Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в Рівненський районний суд з позовом до відповідача [PERSON] та просить стягнути з нього 18060 грн. боргу за розпискою та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., судові витрати по справі. В обґрунтування позову вказує, що у листопаді 2013 року нею було надано відповідачу згідно розписки грошові кошти в сумі 2000 доларів США з умовою їх повернення до 15.01.2014 року. Передача коштів та написання розписки відбувались у присутності свідка [PERSON] Відповідач після закінчення вказаного строку гроші не повернув. Номер телефону, який вказаний у розписці відповідачем, виявився вимкненим. Відповідач погрожує їй та її близьким ув'язненням та створенням інших проблем. Вважає, що такими неправомірними діями відповідача їй завдана моральна шкода, пов'язана з душевними стражданнями, та відсутністю коштів для нормального існування. В суді позивач та її представник позов та заяву про збільшення позовних вимог підтримали та просять задоволити з підстав, які вказані в позові. Крім того, позивач пояснила, що відповідач погрожував саме її зятю [PERSON], а не їй особисто. Не заперечють проти заочного розгляду справи. Відповідач до суду не з"явився повторно, був належним чином повідомлений про розгляд справи, про причини поважності своєї неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутність, заперечень проти позову до суду не подав. Зі згоди позивача та представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Вислухавши пояснення позивача та представника позивача, показання свідка [PERSON], дослідивши оригінал розписки та інші матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити частково. Судом встановлено, що згідно розписки відповідача [PERSON] він одержав від позивача [PERSON] в борг гроші в сумі 2000 доларів США, які зобов'язався повернути до 15.01.2014 р. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ЦК України встановлює письмову форму для договору позики, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передавання грошей та його укладення у належній формі підтверджено наявністю розписки позичальника. Стаття 1049 ЦК України встановлює обов'язок позичальника повернути позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У випадку порушення договору позичальником наступають наслідки, встановлені ст. 1050 ЦК України, зокрема якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Суд виходить з того, що договір позики між сторонами є укладеним у належній формі у відповідності до вимог ст. 1046 ЦК України, оскільки в суді не спростовано, що відповідач [PERSON] склав розписку. Факт укладання договору позики, власноручне написання відповідачем розписки, сума позичених коштів та факт їх отримання відповідачем в суді не спростовано. Крім того, вказані обставини підтвердив в суді свідок [PERSON] Власне факт наявності розписки підтверджує, що гроші були позичені. На думку суду, позовна вимога позивача про стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди в сумі 5 000 грн. згідно ст.23 ЦК України та ст.1176 ЦК УКраїни не підлягає до задоволення. З пояснень позивача вбачається, що заподіяння моральної шкоди вона пов'язує з невиконанням відповідачем умов договору позики та погрозами відповідача її зятю [PERSON], які вона сприймає на власний рахунок. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 Постанови від 31 березня 1995 р. 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються судами, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яким встановлено відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, що підпадають під дію законів, якими врегульовано такі зобов'язання і передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди не підлягають до задоволення, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами, є договірними, відшкодування моральної шкоди у випадку їх порушення законом не передбачено, крім того відшкодування моральної шкоди не передбачено також в умовах, укладеного між ними договору. Крім того, до суду не подано жодних доказів вчинення відповідачем неправомірних дій, а саме погроз позивачу, чи то наявність звернення до правоохоронних органів її близьких. Розподіл судових витрат необхідно провести у встановленому ст. 88 ЦПК України порядку. Судом встановлено, що 25.02.2014 р. між позивачем та адвокатом [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги, а також сплачено позивачем згідно даного договору 1000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №1 від 25.02.2014 року. Адвокат [PERSON] на представництво інтересів позивача у суді витратив 30 хв., що підтверджується журналом судового засідання від 14.05.2014 р. Відповідно до ст. 1 Закону України „Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" N 4191-VI, 20.12.2011р. розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Законом України „Про державний бюджет на 2014 рік" розмір мінімальної зарплати становить 1218 грн., тобто 40 відсотків від цієї суми становить 487 грн.20 коп. Таким чином, сума витрат на правову допомогу становить 243,60 грн. На підставі ст.ст. 525, 526, 1049 ЦК України,

Outcome: partial