Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить суд: - визнати дійсним договір міни №001/267-Н від 16 жовтня 1997 року, зареєстрований товарною Біржею «Дніпродзержинська», укладений між [PERSON], що виміняла 1/5 частин житлового будинку за адресою [ADDRESS], який належав [PERSON], [PERSON], [PERSON], на належну їй квартиру, загальною площею 63,8 кв.м., житловою площею 37,4 кв.м, за адресою: [ADDRESS], яка відійшла у власність [PERSON], [PERSON], [PERSON]; - виділити частки у праві спільної власності в рівних частинах по 1/3 частині кожному між власниками [PERSON], [PERSON], [PERSON] на квартиру загальною площею 63,8 кв.м., житловою площею 37,4 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS]; - визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири, загальною площею 63,8 кв.м., житловою площею 37,4 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS]; - визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після померлого сина [PERSON] на 1/3 частину квартири, загальною площею 63,8 кв.м., житловою площею 37,4 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS]. На обґрунтування позову позивач за первісним позовом [PERSON] зазначила, що 21 липня 2014 року помер її син [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді належної йому 1/3 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], яка належала померлому на праві спільної часткової власності згідно договору міни нерухомого майна №001/267-Н, укладеного 16 жовтня 1997 року між [PERSON], [PERSON], який діяв за себе та свого неповнолітнього сина [PERSON], та [PERSON] через товарну біржу «Дніпродзержинська", зареєстрованого 24 жовтня 1997 року в ОКП «Дніпродзержинське БТІ» за реєстровим номером 21405 в книзі 125. Інші частини вказаної квартири належать на праві спільної власності їй, позивачці, та батькові померлого сина [PERSON]. Вона та [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом після смерті сина. Але чоловік відмовився від прийняття спадщини на її користь. У встановленому законом порядку вона звернулася із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], але остання відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно розяснення нотаріуса від 04 лютого 2015 року видача свідоцтва про право на спадщину є неможливою, так як правовстановлюючий документ, що посвідчує право власності на квартиру, не відповідає вимогам діючого законодавства, і не визначені частки у спільній сумісній власності на квартиру між її співвласниками, а тому їй рекомендовано звернутися до суду для вирішення по суті питання про визнання права власності на спадкове майно. Також зазначила, що інша сторона за договором міни [PERSON] померла 16 травня 2000 року. Її спадкоємцем за законом є її син [PERSON], який на теперішній час є власником 1/5 частини житлового будинку [ADDRESS]. Право власності на цю частину будинку він набув на підставі договору міни, укладеного 02 лютого 1998 року між ним та його матірью, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу, реєстровий номер 426. За текстом вказаного договору міни [PERSON] володіла частиною домоволодіння [ADDRESS] на підставі спірного договору міни, зареєстрованого через товарну біржу «Дніпродзержинська» 16 жовтня 1997 року. Тобто померла [PERSON] за життя використала своє право на розпорядження нерухомим майном, що належало їй на підставі спірного договору міни. На момент укладення між [PERSON] та відповідачем [PERSON] договору міни нотаріусом не заперечувалась дійсність спірного договору. Вважає, що договір міни № 001/267-Н, укладений 16 жовтня 1997 року через товарну біржу «Дніпродзержинська» є дійним, так як цей договір був зареєстрований в ОКП «Дніпродзержинське БТІ» у встановленому на той час законом порядку, і визнання цього договору дійсним є нагальною необхідністю, оскільки частками цього майна, окрім померлого [PERSON], володіють вона, позивачка, та відповідач [PERSON] Також вважає, що квартира [ADDRESS] належить їй, відповідачу [PERSON] та померлому сину [PERSON] в рівних частках, і виділення належної сину частки необхідно для визначення частки спадкового майна, яке вона мє право спадкувати за законом. В теперішній час неможливо зареєструвати за померлим сином право власності на належну йому 1/3 частку квартири, а тому визнати за собою право власності на спадкову частку вона може тільки в судовому порядку. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права власності, в кому просить: - визнати за ним право власності на 1/3 частину квартири, загальною площею 63,8 кв.м., житловою площею 37,4 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS]. На обґрунтування зустрічного позову [PERSON] зазначив, що 21 липня 2014 року помер його син [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], яка належала померлому на праві спільної часткової власності, згідно договору міни нерухомого майна №001/267-Н, укладеного 16 жовтня 1997 року через товарну біржу «Дніпродзержинська між [PERSON], [PERSON], який діяв за себе та свого неповнолітнього сина [PERSON], та [PERSON]. Квартира була придбана ними у спільну власність і кожному з них належить по 1/3 частини квартири. Його дружина [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого сина, а він відмовився від прийняття спадщини на користь дружини. Але в звязку з тим, що договір міни нерухомого майна від 16 жовтня 1997 року не був нотаріально посвідчений, дружині відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті сина. Тому [PERSON] звернулася до суду із своїм первісним позовом про визначення спадкової частки та визнання за нею права власності на 1/3 частку квартири в порядку спадкування за законом. Вважає, що йому, відповідачу, також належить 1/3 частина квартири, і за ним повинно бути визнано право власності на цю частину квартири, як за одним із співвласників нерухомого майна. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] підтримала заявлений позов та надала пояснення, аналогічні обґрунтуванню позову. Просить задовольнити позов [PERSON]. Зустрічний позов [PERSON] визнає в повному обсязі, не заперечує проти його задоволення. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] первісний позов визнала в повному обсязі, не заперечує проти його задоволення. Підтримала зустрічний позов та надала пояснення, аналогічні його обґрунтуванню, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] визнав в повному обсязі, не заперечує проти його задоволення. Пояснив суду, що його мати [PERSON] в 1997 році поміняла належну їй квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], на 1/5 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], що належав [PERSON], [PERSON] та [PERSON], уклавши договір міни через товарну біржу «Дніпродзержинська». У 1998 році він та його мати уклали договір міни, згідно якого він передав матері у власність однокімнатну квартиру [ADDRESS], а мати передала йому у власність 1/5 частину будинку [ADDRESS]. Цей договір міни вони посвідчили нотаріально. В 2000 році мати померла.. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що первісний та зустрічний позови підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 16 жовтня 1997 року між [PERSON], [PERSON], який діяв від себе та від свого неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], з одного боку, та [PERSON], з другого боку, у виконання біржового контракту, зареєстрованого на товарній біржі «Дніпродзержинська» за № 001/267-Н, був укладений договір міни нерухомого майна, згідно якого [PERSON], [PERSON], [PERSON] обміняли належну їм 1/5 частину жилого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], на належну [PERSON] квартиру, загальною площею 63,8 к.вм., житловою площею 37,4 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). В договорі міни нерухомого майна було зазначено, що він підлягає реєстрації в Бюро технічної інвентаризації та згідно ст. 15 Закону України від 10 грудня 1991 року «Про товарну біржу» не підлягає нотаріальному посвідченню. 24 жовтня 1997 року на договорі міни, як на реєстраційному документі, Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації виконаний реєстраційний напис на підтвердження реєстрації квартири за адресою: [ADDRESS], на праві приватної власності за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в реєстровій книзі №129 за реєстровим номером 21611. Також були внесені зміни в технічний паспорт на квартиру, в якому [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вказані власниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с.18-19). У1998 році [PERSON] розпорядилася отриманою за договором міни від 16 жовтня 1997 року 1/5 частиною житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], уклавши 02 лютого 1998 року із своїм сином [PERSON] договір міни квартири на частину житлового будинку, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 51). За цим договором, [PERSON] обміняв належну йому квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], на належну [PERSON] 1/5 частину житлового будинку [ADDRESS]. 16 травня 2000 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 49). Згідно статті 15 Закону України «Про товарну біржу» договір купівлі-продажу включений в перелік біржових операцій. Згідно ч. 2 ст. 9 Житлового Кодексу України (з доповненнями 1993 року) квартира (будинок) може бути придбана громадянами на біржових торгах. Згідно ст. 45 ЦК України (1963 р.) недотримання форми правочину, що потребує закон, тягне за собою недійсність правочину, якщо це прямо зазначено в законі. Згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України (1963 р.) якщо одна із сторін повністю або часткового виконала правочин, який потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального посвідчення, суд може за вимогою сторони, яка виконала правочин, визнати такий договір дійсним. Згідно ст. 227 ЦК України (1963 р.) договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений. Згідно частин 1 та 2 ст. 241 ЦК України (1963 р.) за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. Згідно ст. 242 ЦК України до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що є підстави для визнання дійсним договору міни нерухомого майна, укладеного 16 жовтня 1997 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], так як цей договір був укладений сторонами з їх обопільної згоди, сторони виконали всі умови договору, і в теперішній час нотаріально посвідчити укладений договір неможливо. Судом також встановлено, що згідно договору міни [PERSON], [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] в спільну власність, але договором не був визначений розмір часток, що належить кожному співвласнику у праві спільної власності на квартиру. Згідно ч. 2 ст. 112 (1963 р.) розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Згідно ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України (2003 року) майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 4 ст. 355 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність. Згідно ч.1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. В звязку з тим, що між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] розмір часток у праві спільної часткової власності на квартиру не визначався і законом не встановлювався, суд вважає, що кожному із співвласників належить 1/3 частина квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], і за [PERSON] та [PERSON] належить визнати право власності на 1/3 частку вказаної квартири, за кожним. 21 липня 2014 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 15). Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/3 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] в м. Дніпродзержинську. Спадкоємцями першої черги після померлого [PERSON] є його батьки - [PERSON] та [PERSON], родинні відносини між якими підтверджуються свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с.16). У встановленому законом порядку позивач за первісним позовом [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини після померлого сина та про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. [PERSON] подав нотаріусу заяву про відмову від спадщини після померлого сина на користь [PERSON], що підтверджується спадковою справою № 41/2014, витребуваною від приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 81-108). Але у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді належної [PERSON] 1/3 частини квартири [ADDRESS] позивачу було відмовлено, так як договір міни нерухомого майна від 16 жовтня 1997 року не посвідчений нотаріально і не визначені частки співвласників у праві власності на квартиру, частка якої є спадковим майном після померлого [PERSON] (а.с. 22). З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що [PERSON] має право на визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] на належну йому 1/3 частину квартири, оскільки [PERSON] є єдиною спадкоємицею першої черги за законом, яка прийняла спадщину, своєчасно звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної власності спадкується на загальних підставах. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Оскільки наявні підстави для визнання дійсним договору міни нерухомого майна, укладеного 16 жовтня 1997 року через товарну біржу «Дніпродзержинська» та про визначення рівних часток співвласників у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS], суд вважає, що за [PERSON] та [PERSON] належить визнати право власності на 1/3 частку вказаної квартири, за кожним, а також належить визнати за [PERSON] права власності на 1/3 частку квартири, що належала її померлому сину [PERSON] в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved