Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики та судових витрат у справі. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 17.04.2013 р. Відповідач отримав в борг грошові кошти в сумі 215800 гривень на підставі письмового договору, і отримання коштів підтверджується відповідною письмовою розпискою. [PERSON] зобов»язався повернути грошові кошти до 17.06.2013 р., однак на момент пред»явлення позову не виконав своїх зобов»язань. Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 17.01.2014 р. направив на ім.»я відповідача письмову претензію щодо повернення суми боргу та запропонував вчинити зазначені дії до 03.02.2014 р. Однак борг не було повернуто в зв»язку з чим позивач просить в судовому порядку захистити його порушене право і стягнути з відповідача суму боргу. В судове засідання позивач не з»явився, надіславши письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з»явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся судом за місцем реєстрації. Судові повістки повернулись до суду за закінченням терміну їх зберігання. На підставі положень ст.ст.74, 76 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про місце і час судового розгляду в зв»язку з чим суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 17.04.2013 р. між [PERSON] отримав в боргу у [PERSON] грошові кошти в розмірі 215800 гривень. Відповідач зобов»язався повернути суму боргу до 17.06.2013 р. На підставі ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що [PERSON] особисто отримав суму коштів в розмірі 215800 гривень, про що він надав відповідну письмову розписку. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, беручи до уваги те, що на момент розгляду справи суду не надано доказів з боку відповідача про повернення суми боргу, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення суми боргу за договором позики є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовій збір. Однак, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 400 гривень не можуть бути задоволені, оскільки витрати за складання документів для звернення до суду не відносяться до витрат, які компенсуються за рахунок іншої сторони відповідно до положень Закону України ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Outcome: partial