Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь заборгованість за договором позики від 27.02.2019 в розмірі 13000,00 грн. та судові витрати, що складаються зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн та витрат на правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 27.02.2019 вона будучи колишньою дружиною відповідача, надала йому в борг кошти в сумі 13000 грн. За наслідком отриманих коштів [PERSON] було написано розписку, якою він взяв на себе зобов`язання повернути борг в строк до 10.07.2019 одноразовим платежем. На день подачі позову до суду, останній кошти не повернув та категорично не погоджується із наявністю в нього боргових зобов`язань щодо коштів, зазначених в розписці. На адресу суду 03.06.2020 від представника відповідача було надіслано відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити у позові [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості в повному обсязі. Посилаючись на те, що вказана розписка не може бути доказом боргу з сторони Відповідача, оскільки, того ж дня [PERSON] написано заяву до Прилуцького ВДВС відповідно до якої вона отримала від нього 49 462,52 грн. в рахунок існування заборгованості за сплату аліментів на утримання сина [PERSON] . Крім того, звертає увагу на те, що насправді він писав розписку про те що нібито взяв у боргу у неї грошові кошти, при цьому ніяких грошових коштів [PERSON].йому не передавала оскільки він позичив грошову суму у розмірі 13000 грн. у своєї іншої знайомої, про що маються відповідні розписки. У судовове засідання позивач не з`явилася, але її представник направила письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю, справу просить розглянути у їх відсутності, проти винесення заочноно рішення не заперечують. Відповідач у судове засідання не з`явився, проте його представник надіслав заяву, в якій просить слухати справу у їх відсутності та відмовити в задоволенні повністю, посилаючись на обставини викладені у відзиві. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги частково з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно оригіналу розписки від 27 лютого 2019 року [PERSON] передала у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 13000,00 грн., які останній зобов`язувався повернути одноразовим платижем до 10 липня 2019. Зазначена розписка була власноручно написана відповідачем (а.с.14). На дату подання позову, а саме на 26.02.2020 та на дату розгляду справи, сума боргу не повернута. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Положеннями ч.2 ст.1046 ЦК України передбачено, що договір позики є укладеним, зокрема і з моменту передання грошей. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що узгоджується з вимогами положення ч.1 ст.1047 ЦК України. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч.1 ст.207 ЦК України). Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням його повернення та дату отримання коштів. Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.3 ст.1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Зі змісту наявного в матеріалах справи оригіналу розписки вбачається, що відповідач [PERSON] , 27.02.2019 взяв у позивача в борг 13000 грн, які зобов`язався повернути до 10.07.2019. Тож, вказана розписка беззаперечно містить у собі відомості як щодо отримання відповідачем коштів, так і щодо строку їх повернення, яким визначено 10.07.2019, що засвідчено особистим підписом відповідача [PERSON] . Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов`язання, зокрема, передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року (справа № 6-24ц12). На підтвердження неповернення відповідачем боргу за позикою саме позивачем надано суду оригінал розписки від 10.07.2019. Ці обставини, з урахуванням вимог ст.545 ЦК України, беззаперечно свідчать про невиконання [PERSON] боргового зобов`язання перед [PERSON] . Посилання сторони відповідача на документи долучені з відзивом, а саме: заява [PERSON] до Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області про отримання нею 49074,08 грн в рахунок погашення заборгованості по аліментах та 24462,57 грн в рахунок сплати штафу за виникнення боргу, суд не приймає до уваги, оскільки сума в розмірі 73536,65 грн не стосується боргової розписки, а вказує на заборгованість [PERSON] ,. щодо аліментних зобов`язань. Так як даною заявою [PERSON] підтверджує відсутність заборгованості та просить зняти усі обмеження з [PERSON] у тому числі заборону виїзду за кордон. Посилання відповідача на надану ним розписку, щодо отримання та повернення коштів у сумі 13000 грн у [PERSON] суд також не приймає до уваги, оскількі ці кошти ніяким чином не підтверджують про розрахунок [PERSON] за борговою розпискою перед [PERSON] . Посилання відповідача про взагалі не отримання ніяких грошових коштів від позивача в судовому засіданні не знайшло ніякого підтвердження, а є лише голослівним. За таких обставин, коли відповідач у порушення договору позики не повернув позикодавцеві, [PERSON] суму позики, тобто порушив своє зобов"язання, тому вимоги позивача є законними та обгрунтованими, а значитьв цій частині позов підлягає задоволенню. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. При подачі позовної заяви до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 840,80 грн., який документально підтверджений квитанцією. Крім того, у відповідності зі ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст.137 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічні висновки викладено в постанові Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу позивач надала суду копію договору про надання правової допомоги від 05.02.2020, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правової допомоги, розрахунок вартості правової допомоги, наданої стороні адвокатом, та квитанцію від 18.02.2020 про сплату 2512,56 грн. на підставі договору (а.с.15-17). Враховуючи, вище викладене суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати понесені нею на професійну правничу допомогу в розмірі 1200,00 грн., оскільки участь у судовому засіданні при розгляді справи адвокат Ткаченко Н.М. не брала та 840,80 грн судовий збір, що в сукупному розмірі становить 2040,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved