Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. У підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що спільне життя у сторін не склалось, останнім часом стосунки між сторонами стали напружені, почали виникати конфлікти, пов'язані з різними поглядами на сімейне життя та ведення домашнього господарства. На протязі чотирьох років подружжя проживає окремо, фактичних шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет, подальше сумісне життя і збереження сім'ї вважає неможливим, тому вважає, що сім'я даного подружжя розпалась остаточно, термін на примирення призначати не потрібно. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, надавши суду пояснення аналогічні поясненням позивача. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч. 1, ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. За правилами ч.2, ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. 06 березня 1997 року був укладений шлюб між сторонами, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Дніпровського району м. Києва, актовий запис № 277 (а.с. 3). Від зареєстрованого шлюбу сторони спільних дітей не мають. Як встановлено у судовому засіданні, спільне життя у сторін не склалось, на протязі чотирьох років подружжя проживає окремо, фактичних шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет, у сторін виявились різні погляди на сімейне життя та ведення домашнього господарства. Згідно ч. 2, ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд вважає, що сім'я даного подружжя розпалась остаточно, терміну на примирення призначати не потрібно, так як судом встановлено, що будь-які відносини між ними припинені і сторони категорично наполягали на розірванні шлюбу.

Outcome: approved