Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур управління у сфері державної реєстрації Дніпровської міської ради, про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 55/100 частин домоволодіння [ADDRESS] належить йому, [PERSON] , на праві приватної власності. У вищезазначеному домоволодінні, крім позивача зареєстровано три особи: [PERSON] (колишня дружина позивача), [PERSON] (син позивача), [PERSON] (донька позивача). Далі позивач зазначає, що [PERSON] (далі - Відповідач -1) та [PERSON] (далі - Відповідач -2) фактично мешкають за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] (далі - Відповідач -3) фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] . Всі відповідачі особистих речей в будинку [ADDRESS] не мають, за комунальні послуги не сплачують, не приймають участі у ремонтах будинку, грошові кошти на утримання будинку не надають. Таким чином, відповідачі не мешкають у спірному будинку, їх речі відсутні, виселились із власної ініціативи, тобто добровільно змінили своє місце проживання, вибувши в інше жиле приміщення, тому втратили право користування домоволодінням з зазначеного часу. Однак, знятися з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою домоволодіння відповідачі добровільно не бажають. У зв`язку з вищевикладеним, позивач змушений звернутися до суду та просити визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , такими, що втратили право користування домоволодінням [ADDRESS] , що є підставою для подальшого зняття відповідачів з реєстраційного обліку, та усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом зняття [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з реєстраційного обліку. Відповідачі у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк, відзив на позовну заяву не подали. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляду справи за його відсутності. У такій письмовій заяві просить позов задовольнити в повному обсязі (а.с.43). Відповідач -1 - [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 41). Відповідач -2 [PERSON] та відповідач - 3 - [PERSON] у судове засідання не з`явилися, надали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. У таких письмових заявах позов визнають та просять задовольнити в повному обсязі (а.с.32,44). Представник третьої особи Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур управління у сфері державної реєстрації Дніпровської міської ради, в судове засідання не з`явився, надали до суду письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність та винести рішення відповідно до чинного законодавства (а.с. 34). ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, визнання позовних вимог, суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що напідставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.03.2012 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Тамаря Я.В., зареєстровано в реєстрі за № 1-395, зареєстровано в КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради 19.04.2012 року, за реєстровим № 636928, [PERSON] на праві приватної власності належить 55/100 частини домоволодіння [ADDRESS] (а.с.11-12). Судом також встановлено, що у вищевказаному домоволодінні станом на день звернення позивача до суду зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою № 3259 від 14.03.2019 року (а.с.10). Також судом встановлено, що відповідач -1 - [PERSON] , у вказаному житловому приміщенні з 2006 року не проживає, що підтверджується відповідним Актом обстеження домоволодіння від 19.03.2019 року, складеним головою квартального комітету № 5 Новокодацького району м. Дніпропетровська (а.с.15). Також судом встановлено, що відповідач -2 - [PERSON] та відповідач - 3 -[PERSON] , у вказаному житловому приміщенні з 2008 року не проживають, що підтверджується відповідним Актом обстеження домоволодіння від 19.03.2019 року, складеним головою квартального комітету № 5 Новокодацького району м. Дніпропетровська (а.с.15). Вказана обставина також визнана такими відповідачами у відкритому судовому засіданні. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Відповідно до ч. 1 ст. ст. 4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законами України. У відповідності до ст. 317, ч. 1, 2 ст. ст. 319, 321 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну за своїм змістом норму містить також стаття 405 ЦК України. Згідно з ч.1ст.405 ЦК члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. При цьому, ця норма ЦК розміщена у главі 32 Кодексу, яка називається „Право користування чужим майном" (це правост.401 ЦК називає сервітутом). Таким чином, на даний час цивільне законодавство передбачає, що члени сім`ї власника користуються жилим приміщенням на підставі сервітуту. Як наслідок, це означає, що щодо аналізу цього права, зокрема, підстав його виникнення та припинення, застосовуються усі положення Кодексу щодо сервітуту. Згідно зіст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно з п.4 ч.1ст.406 ЦК України сервітут може бути також припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. З аналізу вказаної норми матеріального закону вбачається, що припинення сервітуту має власник, а таке право пов`язане з тим, що встановлення сервітуту не повинно супроводжуватися значним обмеженням прав власника майна. При цьому право вимагати припинення такого сервітуту належить виключно власникові, а обставини які мають істотне значення, можуть полягати у порушенні договірних умов, використання всупереч досягнутим домовленостям, порушення меж користування, способу тощо. Аналізуючи зазначені обставини та докази, які надані суду, у їх сукупності, суд вважає, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є такими особами, що втратили право користуватися житловим приміщенням за вказаною адресою. Адже в даному випадку особистий сервітут повинен бути припинений по відношенню до вказаних відповідачів, оскільки такі відповідачі у спірному житловому приміщенні фактично не мешкають протягом тривалого періоду часу, спільного господарства з позивачем не ведуть. Таким чином, вказана вимога позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користуватися житловим приміщенням, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню, а визнання відповідачами [PERSON] та [PERSON] позову у вказаній частині в даному випадку не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Також, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з вимогами ч.1 статті 142 ЦПК України, у разі укладання мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного, суд вважає, що 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету, а решту 50 відсотків - стягнути з відповідачів на користь позивача в рівних частках. На підставі викладеного та

Outcome: approved