Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором та просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 42941,88 грн за кредитним договором № б/н від 09.04.2009 року, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 5493,24 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 3231,69 грн, заборгованість за пенею та комісією 2850,00 грн, штраф (фіксована частина) 250,00 грн, штраф (процентна складова) 2032,95 грн та судові витрати у розмірі 1600,00 грн. 18.01.2018 року відповідач надала відзив, в якому зазначила, що не згодна з вимогами банку, так як вимоги є недоведеними, а тому такими, що не підлягають задоволенню, так як не підписувала Договір та розрахунок заборгованості не є підставою для стягнення грошових сум, так як відсутня формула підрахунку. 06.02.2018 року представником Банку подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що факт отримання кредиту підтверджується анкетою-заявою, яку відповідач підписала та погодилася з тим, що заява, пам'ятка клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи становлять між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, та з тим, що вона ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані їй в письмовому вигляді. Також представник зазначив, що відповідачем розрахунок не спростовано, контррозрахунок не надано, судово-економічні експертизи не призначались. 11.04.2018 року [PERSON] надала заперечення, в яких вказала, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, так як не надано первинних документів з обов'язковими реквізитами. 10.05.2018 року представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав відповідь на заперечення, в яких зазначив, що банківська виписка має статус первинного документу, що підтвердженно Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін'юсту від 12.04.2012 року №578/5. 13.11.2018 року [PERSON] подано заяву про застосування строку позовної давності. 08.01.2019 року представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надано відзив на заяву про застосування строку позовної давності, в якій вказано, що договір укладено в 2009 році, а строк перевипущеної картки діє до останнього дня 12.2016 року, позивач же звернувся до суду з позовом 07.02.2017 року, тобто до спливу строку позовної давності. 28.12.2018 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у судове засідання з'явився, на задоволенні позову наполягав. [PERSON] у судове засідання з'явилася, проти позову заперечувала та просила відмовити в повному обсязі. Представник позивача Удод Л.Я. проти позову заперечувала, посилаючись на відсутність оригіналів документів та на позовну давність, у задоволенні позову просила відмовити. Вислухавши сторони, перевіривши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки у судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 09.04.2009 року відповідач отримала кредит у розмірі 10000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с. 4-6). Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, які були надані їй в письмовому вигляді для ознайомлення, складає між нею і Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п. 6.5. Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором (а.с. 12). У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором Відповідач станом на 31.12.2016 року має заборгованість за кредитом 5493,24 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 3231,69 грн, заборгованість за пенею та комісією2850,00 грн, штраф (фіксована частина) 250,00 грн, штраф (процентна складова) 2032,95 грн., про що свідчить розрахунок заборгованості та виписка по рахунку(а.с. 4-8, 109-119). До договору кредиту, згідно ст. 1054 ЦК України, застосовуються загальні положення про договір позики. Згідно ст. ст. 526-527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. У відповідності до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Зважаючи на викладене, факт відсутності підписання трудових договорів, документації про оплату праці та звільнення не оспорюється, тобто не оформлення трудових правовідносин підтверджується як позивачем, так і відповідачем. На підставі ч.2 ст.80 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Контррозрахунків чи інших доказів невірних підрахунків заборгованості відповідачем не надано. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно Постанови Верховного суду від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12, встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що Банк звернувся до суду в межах позовної давності. Стаття 58 ЦПК України надає право сторонам та іншим особам брати участь у цивільній справі особисто або через представника. Процесуальний представник діє в цивільному процесі від імені і в інтересах іншої особи в межах наданих нею повноважень. Повноваження представника юридичної особи підтверджуються її довіреністю, яка видається за підписом посадової особи, уповноваженої на це законом, статутом або положенням, прикладенням печатки юридичної особи. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтвердженими довіреністю фізичної або юридичної особи. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами. Посилання представника позивача щодо ненадання оригіналу довіреності та твердежння, що позов від імені АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подано та підписано представником за довіреністю з порушенням вимог ч.7 ст. 177 ЦПК України, ні чим не підтверджено, а тому не є підставою для відмови в задоволенні позову. Твердження представника [PERSON] не відповідає дійсності, оскільки представником позивача надано належну довіреність на представлення інтересів АТ КБ "ПРИВАТБАНК» в суді. За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позов в повному обсязі та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 42 941, 88 грн. на користь позивача. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір у розмірі 1600,00 грн. на користь позивача.

Outcome: approved