Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

В листопаді 2019 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Грушка В.І. звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» про про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову зазначено, що 07.07.2019 року в м. Києві по вул. Заболотного, 174 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Фольцваген» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та належного позивачу транспортного засобу «Фіат» д.н.з. [NUMBER] . В результаті аварії транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідача було визнано винним у вчиненні зазначеної аварії. На час ДТП відповідальність винуватця ДТП, була застрахована в ТДВ «СК «Київ Ре», однак, відповідачем не було повідомлено страховика про аварію, та з 11.07.2019 року страхова компанія втратила право укладати договори страхування із анулюванням її ліцензії на здійснення страхування. Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, вартість матеріального збитку внаслідок пошкодження транспортного засобу «Фіат» д.н.з. [NUMBER] складає суму в розмірі 50892,57 грн. Крім того, в зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, позивачу завдано моральних страждань, які нею оцінені в розмірі 20000,00 грн. Позивач вважає, що завдану матеріальну та моральну шкоду має відшкодувати винуватець ДТП - відповідач [PERSON] , а тому позивач звернулась до суду за захистом своїх прав та просить суд стягнути з відповідача на її користь суму матеріальної шкоди в розмірі 50892,57 грн., витрати за проведення звіту в сумі 1500 грн., моральну шкоду в сумі 20000,00 грн., а також судові витрати у справі. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 07.11.2018 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Після відкриття провадження представник позивача, окрім клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, з іншими клопотаннями до суду не звертався. Відповідач відзив та інші клопотання до суду не надіслав. Третя особа з будь-якими клопотаннями до суду не зверталась, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що 07.07.2019 року в м. Києві по вул. Заболотного, 174 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Фольцваген» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та належного позивачу транспортного засобу «Фіат» д.н.з. [NUMBER] . В результаті аварії транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 29.07.2019 року у справі № 752/14841/199, [PERSON] було визнано винним у вчиненні зазначеної аварії та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу. [PERSON] був присутнім під час розгляду справи та визнав свою провину в аварії. Постанова судді оскаржена не була та вступила в законну силу (а.с.9). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до Звіту серії SL 101080 від 17.09.2019 року про оцінку колісного транспортного засобу, встановлено, що вартість матеріального збитку завданого власнику внаслідок пошкодження автомобіля «Фіат» д.н.з. [NUMBER] становить суму в розмірі 50892,57 грн. (а.с. 10-38). Позивачем за проведення зазначеного звіту було сплачено суму в розмірі 1500,00 грн., що підтверджується відповідним рахунком від 18.09.2019 (а.с.36). Звертаючись до суду з вищевказаною позовною заявою позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідач, як винуватець ДТП, - повинен відшкодувати позивачу завдані збитки, а також зазначає про те, що на час ДТП відповідальність винуватця ДТП, була застрахована в ТОВ «СК «Київ Ре», однак, відповідачем не було повідомлено страховика про аварію, та з 11.07.2019 року зазначена страхова компанія втратила право укладати договори страхування із анулюванням її ліцензії на здійснення страхування, а відтак саме відповідач [PERSON] є належним відповідачем у справі та має відшкодувати позивачу завдані збитки. Вирішуючи спір, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Таким чином, потерпілому, як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика, як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Судом встановлено, що відповідач є винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль позивача, та завдано матеріальну шкоду, яка склала суму в розмірі 50892,57 грн. В ході розгляду справи стороною відповідача доводи та обґрунтування позову, спростовано не було та будь-яких клопотань, а також належних та допустимих доказів, зокрема, щодо спростування суми завданих збитків, відповідачем суду надано не було. Враховуючи викладене, а також проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем, якому заподіяно матеріальної шкоди з боку винної особи, правомірно заявлені вимоги до відповідача про стягнення суми матеріальної шкоди в розмірі 50892,57 грн., а відтак позов в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню. Разом з тим, в частині відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне. В обґрунтування позову в частині відшкодування моральної шкоди позивачем зазначено, що в зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, їй завдано моральних страждань, які нею оцінені в розмірі 20000,00 грн. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин. Визначаючи розмір моральної шкоди по даній справі суд враховує, що в результаті неправомірних дій та порушення ПДР України відповідачем, позивачу дійсно було завдано моральних та душевних страждань, вона хвилювалася, оскільки, автомобіль втратив свій попередній вигляд та експлуатаційні характеристики, на його відновлення потрібні значні кошти, яких у позивача немає, та відповідач відмовлявся добровільно хоча б частково відшкодувати завдані збитки. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги обставини скоєного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 2000,00 грн., що, на думку суду, з урахуванням наявних у справі доказів, - є співмірним та достатнім відшкодуванням завданих позивачу моральних страждань, в зв`язку із вчиненням відповідачем дорожньо-транспортної пригоди. Суд, вважає за необхідне відшкодувати на користь позивача за рахунок відповідача понесені витрати за проведення звіту в сумі 1500,00 грн., а також в порядку ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджена сума судового збору в розмірі 768,40 грн. Однак, зважаючи на те, що достатніх доказів на підтвердження понесення позивачем судових витрат на правничу допомогу та їх розмір стороною позивача суду надано не було, а відтак стягненню ці витрати не підлягають в зв`язку з недоведеністю. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial