Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] подав до Кельменецького районного суду позовну заяву у якій просить визначити місце проживання сина [PERSON], [INFO] разом з батьком [PERSON] в с. Зелена Кельменецького району Чернівецької області. В якості підстав позову позивач зазначив, що сторони спільно не проживаю, позивачка усунулася від виховання сина, між сторонами виник спір з приводу визначення місця проживання дитини. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та допитана у якості свідка дала суду показання про те, що проблеми у їх сім'ї виникли через матір позивача яка зловживала спиртним, била вікна. [PERSON] захворіла, а саме було хворе серце і тиск. Лікарі не поставили діагноз. З метою лікування звернулася до церкви. Відвідувала монастир, Києво-Печерську лавру. З метою відвідувати богослужіння відлучалася з дому на 5-6 днів і поверталася додому. З жовтня 2015 року матеріально сина сторін утримували батьки відповідачки. Дитина ходить у дитячий садочок. Позивач не надає їй жодної матеріальної допомоги на утримання дитини і відвідав дитину за шість місяців один раз. В даний час [PERSON] живе в с. Нижні Станівці з сином сторін окремо від своїх батьків. Представник відповідачки адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що ставить під сумнів висновок органу опіки та піклування, оскільки було порушено порядок обстеження умов проживання дитини. Вважає висновок органу опіки та піклування необґрунтованим. Син сторін вже шість місяців живе в с. Нижні Станівці. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов та пояснив, що літом 2013 року відповідачці стало погано і він возив її в лікарню. Вкінці 2013 року [PERSON] повідомила, що їде в монастир в пробула там чотири місяці. Відповідачка залишила сина з позивачем в с. Зелена. Повернувшись додому відповідачка через кілька днів знову поїхала і повернулася через три місяці. 02 червня 2015 року [PERSON] повернулася з монастиря додому. Після того як сина сторін прооперували відповідачка знову поїхала в монастир і повернулася додому 30 серпня 2015 року. 04 вересня 2015 року, після того як сина сторін виписали після операції з лікарні, відповідачка знову поїхала в монастир. Відповідачка брала сина з собою в монастир і дитина там захворіла. З 07 листопада 2015 року відповідачка не дає сина позивачу. Коли [PERSON] приїхав до дитини , позивачка з дитиною втекла в ліс. З грудня 2013 року відповідачка ніде не працювала, не допомагала йому утримувати дитину. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов та пояснив, що у грудні 2013 року [PERSON] на чотири місяці залишила дитину з позивачем. Повернувшись відповідачка знову на кілька місяців залишила дитину. В поведінці [PERSON] він вбачає ознаки релігійного фанатизму, що може негативно вплинути на дитину. Коли [PERSON] брала дитину з собою в монастир дитина захворіла. Представник позивача вважає, що оскільки позивач має місцем роботи і створив належні умови для проживання дитини, більш доцільно визначити місце проживання дитини з батьком. Представник Кельменецької районної державної адміністрації як органу опіки та піклування Бурлака В.С. в судовому засіданні підтримав висновок органу опіки та піклування. Дитина [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що хоче жити з матір'ю або з обома батьками. Судом досліджені наступні докази: копію свідоцтва про народження [PERSON] виданого 01 листопада 2011 року на бланку серії [NUMBER], копію свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] виданого 25 листопада 2007 року на бланку серії [NUMBER], копії довідок виданих Зеленецькою сільською радою Кельменецького району №1342, 1344 від 23 листопада 2015 року, копію висновку Кельменецької районної державної адміністрації №01-31/2888 від 07 грудня 2015 року, копію акту обстеження житлово-побутових умов [PERSON], копію листа завідувача ДНЗ с. Зелена, довідку - характеристику [PERSON] видану Зеленецькою сільською радою, довідку-характеристику [PERSON] видану Зеленецькою сільською радою, копію листа Кельменецької районної державної адміністрації №262 від 26.11.2015 року, копію заяви [PERSON] від 23.11.2015 року, копію довідки ТОВ СП „Зеленецьке" №34 від 20 листопада 2015 року, довідку №96 від 22 січня 2016 року видану Зеленецькою сільською радою, довідку №593 від 01 грудня 2015 року видану комунальною установою „Кіцманська центральна районна лікарня" копію витягу з історії хвороби №2562, довідки видані виконавчим комітетом Нижньостановецької сільської ради Кіцманського району №412, 411 від 22 лютого 2016 року, характеристику [PERSON] видану виконавчим комітетом Нижньостановецької сільської ради Кіцманського району №73 від 22.02.2016 року ,акт обстеження матеріально-побутових умов [PERSON] від 22 лютого 2016 року, довідку видану Свято-Успенським кулівецьким чоловічим монастирем №07 від 09.03.2016 року, довідку №21 видану Нижньостановецьким дошкільним навчальним закладом від 24 лютого 2016 року, довідку видану Брусенківською амбулаторією загальної практики сімейної медицини №29 від 23.02.2016 року. Свідок [PERSON] дала суду показання про те, що відповідачка [PERSON] в грудні 2013 року виїхала з с. Зелена і залишила сина сторін з позивачем. Відповідачка повернулася з березні 2014 року і знову поїхала. [PERSON] приїжджала до сім'ї раз на два - три місці на кілька днів. За дитиною доглядав позивач та його мати. З листопаді 2015 року [PERSON] забрала дитину в [PERSON] Свідок [PERSON] дав суду показання про те, що у грудні 2013 року [PERSON] виїхала з села Зелена і її небуло кілька місяців. [PERSON] виховував дитину сам і вимушений був залишити роботу. У 2014 році син сторін ходив у дитячий садок. З грудня 2013 року по червень 2015 року свідок бачив [PERSON] в с. Зелена один раз. Свідок [PERSON] дала суду показання про те, що сторони жили в .с Зелена. [PERSON] виїхала з с. Зелена в грудні 2013 року і повернулася в березні 2014 року. Потім [PERSON] знову їхала в монастир. [PERSON] розповіла [PERSON] що „їй пороблено і це треба відмолювати". Свідок [PERSON] дала суду показання про те, що в даний час умови проживання [PERSON] добрі, дитину не залишають без догляду. В даний час [PERSON] має роботу. В період з грудня 2013 року по жовтень 2015 року [PERSON] періодично відвідувала монастирі. Свідок [PERSON] дала суду показання про те, що відповідачка є її донькою. [PERSON] захворіла, а саме було хворе серце, лікування їй не допомагало. [PERSON] відвідувала лаври та монастирі. Сідок [PERSON] дав суду показання про те, що для дитини сторін в даний час забезпечені нормальні умови для проживання, дитина сторін відвідує дитячий садок. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] [INFO]. В даний час сторони розлучені та спільно не проживають. Малолітній [PERSON] проживає з матір'ю. Суд вважає, що у визначенні місце проживання малолітнього [PERSON] з батьком слід відмовити виходячи з наступного. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини (далі -Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції визначено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Згідно ст. 12 Конвенції держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Відповідно до ст. 18 Конвенції , батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається із матеріалів справи обидва батьки забезпечити належні умови для проживання дитини, дитина прихильно ставиться до обох батьків. У справі наявний висновок органу опіки та піклування - Кельменецької районної державної адміністрації Чернівецької області згідно якого орган опіки та піклування вважає за можливе визначити місце проживання дитини з батьком. Разом з тим, суд не погоджується з таким висновком органу опіки та піклування. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. У матеріалах справи відсутні докази які б стверджували наявність таких виключних обставин. Таким чином, такий висновок органу опіки та піклування недостатньо обґрунтований. Суд вважає, що та обставини, що відповідачка в період з грудня 2013 року по жовтень 2015 року значний час проводила поза сім'єю, не може бути підставою для розлучення її з дитиною. Зокрема з листопада 2015 року син сторін проживає з [PERSON] , яка належним чином виконує свої батьківські обов'язки. Суд також бере до уваги, що у матеріалах справи відсутні докази , які б підтверджували, що позивач з період з листопада 2015 року виконував свої обов'язки щодо утримання дитини. Як роз'яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Батько дитини у разі визначення місця проживання останньої з матір'ю не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно неї та участі у її вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір'ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи наведене суд вважає, що у задоволенні позовної вимог [PERSON] слід відмовити повністю На підставі Конвенції про права дитини, п. 4 ч.2 ст.18, ст.ст. 24,55, 56, 105, 110, 112, 160,161, СК України,

Outcome: dismissed