Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради про позбавлення батьківських прав. У позові вказала, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням суду від 19.03.2015 року було розірвано, від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу малолітня дитина залишилась проживати з нею в [ADDRESS] . За рішенням Лубенського міськрайонного суду від 15.03.2015 року з відповідача на утримання сина стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку до досягнення дитиною повноліття. Незважаючи на рішення суду, відповідач аліментів не сплачує і станом на 01.02.2020 року має заборгованість в сумі 72627,03 гривні. Виховання дитини, її навчання, а також матеріальне забезпечення знаходиться повністю на ній та її теперішнього чоловіка [PERSON] , оскільки батько дитини - відповідач [PERSON] самоусунувся та ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно свого сина, не піклується про нього, не цікавиться його здоров`ям, фізичним, духовним розвитком, не бере участі у створенні належних умов для нормального розвитку дитини, матеріальної допомоги не надає. Позивач [PERSON] просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Ларькіна Г.Ю. позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з письмовим клопотанням про розгляд справи без його участі, позов визнав, щодо позбавлення його батьківських прав не заперечував. Представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Парнюк І.В. позов підтримала, вважала доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] . Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши, відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України, докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до наступних висновків. Встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 26.05.2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19.03.2015 року було розірвано (а.с.7,9), мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лубни реєстраційної служби Лубенського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області (а.с.8). Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12.03.2015 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття (а.с.10). Разом з тим, як вбачається з розрахунку головного державного виконавця №17.16/17787 (а.с.18), сума заборгованості по сплаті аліментів відповідачем станом на 01.02.2020 року складає 72627,03 гривні, а станом на 23.11.2020 рік - 94 745 грн 53 коп. За цей час відповідач жодного разу не сплатив аліменти. В акті будинкового комітету ЖБК «Мрія» від 04.02.2020 року (а.с.13) зазначено, що позивач [PERSON] і її малолітня дитина [PERSON] зареєстровані та проживають в мЛубни по [ADDRESS] , вихованням та матеріальним забезпеченням дитини займається мати [PERSON] та вітчим [PERSON] . Рідного батька дитини [PERSON] жодного разу не навідував дитину і не цікавився нею. Згідно характеристики на позивача (а.с.15), наданої головою ЖБК «Мрія», [PERSON] за час проживання у [ADDRESS] зарекомендувала себе з позитивного боку, ввічлива, працьовита, товариська. Згідно акту Лубенської спеціалізованої шкоди І-ІІІ ступенів №1 (а.с.12), за період навчання з 01.09.2019 року по 24.01.2020 року малолітнього [PERSON] , 2012 року народження, батько останнього жодного разу не відвідав навчальний заклад, не цікавився дитиною та його успіхами у навчанні. За час відвідування [PERSON] дошкільного навчального закладу №17 «Золотий ключик», батько останнього жодного разу не приводив та не забирав сина, не цікавився ним, що підтверджується довідкою №03-20/01 від 27.01.2020 року (а.с.14). Відповідно до ч. 3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтями 11, 12 Закону України "Про охорону дитинства", передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, він: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважних причин і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків , є хронічними наркоманами або алкоголіками та інше. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Як зазначено в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав"від 30.03.2007 року №3, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення та ін., що свідчить про свідоме нехтування батьками своїми обов`язками. Згідно ст. 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно Висновку служби у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради №0119/334 від 11.11.2020 року, вважається доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Таким чином, після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, суд дійшов переконання про обґрунтованість позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач не піклується про життя та здоров`я дитини, про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування; не спілкуються з нею у обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, нехтуючи батьківськими правами та обов`язками. При цьому під час судового розгляду справи до суду не зявився, натомість письмово висловив позицію, в якій підтримав поданий позов. Наведене свідчить про абсолютне небажання біологічного батька виконувати свої батьківські обовязки. Наразі дитина проживає з матірю та її чоловіком [PERSON] , який проявляє до [PERSON] батьківську турботу, займається його матеріальним забезпеченням. Дитина зростає в надійному сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Зі слів позивача [PERSON] має намір усиновити [PERSON] . Натомість [PERSON] не підтримує жодних особистих відносини з [PERSON] протягом 6 років і з огляду на позицію самого відповідача відсутні можливості для відновлення таких відносин. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Суд роз`яснює, що згідно ч.1 ст.166 СК України, особа, яка позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Суд також роз`яснює, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав (ч.1 ст.169 СК України), якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом". Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У зв`язку з тим, що аліменти з відповідача на утримання дитини вже стягуються за раніше прийнятим рішенням суду від 12.03.2015 року, підстав для вирішення питання щодо стягнення аліментів по даній справі немає. Відповідно до приписів ч.6 ст.164 СК України копія рішення про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили, надсилається органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судовий збір, який був понесений позивачем при подачі до суду матеріалів позову в сумі 840 гривень 80 копійок (а.с.1), покладається на відповідача.

Outcome: approved