Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача Державного підприємства «Шахта «Візейська», у позовній заяві вказав, що протягом 1979р.-1994p. працював на підземних роботах в шкідливих умовах на Шахті № 8 «Великомостівська» в/о «Укрзахідвугілля», правонаступником якої на даний час є Державне підприємство «Шахта «Візейська» та був звільнений з роботи з шкідливими умовами праці 05.06.1994р. у зв'язку з встановленням групи інвалідності по професійному захворюванню. У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в позивача погіршився стан здоров'я, внаслідок чого він неодноразово був змушений звертатись за медичною допомогою, що підтверджується записами у медичній картці та витягами з історії хвороби. Однак покращити здоров'я не вдалося і позивачу було діагностовано хронічне професійне захворювання - «антракосилікоз Іст.». Відповідно до повідомлення про хронічне захворювання шахтою проведено розслідування випадку даного професійного захворювання, за результатами якого складено Акт розслідуванню професійного захворювання від 05.04.1994р., згідно якого вбачається, що професійне захворювання виникло внаслідок роботи у шкідливих умовах праці на вугільних підприємствах та в умовах запиленості повітря робочої зони, важкої праці, несприятливих факторах мікроклімату в шахті, невиконанні роботодавцем норм і правил охорони праці, гігієнічних регламентів та нормативів. Зазначає, що 10.05.1994р. висновком МСЕК йому вперше з 26.04.1994р. встановлено третю групу інвалідності внаслідок профзахворювання та стійку втрату професійної працездатності в розмірі 50%. На підставі висновку МСЕК шахтою йому призначено виплати по відшкодуванню шкоди - втрачений заробіток та одноразову допомогу. Зазначає, що після встановлення стійкої втрати професійної працездатності йому в подальшому не вдалось покращити стан здоров'я, тому і надалі він був змушений звертатись за медичною допомогою. Відповідно до висновків МСЕК група інвалідності та стійка втрата професійної працездатності позивачу продовжувались, а відповідно до висновку МСЕК від 27.05.2003р. внаслідок погіршення стану здоров'я продовжено третю групу інвалідності та встановлено 50% втрати професійної працездатності безтерміново. Станом на сьогоднішній день позивач систематично перебуває на лікуванні та обліку у лікаря терапевта з приводу отриманого профзахворювання. Вважає, що внаслідок отриманого професійного захворювання йому завдано моральної шкоди. Вказує, що втрата професійної працездатності призвела до втрати нормальних життєвих зв'язків, вимагає від позивача додаткових зусиль та втрати часу для організації свого життя. Працездатність позивач втратив у працездатному віці і тепер, внаслідок погіршення стану здоров'я, позбавлений можливості виконувати звичайну роботу, так як внаслідок профзахворювань, що переросли в хронічні, будь яка фізична праця завдає йому болю. З покликанням на ст.ст. 8, 22, 58 Конституції України, Закон України «Про охорону праці», «Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків» затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 472 від 23.06.1993 року, ст. 173 КЗпП України, ст. 440-1 ЦК Української РСР (1963 року), просить суд стягнути з відповідача ДП "Шахта «Візейська» в його користь 12180грн. відшкодування моральної, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибув, надав суду заяву в якій вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, справу просить розглядати без його участі та щодо заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача ДП «Шахта «Візейська» в судове засідання 29.09.2015р. повторно не прибув, будучи належно повідомленим про день та час розгляду справи, не повідомив суд про причину неявки, тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Пзивач у поданій заяві не заперечив проти такого порядку вирішення справи. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з наступних підстав. Як встановлено із дослідженої в судовому засіданні трудової книжки на ім»я [PERSON], зокрема з 23.07.1979р. по 21.08.2010р. він працював на шахті №8 «Великомостівська» Західно-Українського виробничого об»єднання по видобутку вугілля, в даний час ДП «Шахта «Візейська» та виконував роботу: машиніста гірничих виймальних машин з повним підземним робочим днем; гірника очисного забою; гірника монтажника; гірника робітника поверхні; електрослюсара (слюсара) чергового та з ремонту устаткування. Із дослідженого акту розслідування професійного захворювання (отруєння) від 05.04.1994 року встановлено, що професійне захворювання [PERSON] виникло внаслідок контакту з вугільно-породним шахтним пилом в концентрації вище ГДК. Зазначено підземний стаж [PERSON] 16р. 8міс.. Із довідки обласної МСЕК Серії 2-18АБ №005253 від 10.05.1994р. [PERSON] вперше встановлено ІІІ групу інвалідності та 50% втрати професійної працездатності. З довідки МСЕК Серії ЛВА-2 №005222 від 27.05.2003р. [PERSON] підтверджено і безтерміново призначено ІІІ групу інвалідності та 50% втрати професійної працездатності. У зв»язку зі наявністю вказаного вище захворювання позивач [PERSON] неодноразово перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, що вбачається з наданих позивачем виписок з історій хвороби. Таким чином, вперше позивачу [PERSON] встановлено ІІІ групу інвалідності та 50% втрати працездатності 10.05.1994 року. Отже, право на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров»я, у позивача виникло 10.05.1994 року, коли висновком МСЕК йому вперше встановлено 50% втрати професійної працездатності та ІІІ групу інвалідності. На цей час спірні правовідносини були врегульовані ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про охорону праці» та Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров»я, пов»язаним з виконанням трудових обов»язків, затвердженими постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року. Відповідно до ст. 440-1 ЦК УРСР 1963р. моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати. У п. 9 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995р. звернуто увагу на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інш. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. В ході розгляду справи встановлено, що виконуючи трудові обов»язки позивач [PERSON] отримав ушкодження здоров»я, з приводу чого тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні та продовжує лікуватися. Даний факт стверджується дослідженими медичними документами, а також актом розслідування професійного захворювання від 05.04.1994р.. Згідно із п. 1 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків» затверджених постановою КМУ №472 від 23.06.1993р. (які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин), власник підприємства, установи і організації (надалі - підприємство) або уповноважений ним орган (надалі - власник) несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків (надалі - ушкодження здоров'я), а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому власником фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці. Таким чином, суд покладає обовязок відшкодувати моральну шкоду позивачу [PERSON] на відповідача ДП «Шахта «Візейська», яка спричинена ушкодженням здоров»я при виконанні трудових обов»язків внаслідок професійного захворювання. В свою чергу, що стосується розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує те, що даний розмір згідно із п. 11 Правил (в ред. від 23.06.1993р. яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), не може перевищувати 200 мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Враховуючи роз»яснення, викладені у п. 9 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995р., до розрахунку суми відшкодування заподіяної моральної шкоди суд застосовує розмір мінімальної заробітної плати 1378грн., який діє на час розгляду справи. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер заподіяної позивачу шкоди, глибину фізичних та душевних страждань позивача, а також вимоги розумності та справедливості, тому, позовну вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди в сумі 12180грн., суд задовольняє частково на суму 10000грн., що відповідає граничному розміру відшкодування.

Outcome: partial