Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом та підтримавши його у судовому засіданні [PERSON] просить стягнути з відповідача на його користь 9000 грн. у відшкодування заподіяної втратою здоров'я на виробництві моральної шкоди, посилаючись на те, що з 01.02.1983 року він працював на підземних роботах на шахтах ДП «Артемвугілля», з 13.09.2006 року по 26.08.2011 року на шахті ПАТ " Шахта ім. О.Ф. Засядька". Внаслідок шкідливих та небезпечних умов праці на підземних роботах він отримав тяжке професійне захворювання за основним діагнозом: пневмоконіоз, легенева недостатність другого ступеню. Адміністрацією ПАТ " Шахта ім. О.Ф. Засядька" за участю СЕС 19 липня 2013 року бувскладений і затверджений акт розслідування встановленого у нього професійного захворювання форми П-4, у якому зазначено провину відповідача щодо виникнення у нього професійного захворювання. Після проходження ним тривалого лікування з14.08.2013 року медико-соціальна експертна комісія вперше встановила йому стійку втрату професійної працездатності по пневмоконіозу у розмірі 30 % та третю групу інвалідності. Вважає, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відповідач зобов'язаний нарахувати і виплатити йому відшкодування морального збитку, тому що внаслідок отримання інвалідності, настання у нього стійкої втрати працездатності, він переніс та продовжує переносити особливі моральні страждання, оскільки загублено важливу частину нормальних життєвих функцій його організму, по цей час він змушений постійно проходити лікування від наслідків захворювання в умовах медичного стаціонару, витримуючи при цьому страждання, переживання, пов'язані з необоротною втратою здоров'я. Представник відповідача за довіреністю, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи у судове засідання не з'явився, надавши заперечення , в яких вказав, що позивачем не доведений факт спричинення моральної шкоди, та на виникнення професійного захворювання вплинув весь стаж роботи у вугільній промисловості, а не тільки на їхньому підприємстві Третя особа, будучи належним чином повідомлена про дату та час прозгляду справи, явку представника у судове засідання не забезпечила. Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України - відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що [PERSON] з 01.02.1983 року працював на вугільних підприємствах. З 13.09.2006 року по 26.08.2011 року перебував у трудових відносинах з ПАТ " Шахта ім. О.Ф. Засядька м. Висновком МСЕК від 14.08.2013 року позивачу було первинно, безстроково встановлено 30% втрати професійної працездатності з професійного захворювання пневмоконіоз та він був визнаний інвалідом Ш групи. Згідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 19 липня 2013 року причиною захворювання є тривалий, багаторазовий вплив вугільного пилу значних концентрацій за його роботи на підприємстві відповідача гірничомонтажником. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - моральна шкода може складатися, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків. Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 8.10.2008р. № 20-рп/2008, потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання мають право на підставі ст.237-1 КЗпП України на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Досліджені судом докази свідчать про те, що ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням позивачем трудових обов'язків, заподіює йому моральні та фізичні страждання, обмежує його можливості вести активний спосіб життя, у зв'язку з чим висновком МСЕК встановлені відповідні обмеження, тому суд вважає доведеним факт заподіяння позивачу моральної шкоди відповідачем. Розглядаючи та вирішуючи питання про розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди, суд враховує: ступінь втрати позивачем професійної працездатності 30%, наявність у нього Ш групи інвалідності, тяжкість вимушених змін у його можливій подальшій трудовій діяльності, заборону на роботу в підземних умовах, неможливість відновити втрачене здоров'я та, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку про часткове задоволення позову в розмірі 7000 грн. За таких обставин, позов слід задовольнити частково. На підставі ст.237-1 КЗпП України,

Outcome: partial