Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

Позивач звернувся в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до відповідача про стягнення боргу, в якому просить стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 31000,00 грн., 3 відсотки річних від суми боргу та моральну шкоду. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 08.07.2014 року відповідачем було отримано від нього кошти в сумі 31 000, 00 грн., які відповідач зобов'язався повернути в строк до 10.07.2014 року, проте в обумовлений в борговій розписці строк кошти не повернув чим поставив позивача в скрутне матеріальне становище. Крім того позивач вказав на отримання ним у зв'язку з неповерненням йому відповідачем коштів моральної шкоди, яку він обґрунтовує погіршенням здоров`я та втратою віри у чесність людей, погіршення стосунків в сім`ї та втратою можливості забезпечити своїq матері належного матеріального забезпечення. Проте у судовому засіданні позивач відмовився від позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди. Посилаючись на викладенні в позовній заяві обставини позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач у судове засідання з`явився, позовні вимоги в частині стягнення боргу в сумі 31 000 грн. визнав повністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено наступні факти: 08.07.2014 року відповідачем за борговою розпискою було отримано від позивача кошти в сумі 31 000, 00 грн., які відповідач зобов'язався повернути в строк до 10.07.2014 року. В зазначений в розписці строк відповідач борг позивачеві не повернув. Виходячи з викладеного, між сторонами мають місце договірні правовідносини, що походять з договору позики, нормативне регулювання яких визначене параграфом 1 глави 71 Цивільного кодексу України, а саме відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно зі ст.525 ЦК України заборонено односторонню відмову від виконання зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до вимог ст. 639 ЦК України договір являється обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики, на який посилається позивач, як на доказ своїх вимог, підписаний позичальником [PERSON] та відповідає вимогам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк(термін). Згідно з ч.4 ст.174 ЦК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи добровільність визнання відповідачем позову, суд не вбачає підстав для відмови у прийнятті визнання позову. Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, позивач у судовому засіданні відмовився від позову у вказаній частині. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача борг в сумі 31 000, 00 грн. та 3 % річних, що склало 122,30 грн., а також судовий збір. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, в зв"язку з чим, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 311, 22 грн.

Outcome: partial