Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Вашківецького медичного коледжу, третя особа: [PERSON] про відшкодування завданої моральної шкоди. В позові вказував, що 12 вересня 2008 року відповідно до наказу№21-пр було прийнято на посаду викладача Вашківецького медичного коледжу. 17 грудня 2013 року наказом №24-зв його було звільнено з займаної посади згідно п.3 ст.40 КЗпП України нібито за систематичне невиконання без поважних причин обов»язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку.. Не погоджуючись з даним рішенням про звільнення з роботи звернувся до суду з позовом до Вижницького районного суду рішенням якого від 30 січня 2014 року в позові про поновлення його на роботі було відмовлено. Дане рішення було оскаржене до Апеляційного суду Чернівецької області ,який 03 квітня 2014 року своїм рішенням, рішення Вижницького району від 30.01.2014 року скасував ,позовні вимоги задоволено, поновлено його на посаді викладача Вашківецького медичного коледжу, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу визнано накази відповідача від 18 грудня 2012 року ,№48-зв, від 19.12.2012 року №03-д та від 17 грудня 2013 року №24-зв незаконним. Касаційна скарга Вашківецького медичного коледжу на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 03.04.2014 року, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 05.06.2014 року відхилена, а рішення апеляційного суду Чернівецької області залишено без змін. Вважав, що відповідач незаконно прийняв накази про застосування до нього дисциплінарних стягнень та звільнення з роботи, тобто доведено вину відповідача в незаконному його звільненні з роботи і відповідно до діючого законодавства , він повинен нести відповідальність за спричинення матеріальної та моральної шкоди. Завдану моральну шкоду мотивує тим, що весь час що минув після звільнення , а це період з 17 грудня 2013 року по 03 квітня 2014 року перебував у стресовому стані без засобів на існування , у душевних стражданнях з приниженням честі та гідності , а також ділової репутації, були порушенні нормальні життєві зв'язки, через неможливість продовження активного громадського життя, порушено стосунки з оточуючими людьми., тому вважає, що у відповідності до ст.237-1 КЗпПП України відповідач повинен відшкодувати моральну шкоду в сумі 6000 гривень. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, посилалися на обставини вказані в позові, просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, вважав його безпідставним ,просив в позові [PERSON] відмовити, про що зазначив в письмовому заперечені. Третя особа : [PERSON], в судовому засіданні вказував на те,що позов безпідставний, просив у задоволені відмовити. Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що позивач був прийнятий на посаду викладача Вашківецького медичного коледжу Буковинського державного медичного університету наказм від 12 вересня 2008 року за №21-пд. Згідно наказу №24-зв від 17 грудня 2013 року звільнений із займаної посади за систематичне невиконання без поважних причин обов»язків, покладених правилами внутрішнього трудового розпорядку, за п.3 ст.40 КЗпП України. Не погоджуючись з даним рішенням про звільнення з роботи звернувся до суду з позовом до Вашковецького медичного коледжу Буковинського державного медичного університету за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] про визнання наказу недійсним, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу . Рішенням Вижницького району Чернівецької області від 30 січня 2014 року відмовлено. Дане рішення було оскаржене до Апеляційного суду Чернівецької області ,який 03 квітня 2014 року своїм рішенням, рішення Вижницького району від 30.01.2014 року скасував ,позовні вимоги задоволено частково, поновлено позивача [PERSON] на посаді викладача Вашківецького медичного коледжу, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, визнано накази відповідача від 18 грудня 2012 року ,№48-зв,від 19.12.2012 року №03-д та від 17 грудня 2013 року №24-зв незаконними. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від05 червня 2014 року, касаційну скаргу Вашківецького медичного коледжу Буковинського державного медичного університету, відхилено, а рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 03 квітня 2014 року залишено без змін. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до роз'яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. В зв'язку з проведенням незаконного звільнення і порушенням трудових прав, позивач зазнав душевних страждань та хвилювань, зазначені обставини призвели до втрати нормальних життєвих зв'язків, змінили спосіб його життя, оскільки за час, коли позивач вимушено не працював, він залишився без доходів та не мав можливості утримувати свою хвору дружину, на лікування якої були необхідні додаткові кошти, а отже суд приходить до висновку, що діями відповідача позивачу була заподіяна моральна шкода. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Стягнення моральної шкоди передбачено ст. 23 ЦК України. Відповідно до ст. 237 КЗпП України, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, власником, або уповноваженим ним органом проводиться відшкодування моральної шкоди. Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ефективний засіб норм національного правового захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет міжнародного договору за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права для вирішення конкретного спору. Визначення ст. 16 ЦК України способів захисту цивільних прав та інтересів має важливе значення в реалізації завдань цивільного судочинства - забезпечення справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виходячи з принципів законності, розумності, справедливості для компенсації перенесених позивачем нервових страждань, хвилювань, порушення життєвого укладу пов»язаних з незаконним оголошенням стягнення відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України, а також з урахуванням конкретних обставин справи необхідно стягнути на користь позивача 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, які є достатніми та необхідними згідно обставин справи. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути 243 грн. 60 коп. судового збору на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial