Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

До Дарницького районного суду м.Києва звернулась [PERSON] з позовом до ПАТ «ІМЕКСБАНК» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору. В якому зазначила, що 18.07.2014 між нею та ПАТ «ІМЕКСБАНК» було укладено договір №999-00151079 банківського рахунку в рамках кредитного продукту, «надання кредитів фізичним особам у формі овердрафту за допомогою неперсоніфікованих банківських платіжних карток», «кредитний продукт» про відкриття клієнту поточного рахунку [NUMBER] відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валюті, затвердженою Постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року №492 для здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Вказує, що 18.07.2014 вона з однієї сторони та ПАТ «ІМЕКСБАНК» з іншої сторони приєдналися до договору про надання кредиту (овердрафту) з використанням банківської платіжної карти міжнародних платіжних систем в АТ «ІМЕКСБАНК», що розміщений на офіційному веб - сайті банку www.imexbank.com.ua, відповідно до його умов та положень статті 634 ЦК України, спільно іменовані як «сторони» і кожна окремо - як «сторона», уклали договір приєднання №5048985/N-8. Проте вважає, що при укладанні вказаного кредитного договору порушено її права, як споживача, згідно з нормами Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про захист персональних данних». Просить визнати недійсним договір приєднання №5048985/N-8 від 18.07.2014 з додатками, а також зобов"язати відповідача прийняти від позивача суму залишкової заборогованості у розмірі 9650,00 у термін передбачений сторонами для погашення кредиту. В судове засідання позивач не з'явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. В судове засідання представник відповідача ПАТ «ІМЕКСБАНК» не з'явився, через канцелярію суду надав письмові заперечення проти позову, в яких просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягаєзадоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 18 липня 2014 року між ПАТ «ІМЕКСБАНК» та [PERSON] було укладено договір приєднання №5048985/N-8. Згідно п. 1 договору приєднання №5048985/N-8 від 18 липня 2014 року у порядку та на умовах, визначеним цим договором, банк зобов'язується надати кредит позичальнику для сплати коштів понад кредитовий залишок коштів на рахунку шляхом встановлення на поточний рахунок позичальника ліміту овердрафту та зарахування коштів на поточний рахунок [NUMBER], у розмірі та на умовах встановлених у договорі, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов договору. Кредит надається на умовах повернення, строковості та платності. Згідно п. 3.2 договору приєднання №5048985/N-8 від 18 липня 2014 року позичальник підписанням цього договору, відповідно до Закону України «Про захист персональних даних» надає згоду кредитору на обробку своїх особистих персональних даних з метою забезпечення реалізації фінансово-економічних, господарських, податкових зобов'язань банку. 18 липня 2014 року між ПАТ «ІМЕКСБАНК» та [PERSON] в рамках кредитного продукту банку було укладено договір №999-00151079 та відкрито банківський рахунок. Згідно п. 1.1 договору №999-00151079 від 18 липня 2014 року банк відкриває клієнту, в рамках кредитного продукту, поточний рахунок [NUMBER] відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валюті, затвердженою Постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року №492 для здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Згідно п. 9.1 договору №999-00151079 від 18 липня 2014 року договір набуває чинності з дня його підписання сторонами та укладений на строк дії кредитного договору №5048985/N-8 від 18 липня 2014 року, але у будь-якому разі до повного виконання обов'язків сторін. Згідно п. 11.2 договору №999-00151079 від 18 липня 2014 року підписуючи договір клієнт засвідчує, що він повністю ознайомлений та згоден зі змістом цього договору. Правил користування платіжною карткою. Тарифами банку. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Дана норма Цивільного кодексу України поширюється в тому числі на свободу укладення договору. На час підписання договорів позивач не вважала, що оспорюваний на даний час кредитний договір порушує її права як споживача. Позивач під час укладення кредитного договору була ознайомлена з його умовами, оскільки висловила своє волевиявлення на його укладення шляхом підписання кредитних договорів. Згідно з ч. 2 ст. 1056 ЦК України позивач мав право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця. Крім цього, відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів» позивач мав право відкликати свою згоду (відмовитись) на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Проте, вказаних дій позивач не вчинила та уклала кредитний договір, висловивши у такий спосіб своє волевиявлення щодо укладення кредитного договору. Крім того, відповідно до постанови Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі №6-511цс15, від 02.12.2015р. та у справі №6-1341цс15 Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, про типові відсоткові ставки, тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобов'язальні відносини, тому до спорів щодо невиконання такого договору положення Закону України «Про захист прав споживачів» не застосовуються. У разі ненадання зазначеної у п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Частиною 7 ст. 15 та ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачено визнання договору недійсним за умови ненадання повної інформації споживачу, а тому з цих підстав кредитний договір не може бути визнаний недійсним. Крім того, дана обставина не впливає на чинність правочину, оскільки договір був укладеним, сторони виконували його умови і відповідно до зазначеного договору позивач отримав кредит. Позивач відповідно до п.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причини, не відмовився від його виконання, що свідчить про те, що він був згоден з умовами даного договору, а також не вимагав надання додаткової інформації по кредитному договору. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. У частині третій ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначений перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінувати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Частиною 5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні, стосовно споживача, правила зміни відсоткової ставки. Спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що кредитний договір, укладений між сторонами, є несправедливим до неї, оскільки при підписанні даного договору позивач ознайомилась та погодилась з його умовами, а відтак, проаналізувавши умови кредитного договору та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність в останньому несправедливих умов та істотного дисбалансу прав споживача, а всі твердження позивача з даного приводу судом розцінюються як його спосіб захисту власних інтересів від наслідків, можливість настання яких залежить від його добросовісної поведінки при виконанні взятих на себе за кредитним договором зобов'язань. Також судом встановлено, що відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 26.01.2015 року № 50 ПАТ «ІМЕКСБАНК» віднесено до категорії проблемних, а з 27.05.2015 розпочато процедуру ліквідації. Частиною 6 ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Таким чином, вимоги позивача після початку процедури ліквідації можуть бути задоволені лише в порядку передбаченому ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і застосуванню підлягає спеціальний Закон, а саме: ст.36 вказаного Закону, якою передбачені наслідки запровадження тимчасової адміністрації банку. Частиною 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено право кредиторів на заявлення уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Враховуючи, що в ході розгляду справи суду не надано доказів, які б свідчили про наявність підстав для визнання вищевказаного кредитного договору недійсним, вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed