Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] подав до Кельменецького районного суду позовну заяву у якій просить визнати місце проживання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], уродженців та жителів смт. Кельменці Чернівецької області з батьком [PERSON]. Стягнути з відповідачки судові витрати. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні визнала позов. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов. Представник Кельменецької районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування, Бурлака В.С. в судовому засіданні підтримав висновок органу опіки та піклування згідно до якого Кельменецька районна державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає за можливе визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] біля батька [PERSON] , жителя [ADDRESS]. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є батьками малолітніх [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. В даний час сторони розлучені та спільно не проживають. Згідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається із проголошеного в судовому засіданні висновку органу опіки та піклування позивач має стабільний самостійний дохід, позитивно характеризується за місцем проживання. Відповідачка має наміт виїхати за кордон , а меншого сина залишити своєму батькові. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У преамбулі Конвенції ООН про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Зазначене положення також закріплено у ст. 11 Закону України „Про охорону дитинства", якою сім'я визнається природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і яка несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. Згідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно до ч.2 ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов [PERSON] слід задовольнити. На підставі ст. ст. 150, 160, 161 СК України,

Outcome: approved