Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

В червні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди спричиненої внаслідок залиття квартири. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилалася на ті обставини, що 24 липня 2013 року з вини відповідача відбулося затоплення її квартири [ADDRESS]. Цей факт встановлено не тільки актами ЖКП але ї судовими рішеннями, за якими її позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди спричиненої внаслідок залиття її квартири було задоволено і з відповідача на її користь було стягнуто гроші. Однак у задоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди спричиненої в наслідок залиття було відмовлено у зв'язку з не доведенням суми матеріальних збитків. При цьому 23 грудня 2013 року відбулося ще одне залиття її квартири з вини відповідача, про що було складено акт, в якому зазначено, що причиною залиття є самовільне підключення відповідачем батареї до системи опалення. На момент звернення до суду позивачка отримала висновок будівельної експертизи за якою матеріальні збитки складають 6788,0 гривень. Відповідач визнає факти залиття, але не бажає відшкодовувати матеріальну шкоду, вважаючи її розмір занадто великим. На підставі викладеного, просить суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму 6788,0 гривень, витрати пов'язані з проведенням експертизи в сумі 1000 гривень, та судові витрати. В судовому засіданні позивачка повністю підтвердила свої позовні вимоги та пояснила, що відповідачем [PERSON] її квартиру було залито двічі 24 липня 2013 року та 23 грудня 2013 року. При цьому відповідач визнавав той факт, що затоплення сталося з його вини, оскільки 24 липня 2013 року він самовільно зняв батарею опалення, а 23 грудня 2013 року протекла його самовільно встановлена нова батарея опалення. При цьому відповідач намагався перекласти вину на ЖКП, але довести провину ЖКП не зміг. Також звертає увагу суду що є рішення Апеляційного районного суду Донецької області від 13 березня 2014 року за яким провина відповідача [PERSON] за завдання шкоди спричиненої залиттям квартири 24 липня 2013 року вже встановлена. Просить суд стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму 6788,0 гривень, витрати пов'язані з проведенням експертизи в сумі 1000 гривень, та судові витрати. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивачки [PERSON] підтримала в повному обсязі та пояснила, що рішенням Апеляційного суду міста Маріуполя від 13 березня 2014 року позовні вимоги позивачки [PERSON] до відповідача [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди спричиненої внаслідок залиття квартири 24 липня 2013 року було задоволено. У задоволенні позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди спричиненої внаслідок залиття було відмовлено у зв'язку з її недоведеністю, а саме у зв'язку з відсутністю висновків будівельної експертизи. Отримав рішення Апеляційного суду Донецької області позивачка звернулася до експерта [PERSON] та отримала висновок будівельної експертизи, за яким вартість відновлюваного ремонту складає 6788,0 гривень. В добровільному порядку відповідач відмовляється від відшкодування матеріальної шкоди, у зв'язку з чим позивачка змушена звернутися до суду. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі,та пояснив, що дійсно 24 липня 2013 року залиття квартири позивачки сталося саме з його вини, і це підтверджено рішенням Апеляційного суду Донецької області, але судом позивачці було відмовлено у задоволенні її позовних вимог у зв'язку з недоведеністю розміру матеріальної шкоди а тому позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди спричиненої внаслідок залиття 24 липня 2013 року не підлягають задоволенню. Щодо відшкодування матеріальної шкоди спричиненої внаслідок залиття квартири позивачки 23 грудня 2013 року, то залиття сталося з вини ЖКП, а тому він не повинен відшкодовувати матеріальну і моральну шкоду. Просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та пояснив, що враховуючи рішення Апеляційного суду Донецької області від 13 березня 2014 року підстав для відшкодування матеріальної шкоди спричиненої внаслідок залиття квартири 24 липня 2013 року не має. Щодо залиття квартири 24 грудня 2013 року, то суду не доведено провини відповідача [PERSON], акти які складено ЖКП не відповідають вимогам чинного законодавства, експертне дослідження взагалі складено з усіма можливими порушеннями, у зв'язку з чим його не можливо брати до уваги, а тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Представник третьої особи ЖКП «Азовжитлокомплекс» - Прищепа А.В., діюча на підставі довіреності, вважає позовні вимоги обґрунтованими а тому не проти їх задоволення, в подальшому надала заяву с проханням розглядати справу у її відсутність. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON], [PERSON] по 1/5 частині кожному, [PERSON] - 2/5 частки зазначеної квартири, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Маріупольською міською радою 25 серпня 2004 року, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого Міським комунальним підприємством «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» від 2 жовтня 2004 року. ( а.с.13, 14) Як свідчить акт від 25 липня 2013 року, складений комісією в складі менеджерів дільниці № 9 ЖКП «Азовжилкомплекс» [PERSON] і [PERSON] ними була обстежена квартира [ADDRESS] на предмет залиття, в ході обстеження встановлено, що 24 липня 2013 року о 11-00 годині вказана квартира була залита із верхньої квартири [ADDRESS], так як мешканці вказаної квартири не поставивши до відома майстра дільниці № 9, в зальній кімнаті зняли прилад опалення. В ході обстеження також встановлено, що в зальній кімнаті залита стеля, стіни, шпалери на стелі і стінах від великої кількості води відклеїлися і порвалися (шпалери середньої якості). В спальній кімнаті залита стеля і стіни, шпалери на стелі і стінах мокрі, видимі жовті розводи (шпалери середньої якості Факт залиття квартири з вини відповідача встановлено і рішенням Апеляційного суду Донецької області від 13 березня 2014 року за яким з [PERSON] було стягнуто моральну шкоду за залиття квартири 24 липня 2013 року. (а.с.17-19) Відповідно до ст.61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі що набрало законної сили , не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи , або особа щодо якої встановлено ті обставини. Представник відповідача просить суд відмовити у стягнення матеріальної шкоди спричиненої внаслідок залиття квартири 23 липня 2013 року, у зв'язку з тим, що рішенням Апеляційного суду Донецької області від 13 березня 2014 року у задоволенні позовних вимог позивачки [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди спричиненої внаслідок залиття 23 липня 2013 року було відмовлено у зв'язку з недоведеністю. Відповідно до ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення ухвалене або постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Під час прийняття рішення Апеляційним судом Донецької області за справою [PERSON]. до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди спричиненої залиттям квартири 24 липня 2013 року, підставою для стягнення матеріальної шкоди було рахунок-фактура від 27 липня 2013 року № СФ-0004841/1, який виданий позивачці ТОВ фірмою «КАСКАД», де зазначено вартість матеріалів, необхідних для проведення ремонту в її квартирі в розмірі 2 497,70 гривень. Та було зазначено вартість ремонтних робіт з поклейки стелі в квартирі позивачки складає 1 200 гривень, про що свідчить довідка ТОВ «МЕРА-ГРУП». На даний час підставою для стягнення матеріальної шкоди є висновок експертного дослідження від 14 січня 2014 року, що відповідно до ст.59 ЦПК України є допустимим доказом в цивільній справі, а тому суд вважає, що не має підстав для закриття справи або відмови у задоволенні позову саме з цих підстав. Позивачка в своїх позовних вимогах просить суд стягнути матеріальну шкоду спричинену двома фактами залиття квартири - 24 липня 2013 року та 23 грудня 2013 року, і зазначає що експертне дослідження було проведено саме після двох залиттів її квартири. Згідно акту ЖБК «Азовжитлокомплекс» від 23 грудня 2013 року, відбулося залиття квартири [ADDRESS]. Як зазначено в акті - на стелі мокрі розводи на штукатурці - 2 кв.м., і на стіні на штукатурці також мокрі плями -0,8 кв.м. Зі слів господаря квартири [ADDRESS] залиття відбулося із -під крану подачі опалення на опалювальний пристрій, і потік води був на самому опалювальному приладі, який він придбав декілька місяців назад, прилад вони встановили самостійно. ( а.с.10) Згідно акту ЖКП «Азовжитлокомплекс» від 24 грудня 2013 року на момент перевірки було виявлено свищ на різьбі 3/4 дюйма на підвої вентиля на радіатор, а також течія на сьомій секції радіатора. При цьому було зазначено що підвід до радіатора опалення знаходиться в задовільному стані. ( а.с.82) Відповідач та його представник заперечували проти провини відповідача [PERSON] в залитті квартири позивачки 23 грудня 2013 року, посилаючись на ті обставини, що перший порив стався ще до запірного вентиля а порив в батареї опалення був не значний, і ніяким чином не вплинув на затоплення квартири позивача. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з положень ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не приймає до уваги пояснення відповідача та його представника, оскільки згідно пояснень свідка [PERSON] було встановлено, що він саме він замінював різьбу на запірному крані оскільки прибор опалення було встановлено [PERSON] самовільно, та пошкоджено різьбу. Також був порив на 6 секції самого прибору опалення. Різьбу замінили у зв'язку з аварійною ситуацією, а не з приводу того, що зазначена ділянка системи опалення належить до ЖБК «Азовжитлокомплекс», при цьому прибор опалення ( батарею) господарю було рекомендовано замінити. Згідно пояснень свідка [PERSON] саме вона підписувала акт від 24 грудня 2013 року про залиття квартири [ADDRESS]. Також пояснила що одразу до квартири [ADDRESS] комісія потрапити не змогла, оскільки двері ніхто не відчиняв. Коли наступного дня вони все-таки потрапили до квартири , то побачили течію на самому приборі опалення а також на різьбі запірної арматури. При цьому прибор опалення було замінено відповідачем власноруч, без попередження житлового органу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила,що вона була присутня під час складання акту від 23 грудня 2013 року по факту залиття квартири [ADDRESS], а тому може підтвердити лише тільки те, що написано в акті, однак конкретно сказати що саме було пошкоджено в квартирі не може у зв'язку зі спливом часу. Також суд звертає увагу, що свідок [PERSON] яка була допитана за клопотання сторони відповідача, пояснила, що вона була присутня в квартирі позивачки після першого залиття яке сталося 24 липня 2013 року, та дійсно в квартирі було видно сліди залиття, а саме були мокрі шпалери, мокрі сліди на стелі та на стінах. При цьому пояснила, що вони намагалися мирним шляхом врегулювати це конфліктне питання, та пропанували відшкодувати шкоду, або власноруч зробити ремонт, але позивачка відмовилася. Після другого залиття в грудні 2013 року вона знов приходила до позивачки в квартиру і знов пропанувала відшкодування шкоди, але вони не змогли домовитися про розмір матеріальної шкоди. При цьому зазначила, що від другого залиття матеріальна шкода була дуже не значна, оскільки було всього два мокрих плями на стелі. Також пояснила, що квартира позивачки давно потребує ремонту, шпалери ще старі, паперові, які іноді де самі повідпадали від стелі. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа якій завдано збитки в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала. Згідно із роз'ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Частиною 2 ст.1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. З огляду на викладене та з урахуванням принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок в доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Вина відповідача [PERSON] у залитті квартири [ADDRESS] 24 липня 2013 року встановлена рішенням Апеляційного суду Донецької області від 13 березня 2014 року а тому не підлягає доказуванню. На вирішення експерта було постановлено лише одне запитання: визначення вартості ремонтно-відновілюваних робіт необхідних для усунення пошкоджень від залиття що сталося 24 липня 2013 року квартири [ADDRESS]. При цьому при проведенні обстеження в квартирі [ADDRESS], окрім пошкоджень у вигляді розводів, тріщин та плям встановлено «грибок» на стінах, що згідно пояснень позивачки почав виникати після другого залиття . Суд звертає увагу, що експерт не вирішував окремо питання щодо встановлення вартості відновлюваного ремонту спричиненого залиттям квартири позивачки 23 грудня 2013 року, але згідно пояснень самої позивачки пошкодження після другого залиття були не значні, але потягли за собою утворення плісняви на стінах. Враховуючи той фак., що суд вважає, що провина відповідача [PERSON] в залитті квартири як 23 липня 2013 року так і 24 грудня 2013 року була встановлена в судовому засіданні, а експертом під час проведення дослідження було враховано і наслідки після другого залиття, суд вважає що сума вартості відновлюваного ремонту після залиття квартири визначена експертом відповідає сумі вартості відновлюваного ремонту після залиття квартири як 24 липня 2013 року так і 23 грудня 2013 року. Обговорюючи питання про розмір майнової шкоди, що підлягає стягненню з відповідача суд виходить з наступного. Згідно зі ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно висновку експертного дослідження від 14 квітня 2014 року, вартість ремонтно - відновлюваних робіт та матеріалів необхідних для усунення пошкоджень в квартирі [ADDRESS] складає 6788,0 гривень з урахуванням ПДВ та 5657,0 гривень без врахування ПДВ. ( а.с.6-9) Відповідач [PERSON], не визнає суми зазначеної в експертному дослідженні та вважає її значно завищеною. Представник відповідача взагалі вважає зазначене дослідження таким що не відповідає нормам закону, оскільки в ньому в розрахунок вартості відновлюваного ремонту закладено всі пошкодження в квартирі позивачки, а не окремі пошкодження спричинені внаслідок залиття. Згідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992р. (з подальшими змінами) потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна та робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Під час судового засіданні судом у сторін вияснювалася думка щодо необхідності призначення судово- будівельної експертизи для визначення вартості відновлюваного ремонту, однак сторони як позивач так і відповідач відмовилися від призначення та проведення судово-будівельної експертизи, оскільки позивачка [PERSON]. вважає експертне дослідження таким що відповідає нормам законодавства, а відповідач вважає, що взагалі не має потреби проводити зазначену експертизу, оскільки не встановлена вина [PERSON] Оскільки суд визнає експертне дослідження належним доказом в порозумінні ст. 59 ЦПК України, інших доказів на підтвердження вартості відновлюваного ремонту квартири позивачки сторонами надано не було, то суд приймає до уваги висновок експерта з визначеною сумою матеріальної шкоди у розмірі 5657,0 гривень (без врахування суми єдиного податку), оскільки позивачкою не було надано документів які б свідчили понесені витрати на оплату цього податку в сумі 1131,0 гривня, як допустимий в світі ст. 59 ЦПК України доказ, і вважає, що зазначена сума повинна бути стягнута саме з відповідача. Також однією з позовних вимог позивачки [PERSON]. є стягнення витрат пов'язаних з проведення експертного дослідження в розмірі 1000 гривень. Відповідно до ст.. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних з розглядом справи належать в тому числі і витрати на проведення судових експертиз. Експертне дослідження від 14 квітня 2014 року, за яким встановлено вартість ремонтно - відновлюваних робіт та матеріалів необхідних для усунення пошкоджень в квартирі [ADDRESS] не є судовою експертизою, оскільки судом не призначалося, а також сума в розмірі 1000 гривень, яку позивачка нібито сплатила за проведення зазначеного дослідження документально не підтверджена. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги [PERSON]. в частині стягнення витрат пов'язаних з проведення експертизи не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи що позивачкою під час звернення до суду було сплачено судовий збір в мінімальному розмірі за позовні вимоги майнового характеру, то суд вважає що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума 243,60 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial