Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, яка було уточнена в процесі судового розгляду, про стягнення з відповідача богу за договорами на виготовлення та встановлення меблів загальному розмірі 26 091, 10 грн., з яких 12 723, 73 грн. - основного боргу; 1 267, 37 грн. - пеня; 9 100 грн. - штраф; 3 000 грн. - моральна шкода. Свої вимоги позивач мотивує тим, що між сторонами укладено договори про виготовлення та встановлення меблів індивідуального замовлення на загальну суму 21 023 грн. Відповідач отримав передоплату в розмірі 15 000 грн. Кінцевим терміном на виготовлення та встановлення меблів договором встановлено 20.02.2014. Відповідно до п. 6.2 договорів в разі прострочення відповідачем поставки товару, останній зобов'язаний сплатити на користь позивача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки. Станом на зазначену дату меблі відповідачем не поставлені, зокрема останній всіляко уникав позивача та декілька разів перепризначав дати поставки меблів. В подальшому між сторонами було укладено додаткову угоду, де був визначений розмір пені за кожен календарний день прострочки умов договорів в розмірі 100 грн., визначено кінцеву дату виготовлення та встановлення меблів - 02.04.2014, а термін з 20.02.2014 по 02.04.2014 вважається терміном прострочення виконання умов договорів з боку відповідача. Після укладення додаткової угоди позивачем було здійснено закупку на недостаючи матеріали-фурнітуру на суму 1 114, 73 грн., алюмінієві системи на двері на суму 3 912 грн., оплачено порізку та поклейку ДСП в розмірі 1400 грн., здійснено перевезення матеріалів з м. Чернігів до м. Києва за 750 грн., розгрузку за 250 грн. Під час збирання меблів було виявлено ряд суттєвих невідповідностей, а також відсутність частин меблів, після чого відповідач зник і по цей час не виконує умови договорів. 23.06.2014 між позивачем та ФОП [PERSON] було укладено договір про виготовлення меблів згідно узгодженого акту дефектів та відсутності частин меблів на суму 11 320 грн. В липні 2014 року між позивачем та ФОП [PERSON] було підписано акт виконаних робіт. В судове засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі, про розгляд справи повідомлявся належними чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів відповідно до ст.ст. 224-227 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення, про що не заперечувала представник позивача. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.10, ч. 2 ст. 27 і ст. 60 ЦПК України, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Згідно зі ст.ст. 525 - 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Забороняється одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків. Як встановлено в судовому засіданні, 22.01.2014 між сторонами було укладено договори №22/І, №22/2, №22/3 про виготовлення та установку меблів, предметом яких є виготовлення меблів та їх установка з боку відповідачем та оплата позивачем. В день оформлення оплата товару по договорам складає 70 % його повної вартості, а саме по договору № 22/І - 3 269 грн., повна вартість товару складає 4 671 грн., по договору №22/2 - 6 906 грн., повна вартість складає 9 867 грн., по договору №22/3 - 4 539 грн., повна вартість товару складає 6 485 грн. Тобто, розмір передоплати за зазначеними договорами в сумі складає 14 714 грн., повна вартість товару - 21 023 грн. Строк виконання договорів вираховується з моменту передоплати і складає 21 банківський день, тобто до 20.02.2014. Відповідно до пунктів 6.2 зазначених договорів у випадку затримки поставки товару більш ніж на п'ять банківських днів виконавець виплачує замовнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості товару за кожен день прострочки. Відповідно до додаткової угоди про зміну строку виконання до договорів №22/І, №22/2, №22/3 від 22.01.2014, остаточним терміном виготовлення та встановлення меблів є 02.04.2014. Термін з 20.02.2014 по 02.04.2014 вважається терміном прострочки виконання умов договору з боку виконавця. П.1.3 зазначеної угоди передбачає, що у випадку прострочення остаточного терміну виконання договору, згідно п. 1.1, виконавець сплачує замовнику пеню в розмірі 100 грн. за кожен прострочений календарний день невиконання договору. Меблі вставлені 02.07.2014. Таким чином, прострочення відповідачем виконання Договорів почалося від 02.02.2014 і тривало до 02.07.2014, що підтверджується додатковою угодою. Розрахунок, наданий позивачем не відповідає дійсності оскільки розрахунки здійснені не у відповідності до вимог діючого законодавства України, зокрема, витрати позивача на покупку матеріалів в сумі 5 026, 73 грн., порізку ДСП, поклейку, вартість перевезення та розгрузки не підтверджена належними доказами, а стягнення різниці понесених витрат між вартістю меблів та сукупним розміром витрат позивача не передбачена. Як вбачається з матеріалів справи, меблі відповідачем вставлені, однак з суттєвими недоліками, що підтверджується Актом №1 від 19.06.2014 про виявлення дефектів та відсутності частин меблів, які встановлені за адресою позивача. . На підставі зазначеного акту між позивачем та ФОП [PERSON]. 23.06.2014 було укладено договір, відповідно до якого виконавець взяла на себе зобов'язання з виготовлення меблів у відповідності до Акту №1 від 19.06.2014. Загальна вартість замовлення склала 11 320 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Згідно зі ст.ст. 525 - 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Забороняється одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків. До існуючих між сторонами правовідносин можуть застосовуватись положення ст. 8, 9 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 611 ЦК України, відповідно до якої, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з п. 20 Постанови Пленуму ВСУ від 12.04.1996р. №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», неустойка (штраф, пеня) стягуються лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним актом. Відповідно до ст. 678 ЦК України, покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за свої вибором, зокрема і відшкодування витрат на усунення недоліків товару. Виходячи з вище наведеного, суд вважає, що вимоги позивача є частково обґрунтованими в частині стягнення витрат на усунення недоліків товару в розмірі 11 320 грн. - витрати за договором на до виготовлення та усунення дефектів Щодо пені суд виходить з наступного. Термін прострочення поставки товару в загальному складає з 20.02.2014 по 02.04.2014 - 132 дні. В період з 20.02.2014 по 02.04.2014 (41 день), у відповідності до договорів та додаткової угоди, пеня складає: 41 день *13 % (розмір подвійної ставки НБУ)*21 023 грн. (вартість товару)/365 днів = 306, 99 грн. В період з 02.04.2014 по 02.07.2014 (91 день), у відповідності до додаткової угоди пеня складає: 91 день*100 грн./день = 9 100 грн. Враховуючи зазначене розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача за прострочення поставки меблів в сумі складає 9406, 99 грн. Правовими нормами в галузі договірних правовідносин можливість відшкодування моральної шкоди не передбачена, при цьому моральна шкода не включена до переліку, визначеного у ст. 23 ЦК України, що також виключає можливість її стягнення з відповідача на користь позивача. Ні норми Цивільного кодексу України, ні норми Закону України «Про захист прав споживачів», які встановлюють відповідальність за порушення зобов'язань за договором, ні укладений між сторонами договір не передбачають такого правого наслідку порушення зобов'язань за договором як відшкодування моральної шкоди за обставин, на які посилається позивач. Зокрема, у відповідності до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров"я людей продукцією, у випадках, передбачених законодавством. Доставка позивачу товару з недоліками не створює небезпеки для життя і здоров'я людей, а вимоги про відшкодування моральної шкоди є безпідставними. Стороною позивача не надано суду підтвердження того, що послуги відповідача є небезпечними для життя та здоров'я, а отже підстави для відшкодування моральної шкоди - відсутні. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати, хоча б ця сторона і була звільнена від оплати судових витрат на користь держави. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial