Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про повернення банківського вкладу та процентів до нього посилаючись на те, що 21.05.2013 року [PERSON] передав ПАТ КБ «Приватбанк» 1750 доларів США за строковим договором на 366 днів, тобто до 21.05.2014 року. На момент подачі позову до суду вклад йому банком не повернутий, відсотки за березень - травень 2014 року не виплачені. Крім цього, оскільки відповідачем порушено грошове зобов»язання також просить стягнути з відповідача 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов»язання. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просять суд з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог стягнути з відповідача користь позивача кошти за договором № SAMDN25000735325929 (вклад «Стандарт на 12 місяців) від 21.05.2013 року в сумі 1750 доларів США, процентів по вкладу за березень, квітень та травень 2014 року в сумі 41 долар 60 центів та 3 % річних в сумі 42 долари США 75 центів, витрати на правову допомогу. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала з підстав викладених в запереченнях. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 21.05.2013 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] договір № SAMDN25000735325929 (вклад «Стандарт на 12 місяців). Відповідно до умов даного договору вклад «Стандарт» № SAMDN25000735325929 оформлений 21.05.2013 року, сума вкладу складає 1750 доларів США, вклад оформлений на строк 366 днів по 21.05.2014 року включно, на суму вкладу нараховуються 9,75 % процентів річних (а.с.4). Відповідно до п.2 зазначеного Договору нарахування відсотків за вкладом починаються з першого робочого дня після надходження грошей до банку і нараховуються за кожен календарний день. Дія договору припиняється з виплатою клієнтові всієї суми вкладу разом з процентами, які передбачені умовами договору. В разі якщо строк закінчення вкладу приходиться на вихідний день, то виплата суми вкладу відбувається в перший робочий для Банку день. У відповідно до п.7 Договору, у разі, якщо у строк не пізніше дня закінчення дії вкладу Клієнт не заявив Банку про повернення вкладу, даний Договір продовжується ще на один строк, Договір може бути продовжений неодноразова без явки Клієнта. У цьому разі проценти за наступний строк вкладу нараховуються на суму вкладу з врахуванням довнесених коштів. 23.05.2014 року позивач звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з заявою про повернення йому його вкладу разом з процентами (а.с.8). Дану заяву банк отримав 27.05.2014 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.8 зворот). Згідно з ст.ст 525, 526 ЦК України, зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов»язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу (ст. 1061 ЦК України). Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. В ході судового розгляду встановлено, що Банк не виконав належним чином свої зобов»язання і з березня 2014 припинив нарахування процентів за договором № SAMDN25000735325929 (вклад «Стандарт на 12 місяців), що підтверджується копією виписки по особовому рахунку (а.с.9-10). За період березень - травень 2014 року розмір нарахованих відсотків за Договором № SAMDN25000735325929 (вклад «Стандарт на 12 місяців) становить 41,60 доларів США, що не оспорюється представником відповідача. Пунктом 17 вказаного договору передбачено, що списання коштів оформлюється меморіальним ордером. В судовому засіданні представник відповідача пояснила, що в даному випадку умови договору передбачають видачу вкладу та нарахованих процентів шляхом видачі готівки через касу банку. Порядок нарахування і виплати процентів за вкладами в іноземній валюті регламентується постановою Національного банку України «Про затвердження порядку здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», відповідно до якої банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті. Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги те, що на момент розгляду справи відповідачем не подано доказів про виконання обов»язку щодо нарахування і виплати нарахованих відсотків, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми нарахованих відсотків за укладеними депозитними договорами є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Також є обґрунтованими і підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» 3% річних від суми боргу, оскільки відповідно до положень ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд не може взяти до уваги посилання відповідача, як на підставу своїх заперечень, на положення Федерального Закону Російської Федерації «Про захист інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, зареєстрованих та (чи) діючих на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя», відповідно до якого був створений Фонд захисту вкладників, що отримав право (вимог) по вкладам і здійснення компенсаційних виплат в порядку, передбаченому Федеральним Законом, та положення рішення Центрального Банку Російської Федерації про припинення з 21.04.2014 р. діяльності відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим, виходячи з наступного. Дійсно, договір банківського вкладу позивачем з банком ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено на території Автономної Республіки Крим, яка на момент розгляду справи має статус тимчасово окупованої території. Відповідно до положень ст.. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід»ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. В силу положень зазначеного Закону держава взяла на себе зобов»язання вживати всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Сторонами укладеного договору № SAMDN25000735325929 (вклад «Стандарт на 12 місяців є [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк», а тому відповідно до вимог чинного законодавства, що регулює даний вид правовідносин, зобов»язання за укладеними Договором виникають саме у ПАТ КБ «Приватбанк», а не у його Кримської філії, на що посилалась представник відповідача Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє Банк від обов»язку щодо виконання укладених договорів. Посилання представника відповідача на нормативні акти Російської Федерації суперечать положенням ст.ст 5,10 ЦК України, відповідно до яких цивільні відносини регулюються однаково на всій території України. Основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Актами цивільного законодавства є Цивільний Кодекс України та інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України. Міжнародні договори застосовуються на території України лише у разі надання згоди на їх обов»язковість Верховною Радою України. З огляду на викладене, аналізуючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість пред»явленого позову, в зв»язку з чим він підлягає задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на правову допомогу, то в цій частині позовні вимоги теж не підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 79 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. В силу ст.ст. 56, 84 ЦПК України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі у розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у розгляді справи. Виходячи із системного тлумачення положень ст.ст. 56, 79, 84 ЦПК України витрати понесені позивачем до подання позовної заяви не є витратами на правову допомогу. Витрати понесені позивачем до відкриття провадження у справі є збитками, які особа понесла для відновлення свого порушеного права (п.1.ч.2 ст. 22 ЦПК України) та можуть бути відшкодовані у разі пред'явлення вимоги про стягнення таких збитків. Тобто витрати позивача, понесенні до відкриття провадженні у даній справі відшкодуванню, як витрати на правову допомогу не підлягають. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Постановою Пленуму ВСС України від 30.03.2012 року № 5 пунктом п.12 роз»яснино, що як за пред»явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. За офіційними даними Національного банку України на 03.03.2015 року офіційний курс долара США по відношенню до гривні становить 2685,8114 грн. за 100 доларів США. Тому, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 492 грн. 52 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved