Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з вищевказаною\~позовною заявою\~ і\~просить суд\~стягнути з\~відповідача в\~його користь нараховану заробітну плату в сумі 10044,94 грн. У судове засідання позивач та не з`явився, але подав до суду заяву в якій просили проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав відзив на позовну заяву в якій просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначеній статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст. 117 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним трудовим договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Судом встановлено,\~що [PERSON] до 03 жовтня 2017 року працював водієм трактора в ДП ДГ «Львівське» ІКР НААН України. За час роботи в ДП ДГ «Львівське» ІКР НААН України у [PERSON] виникла заборгованість по виплаті заробітної плати на суму 10 044 грн. 94 коп. Оскільки посадові особи ДП ДГ «Львівське» ІКР НААН України відмовились виплачувати заборгованість та надавати документи підтверджуючі даний факт, [PERSON] з відповідною заявою звернувся до Головного управління Держлраці у Львівській області. 26.10.2017 року [PERSON] отримано відповідь № 10941/4/15-04 на своє звернення до Головного управління Держпрацї у Львівській області з результатами проведеної перевірки. В ході проведення перевірки посадовими особами Головного управління Держпраці у Львівській області встановлено, що сума до оплати при звільненні [PERSON] становила 10 044,94 грн. Проте виплату розрахункових в день звільнення здійснено не було, що є порушенням вимог ч. 1. ст. 116 КЗпП України, відповідно до якої при звільненні працівника виплата всіх сум, хцо належать йому від підприємства проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Проте дана заборгованість не виплачена і на даний час. Як вбачається з матеріалів справи, 03 жовтня 2017 року між ДП ДГ «Львівське» ІКР НААН України і [PERSON] було укладено цивільно-правовий договір про виконання осінньо-польових робіт на тракторі МТЗ -82 в строк з 03 липня до 31 грудня 2017 року. Відповідно до п.6.2. даного договору, за угодою сторін та відсутності взаємних претензій договір може бути продовжено на термін до 31 грудня 2018 року . Згідно даного договору Замовник зобов`язався виплачувати винагороду Виконавцю за виконану роботу . За час роботи в ДП ДГ «Львівське» ІКР НААН України в [PERSON] виникла заборгованість з заробітної плати в сумі 3965 грн. 94 коп., що підтверджується довідкою б/н за підписом директора ДП «Львівське" Позивач неодноразово звертався до ДП ДГ «Львівське» з проханням виплатити йому заборгованість по заробітній платі, проте відповіді не отримав як не отримав і власну трудову книжку. За період з жовтня 2017 року по грудень 2017 року боржник не виплатив заявни заробітну плату в сумі 3965 грн. 94 коп. ( інформація з довідки ДП ДГ «Львівське» без номера і дати). Проте дана сума заборгованості не відповідає дійсності, оскільки підприємство самостійно зменшено суму заборгованості з 10 044 грн. 94 коп. до 3965 грн. 94 коп. шляхом зменшення суми заборгованості на вартість запчастин, які нібито викрав позивач. Як вбачається з матеріалів справи відповідачем було подано заперечення на позовну заяву, де він проти задоволення позову заперечує. Виходячи із змісту ст. 117 КЗпП України підставою відповідальності власника за несвоєчасну виплату звільненому працівникові належних йому сум є : порушення строків розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП України) та вина підприємства (власника). Сама по собі відсутність грошових коштів на розрахунковому рахунку, фінансові труднощі роботодавця не виключають його відповідальності щодо виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та не є підставою для зменшення розміру відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку. Визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних (неоспорюваних) працівникові сум при звільненні та факт не проведення з ним остаточного розрахунку. На підставі п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995р. №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», зі змінами та доповненнями, суд встановивши при розгляді справи, що робітнику не були виплачені при звільнені всі належні йому суми, стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є законними та обґрунтованими, доведені належними і допустимим доказами, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір.

Outcome: approved