Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

Позивач [PERSON] в квітні 2016 року звернувся в суд з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань на виробництві в м.Добропілля про стягнення 25000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної трудовим каліцтвом. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив і суду пояснив, що з листопада 2003 року по червень 2006 року працював у ВАТ « Добропільський комбінат хлібопродуктів» водієм вантажного автомобіля. 30 вересня 2004 року під час виконання своїх трудових обов'язків з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого отримав травму лівої ноги. Встановлено діагноз: крайовий перелом апофіза тіла L 3 хребта, перелом лівої лонної кістки та вертлюжної западини зліва . Факт нещасного випадку підтверджується актом розслідування форми Н-5 від 30 вересня 2004 року і актом про нещасний випадок № 1 форми Н-1 від 30 вересня 2004 року. Згідно первинного висновку МСЕК від 6 травня 2005 року встановлена 3 група інвалідності з втратою 50 % професійної працездатності. При повторному огляді 11 червня 2014 року встановлена 3 група інвалідності з втратою 40 % професійної працездатності. У зв'язку з тим що стійка втрата працездатності внаслідок трудового каліцтва була встановлена згідно висновку МСЕК у 2005 році , він має право на страхову виплату за моральну шкоду. В результаті отриманої травми йому була заподіяна фізична біль, душевні страждання. Ушкодження здоров"я призвело до порушення його особистих немайнових прав, втратив роботу і не може працювати . Після травми він більше семи місяців перебував на лікуванні , спочатку стаціонарному , потім амбулаторному , з діагнозом компресійний перелом тіла L 3 зі зміщенням , вираженим больовим та м»язово тонічним синдромом та іншими переламами. Регулярно змушений звертатись за медичною допомогою за наслідками травми, довгий час не міг самостійно пересуватись , продовжують турбувати болі в тазу , нахили тулуба в сторони та рухи в суглобах, обмежені обмеження в русі З моменту отримання травми порушена його нормальна життєдіяльність, що відбилося на його душевному стані. Його пригнічує та обставина, що він наполовину втратив працездатність, став інвалідом 3-ї групи, позбувся роботи і не може почувати себе повноцінним чоловіком, що приводить до постійного пригніченого психологічного стану. Настали незворотні зміни у його житті , що завдало моральної шкоди. Позивач також послався на те, що звертався з позовом до роботодавця про відшкодування моральної шкоди , але рішенням Добропільського міськрайонного суду від 5 листопада 2015 року , яке залишено без зміни апеляційною інстанцією, в позові було відмовлено з посиланням на те, що обов»язок з відшкодування моральної шкоди лежить на відділенні Фонду ССНВВПЗ . В судовому засіданні [PERSON] підтримав свій позов і просить його задовольнити . Представник відповідача Бабійчук Т.В. позов не визнала і зазначила, що відповідно до п. 3 постанови Верховного суду №4 від 31.03.1995 року моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань. Вважає, що для встановлення факту заподіяння моральної шкоди необхідно встановити факт наявності втрат немайнового характеру, моральних чи фізичних страждань, причинного зв'язку між стражданням та втратами. Вважає , що довідка МСЕК про відсоток стійкої втрати працездатності не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди. Між тим,позивач не надав суду висновку медичного органу про перенесений стрес або депресію. Крім того, у позовній заяві відсутні посилання на те, у чому полягає завдання шкоди позивачеві з боку Фонду, відсутні письмові докази, які б це підтверджували, а також докази з розрахунку розміру моральної шкоди. Щодо правового обґрунтування заперечень посилається на ч. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції, діючій з 1 січня 2015 року , згідно якому відшкодування моральної шкоди потерпілим від нещасного випадку на виробництві не є страховою виплатою. Вислухавши пояснення позивача, та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з ВАТ « Добропільський комбінат хлібопродуктів » , і з ним 30 вересня 2004 року стався нещасний випадок на виробництві , про що складено акт про нещасний випадок № 1 форми Н-1 від 30 вересня 2004 року. Згідно первинному огляду постраждалого у МСЕК 6 травня 2005 року йому встановлена 3 група інвалідності з втратою 50 % професійної працездатності. При повторному огляді 11 червня 2014 року встановлена 3 група інвалідності з втратою 40 % професійної працездатності. Суд вважає, що при вирішенні спору з відшкодування позивачу моральної шкоди слід керуватися Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року (з наступними змінами) в редакції, яка діяла на час встановлення позивачу висновком МСЕК стійкої втрати працездатності вперше , тобто 6 травня 2005 року. Відповідно до п. «е» п.1 ч.1 ст.21, ч.3 ст.28 вказаного Закону у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування у встановленому законодавством порядку зобов»язаний виплатити потерпілому страхову виплату за моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми не містять будь-яких інших додаткових умов щодо відшкодування моральної шкоди. Внаслідок нещасного випадку позивачу [PERSON]. спричинено моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю і душевних стражданнях, оскільки ушкодження здоров»я в результаті травми і настання інвалідності 3 групи призвело до порушення його особистих немайнових прав,порушена нормальна життєдіяльність позивача , що вимагає від додаткових зусиль для організації свого життя. Суд приходить до висновку, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди від Фонду соціального страхування від нещасних випадків , яке виникло 6 травня 2005 року з моменту, коли йому була вперше встановлена втрата професійної працездатності за трудовим каліцтвом. При визначені розміру відшкодування моральної шкоди позивачеві суд керується роз»ясненнями Пленуму Верховного Суду України в постанові від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», де зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайного характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Факт заподіяння [PERSON] моральної шкоди підтверджується актом розлідування нещасного випадку на виробництві( а.с.4) , рішення МСЕК про встановлення позивачу стійкої втрати працездатності (а.с.6,7), випискою із історії хвороби (а.с.8), виписками із амбулаторної карти( а.с. 9-18). Визначаючи розмiр грошового відшкодування ,суд приймає до уваги ступiнь втрати позивачем професiйної працездатностi , суттєвість порушених життєвих зв'язкiв позивача, характер додаткових зусиль, що потребують від нього організацiї свого життя, i вважає необхідним стягнути на його користь з відповідача суму у розмiрi 15000 грн. Доводи відповідача з приводу відсутності підстав для задоволення позову [PERSON] суд не приймає до уваги. Так, цивільне - процесуальне законодавство в ст.. 57 ЦПК України не обмежує перелік фактичних даних , на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин , що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин , які мають значення для вирішення справи. Тому відсутність висновку МСЕК щодо заподіяння [PERSON] моральної шкоди , при наявність інших доказів, не має переважного значення при вирішення питання про наявність моральної шкоди. Щодо доводів представника відповідача про відсутність розрахунку моральної шкоди та медичних документі, які б підтверджували перенесення позивачем стресових, агресивних і других негативних проявів стану його здоров»я , вони не заслуговують на увагу, так як у відповідності до п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 р. ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності вже спричиняють йому моральні і фізичні страждання. У відповідності до ст. 88 ч.3 ЦПК України , якщо позивача , на користь якого ухвалене рішення , звільнено від сплати судового збору , він стягується з відповідача в дохід держави. З відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1378 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial