Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

Головний лікар КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» Черкаської обласної ради Косенкова І.В. звернулася із заявою про госпіталізацію [PERSON] у психіатричний стаціонар без її згоди. Підставою для необхідності примусової госпіталізації вважала її тяжкий психічний розлад, а також безпосередню небезпеку для неї та оточуючих. [PERSON] була оглянута комісією лікарів-психіатрів, яка підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію з посиланням на ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу». У судовому засіданні представник заявника, лікар Ребель В.М., підтримав подану заяву. Ваказав, шо [PERSON] поводить себе неадекватно, не працює, пояснюючи це тим, що має намір балатуватися в мери м. Черкас. Занедбала доньку, яка боїться з нею проживати. Відтак, враховуючи стан хворої, вважав, що остання потребує примусового лікування. Прокурор подану заяву про примусову госпіталізацію [PERSON] не підтримав та вказав, що лікарем не доведено, що своїми діями [PERSON] виявляє реальну загрозу та небезпеку для себе та оточуючих. [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти примусової госпіталізації та примусового лікування, була доступна мовному контакту. Вказала, що працювала депутатом у Черкаській міській раді. На даний час має намір балатуватися в мери м. Черкас. Зазначила, що донька з нею не проживає по тій причині, що її колишній чоловік, налаштовує дитину проти неї та негативно на неї впливає. Вважає, що її позиція та намір балатуватися в мери міста не є підставою для госпіталізації та примусового лікування. Вислухавши учасників судового засідання та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до даних висновку лікарів-психіатрів за № 693/02 від 20.02.2020 року психічний стан при огляді: «зовні напружена, підозріла. Всебічно орієнтована. На запитання відповідає періодично, не по суті. Не заперечує неправильну поведінку вдома. В поведінці дещо зверхня. В мисленні непослідовна, паралогічна. Виказує маячні ідеї стосунку. Усвідломлення хворобливості свого стану відсутнє. Від госпіталізації відмовляється." ЛКК прийшла до висновку, що паціент виявляє ознаки тяжкого психічного розладу «гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії» та має реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосереню небезпеку для неї та оточуючих (доньки) та потребує госпіталізації у психіатричний стаціонар у примусовому порядку. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилами ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні на явних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.3 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року №1489-III особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених ст.14 цього закону. Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року №1489-III особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняєчи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих. Ініціатор заяви обґрунтовує свої доводи наявністю тяжкого психічного розладу, що становить небезпеку для хворої та оточуючих. Для примусової госпіталізації та примусового лікування, на думку суду, потрібно доведення того, що особа вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе і оточуючих. Однак, матеріалами справи не підтверджується, що [PERSON] становить небезпеку для себе та оточуючих. Суду не надано доказів наявності підстав для примусової госпіталізації. Сама по собі напружена поведінка, намір у реалізації свого права на працевлаштування та намір стати публічною особою, не заборонений законом, відтак не може свідчити про небезпеку особи для себе та оточуючих. В судовому засіданні факт того, що донька [PERSON] не проживає з нею саме з підстав її психічної хвороби, не доведено. Крім того, батько [PERSON] , який звертався до лікувального психіатричного закладу з заявою про необхідність лікування доньки у психіатричному закладі та був присутній під час проведення судового засідання в режимі відеоконференції, будь-яких пояснень з приводу необхідності лікування доньки не надав. Відповідно до ст.4 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина. З огляду на те, що примусова госпіталізація до психіатричної лікарні, наслідком якої є лікування у примусовому порядку є досить серйозне втручання у особисте життя людини, суд вважає, що й обґрунтування такого впливу повинно відбуватися виключно відповідно до Закону та дотримання прав людини без формалізму та поверхневого відношення до нього. Враховуючи, що в судовому засіданні лікарем не доведено що [PERSON] вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих, суд приходить до висновку, що подана заява є необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed