Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 50844 гривні. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.05.2015 р. в м.Васильків Київської області по вул.Соборній сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Шевроле Авео», д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Опель Астра» д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Відповідно до постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14.07.2015 р., яка залишена без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 01.07.2016 р., [PERSON] визнано винним у настанні даної дорожньо-транспортної пригоди. Позивач посилається на те, що відповідно до Акту № АМВ-1485 виконаних робіт та квитанції до прибуткового касового ордеру № 345 вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «Шевроле Авео» склала 53001,74 гривні. Крім того, позивач поніс витрати за послуги з визначення вартості ремонту автомобіля, огляду його на підйомнику в розмірі 1344 гривні. Всього витрати, понесені позивачем внаслідок пошкодження автомобіля в результаті дорожньо-транспортної пригоди склали 54345,74 гривні. Позивач посилається на те, що відповідно до рішення Голосіївського районного суду м.Києва йому було відмовлено у стягнення страхового відшкодування з ТДВ СК «Альфа-Гарант», де була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, в зв`язку з несвоєчасним поданням заяви про виплату страхового відшкодування. В зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з відповідача. Як особи, винної у настанні дорожньо-транспортної пригоди, завдану йому матеріальну шкоду в результаті пошкодження автомобіля. Відповідач подав відзив на позовну заяву , відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на наявність рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 05.09.2018 р., відповідно до якого з нього стягнуто на користь позивача [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 3501,74 гривні, моральну шкоду в розмірі 1000 гривень, що завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01.05.2015 р., а тому повторний розгляд справи з тих же підстав є неможливим. Крім того, відповідач посилається на наявність висновку експерта № 4311/18-54, який наданий під час розгляду справи Голосіївським районним судом м.Києва, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого позивачу, становить 27808, 94 гривні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.05.2015 р. в м.Васильків Київської області по вул..Соборній сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Шевроле Авео», д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Опель Астра» д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Відповідно до постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14.07.2015 р., яка залишена без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 01.07.2016 р., [PERSON] визнано винним у настанні даної дорожньо-транспортної пригоди. В силу ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, наявність вини в діях відповідача у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в даному випадку, встановлена і не підлягає доказуванню. Позивач є власником пошкодженого транспортного засобу «Шевроле Авео», д.н. [NUMBER] . Відповідно до Акту № АМВ-1485 прийому-передачі виконаних робіт по ремонту автомобіля від 01.10.2015 р. та квитанції до прибуткового касового ордеру № 345 від 01.10.2015 р., складного ТОВ «А.М.В.» позивачем понесені витрати на ремонт транспортного засобу «Шевроле Авео», д.н. [NUMBER] в розмірі 53001,74 гривні. Крім того, позивачем понесені витрати на оплату послуг з визначення вартості ремонту автомобіля та його огляду на спеціалізованому СТО - ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» в розмірі 1344 гривні, що підтверджується квитанцією № QS000082128401. Всього розмір понесених позивачем витрат, пов`язаних з відновленням пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу «Шевроле Авео», д.н. [NUMBER] становить 54345,74 гривні. Відповідно до рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 05.09.2018 р., яке залишено без змін згідно з постановою Київського апеляційного суду м.Києва від 06.11.2018 р., у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди суд встановив, що розмір фактичних збитків з огляду на положення ст.1192 ЦК України, завданих позивачу становить 53001,73 гривень, що становить вартість відновлювального ремонту транспортного засобу. З огляду на викладене, посилання відповідача на те, що розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу, становить 27808,94 гривні відповідно до висновку експерта № 4311/18-54, не можуть бути прийняті судом, оскільки вони не узгоджуються з положеннями ст. 1192 ЦК України, а крім того, не узгоджуються з обставинами встановленими судовим рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 05.09.2018 р. у справі між тими ж сторонами. Згідно з рішенням Голосіївського районного суду м.Києва з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 3501,74 гривні. Отже, розмір матеріальних збитків, завданих позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 01.05.2015 р., і які не відшкодовані на момент розгляду справи, з врахуванням витрат на проведення оцінки завданої шкоди, становить 50844 гривні. Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (ст..1188 ЦК України). Згідно з роз`ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. Відповідно до положень ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати цивільно-правову відповідальність водіїв, які керують застрахованим транспортним засобом. Відповідно до встановлених судом обставин на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Опель Астра» д.н. [NUMBER] була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант». Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. На підставі ст.29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до ст.12 зазначеного Закону розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. В ході розгляду справи встановлено, що відповідно до рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 05.09.2018 р. позивачу було відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» страхового відшкодування в зв`язкау з порушенням строків звернення з заявою до Страховика про виплату страхового відшкодування.. Судом було також встановлено, що позивач не позбавлений можливості отримати відшкодування від особи, з вини якої сталась дорожньо-транспортна пригоди, в межах деліктних зобов`язань. Відповідно до положень ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, крім іншого, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні у межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує: страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавача шкоди. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону та ст. 1191 ЦК України, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Отже, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик, на випадок виникнення деліктного зобов`язання, бере на себе виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, однак, в межах суми страхового відшкодування. Покладання ж обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, не просто суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), а повністю його нівелює. Зазначена позиція викладена у висновках Великої Палати Верховного суду у відповідній постанові від 04.07.2018 (справа №755/18006/15-ц). Однак, із вказаної постанови Великої Палати Верховного суду також вбачається, що здійснення відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Зокрема, норми ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлюють підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування, якими є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані па настання страхового випадку; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку; невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки позивач звернувся з заявою про виплату страхового відшкодування до Страхової компанії «Альфа-Гарант» після закінчення річного строку для звернення до Страховика, останній відмовив йому у виплаті страхового відшкодування і дана відмова була визнана правомірною відповідно до рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 05.09.2019 р. Тобто, в даному випадку позивач не позбавлений права звернутись з позовом до особи, винної у настанні дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якої була застрахована, в межах деліктних зобов`язань, в зв`язку з відсутністю обов`язку у Страховика відшкодувати завдані збитки. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, оцінюючи їх належність, допустимість та достатність, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог та наянвітсь підстав для стягнення з відповідача матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 50844 гривні, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір, оскільки при зверненні до суду позивач, на користь якого ухвалено рішення, був звільнений від сплату судового збору.

Outcome: approved