Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з вказаним позовом до суду, мотивуючи тим, що його було притягнено до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КК України по кримінальній справі № 215354 порушеній 19.07.2002 року за фактом смерті [PERSON] . З 31.07.2002 по 27.09.2002 позивач перебував під вартою в установі виконання покарань № 12. З-під арешту з Івано-Франківської установи виконання покарань (№12) позивача було звільнено згідно постанови від 27.09.2002 року Тисменицького районного суду Івано-Франківської області, одночасно позивачу з цієї дати обрано запобіжний захід - підписку про невиїзд, проте в даному суді відповідного процесуального документа не збережено. В подальшому досудові процесуальні дії по кримінальній справі №215354 порушеній 19.07.2002 року за фактом смерті [PERSON] , органами слідства майже не проводились, тобто позивача раз чи два рази після звільнення з-під варти викликали до слідчого, слідчий позивача допитав і повідомив позивачу, що можливо викличе ще, щоб позивач дочікувався наступного виклику до слідчого, проте підписка про невиїзд як була щодо позивача застосована з 27.09.2002 року, так вона очевидно продовжувала діяти, бо про припинення її дії позивачу не повідомляли. Ще через якийсь час досудове (попереднє) слідство перестало цікавитись позивачем взагалі. В 2015 році він звернувся в паспортні органи України з вимогою оформити закордонний паспорт, бо мав на меті знайти роботу за межами України, відправитись на цю роботу та заробити грошей для проживання в Україні, так як в Україні, зокрема в м. Івано-Франківську, істотно збільшилися ціни на все, а робити на роботах в роботодавців в м. Івано-Франківську з адекватною заробітною платою, яка б забезпечувала можливість позивачу належно існувати, не було чи працевлаштуватись на таку роботу позивачу було досить проблемно. У видачі закордонного паспорта позивачу відмовили, надали довідку 254-23022015/26210 серії АВІ №099410 (форма ІП-1), згідно інформації якої [PERSON] , [INFO] , станом на 23.04.2015 року є особою, яка з 31.07.2002 року Тисменицьким РВ УМВС України в Івано-Франківській області притягується до кримінальної відповідальності за скоєння злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. 27.09.2002 року обрано запобіжний захід підписка про невиїзд. Відомості про результати судового розгляду кримінального провадження УІАЗ УМВС України в Івано-Франківській області не надходили. На звернення позивача прокурором Тисменицького району Вороняк Г. було повідомлено, що у зв`язку з набранням чинності КПК України (2012 року) у ЄРДР зареєстровано відомості про кримінальне правопорушення минулих років та розпочато досудове розслідування. У вказаному кримінальному провадженні про підозру нікому не повідомлялось, запобіжні заходи не застосовувались. А з цього слідує, що інформація довідки 254-23022015/26210 серії АВІ №099410 (форма ІП-1) є безпідставною, обмеження прав позивача в квітні 2015 року на отримання закордонного паспорта є незаконні та необґрунтовані. В подальшому позивача було мобілізовано на проведення АТО. Позивач і до цього часу приймає участь у проведенні АТО. Позивачеві внаслідок не вилучення (ОДК) інформації про притягнення його до кримінальної відповідальності відомостей і на квітень 2015 року, хоча в той же час з дня дії КПК України 2012 року у ЄРДР зареєстровано відомості про кримінальне правопорушення минулих років та розпочато досудове розслідування. У вказаному кримінальному провадження про підозру нікому не повідомлялось, запобіжні заходи не застосовувались, заподіюється шкода внаслідок незаконного кримінального переслідування з 31.07.2012 року по день вилучення відомостей з картотеки (ОДК) по особі позивача, бо з цієї картотеки (ОДК) щодо позивача поширюється недостовірна інформація, зокрема про підписку про невиїзд позивача, хоча за чинним КПК (2012 року) такого запобіжного заходу як підписка про невиїзд не передбачено взагалі. Тобто, має місце невжиття заходів щодо вилучення інформації по особі позивача картотеки (ОДК), чим порушується презумпція невинуватості позивача, тим самим позивачу з 31.07.2012 року заподіюється шкода внаслідок незаконного переслідування в кримінально - процесуальному порядку, яка виразилась у поширенні недостовірної інформації, щодо особи позивача, що негативно відбилось на нормальних життєвих зв`язках позивача, завдає труднощів, а то й не можливості працевлаштуватись на роботу з адекватною заробітною платою та щодо свободи пересування. Таким чином, позивач незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності з 31.07.2002 року і фактично до тепер. Якщо б позивач дійсно вчинив злочин за ч. 2. ст. 121 КК України, то досудовому (попередньому) слідству ніщо не перешкоджало віддати позивача суду з відповідним обвинуваченням до 31.07.2012 року, при цьому обмежувати права позивача на, зокрема, свободу пересування навіть поза межами 10 років, коли за законом винна особа може бути реально покараною лише протягом 10 років з дня притягнення її до кримінальної відповідальності з інкримінацією їй вчинення тяжкого злочину. Враховуючи розмір мінімальної заробітної плати в Україні на час відшкодування позивачу шкоди та враховуючи час перебування позивача під слідством і судом, в тому числі і час, протягом якого продовжується поширення щодо позивача інформації, згідно якої позивач перебуває під слідством і на підписці про невиїзд навіть на квітень 2015 року, позивачу слід відшкодувати майнову та моральну шкоду в неменших розмірах ніж ті, що визначені законом, а саме за два місяці перебування під вартою (майнову шкоду у вигляді втраченого заробітку та інших доходів, яких позивача позбавлено під час тримання під вартою) та моральну шкоду за період з 31.07.2002 року (розрахунок зроблено по 31.07.2016 року), що становить по мінімуму 168 місяців по 1450 грн. за кожний місяць та складає - 2900 грн. майнової шкоди та 243600 грн. моральної шкоди (1450 грн./міс.*168 місяців). Враховуючи, що відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, шляхом списання їх з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, тим самим просить зобов`язати Державну казначейську службу України на користь позивача в рахунок відшкодування позивачу майнової та моральної шкоди, заподіяних незаконними кримінальними переслідуваннями, списати з єдиного казначейського рахунку такі суми коштів: 2900 грн. майнової шкоди, 243600 грн. моральної шкоди, також просить зобов`язати Управління національної поліції України в Івано-Франківській області вилучити та знищити матеріали, які слугували для довідки 254-23022015/26210 серії АВІ№099410 (форма ІП-1), зобов`язавши видати позивачу нову довідку, відомості якої не мають містити інформації, що [PERSON] , [INFO] , є особою яка з 31.07.2002 року Тисменицьким РВ УМВС України в Івано-Франківській області притягується до кримінальної відповідальності за скоєння злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, 27.09.2002 року обрано запобіжний захід - підписка про невиїзд. В подальшому позивач неодноразово збільшував розмір позовних вимог, мотивуючи тим, що в зв`язку з збільшенням мінімальної заробітної плати з січня 2019 року є підстави для збільшення позовних вимог, тому для розрахунку стягуваної суми слід брати 4173 грн. таким чином, за період з 07.08.2002 року до 07.04.2019 року (200 повних місяців) моральна шкода в двократному розмірі від мінімальної заробітної плати становить 4173 грн.*2*200місяців = 1669200 грн. Майнова шкода за період перебування в СІЗО становить 4173 грн. * 2=8346 грн. Та просив стягнути вказані суми. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] подала до суду позовну заяву про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної незаконним кримінальним переслідуванням [PERSON] , мотивуючи тим, що слідством по факту смерті [PERSON] здійснювались непублічні оперативно-розшукові заходи, зокрема, невідомі особи тривалий час переслідуючи третю особу з самостійними вимогами на предмет спору [PERSON] та розпитували її про обставини загибелі чи смерті [PERSON] , також їй доводилось бачити, як в житлі [PERSON] проводились якісь розшукові дії (щось схоже на обшук, проте таємний), на ще не реагували правоохоронні органи узагалі, коли до них з усною заявою на ці факти зверталась [PERSON] Усі ці фактичні дані потягнули до [PERSON] істотні страждання через спричинення душевного болю, що зумовила втрату спокою, порушення честі та гідності. Усе це в сукупності вилилось в душевне захворювання, триваюче до тепер. Ще через деякий час досудове (попереднє) слідство перестало цікавитись [PERSON] взагалі, проте заподіяне цим слідством їй ушкодження здоров`я є і до тепер. Отже, [PERSON] з 31.07.2002 року заподіюється шкода (на 31.07.2016 року, це становитиме в часі 14 років) внаслідок незаконного переслідування чоловіка [PERSON] в кримінально - процесуальному порядку, яка виразилась у поширенні недостовірної інформації щодо [PERSON] , вчинення не публічних розшукових дій в які втягували третю особу з самостійними вимогами на предмет спору , що негативно відбилось на нормальних життєвих зв`язках, завдало істотних страждань, які потягнули душевну хворобу. Оскільки [PERSON] завідомо незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності з 31.07.2002 року і фактично до тепер, бо згідно із визначенням за ч. 2 ст. 121 КК України покарання (позбавлення волі) є від 7 до 10 років, тобто в силу ч. 4 ст. 12 КК злочин за ч. 2 ст. 121 КК України є тяжким, а в силу п. 4 ч. 1 ст. 49 КК звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності при вчиненні тяжкого злочину - десять років, з чого слідує, що якщо б [PERSON] дійсно вчинив злочин за ч. 2 ст. 121 КК України, то досудовому (попередньому слідству) ніщо не перешкоджало б віддати позивача суду з відповідним обвинуваченням до 31.07.2012 року,, при цьому внаслідок протиправної поведінки органів слідства щодо [PERSON] , цією ж поведінкою, цх же органів [PERSON] завдана моральна шкода. Слідує також врахувати, що час перебування [PERSON] під слідством і судом, в тому числі і час протягом якого продовжується поширення щодо нього інформації, згідно якої він перебуває під слідством та на підписці про невиїзд, навіть на квітень 2015 року, а тому визнати, що увесь цей час беззаперечно заподіюється і їй майнова (оплата ліків) та моральна шкода (психічне захворювання), яку належить відшкодувати в повному обсязі, моральну шкоду зокрема в не менших розмірах, ніж ті, що визначені законом, а саме, за період з 31.07.2002 року (розрахунок зроблено по 31.07.2016 року), що становить по мінімуму 168 місяців по 1450 грн. за кожен місяць та складає 243600 грн. моральної шкоди. Оскільки документів щодо оплати лікування у неї не збереглося, то в такому разі слід присудити цю шкоду їй на майбутнє - тобто постановити в рішенні , що будь - які медикаменти для лікування [PERSON] безоплатні, їх вартість сплачує Державний бюджет України на підставі фінансової вимоги лікувального закладу -обласної психо - неврологічної лікарні № 3. Враховуючи, що відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, шляхом списання їх з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, тим самим просить зобов`язати Державну казначейську службу України на користь позивача в рахунок відшкодування третій особі без самостійних вимог, майнової та моральної шкоди, заподіяних незаконними кримінальними переслідуваннями,що потягнуло ушкодження здоров`я у спосіб безспірного списання з єдиного казначейського рахунку такі суми коштів: 243600 грн. моральної шкоди, також просить зобов`язати Державну казначейську службу України погашати платіжні вимоги щодо лікарських призначень з питань лікування третьої особи з самостійними вимогами на предмет позову [PERSON] В подальшому третя особа з самостійними вимогами неодноразово збільшувала вимоги, мотивуючи тим, що в зв`язку з збільшенням мінімальної заробітної плати з січня 2019 року є підстави для збільшення позовних вимог, тому для розрахунку стягуваної суми слід брати 4173 грн. таким чином, за період з 31.07.2002 року до 30.04.2019 року (200 повних місяців) моральна шкода в двократному розмірі від мінімальної заробітної плати становить 4173 грн.*2*200місяців = 1669200 грн. та просила стягнути вказану суму. В судовому засіданні позивач та його представники позов підтримали, просили його задовольнити. В судовому засіданні третя особа та її представник позов підтримали, просили його задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на його безпідставність. В судовому засіданні представник відповідача Прокуратури Івано-Франківської області просила відмовити в задоволенні позову через необгрунтованість. В судове засідання представник відповідача Державної казначейської служби України не з"явився, причини неявки суд не повідомив. Вислухавши сторін, дослідивши докази долучені до матеріалів справи, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до копії повідомлення прокуратури Тисменицького району Івано-Франківської області № 85-31-15 від 10.04.2015 року запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд до [PERSON] було застосовано на підставі постанови Тисменицького районного суду від 27.09.2002 року (т. 1 а.с. 5). Копія довідки Івано - Франківської установи виконання (№12) № 2/3/1-39-15/3-39 від 28.05.2015 року підтверджує, що [PERSON] , 1958 року народження, перебував під вартою в Івано - Франківському слідчому ізоляторі №12 з 31.07.2002 по 27.09.2002. 27.09.2002 звільнений з зали суду на підставі постанови Тисменицького районного суду Івано-Франківської області про зміну запобіжного заходу на підписку про невиїзд (т. 1 а.с. 6). Згідно повідомлення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області № 4850/01-19/15 від 19.05.2015 року в провадженні суду за період 2002 року кримінальної справи про обвинувачення [PERSON] не перебувало (т. 1 а.с. 7). Копія довідки 254-23022015/26210 управління інформаційно - аналітичного забезпечення в Івано-Франківській області серії АВІ № 099410 підтверджує, що за обліками МВС громадянин України [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Білокриниця, Кременецького району, Тернопільської області, Україна, на території України станом на 23.04.2015 року є особою, яка з 31.07.2002 року Тисменицьким РВ УМВС України в Івано-Франківській області притягується до кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України. 27.09.2002 року обрано запобіжний захід - підписка про невиїзд. Відомості про результати судового розгляду кримінального провадження до УІАЗ УМВС України в Івано-Франківській області не надходили. (т. 1 а.с. 8). Відповідно до копії повідомлення прокуратури Тисменицького району Івано-Франківської області № 85-31-15 від 21.05.2015 року постановою Тисменицького районного суду по кримінальній справі № 215354, порушеній 19.07.2002 року за фактом смерті [PERSON] за ч. 2 ст. 121 КК України щодо [PERSON] застосовано запобіжний захід. У зв`язку з набранням чинності Кримінальним процесуальним кодексом України (в редакції 2012 року), відповідно до п. 10 розділу XI, розділу 6 положення «Про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань», у Єдиному реєстрі досудових розслідувань України зареєстровано відомості про кримінальне правопорушення минулих років та розпочато досудове розслідування. У вказаному кримінальному провадженні про підозру нікому не повідомлялось, запобіжні заходи не застосовувались(т. 1 а.с. 9). Згідно копії листа ГУНП в Івано-Франківській області № 2101/108/02/24-2017 від 23.02.2017 року, 27.05.2015 року до УІПКП надійшов лист прокуратури Тисменицького району від 20.05.2015 року № 82-952 вих-15, у якому повідомлено, що постанову про притягнення [PERSON] у якості обвинуваченого скасовано. У зв`язку з викладеним внесено 04.06.2015 відповідні зміни до статистичних обліків. 19.05.2015 року кримінальну справу за фактом смерті [PERSON] перенесено до ЄРДР за № 12015090250000254. На сьогодні триває досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні (т. 1 а.с. 191-192). З копії листа прокуратури Івано-Франківської області № 04/2/2-16/вп-18 від 30.08.18 встановлено, що СВ Тисменицького ВП ГУНП в області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадження № 12015090250000254 від 19.05.2015 року за фактом умисного тяжкого тілесного ушкодження, внаслідок якого наступила смерть [PERSON] , [INFO] , за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. 20.05.2015 року прокурором у кримінальному провадженні прийнято рішення про скасування постанови про притягнення як обвинуваченого [PERSON] та [PERSON] з підстав відсутності статусу обвинуваченого на стадії досудового розслідування згідно положень Кримінального процесуального кодексу 2012 року. Досудове розслідування триває. Вживаються заходи для встановлення осіб причетних до вчинення даного злочину (т. 1 а.с. 193). За змістом повідомлення ГУ ДФС в Івано-Франківській області встановлено, що [PERSON] перебував на обліку в ДПІ у м. Івано-Франківську, як фізична особа - підприємець з 06.10.2000 по 10.06.2004 та з 21.01.2005 по 20.06.2013. У період з 01.01.2002 по 10.06.2004 та з 01.01.2012 по 20.06.2013 перебував на загальній системі оподаткування. В період з 21.01.2005 по 31.12.2011 здійснював підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності (т. 1 а.с. 198-199). Відповідно до повідомлень ГУ ДФС в Івано-Франківській області, згідно поданої декларації про доходи за 2002 рік сума чистого доходу [PERSON] склала - 194 грн. [PERSON] як фізична особа - підприємець перебував на обліку в ДПІ у м. Івано-Франківську з 06.10.2000 по 25.06.2004 та з 21.05.2005 по 19.06.2013. Відповідно до інформаційних баз даних, наявних в ДПІ у м. Івано-Франківську, ФОП [PERSON] в період 06.10.2000 по 25.06.2004 здійснював діяльність на загальній системі оподаткування, обліку та звітності. Згідно поданих декларацій про доходи задекларовано чистого доходу за 2002 рік - 194 грн., за 2003-2004 роки доходи відсутні (т. 1 а.с. 209, 212). Згідно інформації управління інформаційно- аналітичної підтримки № 2490/108/27/01-2018 від 05.12.2018 та № 574/108/27/01-2019 від 15.03.2019 року, відповідно до відомостей персонально - довідкового обліку, єдиної інформаційної системи МВС даних про притягнення до кримінальної відповідальності, про наявність (відсутність) судимості та обмежень, передбачених кримінально - процесуальним законодавством України відносно [PERSON] , [INFO] , не значиться (т. 1 а.с. 214, т. 2 а.с. 25). Постанова прокуратури Тисменицького району Івано-Франківської області від 20.05.2015 року підтверджує, що постанову начальника слідчого відділення Тисменицького РВ УМВС України в Івано-Франківській області Когута В.В. від 07.08.2002 про притягнення як обвинуваченого [PERSON] , [INFO] , скасовано (т. 1 а.с. 226-227). Відповідно до повідомлення прокуратури Івано - Франківської області від 25.04.2019 року, у постанові про скасування постанови слідчого про притягнення як обвинуваченого від 20.05.2019 року, прокурором Баланюком Б.П. допущено описку у прізвищі, а саме замість « [PERSON] » зазначено « [PERSON] ». Однак, аналізом матеріалів кримінального провадження в їх сукупності підтверджується той факт, що постанова про притягнення як обвинуваченого щодо [PERSON] , [INFO] , та постанова про скасування постанови слідчого про притягнення як обвинуваченого щодо [PERSON] , [INFO] , стосується однієї і тієї ж особи, прізвище якої « [PERSON] ». Окрім того, згідно матеріалів наглядового провадження за зверненням [PERSON] , 20.05.2015 року на адресу начальника управління інформаційно - аналітичного забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області надіслано лист про зняття з обліку статистичної картки Ф-4 у кримінальній справі за фактом смерті [PERSON] , оскільки постанови про притягнення як обвинуваченого і [PERSON] , і [PERSON] , скасовано (т. 2 а.с. 41-42). Відповідно до відповіді Тисменицької місцевої прокуратури № 01-446 вих.19 від 28.02.2019 року , в матеріалах кримінальної справи (провадження ) будь - які відомості, які б свідчили про отримання [PERSON] копії постанови про скасування постанови про притягнення його, як обвинуваченого, відсутня (т. 2 а.с. 5). Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частин першої, другої статті 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешті чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно із статтею 2 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Згідно зі статтею 3 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Враховуючи, що передбачені частиною 1 Закону "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" в даному випадку відсутні, оскільки відсутні реабілітуючі обставин, за наявності яких у позивача виникло право на відшкодування шкоди відповідно до даного Закону, кримінальне провадження не закрито, вважаю, що підстав для стягнення матеріальної шкоди на користь позивача не має. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України та пунктом 1 частини першої Закону. З аналізу наведених норм вбачається, що для відшкодування моральної шкоди в порядку, що встановлений Законом необхідна наявність певних передумов, а саме: встановлення незаконності дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури чи суду в ході розслідування кримінального провадження відносно особи, внаслідок яких останній спричинена моральна шкода. При цьому, незаконність перебування особи під слідством і судом, за правилом статті 2 Закону, підтверджується постановленням виправдувального вироку, або встановленням в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду факту незаконних дій органів досудового розслідування та прокуратури в ході здійснення кримінального провадження, або закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16 за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). За таких обставин спричинення позивачеві моральної шкоди внаслідок тривалого кримінального переслідування має відшкодовуватись в порядку, передбаченому частиною шостою статті 1176, статтями 1173 та 1174 ЦК України. Згідно із статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. У частині першій статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до положень частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції кожна людина має право при визначенні її громадянських прав і обов`язків або будь-якого кримінального обвинувачення проти неї на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного терміну незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. Статтею 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У рішенні від 30 березня 2004 року справа «Меріт проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що розгляд кримінального провадження стосовно заявника органами державної влади триває протягом шести років, що не відповідає вимозі «протягом розумного строку», і така надмірна тривалість кримінального провадження у справі може завдати заявникові моральні страждання. В цьому рішення суд констатував порушення статті 13 Конвенції у зв`язку з відсутністю засобів юридичного захисту на національному рівні, за допомогою яких заявник міг би отримати рішення, яке б підтверджувало його право на розгляд його справи протягом розумного строку, передбаченого параграфом 1 статті 6 Конвенції. Суд вважає, що позивачем доведена завдана моральна шкода внаслідок дії органів досудового розслідування, яка виразилась у тривалому кримінальному переслідуванні позивача з липня 2002 року до травень 2015 року, обмеження позивача щодо отримання відповідних документів та необхідності відновлення свого права щодо звернення до відповідних органів державного влади. Суд враховує, що такий захист порушеного права підлягає захисту саме в обраний позивачем спосіб, як такий, що відповідає критерію ефективного засобу юридичного захисту, з огляду на те, що статус позивача не дозволяє йому звертатися із заявою про оскарження дій органів досудового розслідування щодо дотримання розумних строків слідства, та враховуючи зазначені обставини, вважає, що слід стягнути з Державної Казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 70000 гривень 00 копійок. Що стосується заявлених вимог про зобов`язаня Управління національної поліції України в Івано-Франківській області вилучити та знищити матеріали, які слугували для довідки 254-23022015/26210 серії АВІ№099410 (форма ІП-1), зобов`язавши видати позивачу нову довідку, відомості якої не мають містити інформації, що [PERSON] , [INFO] , є особою яка з 31.07.2002 року Тисменицьким РВ УМВС України в Івано-Франківській області притягується до кримінальної відповідальності за скоєння злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, 27.09.2002 року обрано запобіжний захід - підписка про невиїзд. Суд вважає, що такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки дані відомості були внесені на підставі відповідного повідомлення поліції та згідно інформації управління інформаційно- аналітичної підтримки № 2490/108/27/01-2018 від 05.12.2018 та № 574/108/27/01-2019 від 15.03.2019 року, відповідно до відомостей персонально - довідкового обліку, єдиної інформаційної системи МВС даних про притягнення до кримінальної відповідальності, про наявність (відсутність) судимості та обмежень, передбачених кримінально - процесуальним законодавством України відносно [PERSON] , [INFO] , не значиться. Що стосується позову [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, Прокуратури Івано-Франківської області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної незаконним кримінальним переслідуванням [PERSON] . Відповіно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У частині першій статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. В обгрунтування позову [PERSON] зазначено, що [PERSON] з 31.07.2002 року заподіюється шкода (на 31.07.2016 року, це становитиме в часі 14 років) внаслідок незаконного переслідування чоловіка [PERSON] , яка виразилась у поширенні недостовірної інформації щодо [PERSON] , вчинення не публічних розшукових дій в які втягували її, що негативно відбилось на нормальних життєвих зв`язках, завдало істотних страждань, які потягнули душевну хворобу. Так, відповідно до консультаційного висновку спеціаліста ОПНЛ № 3 від 19.07.2016 року [PERSON] є інвалідом 2 групи довічно по псих захворюванню.Хворою себе вважає з 202 року через пережитий стрес (чоловік потрапив до тюрьми за несправедливим обвинуваченнями). Госпіталізовувалась 11 разів. Постійно знаходиться під наглядом дільничого лікаря-психіатра. Відповідно до висновку судово - психіатричного експерта № 279 від 12.06.2018 року прямого причинно - наслідкового зв`язку між захворюванням [PERSON] та процесуальними діями правоохоронних органів стосовно [PERSON] в рамках кримінального провадження № 215354, порушеного 19.07.2002 року за фактом смерті [PERSON] за ч. 2 ст. 121 КК України встановити не надається можливим (т. 1 а.с. 143-145). Суд вважає, що [PERSON] не доведено належними та допустимими доказами факту завдання матеріальної та моральної шкоди саме внаслідок дій правоохоронних органів стосовно [PERSON] . З висновку судово - психіатричного експерта № 279 від 12.06.2018 року вбачається, що причин виникнення шизоафективного розладу, наявність стресового фактору у [PERSON] не міг стати єдиною причиною захворювання, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Посилання в обгрунтування заявлених вимог на відшкодування відповідно до Закону "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" в даному випадку відсутні, оскільки кримінальна справа була порушена проти чоловіка [PERSON] . На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 22, 23,1166, 1167, 1173,1174,1187 Цивільного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,

Outcome: partial