Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] пред'явила до суду позов до відповідача [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 6384,05 гривень та моральної шкоди в розмірі 5000 гривень. Зазначені позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 квітня 2014 року з відповідача в її корить стягнуто аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей - дочки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в розмірі по 400 гривень, щомісячно, починаючи з 06 березня 2014 року. Однак, відповідач аліменти не сплачує, має заборгованість, яка станом на 01 травня 2016 року становить 20955 гривень. Виходячи з розміру щомісячних платежів, які підлягали стягненню щомісячно, в період з березня 2014 року по травень 2016 року, вона має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) в розмірі 1% від платежів, які підлягали сплаті у відповідний період, що становить 6384,05 гривень. Внаслідок несплати відповідачем аліментів у вказаний період позивач зазнала моральної шкоди. Зокрема, в силу незадовільного здоров'я дітей вона не має змоги працювати, не могла забезпечити дітям посиленого харчування, одягу, лікування та оздоровлення, що було психотравмуючим фактором для дітей. Через зазначені обставини позивач зазнала душевних страждань, погіршився стан її здоров'я. В ході судового розгляду позивач зменшила позовні вимоги з тих підстав, що у травні 2016 року відповідач сплачував аліменти, тому просила стягнути з нього неустойку (пеню) за період за період з березня 2014 року по квітень 2016 року в розмірі 6136,05 гривень. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зіславшись на обставини, що викладені в позовній заяві та уточненнях до неї. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди вказала, що поведінка відповідача була неправомірною, відтак моральна шкода повинна констатуватись судом, як неодноразово вказує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини. Тому позивач не повинна надавати будь-які докази заподіяння їй такої шкоди. Позивач [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала з викладених у позовній заяві та уточненнях до неї підстав. Вказала, що внаслідок ухилення відповідача від сплати аліментів діти були позбавлені належних засобів до існування. У зв'язку з цим вона затрачала більше власних сил для їх утримання та морально страждала через невиконання відповідачем батьківських обов'язків. Заподіяну їй моральну шкоду оцінює у 5000 гривень, які просила стягнути з відповідача, а також 6384,05 гривень пені за прострочення сплати аліментів за період з березня 2014 року по квітень 2016 року. Відповідач та його представник у судовому засіданні позову не визнали. Підтримали письмові заперечення на позов, зміст яких полягає в тому, що з відповідачем проживає старший син сторін [PERSON], [INFO], який перебуває на його утриманні. Протягом 2014 року [PERSON] був безробітним, і тільки з березня 2015 року працевлаштувався. Аліменти відповідач сплачував щомісячно в повному обсязі, але на прохання позивача не через державну виконавчу службу, а безпосередньо позивачу готівковими коштами, для того, щоб вона отримувала соціальну допомогу як особа, яка не отримує аліментів, що стягнуті судовим рішенням. Таким чином, вина [PERSON] у несплаті аліментів відсутня, а тому нема підстав стягувати ні пеню, ні моральну шкоду. Крім цього, представник відповідача просив, у разі, якщо суд прийде до переконання про наявність підстав стягнення пені, зменшити її розмір, з урахуванням матеріального та сімейного стану позивача, з яким на даний час, крім старшого сина [PERSON], проживає також і молодший син [PERSON], у зв'язку з чим він затрачає кошти на їх щоденне утримання. Судом досліджено надані сторонами докази та встановлено такі обставини: Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 квітня 2014 року з [PERSON] в користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі по 400 гривень, щомісячно, починаючи з 06 березня 2014 року до досягнення дітьми повноліття. Як слідує з довідки про розрахунок по сплаті аліментів №30/2299 від 16 травня 2016 року, виданої Тернопільським міським відділом Державної виконавчої служби Головного Територіального управління юстиції у Тернопільській області, за період з 06 березня 2014 року по травень 2016 року, аліменти на підставі зазначеного рішення не сплачувались. Заборгованість [PERSON] за аліментами станом на 01 травня 2016 року становить 20955 гривень. Відповідно до довідки про розрахунок по сплаті аліментів №30/13392 від 01 серпня 2016 року, за період з 06 березня 2014 року до 01 серпня 2016 року, [PERSON] нараховано заборгованість за аліментами в розмірі 22555 гривень, з яких сплачено 1000 гривень. Згідно з довідкою про розрахунок по сплаті аліментів №30/21968 від 22 вересня 2016 року, за період з 06 березня 2014 року до 22 вересня 2016 року, [PERSON] нараховано заборгованість за аліментами в розмірі 24155 гривень, з яких сплачено 18921,31 гривень. Заборгованість [PERSON] за аліментами станом на 22 вересня 2016 року становить 5233,69 гривень. Відповідно до квитанції № 53 від 26 вересня 2016 року, виданої ТВБВ №10019/013 філії Тернопільського обласного управління АТ «Ощадбанк», 26 вересня 2016 року[PERSON] перераховано в Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби кошти в розмірі 5234 гривні. З 12 березня 2015 року відповідач [PERSON] працює оператором лінії у виробництві харчової продукції в ПрАТ «Тернопільський молокозавод», що підтверджується довідкою №102-к від 26 вересня 2016 року. Відповідно до довідки № 17 від 25 січня 2017 року, виданої ПрАТ «Тернопільський молокозавод», за період з липня 2016 року по грудень 2016 року [PERSON] нарахований дохід в розмірі 42641,34 гривень, з яких виплачено 17638 гривень. Згідно з довідкою № 91 від 10 березня 2017 року за січень 2017 року [PERSON] нараховано 4370,92 гривень, за лютий 2017 року - 3055,63 гривень. Відповідно до довідки № 844 від 24 травня 2016 року, виданої ТОВ «Коменерго-Тернопіль», станом на зазначену дату [PERSON] проживала та була зареєстрована в [ADDRESS], та не працювала (згідно із записом в трудовій книжці звільнена за наказом №33/к від 18 листопада 2014 року). Як підтверджено довідками № 6170, № 6173, № 6176 від 30 вересня 2016 року, [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні соціальної політики Тернопільської міської ради і отримує тимчасову допомогу на 2-х дітей, яка залежить від розміру аліментів, в таких сумах: за листопад 2014 року - 703,02 гривень, з грудня 2014 року по квітень 2015 року - по 771,60 гривень на місяць, з червня 2015 року по серпень 2015 року - по 771,60 гривень на місяць, з вересня 2015 року по квітень 2016 року - по 873 гривні на місяць, з травня 2016 року по грудень 2016 року - по 918,60 гривень на місяць. Відповідно до довідки № 443 від 20 січня 2016року, виданої Управлінням соціальної політики Тернопільської міської ради, за період з 01 листопада 2015 року по 31 травня 2016 року [PERSON] щомісячно одержувала державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям в розмірі 2833,89 гривень. Як убачається з відповіді Управління соціальної політики Тернопільської міської ради № 4035/13.7 від 29 вересня 2016 року, станом на зазначену дату [PERSON] отримує такі види соціальних допомог: з 01 грудня 2012 року - державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям; з 01 листопада 2014 року - тимчасову державну допомогу дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце їх проживання не відоме; з 09 вересня 2015 року - компенсаційну виплату непрацюючій працездатній особі, яка здійснює догляд за особою, яка досягла 80-річного віку. Відповідно до довідки № 804 від 06 березня 2017 року, виданої ТОВ «Коменерго-Тернопіль», [PERSON] проживає та зареєстрований у [ADDRESS], разом з ним проживають та зареєстровані син [PERSON] та син [PERSON]. З показань допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] (старшого сина сторін) вбачається, що він проживає разом з батьком по [ADDRESS]. Мама, брат і сестра проживають по [ADDRESS]. Він щотижня їх провідує, приносить продукти, які тато передає. Також тато передає гроші, за які він купує сестрі й брату подарунки, в сумах 20 - 50 гривень, часом - більше. Зі слів батька знає, що він сплачує аліменти. Особисто сам свідком сплати татом цих аліментів ніколи не був. Брату тато купував одяг, сумку до школи, сестрі - якісь прикраси. Сестра [PERSON] і брат [PERSON] часто приходять до них додому, щонайменше один чи два рази на тиждень. Тато залишає їм гроші на їжу. З показань допитаної в судовому засіданні свідка [PERSON], яка є знайомою відповідача, вбачається, що вона продає речі на ринку м. Тернополя. Відповідач приходив з дочкою купити їй взуття. Молодшому синові відповідач купував одяг, сумку в школу. Відповідач купує дітям фрукти, навіть дорогі. Знає, що з відповідача стягнуто аліменти. Хоча, при їх сплаті ніколи присутня не була. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв'язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов'язку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобов'язань. Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2022цс15. Довідками про розрахунок по сплаті аліментів №30/2299 від 16 травня 2016 року, №30/13392 від 01 серпня 2016 року та №30/21968 від 22 вересня 2016 року підтверджено, що в період з 06 березня 2014 року по квітень 2016 року відповідач не сплачував аліментів, які стягнуті з нього судовим рішенням. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначеної ст.196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку із несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд не бере до уваги доводів відповідача про відсутність його вини в несплаті аліментів, оскільки доказів того, що до березня 2015 року він був безробітним не надано. В цей період відповідач не працював, однак не встановлено, що не міг працювати. З березня 2015 року відповідач офіційно працевлаштований, однак аліментів надалі не сплачував аж до травня 2016 року. Його твердження про те, що аліменти він сплачував щомісячно в повному обсязі, але на прохання позивача не через державну виконавчу службу, а безпосередньо позивачу готівковими коштами, для того, щоб вона отримувала соціальну допомогу як особа, яка не отримує аліментів, що стягнуті судовим рішенням, жодними доказами у справі - ні письмовими доказами, ні показаннями свідків, не підтверджуються. За таких обставин, оскільки відповідачем не доведено, що заборгованості за аліментами не було, або вона виникла з незалежних від нього причин, позивач має право на стягнення з нього пені за прострочення сплати аліментів. Як убачається із виконаного позивачем у позовній заяві розрахунку неустойки (пені), сума пені, нарахованої в розмірі 1% за кожен день прострочення за кожним періодичним платежем окремо відповідно до сум, що підлягали сплаті кожного місяця (800 гривень), починаючи з березня 2014 року по квітень 2016 року, становила 6136,05 гривень. При цьому за березень 2014 року пеня нарахована за 31 день, хоч відповідно до рішення суду аліменти стягнуті з 06 березня 2014 року. Тому неустойка повинна нараховуватись з дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати, тобто з 06 березня 2014 року. Тобто, виходячи з визначеного державним виконавцем розміру аліментів за березень 2014 року (155 гривень), пеня за прострочення їх сплати за березень 2014 року (починаючи з 06 березня 2014 року) становить 40,3 гривень, а не 48,05 гривень, як визначено позивачем. Відтак, загальний розмір неустойки (пені) з березня 2014 року по квітень 2016 року становить 6127,85 гривень. Відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Виходячи з досліджених у справі доказів суд приходить до переконання про необхідність застосувати до спірних правовідносин частину 2 статті 296 СК України. Зокрема, суд враховує розмір доходів відповідача, те, що на його утриманні перебуває старший син [PERSON], який разом із ним проживає. Також, з відповідачем на даний час періодично проживає й молодший син [PERSON], що не заперечила в судовому засіданні позивач, вказавши, що дійсно молодший син часто йде до батька й залишається в нього на тиждень чи більше. Крім цього, суд враховує, що квартири сторін знаходяться неподалік одна від одної і діти часто приходять до батька, відповідач забезпечує їх харчуванням, деяким одягом, шкільним приладдям, що підтверджено показаннями свідків. За таких обставин, на переконання суду, достатньою мірою відповідальності відповідача за несвоєчасну сплату аліментів буде сума неустойки (пені) в розмірі 4000 гривень, яка повинна компенсувати одержувачеві аліментів ті втрати, які вона понесла у зв'язку із затримкою їх сплати. Тому позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів підлягає до часткового задоволення. Разом з тим, вимоги позивача про стягнення моральної шкоди суд вважає безпідставними, виходячи з наступного: Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправної поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Позивач у судовому засіданні стверджувала, що внаслідок ухилення відповідача від сплати аліментів діти були позбавлені належних засобів до існування. У зв'язку з цим вона затрачала більше власних сил для їх утримання та морально страждала через невиконання відповідачем батьківських обов'язків. Такі доводи позивача суд вважає необгрунтованими, оскільки у зв'язку з несплатою відповідачем аліментів позивач отримувала державну допомогу, розмір якої до вересня 2015 року майже досягав розміру аліментів, які стягнуті судом, а з вересня 2015 року навіть перевищував його, що підтверджується довідками Управління соціальної політики Тернопільської міської ради № 6170, № 6173 та № 6176 від 30 вересня 2016 року. Позивач не надала суду жодних доказів на підтвердження причинного зв'язку між діями відповідача, які полягають у несплаті протягом березня 2014 року - квітня 2016 року аліментів, та завданням їй моральної шкоди, а лише навела посилання на практику Європейського суду з прав людини. Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» від 01 липня 2010 року, у справі «Антипенков проти Російської Федерації» від 15 жовтня 2009 року, у справі «Гарбаєв проти Російської Федерації» від 01 червня 2009 року, у справі «Пшеничний проти Російської Федерації», скарга № 30422/03, у справі «Грідін проти Російської Федерації» від 01 червня 2006 року, на які позивач посилається як на підставу звільнення її від доказування факту заподіяння йому моральної шкоди, стосується констатації Судом моральної шкоди, заподіяної особі (особам) незаконним утриманням в умовах слідчого ізолятора, незаконним затриманням та екстрадицією, жорстоким поводженням з боку працівників правоохоронних органів, скасуванням у порядку нагляду судових рішень, тривалим невиконанням рішення суду. В даному випадку суд повинен перевірити, чи перебувають дії відповідача у причинному зв'язку із заподіянням позивачу моральної шкоди. Суд не може погодитися із доводами позивача про те, що внаслідок неотримання від відповідача аліментів протягом березня 2014 року - квітня 2016 року вона зазнала моральної шкоди, а тому її вимоги в цій частині до задоволення не підлягають. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення в дохід держави понесені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 180, 196 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial