Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просить стягнути з ДП «ВК «Краснолиманська» грошову суму у розмірі 50000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків. \~ \~ \~ \~Судом порушено справу за правилами спрощеного позовного провадження (між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення судді). Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач [PERSON] з 19.12.2005 року по 18.10.2018 року перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська». Робота на підприємстві є небезпечною та шкідливою для здоровя, оскільки це постійний контакт із шкідливими речовинами, пилом та контрастними температурами. Здійснення такої трудової діяльності створює підвищену вірогідність спричинення шкоди здоров'ю працівника із-за неможливості підвищеного контролю людини за вказаними умовами і чинниками. Під час виконання трудових обовязків 29.06.2018 року з [PERSON] стався нещасний випадок, а саме перед виконанням робіт зачищення гірничої маси сталося локальне руйнування труби пожежо-зрошувального трубопроводу та струменем води позивача вдарено в обличчя. В результаті травмування позивач отримав забиту рану верхньої повіки, проникаючої в орбіту, травматичну ерозію, гіфему, контузію правого ока. За результатами медичного освідчення в міжрайонній медико-соціальній експертній комісії 18 жовтня 2018 року позивачу встановлено втрату працездатності на 55 % за трудовим каліцтвом при обставинах вказаного нещасного випадку, встановлено третю групу інвалідності. Внаслідок зазначеного пошкодження здоров'я, унаслідок фізичної дії небезпечних і шкідливих умов праці (робота в шахті), в результаті отримання каліцтва позивачу заподіяно моральну шкоду. Моральна шкода, згідно позовної заяви, полягає в тому, що [PERSON] втратив професійну працездатність на 55 %, має серйозні порушення здоров'я із стійкими розладами функцій організму (систематичне нездужання і послаблення, відчуття сильного головного болю, втрата зору), обумовленими наслідками трудового травмування, все це призвело до порушення звичного способу його життя і потребує від позивача додаткових зусиль для організації, неможливості продовження активного особистого життя, порушення його нормальних життєвих звязків; позивач вимушений тривалий час витрачати на відвідування лікувальних установ, неодноразові обстеження, консультації у фахівців охорони здоров'я, потребує реабілітаційного лікування; позивач відчуває тривогу перед майбутнім, має критичне відношення до себе як до неповноцінного громадянина в трудовому та соціальному відношенні. Моральну шкоду [PERSON] оцінює у розмірі 50000,00 гривень. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним в позові Представником Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» [PERSON] (діюча на підставі довіреності) на позовну заяву подано відзив, з якого вбачається, що відповідач вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними, оскільки позивачем не надано доказів наявності протиправних дій (поведінки) відповідача, що знаходиться в прямому причинному звязку з втратою 55 % професійної працездатності, чим викликано моральні страждання. Зауважено, що за весь період роботи на ДП «ВК «Краснолиманська» позивач жодного разу не заявляв про порушення умов праці, трудові обовязки, які останній виконував, відповідали функціональним можливостям організму, загальній та спеціальній підготовці, навичкам та віку позивача. Зі сторони відповідача проводилися найважливіші профілактичні заходи з охорони праці та профілактика професійних хвороб попередній (при вступі на роботу) та періодичні медогляди в процесі виробничої діяльності, при цьому ніяких скарг щодо незадовільного стану здоровя позивача не зафіксовано. Акцентовано увагу суду, що при проведенні розслідування нещасного випадку на виробництві, що стався 29.06.2018 року було виявлено вміст алкоголю в біоматеріалі позивача 0,002 проміле, тому вимоги щодо настання відповідальності за спричинену моральну шкоду є необґрунтованими. Крім того, позиція представника відповідача по суті справи базується на відсутності висновку медичних органів з чітким фіксуванням факту спричинення позивачу моральної шкоди. Сумнівним, на думку представника відповідача, є посилання позивача на суттєвість зміни режиму та стану життя в звязку з ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків, - оскільки позивачем не доведено наявного на час розгляду справи факту невідновного ушкодження здоровя та стійкої втрати професійної працездатності, а встановлена позивачу 3 група інвалідності виражається помірними та незначними розладами, та не виключно, що може бути відновлена під впливом лікування та реабілітаційних заходів. Звернуто [PERSON] увагу суду й на те, що позивач обґрунтував моральну шкоду виключно словами та в супереч ч. 3 ст. 23 ЦК України, п. 4, п. 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували заподіяння моральної шкоди на суму 50000,00 гривень. Загалом представник відповідача просить відмовити в задоволенні вимог [PERSON] з причини необґрунтованості та недоказовості. Представником третьої особи Покровського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області [PERSON] (діюча на підставі доручення) на адресу суду подано письмові пояснення по суті позову [PERSON] з наданням відомостей, що позивач перебуває на обліку Фонду з 18.10.2018 року, Покровським відділенням в 21.11.2018 року винесено Постанови про призначення страхових виплат, а саме: одноразова допомога у разі стійкої втрати професійної працездатності в розмірі 17213,35 гривень та щомісячна страхова виплата в розмірі 3287,46 гривень. В судове засідання представник третьої особи не зявилась, неявка в розумінні ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, належно зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. [PERSON] перебував в трудових відносинах з Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська»: з 19.12.2005 11.11.2013 рр. гірник з повним підземним робочим днем в шахті; з 11.11.2013 09.12.2013 рр. учень машиніста підземних устаткувань; з 09.12.2013 18.10.2018 машиніст підземних устаткувань 3 розряду з повним підземним робочим днем в шахті; звільнений відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України в звязку з виявленою невідповідністю виконуваної роботи за станом здоровя (підтверджено записами в трудовій книжці позивача а.с. 21-25). 29 червня 2018 року з [PERSON] під час виконання ним трудових обовязків стався нещасний випадок. [PERSON] ст. 14 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» нещасний випадок це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактору чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть. З [PERSON] про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом № 10 від 20.07.2018 року за формою Н-1 (а.с. 7-12) вбачається, що 29 червня 2018 року [PERSON] прибув на територію ДП «ВК «Краснолиманська» для роботи у третю робочу зміну, отримав наряд на обслуговування стрічкового конвеєру, після чого спустився в шахту та приступив до виконання робіт. Упродовж зміни [PERSON] привів робоче місце в пиловибухобезпечний стан, приблизно о 22:30 годині направився уверх по виробці з метою виконання зачищення холостої гілки стрічкового конвеєра. В цей час сталося локальне руйнування труби пожежо-зрошувального трубопроводу, внаслідок чого струмінь води під тиском 6 атм. вдарив [PERSON] в праву частину обличчя і збив з ніг. Після надання першої медичної допомоги, [PERSON] був доставлений до приймального відділення Покровської центральної районної лікарні. Внаслідок травмування у [PERSON] діагностовано забиту рану верхньої повіки, проникаючу в орбіту, травматичну ерозію, гіфему, контузію правого ока, черепно-мозкову травму струс головного мозку, астеноневротичний синдром. \~ \~ \~ \~[PERSON] проведення розслідування нещасного випадку (за формою Н-5) визначено, що причиною вказаного нещасного випадку є незадовільний технічний стан виробничих обєктів, будівель, споруд, інженерних комунікацій, території пожежно-зрошувального трубопроводу, що є порушенням п. 3 Розділу 2 Глави ІV «Правил безпеки у вугільних шахтах»; особою, дії / бездіяльність якого призвели до настання нещасного випадку визнано виконуючого обовязки заступника механіка дільниці [PERSON], відповідальний за стан пожежно-зрошувального трубопроводу виробок похилу (а.с. 13-20). [PERSON] виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 4483/457 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в офтальмологічному відділенні Покровської центральної районної лікарні з 30.06.2018 року по 13.07.2018 року, наявні скарги на рану верхньої повіки, головний біль, втрату зору правого ока; проведено хірургічну операцію рубленої рани верхньої повіки правого ока, рентгенографія черепа струс головного мозку (а.с. 26) [PERSON] висновку головного нейрохірурга Донецької облдержадміністрації Департаменту охорони здоровя (м. Краматорськ) у [PERSON] діагностовано закриту поєднану виробничу травму (29.06.2018 р.): забій головного мозку І ступеню з двобічною рефлекторно-пірамідною недостатністю вегетативно-судинною дистонією, помірною статико-локомоторною атаксією, вираженим антено-невротичним синдромом; посттравматична нейропатія правого трійчастого нерву з сенсорними порушеннями; тупа травма правого очного яблука; забійна рана мяких тканин правої верхньої вії; розтягнення мязово-зв'язочного апарату шийного відділу хребта (а.с. 27). [PERSON] виписки (епікризу) із медичної карти стаціонарного хворого № 4779/780 [PERSON] перебував на лікуванні в неврологічному відділенні Покровської центральної районної лікарні з 13.07.2018 року по 24.07.2018 року зі скаргами на постійний головний біль розпираючого характеру, що посилюється вранці, вдень, локалізізуючі в лобно-скроневих і потиличних областях, що підсилюється при русі; запаморочення, помутніння в очах, нудота; біль, обмеження рухів в шиї, різке зниження зору на праве око, оніміння і біль в правій половині обличчя, порушення сну, погіршення пам'яті, загальна слабкість (а.с 28). [PERSON] виписки (епікризу) із медичної карти стаціонарного хворого № 673-673 [PERSON] перебував на лікуванні в КЛПУ «Родинська міська лікарня» з 11.09.2018 р. 20.09.2018 р. зі скаргами на постійні головні болі, підвищення артиреального тиску, хитніть при ходьбі, зниження зору на праве око, порушення сну, зниження памяті, уваги, фону настрою, виражена загальна слабкість, дратівливість, напади з втратою свідомості (а.с. 29). [PERSON] 18 жовтня 2018 року оглянутий медико-соціальною експертною комісією м. Покровська з встановленням йому третьої групи інвалідності строком до 01.11.2019 року та прийняттям висновку про умови та характер праці, а саме позивач працездатний без важкого фізичного труда: слюсар, охоронець, брошувальник, що підтверджено довідкою серійний номер ААБ12 № 051663 (а.с. 28). [PERSON] довідки МСЕК м. Покровська серія 12ААА № 067635 від 18.10.2018 року позивачу встановлено 55 % втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом (а.с. 31). На підставі зазначених доказів позивач [PERSON] ґрунтує заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, повязаної з отриманням ним травмуванням, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві. Статті 12, 81 ЦПК України передбачають обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом надано оцінку поданих [PERSON] доказів і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в позовній заяві та про часткове задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Приписами\~ст. 173 КЗпП України\~за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. [PERSON] ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, фати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку, мають право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого їм органу. Аналогічна правова позиція була зазначена Конституційним Судом України в рішенні від 08.10.2008р. по справі № 1-32/2008 та Верховним Судом у постанові від 04.07.2018р. по справі №210/5023/15-ц. [PERSON] до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами, внесеними постановами від 8 липня 1994 р. №7, від 30 вересня 1994р. №11 та від 25 травня 1998 р. №15, від 24.10.2003р. №9), вирішуючи питання про прийняття до провадження заяв про відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, суди повинні враховувати, що спори між: потерпілим працівником та роботодавцем (незалежно від форм власності та виду діяльності) щодо права на відшкодування зазначеної шкоди підлягають судовому розгляду в порядку, встановленому для вирішення трудових спорів (гл. XV КЗпП). У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З [PERSON] (спеціального) розслідування нещасного випадку (аварії), що від 20.07.2018 року вбачається, що підприємством, з яким [PERSON] перебував в трудових відносинах, та на якому отримав виробниче травмування з втратою 55 % професійної працездатності є Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська», відповідач по справі. Суд вказує на безпідставність доводів представника відповідача про те, що вимоги [PERSON] є необґрунтованими, оскільки позивач працював на підприємстві свідомо, добровільно, знаючи, що специфіка роботи по його професії передбачає працю в шкідливих умовах для здоровя. Так, відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону праці» позивач мав право відмовитися від виконання роботи, якщо створилася виробнича ситуація чи навколишнє середовище небезпечне для його життя чи здоровя. Суд акцентує увагу, що якщо засоби виробництва прийнято в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, то умови праці мають бути безпечними. Травмування позивача мало місце під час виконання ним трудових обов'язків, при цьому згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною третьою ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд також не приймає викладене в письмовому відзиві посилання представника відповідача про те, що позивачем не доведено наявність причинного звязку між спричиненою моральною шкодою та діями ДП «ВК «Краснолиманська». Так, згідно ст. 76 ЦПК України доказами в цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сукупність наданих позивачем доказів: трудова книжка позивача, [PERSON] про нещасний випадок, [PERSON] розслідування спеціального розслідування нещасного випадку, виписки з історії хвороби, епікризи, довідки МСЕК, - підтверджують факт завдання позивачу моральної шкоди трудовим каліцтвом. [PERSON] розяснень Конституційного Суду України у рішенні від 27 січня 2004 року № 10рп\\2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Відсутність причинного звязку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих звязків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обовязку власника відшкодувати моральну шкоду. Більш того, [PERSON] (спеціального) розслідування нещасного випадку (аварії), що стався від 20 липня 2018 року стверджується, що в отриманому позивачем травмуванні наявна вина працедавця, яка полягала у незадовільному технічному стані виробничих обєктів (пожежно-зрошувального трубопроводу). А відтак, підстав для висновку про те, що нещасний випадок стався з вини позивача по справі, суд не має. Не заслуговують на увагу також посилання відповідача на те, що позивач за роботу у шкідливих та небезпечних умовах праці користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, правом на пільгове пенсійне забезпечення та іншими компенсаціями, які надаються в порядку визначеному законодавством. Суд зазначає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана з розміром цього відшкодування, що узгоджується з положенням ч. 3 ст. 23 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про охорону праці». По суті інших доводів представника відповідача (недоведеність позивачем факту існування на час розгляду справи невідновного стійкого ушкодження здоров"я, відсутність даних, що позивачем дотримуються приписи лікарів, та рекомендації про проходженні курсів відновлювалюючого лікування), - суд реагує наступним. [PERSON] ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення «Проніна проти України»). Доводи відповідача в зазначеній частині не дають підстави вказати на їх суттєвість в розгляді справи. Оцінивши обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач отримавши травмування з причини нещасного випадку на виробництв із втратою професійної працездатності ступенем 55 % зазнав моральних страждань у зв'язку з порушенням життєвих зв'язків, фізичним болем, наявністю потреби у лікуванні, незручністю та дискомфортом, і все це вимагає докладання певних зусиль для організації свого життя, що є підставами для відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 237-1 КЗпП України. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з того, що життя і здоровя людини найвища соціальна цінність, невідємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоровя, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоровю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства», але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. Суд, приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача, погіршення стану здоровя, ступінь втрати професійної працездатності в молодому віці, втрату виробничих здібностей, а також вимоги розумності, виваженості і справедливості, - вважає необхідним задовольнити вимоги щодо компенсації моральної шкоди, стягнувши з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь позивача [PERSON] грошову суму у розмірі 16500,00 гривень. [PERSON] п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Так, позивач [PERSON], в порядку п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судових витрат, тому передбачений п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 вказаного закону розмір мита підлягає стягненню в дохід держави з Державного акціонерного товариства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (розмір визначено з урахуванням дати подачі позову до суду). \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст. 1167 ЦК України, ст. ст.153,\~237-1 КЗпП України,

Outcome: partial