Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: 61050, [ADDRESS], та просив зобовязати Червонозаводський РВ ГУМВС України в Харківській області зняти відповідача з реєстраційного обліку за вищезазначеною адресою. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідач не приймає участі у витратах на утримання та ремонт квартири, оплату комунальних послуг, не мешкає в ній з 2013 року і по теперішній час. Особистих речей в квартирі у відповідача немає. Через її реєстрацію в спірному приміщенні, він не може розпорядитися квартирою на власний розсуд, витрачає зайві кошти на оплату комунальних послуг. Оскільки відповідач без поважних причин не проживає в спірному житловому приміщенні понад шість місяців, не цікавиться ним, не несе витрати по утриманню цього житла, не сплачує комунальні послуги, реєстрація відповідача перешкоджає праву розпорядитися квартирою, позивач просив визнати [PERSON], такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зобовязати Червонозаводський РВ в м. Харкові Головного управління державної імміграційної служби України в Харківській області зняти її з реєстраційного обліку за вказаною адресою. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову. Представник третьої особи - Червонозаводського РВ в м. Харкові Головного управління державної імміграційної служби України в Харківській області у судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Представник третьої особи Служби у справах дітей Червонозаводського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, представника третьої особи Служби у справах дітей Червонозаводського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно\~ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що спірна квартира, знаходиться за адресою: 61050, [ADDRESS] та зареєстрована за позивачем на підставі договору дарування, посвідченого Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 15.11.2000 року, за реєстровим № 1-3521. (а.с.4). Позивач та відповідач з 11.02.2009 року знаходились у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28.08.2014 року було розірвано. (а.с. 5) Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим Червонозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 04.09.2009 року, актовий запис № 628. (а.с. 140) Згідно довідки Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Висота» № 25 від 10.04.2015 року, за адресою: [ADDRESS] мешкають [PERSON] разом з колишнім чоловіком [PERSON] та їх спільним сином [PERSON], [INFO]. Зазначена інформація підтверджується також довідкою про склад сімї від 25.06.2014 року, виданою ОСББ «Висота». (а.с. 49, 50) Статтею 48 Закону України „Про власність передбачено, що власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Відповідно до\~ст.405 ЦК України\~член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Свідок [PERSON] пояснив в судовому засідання, що є сусідом позивача та з 2013 року не бачив [PERSON] за місцем мешкання [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила у судовому засіданні, що мешкає спільно з позивачем за адресою: [ADDRESS]. Зазначила, що позивач розлучений з [PERSON], у звязку з чим з 2013 року остання за зазначеною адресою не зявляється. Їх спільний син мешкає разом з матірю. З дитиною [PERSON] спілкуватися не дає, у звязку з чим у них склались погані стосунки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є двоюрідною сестрою матері відповідачки. [PERSON] до березня 2015 року постійно проживала в спірній квартирі з колишнім чоловіком та їх спільним сином. На даний час [PERSON] не проживає в зазначеній квартирі, оскільки позивач змінив замки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що вона є другом сімї [PERSON]. На даний час [PERSON] не має постійного місця мешкання, оскільки позивач зняв з реєстрації відповідача та змінив замки, що перешкоджає потрапити відповідачу у спірну квартиру. [PERSON] всі особисті речі відповідачки [PERSON] відправив через [PERSON] та зробив її мешкання неможливим. Судом встановлено, що [PERSON] зверталась до правоохоронних органів з приводу дій позивача [PERSON] щодо перешкоджання проживання їй та малолітньому сину за адресою: [ADDRESS], що також підтверджується відповідними копіями звернень, які містяться в матеріалах справи. (а.с. 45, 46, 47, 48) Відповідно до\~ст. 71 ЖК України\~, особа може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням за умови її відсутності понад 6 місяців без поважних причин, за виключенням випадків, передбачених частиною 3 цієї норми. З урахуванням наведеного, суд вважає відсутніми підстави для визнання\~\~відповідача таким, що втратила право користування\~\~житловим приміщенням в квартирі позивача, і не має підстав для задоволення цієї частини позовних вимог. Вирішуючи спір в іншій частині позову - про зняття з реєстрації [PERSON] за спірною адресою, суд вважає цю\~\~вимогу\~\~безпідставною, виходячи із наступного. Відповідно до\~ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"\~\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"\~\~ є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення\~ст. 7 цього Закону\~\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст.\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК України,\~ст. 405 ЦК України). Оскільки відсутні підстави для визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом в квартирі позивача, судом відмовлено у задоволенні цієї частини позовних вимог, тому суд не має підстав для задоволення позовних вимог про зняття з реєстрації відповідача за адресою: [ADDRESS]. Крім того, фізична особа, яка не досягла 14 років, має часткову дієздатність, яка обмежується лише правом самостійно вчиняти дрібні побутові правочини чи здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної та творчої діяльності (\~ст. 31 ЦК України). Обмеження дієздатності особи у віці до 14 років в інших правовідносинах , в тому числі і у праві самостійно та вільно обирати місце свого проживання передбачено положенням ч.4\~ст.29 ЦК України. Таким чином малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Відповідно до\~ст. 160 Сімейного Кодексу України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Як вбачається з письмових матеріалів справи, між батьками [PERSON] та [PERSON] було досягнуто згоди щодо проживання дитини [PERSON] разом з матір"ю, яка була зареєстрована та проживала за спірною адресою, але після досягнення певного віку малолітня дитина зможе самостійно визначити своє місце проживання, що позбавляє на даний час суд можливості вирішити питання про зняття дитини з реєстраційного обліку. Частина 2\~ст.18 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачає, що діти, члени сімї наймача або власника жилого приміщення, мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Крім того, відповідачка категорично заперечує щодо задоволення позову та зняття дитини з реєстраційного обліку в спірній квартирі, що також робить неможливим задоволення позовних вимог позивача. Враховуючи, що орган опіки і піклування заперечує проти зняття малолітньої дитини з реєстраційного обліку у вказаній квартирі, про що повідомила представник в судовому засіданні, суд вважає, що зняття малолітнього [PERSON] з реєстрації в квартирі порушить права малолітньої дитини. Приймаючи таке рішення, суд виходить з того, що згідно ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та необгрунтованими, такими, що не засновані на вимогах діючого законодавства, а тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed