000,00 грн., не надав суду жодного доказу, що можуть підтвердити моральні страждання позивача, у зв'язку з чим вважає вимогу про відшкодування моральної шкоди повністю необґрунтованою. В судовому засіданні відповідач надав пояснення аналогічні викладеним в запереченнях та просив відмовити в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та розстрочити виплату франшизи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом було встановлено, що на підставі постанови Жовтневого районного суду м.Луганська від 05 березня 2013 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 ч.2, ст.130 КУпАП та призначено покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк два роки шість місяців (а.с.8). Згідно зі ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 9 Закону обов'язковий ліміт відповідності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Договором страхування ні індивідуальних умовах можуть бути визначенні ліміти, вищі, ніж зазначені у цьому Законі ліміти. Згідно страхового полісу встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю (на одного потерпілого) у сумі 100 000, 00 (сто тисяч) грн.; за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) у сумі 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн. У зв'язку із цим, внаслідок ДТП, яке сталося 28 грудня 2012 року за участю позивача та відповідача, автомобіль позивача було пошкоджено, що призвело до завдання матеріальної шкоди. Відповідно до листа Страхової компанії «Глобус» №1665-ВРСВ від 29 квітня 2013 року про результати розгляду матеріалів щодо страхової виплати вбачається, що комісією СК «Глобус» по розгляду страхових випадків прийнято рішення та здійснено виплату [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 3176,90 грн. на підставі платіжного доручення №3221 від 29.04.2013 року) згідно поліса №АВ/3058146 за наслідками дорожньо - транспортної пригоди, яка трапилась 28.12.2012 року. Також зазначено про обов'язок страхувальника згідно ст.36.6. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власникіі наземних транспортних засобів», провести потерпілій стороні [PERSON] франшизи у розмірі 1000,00 грн. (а.с.9). З наявної в матеріалах справи відповіді СК «Глобус» №4593-ВРСВ від 18 листопада 2013 року на запит вбачається, що згідно Акту розрахунку матеріальної шкоди №224/13 від 11.02.2013 року розмір шкоди становить 4176 грн. 90 коп. без ПДВ, та 5012 грн. 28 коп. з ПДВ. Комісією СК «Глобус» по розгляду страхових випадків прийнято рішення та здійснено виплату [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 3176 грн. 90 коп. (платіжне доручення №3221 від 29.04.2013 року) згідно поліса №АВ/3058146 за наслідками дорожньо - транспортної пригоди, яка трапилася 28.12.2012 року (а.с.10). Згідно платіжного доручення вбачається, що Страхова компанія з додатковою відповідальністю «Глобус» було перераховано [PERSON] суму 3176 (три тисячі сто сімдесят шість) грн. 90 коп., що не перевищує встановленого ліміту майнової відповідальності страхувальника (а.с.11). З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у Страховому товаристві з додатковою відповідальністю «Глобус», у відповідності до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/3058146. Позивач звертався до відповідача 01.10.2013 року з проханням виплатити суму франшизи в добровільному порядку та повідомленням про можливість звернення до суду у випадку відмови, яку було отримано відповідачем (а.с.12-13). На підставі п.6 Постанови Пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом відповідно до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик при настанні страхового випадку зобов'язаний відшкодувати заподіяну в результаті ДТП шкоду. Згідно зі ст.6 вищезазначеного Закону страховим випадком є дорожньо - транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно - правова відповідальність особи, відповідальність якого застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Згідно зі ст.22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховки в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо - транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. При цьому згідно зі ст.12.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, встановленому у Полісі. Згідно зі ст.36.6. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Під час розгляду даної цивільної справи, судом було достовірно встановлено, що відповідач, після настання даного ДТП, звернувся до страхової компанії із відповідною заявою про настання страхового випадку та виплату суми страхового відшкодування у зв'язку із цим, а страховик, на виконання своїх обов'язків за Договором страхування, визнавши дану подію страховим випадком, виплатив позивачу страхову суму, що підтверджується платіжним дорученням №3221 від 29 квітня 2013 року у розмірі 3176,90 грн. без виплати франшизи в розмірі 1000 (одна тисяча) грн., тоді як розмір шкоди страховою компанією було визначено у сумі 4176 грн. 90 коп. В зв'язку із цим, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги до відповідача щодо стягнення суми матеріальної шкоди - франшизи в розмірі 1 000 (одна тисяча) грн. Що стосується стягнення з відповідача суми моральної шкоди на користь позивача в розмірі 1 000 грн., то в цій частині позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, яка підлягала застосуванню в даному випадку, і яка визначає, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. З урахуванням встановлених обставин, зокрема, ступіню вини кожного з учасників ДТП, впливових дій кожного з водіїв на розмір матеріальних збитків, а також те, що позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру, зокрема не було надано доказів щодо розміру моральної шкоди, на який він претендує. У зв'язку із цим, на думку суду, вимоги позивача щодо стягнення заявленої суми моральної шкоди з відповідача є необґрунтованими. Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд вважає, що також не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу у розмірі 400 грн., оскільки, відповідно до вимог ст.84 ЦПК України визначено, що витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. На підтвердження понесених витрат позивачем надано до суду копію квитанції до прибуткового касового ордеру №7 від 27 листопада 2013 року, відповідно до якої позивачем за складання позову про стягнення матеріальної та моральної шкоди за ДТП, яке мало місце 28.12.2012 року, адвокату Вендель О.М. було виплачено гонорар в сумі 400,00 грн. (а.с.14). Документів, що підтверджує статус адвоката як фахівця в галузі права, позивачем до суду не надано. Окрім того, витрати на правову допомогу є предметом доказування, а стороною позивача не надано розрахунку витрат та вартості послуг. Також слід зазначити, що в квитанції не зазначено до якого договору вона вчинена. За таких обставин, суд вважає, необґрунтованими вимоги позивача щодо відшкодування витрат на правову допомогу у сумі 400,00 грн. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243 гривні 60 коп. у порядку ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial