Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, в якому просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 15 липня 2020 року до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з відповідачем по справі перебувала у шлюбі з 02 квітня 2011 року. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2016 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбних відносин є малолітня дитина - донька [PERSON] , [INFO] . З відповідачем та дитиною проживали в м. Донецьку, з 2014 року шлюбні відносини між сторонами були припинені. Тоді ж відповідач забрав належні йому особисті речі та пішов з сім`ї. Після припинення шлюбних відносин з 2014 року відповідач не надає позивачу матеріальної допомоги на утримання їхньої дитини, чим ставить в скрутне матеріальне становище. З 2014 року відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків у відношенні малолітньої доньки [PERSON] . З зазначеного часу він жодного разу не прийшов до дитини, не цікавиться її розвитком, станом здоров`ям, умовами життя. Позивач займається вихованням дитини одна, відповідач участі у вихованні, навчанні дитини не приймає. Донька не знає батька. Батьком вона вважає чоловіка позивача [PERSON] , з яким вона перебуває у шлюбі, та який з 2015 року виховує її доньку. Тому, вважала за можливе позбавити відповідача батьківських прав щодо доньки [PERSON] . Крім того, позивач вважає, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання дитини. Їй відомо, що відповідач здоровий, працює, регулярно отримує заробітну плату, але де працює, їй невідомо. Стягнення по виконавчих листах з відповідача не проводяться. За таких обставин вважає, що з відповідача можливо стягнути аліменти на малолітню доньку в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 15 липня 2020 року до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 липня 2020 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, та пояснила, що на даний час мешкає з іншим чоловіком, з відповідачем немає зв`язку з 2016 року. З 2015 року відповідач з дитиною не спілкується, не приймає участі в її вихованні, матеріальної допомоги не надає з 2014 року, донька батька не пам`ятає, називає батьком її чоловіка [PERSON] . Також зазначила, що дитина за станом здоров`я - здорова, приблизно витрачає на утримання доньки 2000-3000 грн. на місяць, дитина відвідує танцювальний гурток. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду не повідомив. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. 14.12.2020 року до суду надійшов висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 10.12.2020 року № 622 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони з 02.04.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.04.2016 року - розірвано. Рішення набрало законної сили 25.04.2016 року. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , батьком якої в свідоцтві про народження записаний відповідач по справі - [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку від 06.04.2011 року). Як вбачається з довідки Харківської ЗОШ 1-Ш ступенів №74 Харківської міської ради Харківської області від 08.07.2020 року № 02-31/335, дитина [PERSON] була зарахована до закладу освіти 31.08.2017 року до 1-А класу. Протягом навчання у школі класні батьківські збори відвідувала мати [PERSON] . Батько дитини [PERSON] жодного разу з приводу навчання та виховання своєї дитини не цікавився, у школі не з`являвся. Згідно довідки КНП «Міської дитячої поліклініки № 15» Харківської міської ради від 10.07.2020 року № 439/2, за період спостереження [PERSON] в КНП «Міська дитяча поліклініка № 15» Харківської міської ради, батько дитини - [PERSON] , 1990 р.н. за інформацією лікаря педіатра [PERSON] , на прийом до лікаря педіатра з дівчинкою з приводу захворювання доньки не звертався, листок непрацездатності доньки не отримував, станом здоров`я та розвитком дитини взагалі не цікавився, на прийом до лікаря педіатра з приводу щеплень та планових медичних оглядів [PERSON] не приводив. Згідно свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч. 2,3 ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного Кодексу України (статті 164-167). Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позивач [PERSON] в обґрунтування своїх позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , посилається на те, що підставою для позбавлення батьківських прав відповідача є ухилення його від виконання обов`язків по вихованню та утриманню доньки. В пункті 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Доводи позивача, про те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, життям та здоров`ям доньки не цікавиться, не спілкується з дитиною та більше шести років не бере участі у її вихованні та утриманні, відповідачем під час судового розгляду жодним чином не спростовані. Існування обставин, які перешкоджають участі відповідача у матеріальному утриманні та вихованні дитини, судом не встановлено. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачем не надано жодних доказів, які б спростовували вищевказані обставини. Частиною 4 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів зокрема щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , про що до суду надано відповідний висновок від 10.12.2020 року № 622. Приймаючи до уваги обставини справи, враховуючи свідоме нехтування батьком своїми батьківськими обов`язками по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , суд прийшов до висновку, що відповідач систематично, протягом тривалого часу не виконує батьківських обов`язків, передбачених ст.ст. 150, 153, 180 Сімейного Кодексу України, по відношенню до дитини, а тому позбавлення батьківських прав відповідача є єдиним можливим засобом забезпечення дитині належного життя та розвитку. Відповідно до преамбули Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789- ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Статті 9, 18 вказаної Конвенції також визначає, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. 3 метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у цій Конвенції, Держави-учасниці надають батькам і законним опікунам належну допомогу у виконанні ними своїх обов`язків по вихованню дітей та забезпечують розвиток мережі дитячих установ. З приводу вимог позивача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Частиною 3 статті 166 СК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ч. 3 ст. ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Частинами 1, 2 ст.182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідачем не надано суду доказів щодо наявності на його утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків та інших осіб, а також будь-яких доказів щодо стану його здоров`я. Докази, які свідчать про наявність підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину в матеріалах справи відсутні, заперечень щодо розміру аліментів відповідачем також не надано. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», з 1 грудня 2020 року установлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років в розрахунку на місяць в розмірі 2 395 гривень. З врахуванням наведеного, а також рівного обов"язку батьків щодо утримання дитини, суд вважає необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 липня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Одночасно, сторонам роз`яснюється, що розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, що відповідає положенням ст. 192 СК України. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, та з відповідача на користь Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1681,60 гривень, На підставі викладеного і

Outcome: partial