Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов позов [PERSON], до [PERSON] за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Органу опіки та піклування Вінницької міської ради за участю третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. Позов мотивовано тим, що [PERSON], перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 23 вересня 2006 року р. по 27 грудня 2011р. Шлюб розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 27.12.2011 року. Від шлюбу сторони спору мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO]. Дитина проживає із позивачем за адресою: [ADDRESS]. Позивач вказує, що вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере. Проте, дитина часто хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких, за рекомендаціями лікарів, необхідне періодичне перебування дитини на морі. Крім того, виїзд дитини за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. При неодноразових пропозиціях відповідачу надати позивачу нотаріально посвідчену довіреність, яка дасть позивачам право вивозити дочку тимчасово за межі України до моменту її повноліття відповідач відмовляє. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] та представник позивача і третьої соби [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти визнання позову заперечував, пояснив, що він постійно сплачує аліменти на утримання дитини, вказав, що нотаріальний дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за межі державного кордону України зможе надати безпосередньо перед поїздкою позивача з дитиною за кордон. Представник третьої особи проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.08.2007 року батьками [PERSON] [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. ( а. с. 7) Шлюб між батьками дитини було розірвано, що підтверджується заочним рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 27.12.2011р. ( а. с. 6) Як вбачається з довідки виданої асоціацією органів самоорганізації населення м. Вінниці квартальним комітетом «Слов'янка» від 20.01.2015р. №050 [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] та бабусею [PERSON]. ( а. с .8) В судовому засіданні знайшли підтвердження доводи позивачів про те, що [PERSON] перебувала на лікуванні, що підтверджується відповідними документами ( а.с.33, 35-37,) а тому дитині необхідне періодичне перебування дитини на морі, крім того в судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що в зв'язку тим, що дитина займається в освітньо-мистецькому центрі для дорослих і дітей «Шанс» можливі виїзди за кордон для участі у різноманітних конкурсах. Суд критично відноситься до твердження відповідача щодо неможливості надання дозволу на виїзд дитини в зв'язку з тим, що мати з дитиною можуть залишитись проживати за кордоном, до того ж, будь-яких доказів, що виїзд може зашкодити здоров'ю дитини, відповідач не надав а небажання відповідача і надати такий дозвіл суд розцінює, як непорозуміння між батьками. Суд звертає увагу, що в судовому засіданні від 31.03.2015р. судом задоволено клопотання представника позивача та залучено до участі в справі у якості третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача [PERSON]. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 151 СК батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Ст.152 СК України передбачає гарантоване право дитини на належне батьківське виховання. Ст. 154 СК України встановлює право батьків звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (зі змінами та доповненнями) «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема, за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску, або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно ст. 2, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами, проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил, паспорт громадянина України для виїзду кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил , записано дитину, яка прямує у його супровіді через державний кордон. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, повністю підтверджений матеріалами справи та підлягає задоволенню в повному обсязі, а тому суд вважає, надати [PERSON] та [PERSON] дозвіл на тимчасові неодноразові виїзди за межі України та на отримання проїзних документів для тимчасового виїзду за межі України її дочки [PERSON] [INFO], народженої в м. Вінниці на строк 5 років, без дозволу батька [PERSON] в такі країни як: Республіка Туреччина, Єгипет, Республіка Польща, Чеська Республіка, Федеративна республіка Німеччина, Болгарія, Крим, Італія, Мальта, Іспанія, Португалія, Франція, ОАЕ, Греція, Румунія. Згідно ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача 243,60 грн. судового збору. Враховуючи викладене, на підставі ст. 33 Конституції України, ст. ст., 150, 151, 152, 154, 155 СК України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року№ 57 (зі змінами та доповненнями) «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України»,

Outcome: approved