Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] [PERSON] звернулись до суду із позовом до відповідача [PERSON], третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог - служби у справах дітей Золочівської райдержадміністрації, [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на те, що з 2015 року шлюб між їхніми батьками [PERSON] та [PERSON] розірваний і з того часу вони проживають зі своєю матір'ю, котра про них піклується. Відповідач не виконує жодного обов'язку покладеного законом, зокрема, проживаючи окремо з 2014 року не приймає участі у їх вихованні, не провідує їх, не цікавиться здоров'ям, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує. Крім цього, він жодним чином не піклується про них, не проявляє заінтересованості у їх подальшій долі, не піклується про фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання: не спілкується із ними в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу. Жодного разу за час їхнього життя не поцікавився, за які кошти вони виховуються, навчаються. Вважають, що зазначені факти є ухиленням від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїх обов'язків, а тому просять позбавити відповідача батьківських прав щодо позивачів. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги з підстав, що викладені у позові, доповнивши їх заявою, згідно якої просить стягнути із відповідача по справі в її користь аліменти в розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи стягувати з дня звернення до суду на період навчання у приватному вищому навчальному закладі «Медичний коледж», але не довше досягнення нею 23 років. Крім того позивач пояснила, що відповідач з 2014 року не цікавиться їх життям, не телефонує, не намагається з ними зустрітись. Коли вона навчалась у першому класі, батько поїхав на заробітки до республіки Італії, через рік поїхала і мати, після чого періодично приїздили, а в той час їх вихованням займалась бабця. У 2014 році батьки забрали їх з собою до Італії і тоді вони замітили, що батько змінився через появу іншої жінки. Через місяць вони повернулись на територію України. Пояснила, що вона посварилась із батьком у 2014 році з того приводу, що він не намагається із нею зустрітись, після чого повідомила, що не бажає із ним спілкуватись, а подальші їх розмови закінчувались конфліктними ситуаціями, ініціатором яких була вона, в результаті чого свідомо змінювала мобільний номер. Вказала, що до 2014 року у них з батьком були хороші відносини і жодних конфліктів не було. Також вказала, що позбавлення батьківських прав надасть змогу виїхати за межі території України її брату без згоди батька, хоча з даного приводу до нього не звертались. Позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, що викладені у позові та пояснив, що відповідач не цікавиться ним, не намагається допомогти як морально так і матеріально. Бажає позбавити батьківських прав відповідача, оскільки це дасть можливість безперешкодного виїзду за межі території України без його згоди, оскільки не хоче в нього просити такого дозволу. Крім того він невпевнений у тому, що батько після того як розлучився із матір'ю не вчинить будь-яких протиправних дій, що може негативно відобразитись на його військовій кар'єрі, хоча і не заперечив, що будь-яких прямих поводів так думати у нього не було. Представник позивачів та третьої особи в судовому засіданні заявлені позовні вимоги позивачів підтримала у повному обсязі, зіславшись на обставини, що викладені у позовних вимогах. Крім того вказала, що в матеріалах даної цивільної справи наявні належні та допустимі докази того, що відповідач всіляко ухилявся від виконання покладених на нього батьківських обов'язків, зокрема не з'являвся до дітей в школу, не цікавився станом здоров'я, уникав сплату аліментних зобов'язань, в результаті чого у нього утворилась заборгованість, яка була погашена лише після звернення до суду із даним позовом та накладним арештом на належне йому майно. Зважаючи на викладене, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав частково, а саме в частині стягнення із нього в користь дочки аліментів у розмірі 1500 гривень на час її навчання повністю погоджується, а щодо позбавлення його батьківських прав категорично заперечив та пояснив, що у 2014 році коли вони разом із дітьми проживали на території республіки Італія у нього із дружиною не склались відносини і вона, зібравши речі, пішла проживати окремо. У 2015 році він розлучився з дружиною, однак всіляко намагався спілкуватись із дітьми, та, будучи обуреними на нього, його дочка висловлювалась у його адрес нецензурною лайкою, пояснюючи, що немає ніякого наміру із ним спілкуватись. Він намагався із нею та сином поговорити, однак вона змінювала номер мобільного телефону, або блокувала його номер. Син також висловив бажання із ним не спілкуватись. Щодо заборгованості по сплаті аліментних зобов'язано за період з вересня 2016 року по липень 2017 року то пояснив, що в цей період він повернувся на територію України і у нього виникли труднощі із роботою, яку не може знайти і по даний час, однак він позичив кошти та повністю погасив заборгованість і в подальшому подібного не домускатиме. Дійсно не заперечив той факт, що не з'являвся у навчальні заклади до дітей, оскільки після спілкування із дочкою вважав за недоцільне піддавати їх моральному та психологічному тиску і створювати конфлікту ситуацію. Також вказав, що так саме як і він його дружина в школу не навідувались, оскільки перебували за межами території України. У той час коли дочка перебувала у лікарні йому було відомо, але він перебував за межами території країни. Суд, заслухавши доводи позивачів по справі та їх представника, заперечення відповідача по справі та його представника, проаналізувавши надані сторонами докази у їх повній сукупності, приходить до переконання про часткове задоволення позовних вимог, виходячи із наступних міркувань : Згідно ст.164 ч.1 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров"я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позов про позбавлення батьківських прав позивачами заявлений на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України. Відповідно до вказаної норми права мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як встановлено у судовому засіданні із свідоцтв про народження, що видані відділом державної реєстрації актів цивільного стану Золочівського районного управління юстиції у Львівської області позивачі [PERSON] та [PERSON] являються дітьми позивача по справі [PERSON] Рішенням Золочівського районного суду Тернопільської області від 23 червня 2015 року шлюб зареєстрований 03 жовтня 1998 року Підлипецькою сільською радою Золочівського районуЛьвівської області розірваний. Рішенням цього ж суду від 24 березня 2015 року з відповідача по даній справі стягнуто в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1500 гривень на кожну дитину до досягнення ними повноліття. З довідки № 54 від 20 квітня 2017 року виданої Плугівським навчально-виховним комплексом І-ІІІ ступенів вбачається, що за період з 01 вересня 2014 року по день видачі довідки батько [PERSON] не приходив на уроки, ранки, не цікавився поведінкою та навчанням учня 8-го класу [PERSON] Згідно довідки № 167 від 19 квітня 2017 року виданого приватним вищим навчальним закладом «Медичний коледж» вбачається, що позивач [PERSON] є студенткою ІІІ - го курсу спеціальності 223 «Медсестринство» (Лікувальна справа) на основі базової загальної середньої освіти, денної контрактної форми навчання. Договір про оплату за навчання [PERSON] від 15 серпня 2014 року укладено дідусем студентки [PERSON]., який і по сьогоднішній день оплачує навчання. Звернень у медичний коледж щодо навчання, поведінки чи інших успіхів [PERSON] від батька [PERSON] жодного разу не надходило. З довідки Золочівської центральної районної лікарні № 492 вбачається, що позивач [PERSON], з 01 жовтня 2014 року знаходилась на стаціонарному лікуванні в інфекційному відділенні з 27 жовтня 2014 року по 03 листопада 2014 року та позивач [PERSON], в період з 01 жовтня 2014 року знаходився на стаціонарному лікуванні в інфекційному відділенні з 05 грудня 2016 року по 20 грудня 2016 року. Догляд за дітьми в період їх лікування та консультування в лікуючого лікаря здійснювала бабуся [PERSON] З довідки виданої Підволочиським РВ державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області від 18 серпня 2017 року вбачається, що заборгованість по аліментних зобов'язаннях у відповідача по справі відсутня. З дослідженого у судовому засіданні фотокопії закордонного паспорта відповідача [PERSON] вбачається, що він періодично знаходився за межами території України в республіці Італія і в такі періоди не мав постійної можливості спілкуватись та бачитись із дітьми. Таким чином, у судовому засіданні з наданих та проаналізованих письмових доказів встановлено, що відповідач не у повній мірі виконував свої батьківські обов'язки щодо виховання дітей, не цікавився їх духовним та фізичним розвитком, не відвідував навчальні заклади у яких вчаться діти, мав заборгованість по сплаті аліментних зобов'язань яку на час розгляду справи погасив у повному обсязі. Разом із тим суд бере до уваги ті обставини, що для повноцінної участі відповідача [PERSON] у вихованні дітей є перешкоди, оскільки між батьком дітей та самими дітьми склалися негативні відносини, діти не бажають спілкуватись із батьком та його бачити, про що і самі вказали у судовому засіданні і саме ця обставина, на думку суду є причиною того, що відповідач не має можливості належним чином виконувати свої батьківські обов'язки по відношенні до дітей, хоч, і як сам пояснив, має намір належним чином виконувати свої батьківські обов'язки і умислу щодо невиконання таких не мав. З характеризуючих даних відповідача виданих Скориківською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області вбачається, що [PERSON] за час проживання на території Скориківської сільської ради зарекомендував себе з позитивної сторони. Користується авторитетом та повагою серед друзів, сусідів та односельчан. Приймає активну участь у громадському та культурному житті села. До виконавчого комітету скарг не надходило. Згідно резолютивної частини висновку комісії районної державної адміністрації з питань захисту прав дитини від 31 серпня 2017 року за № 4 вирішено визнати за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] [INFO]. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на цей орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] умисно не ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання дітей, до часу проживання із дружиною, а саме до 2014 року дбав про них та турбувався, до нього раніше не застосовувалися будь-які заходи попередження та впливу. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. В судовому засіданні позивачами та їх представником не доведено, а судом не здобуто належних та достатніх доказів доведеності прямої винної поведінки умислу ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. За вказаних обставин, суд вважає, що у задоволенні вимог позивачів [PERSON] [PERSON] про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав слід відмовити. Разом з тим суд вважає, що заявлені позовні вимоги позивача [PERSON] щодо стягнення аліментів на її утримання в розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення 23 років або припинення навчання, підлягають до задоволення, виходячи із наступних міркувань : Судом встановлено, що позивач [PERSON] є студенткою ІІІ - го курсу спеціальності 223 «Медсестринство» (Лікувальна справа) на основі базової загальної середньої освіти, денної контрактної форми навчання. Договір про оплату за навчання [PERSON] від 15 серпня 2014 року укладено дідусем студентки [PERSON]., який і по сьогоднішній день оплачує навчання. Згідно ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцять трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що [PERSON] на час розгляду справи досягла повноліття, однак у зв'язку з навчанням на денному відділенні потребує матеріальної допомоги. Судом не встановлено, а відповідачем не подано ніяких доказів про те, що він за своїм станом здоров'я чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обов'язків щодо утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги і особисто визнав задоволення даних позовних вимог у повному обсязі. Таким чином суд приходить до переконання, що позов [PERSON] підлягає до задоволення шляхом стягнення із відповідача в її користь аліментів на її утримання в розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи стягувати з дня пред'явлення позову, тобто з 21 липня 2017 року до припинення навчання або досягнення дочкою 23 років.

Outcome: approved