Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON], про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому просив суд встановити факт належності [PERSON], яка померла [INFO], як одній і тій же особі, Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР №045475, на ім'я [PERSON]; визнати факт постійного проживання Позивача на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, [PERSON], на момент її смерті [INFO], за адресою: [ADDRESS]; визнати за Позивачем право власності на земельну ділянку для індивідуального житлового будівництва площею 0,0892 га, розташовану в [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті матері, [PERSON], померлої [INFO]; визнати за Позивачем право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами: житловий будинок літ «А», гараж літ «Б», літній душ «Д», вбиральня літ. «Д1», колонка літ. «К», ворота №1, огорожа №2, розташовані за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті матері, [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що [INFO] померла мати Позивача, [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва площею 0,0892 га, що розташована в [ADDRESS], яка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР №045475; та житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], який належав [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 8 вересня 1995 року. За життя [PERSON] в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ХР №045475 було допущено помилку, а саме замість «[PERSON]» зазначено «[PERSON]». Позивач звернувся до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, але у зв'язку з розбіжностями в написанні прізвища спадкодавця в Свідоцтві про смерть та правовстановлюючому документі на земельну ділянку, а також у зв'язку з відсутністю оригіналу договору купівлі-продажу на будинок в видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено. Позивач - [PERSON], в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав, та просив суд позов задовольнити. Відповідач - [PERSON], в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності нез'явившихся осіб за наявними у справі доказами. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла мати Позивача, [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва площею 0,0892 га, що розташована в [ADDRESS], яка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР №045475; та житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], який належав [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 8 вересня 1995 року. (а.с. 10, 14-15). За життя [PERSON] в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ХР №045475 було допущено помилку, а саме замість «[PERSON]» зазначено «[PERSON]». Вищевикладені обставини перешкоджають Позивачу належним чином оформити право власності на вищезазначену земельну ділянку, у зв'язку з чим Позивач просить встановити факт належності [PERSON], яка померла [INFO], як одній і тій же особі, Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР №045475, на ім'я [PERSON]. Відповідно до п.4.1 Наказу державного комітету України із державних ресурсів «Про затвердження Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою» № 325 від 22.06.2009 року Виправлення орфографічних або технічних помилок у бланку та державному акті не допускається. Дане положення вищевказаної Інструкції унеможливлює звернення Позивача до відповідного органу з заявою про виправлення помилки в Державному акті. На підтвердження факту того, що прізвище, ім'я, по батькові матері Позивача є «[PERSON]», Позивач надав Свідоцтво про смерть [PERSON] серії [NUMBER] та Свідоцтво про народження Позивача серії [NUMBER]. (а.с. 8, 9). Оскільки [PERSON] не залишила розпорядження на випадок своєї смерті, то після її смерті спадкування здійснюється за законом. Згідно статті 1258 Цивільного кодексу України, право на спадкування одержують спадкоємці за законом почергово. Згідно статті 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Окрім Позивача, на спадкове майно претендує також [PERSON], але заяви про прийняття спадщину до нотаріальної контори він не подавав, отже є таким, що спадщину не прийняв. Згідно частини 3 статті 1268 Цивільного Кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. [PERSON] на момент смерті матері, [PERSON], померлої [INFO], постійно проживав разом із нею за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Таким чином, саме постійне проживання спадкодавця зі спадкоємцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця проживання спадкодавця за адресою місця проживання спадкоємця. Відмову від прийняття спадщини Позивач не заявляв. Відповідно до частини 2 статті 256 Цивільного процесуального кодексу України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Факт визнання постійного проживання разом із спадкодавцем на момент його смерті дозволить Позивачу, як спадкоємцю за законом, належним чином оформити свої майнові права на спадкове майно, а саме на земельну ділянку для індивідуального житлового будівництва площею 0,0892 га, розташовану в [ADDRESS], що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР №045475 та на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами: житловий будинок літ «А», гараж літ «Б», літній душ «Д», вбиральня літ. «Д1», колонка літ. «К», ворота №1, огорожа №2, розташовані за адресою: [ADDRESS] Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пункт 22-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ " № 7 від 16.04.2004 року та статті 1225 ЦК України і 131 ЗК України вказують, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року N7 встановлено, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. На підставі викладеного,

Outcome: approved