Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

До Тисменицького районного суду звернувся з позовною заявою [PERSON] до відповідача [PERSON] про стягнення коштів. Свої позовні вимоги мотивував наявністю розписки від 27.03.2013 року про отримання коштів відповідачем та вимогою про повернення коштів. Просив суд стягнути з відповідача 347000 грн. коштів, що безпідставно отримані відповідачем та суму трьох процентів річних в розмірі 9542,5 грн. Відповідач в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце судового розгляду належним чином повідомлявся, у зв»язку з чим було ухвалено розглядати справу в заочному порядку. Проте останній надав суду письмові заперечення на позов, у яких відповідач зазначив, що кошти одержувались в інтересах фірми та належать юридичній особі. Крім того вказав, що сама по собі розписка не несе обов'язку в поверненні коштів. До суду також подано заяву від ТзОВ „Актив" про залучення даного підприємства до участі в справі в якості третьої особи. Беручи до уваги подану заяву, суд відмовив у задоволенні заяви з огляду на те, що зі змісту позову не вбачаються правовідносини позивача чи відповідача з ТзОВ „Актив". Позивач заявив позов про стягнення грошових коштів з фізичної особи, будь-яких доказів про отримання коштів безпосередньо ТзОВ „Актив" в матеріалах справи немає. Таким чином, суд прийшов до висновку, що рішення суду не вплине на права чи обов'язки ТОВ „Актив", крім того, така заява про залучення до справи в якості третьої особи підписана представником, однак доказів в підтвердження повноважень підписання таких заяв чи довіреності від ТОВ „Актив" дана особа суду не подала. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі. В судовому засіданні 17.06.2014 року, позивач уточнив підставу позову, зазначив, що згідно розписки відповідач отримав від позивача кошти, обіцяв останньому в майбутньому продати приміщення, що знаходиться на [ADDRESS] та яке належить [PERSON] на праві власності, однак таких дій відповідач не вчинив. [PERSON] в порядку досудового врегулювання спору надіслав на адресу [PERSON] вимогу, яка отримана відповідачем 18.01.2014 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, копія якого міститься в матеріалах справи. Позивач у вимозі просив відповідача негайно надати відповідь зазначивши про пропоновані відповідачем чіткі дії щодо переоформлення права власності на приміщення по [ADDRESS] або повернути отримані кошти. Однак відповідач жодним чином не відреагував на письмову вимогу. Крім того, позивач зазначив, що як йому стало відомо, [PERSON] жодної нерухомості яка б знаходилася по [ADDRESS] на праві власності не належить, тобто в наслідок обману кошти відповідач отримав, однак зобов'язання не виконав. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 березня 2013 року відповідачем - [PERSON] було отримано від позивача грошові кошти в розмірі 347000 грн. Дане підтверджується власноруч наданою відповідачем розпискою від 27.03.2013 року, оригінал якої був оглянутий в судовому засіданні. Як зазначав позивач, а даного не спростовано відповідачем, що кошти відповідачу були надані в рахунок часткової оплати за приміщення, що знаходиться по [ADDRESS], зокрема для укладення в майбутньому договору купівлі -продажу. Однак жодних дій щодо укладення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна зі сторони [PERSON] не вчинено, зобов'язань по розписці не виконано, відповіді на письмову вимогу позивача не надано. Відповідач безпідставно отримав від позивача кошти, весь час ними користується та не бажає їх повернути. Суд критично ставиться до вимоги про стягнення трьох процентів річних, оскільки розписка надана відповідачем не є договором позики, що узгоджується з уточненнями щодо підстав позову заявлених позивачем. З огляду на вказане, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині. Відповідно до ст. 11 ЦК України розписка є підставою для виникнення цивільно-правових зобов'язань. Стаття 316 Цивільного кодексу України зазначає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 177 Цивільного кодексу України зазначає, що об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідач безпідставно користується коштами позивача в сумі 347000 грн. , а тому такі з врахуванням норми статті 1212-1213 ЦК України підлягають поверненню. Виходячи з наведеного та відповідно до ст. ст. 11, 177, 316, 509, 1212-1213 ЦК України,

Outcome: approved