Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 19 вересня 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «СТУДІЯ ВІЗІОН» про розірвання договору, стягнення збитків та неустойки. Вимоги свого позову мотивує тим, що 17 листопада 2014 року між ним та відповідачем по справі Товариством з обмеженою відповідальністю «СТУДІЯ ВІЗІОН» було укладено договір №171114, відповідно до п. 1.1 якого позивач (як Замовник) доручає, а відповідач (як Виконавець) приймає на себе виконання наступних робіт: розробку у відповідності з Технічним завданням додатку Android та його наповнення необхідною інформацією та матеріалами; виконання роботи згідно календарному плану робіт. Відповідно до п. 4 Договору загальна вартість робіт згідно з Договором складає: розробка Android додатку - загальна вартість проекту - 5000 доларів США, при цьому сторони встановили наступний порядок розрахунків: підписання договору 30% - 1500 доларів США; тестування першої робочої версії 30% - 1500 доларів США; здача проекту 40% - 2000 доларів США. Згідно з п. 2.3 Договору, після підписання Договору Замовник здійснює оплату 30% вартості розробки в розмірі1500 доларів США, по курсу НБУ на день оплати. Відповідно до п. 2.11 Договору при отриманні першої робочої версії згідно Додатку №3 Замовник здійснює оплату в розмірі1500 доларів США, по курсу НБУ на день оплати, що складає 30% від повної вартості проекту. Згідно з п. 2.12 Договору після затвердження Замовником та підписання Сторонами Акту приймання-передачі виконаних робіт по розробці додатка Замовник здійснює оплату в розмірі 2 000 доларів США, по курсу НБУ на день оплати, що відповідає 40% від суми всього замовлення та отримує всі права доступу до додатка (логіни та паролі) у електронному (накопичувач), письмовому вигляді. У додатку 2 до Договору встановлено календарний план робіт, відповідно до якого: -датою підписання договору та оплати 30% вартості визначено 17 листопада 2014 року; -датою підготовки першої робочої версії та оплати 30% вартості робіт визначено 23 грудня 2014 року; -періодом тестування проекту та оплати 40% вартості розробки проекту визначено період 15 січня 2015 року - 15 лютого 2015 року. Позивачем було сплачено на користь відповідача 23 115.00 грн. - 17.11.2014 року, 23 655.00 грн. - 22.12.2014 року, 40 000.00 грн. - 18.02.2015 року. Останній платіж був зарахований відповідачем по курсу 20 грн./дол. США та зроблений на прохання його представника у зв'язку із наближенням (з його слів) закінчення розробки додатку. Таким чином, позивачем своєчасно були виконані обов'язки щодо оплати етапів виконання робіт за Договором, а всього було сплачено еквівалент 4491,86 доларів США. Натомість відповідачем при виконанні замовлення не забезпечено належну якість проміжних варіантів додатку, кінцевий варіант додатку не виконаний. Строки виконання замовлення, встановлені у Додатку 2, кілька разів пролонгувалися. Таким чином, відповідачем не виконано роботу, яку він зобов'язувався виконати за Договором, тому позивач був вимушений звернутися до суду з даними позовними вимогами, просив суд про розірвання договору від 17 листопада 2014 року №171114, що укладений між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «СТУДІЯ ВІЗІОН»; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СТУДІЯ ВІЗІОН» на його користь збитки в сумі 118 701,83 грн. (що за офіційним курсом НБУ станом на 14.09.2016 р. еквівалентно 4 491,86 доларів США) та неустойку в сумі 132 129,93 грн. (що за офіційним курсом НБУ станом на 14.09.2016 р. еквівалентно 5 000 доларів США), що разом складає 250 831,76 грн. (що за офіційним курсом НБУ станом на 14.09.2016 р. еквівалентно 9 491,86 доларів США), а також судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав вимоги позову та просив суд про їх задоволення. Також представником було подано письмову заяву в якій він просив також про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 3 500.00 грн. Представник відповідача в судові засідання, що тричі призначалися судом не з'явився, про причини неприбуття не повідомив, про день та час розгляду судових засідань повідомлявся судом належним чином. На підставі ст. 224 ЦПК, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у справі доказів без присутності відповідача по справі, який належним чином повідомлявся судом про розгляд справи і від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що 17 листопада 2014 року між позивачем та відповідачем по справі Товариством з обмеженою відповідальністю «СТУДІЯ ВІЗІОН» було укладено договір №171114, відповідно до п. 1.1 якого позивач (як Замовник) доручає, а відповідач (як Виконавець) приймає на себе виконання наступних робіт: розробку у відповідності з Технічним завданням додатку Android та його наповнення необхідною інформацією та матеріалами; виконання роботи згідно календарному плану робіт. Відповідно до п. 4 Договору загальна вартість робіт згідно з Договором складає: розробка Android додатку - загальна вартість проекту - 5000 доларів США, при цьому сторони встановили наступний порядок розрахунків: підписання договору 30% - 1500 доларів США; тестування першої робочої версії 30% - 1500 доларів США; здача проекту 40% - 2000 доларів США. Згідно з п. 2.3 Договору, після підписання Договору Замовник здійснює оплату 30% вартості розробки в розмірі1500 доларів США, по курсу НБУ на день оплати. Відповідно до п. 2.11 Договору при отриманні першої робочої версії згідно Додатку №3 Замовник здійснює оплату в розмірі1500 доларів США, по курсу НБУ на день оплати, що складає 30% від повної вартості проекту. Згідно з п. 2.12 Договору після затвердження Замовником та підписання Сторонами Акту приймання-передачі виконаних робіт по розробці додатка Замовник здійснює оплату в розмірі 2 000 доларів США, по курсу НБУ на день оплати, що відповідає 40% від суми всього замовлення та отримує всі права доступу до додатка (логіни та паролі) у електронному (накопичувач), письмовому вигляді. У додатку 2 до Договору встановлено календарний план робіт, відповідно до якого: -датою підписання договору та оплати 30% вартості визначено 17 листопада 2014 року; -датою підготовки першої робочої версії та оплати 30% вартості робіт визначено 23 грудня 2014 року; -періодом тестування проекту та оплати 40% вартості розробки проекту визначено період 15 січня 2015 року - 15 лютого 2015 року. Позивачем було сплачено на користь відповідача ●17 листопада 2014 року - 23 115,00 грн. (підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №20 від 17.11.2014р.), що складало еквівалент 1507,28 доларів США (по курсу НБУ станом на 17.11.2014р., що складав 1533,5614 грн. за 100 доларів США); ●22 грудня 2014 року - 23 655,00 грн. (підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №б/н від 22.12.2014р.), що складало еквівалент 1492,02 доларів США (по курсу НБУ станом на 22.12.2014р., що складав 1585,4396 грн. за 100 доларів США); ●18 лютого 2015 року - 40 000,00 грн. (підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №180215 від 18.02.2015р.), що складало еквівалент 1492,56 доларів США (по курсу НБУ станом на 18.02.2015р., що складав 2679,9674 грн. за 100 доларів США). Останній платіж був зарахований відповідачем по курсу 20 грн./дол. США та зроблений на прохання його представника у зв'язку із наближенням (з його слів) закінчення розробки додатку. Таким чином, позивачем своєчасно були виконані обов'язки щодо оплати етапів виконання робіт за Договором, а всього було сплачено еквівалент 4491,86 доларів США. Натомість відповідачем при виконанні замовлення не забезпечено належну якість проміжних варіантів додатку, кінцевий варіант додатку не виконаний. Строки виконання замовлення, встановлені у Додатку 2, кілька разів пролонгувалися. В листуванні з позивачем представник відповідача 23 червня 2016 року визнав, що в його компанії «не виходить зробити проект, щоб він стабільно працював».Також зазначено, що оскільки компанія не змогла виконати умови договору, для запобігання конфлікту, то представник відповідача може повернути гроші, які були сплачені, протягом 2-х місяців. Таким чином, відповідачем не виконано роботу, яку він зобов'язувався виконати за Договором, тому позивач був вимушений звернутися до суду. Відповідно до ст. 526 ЦКУ України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У відповідності до ст. 524 ЦКУ України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 653 ЦК Україн и у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. За своєю правовою природою укладений між позивачем та відповідачем є договором підряду. Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Згідно із ст. 852 ЦК України за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до п. 6.1 Договору за порушення встановленого за Договором кінцевого строку виконання всієї роботи за Договором, Виконавець сплачує Замовнику неустойку в розмірі 1% від вартості суми Договору за кожний день прострочення, за умови, що таке порушення відбулося через вину Виконавця. Загальна сума штрафних санкцій не може перевищувати вартості робіт за Договором. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно із ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. З урахуванням того, що причиною порушення Виконавцем кінцевого строку виконання всієї роботи та взагалі невиконання роботи в належний спосіб є недостатня професійна компетенція, суд вважає, що вимоги про стягнення неустойки в розмірі, передбаченому в п. 6.1 Договору обґрунтовані позивачем також. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед інших, припинення правовідношення та відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. На підставі вищевказаного, проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та про можливість їх задоволення. Щодо вимог позову про стягнення судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу, то судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, серед інших, витрати на правову допомогу. Згідно із ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Представник позивача по справі просив суд про стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] витрат на правову допомогу в сумі 3 500,00 грн., на підтвердження оплати якої надав засвідчені копії акту приймання-передачі правової допомоги від 22.11.2016 року та платіжного доручення від 13.09.2016 року і меморіального ордеру банку від 13.09.2016 року. Крім того, представником позивача було надано суду розрахунок витрат на правову допомогу:складання позовної заяви від 14.09.2016 року з додатками, оплата судового збору, надіслання позовних матеріалів до суду - 3,5 години; складання та подання заяви про забезпечення позову від 17.10.2016 року - 1,5 години; участь в судових засіданнях 21.10.2016 року, 21.11.2016 року, 12.01.2017 року - 1,5 години. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З урахуванням розміру мінімальної заробітної плати в період з травня по листопад 2016 року в розмірі (1450 грн./міс.) та кількості витраченого часу адвокатом на надання правової допомоги (6,5 години), граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу обмежується сумою: (1 450 грн.х40%) х 6,5 год. = 580 грн. х 6,5 год. = 3770,00 грн. Таким чином суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 3500,00 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved