Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про зміну розміру аліментів, шляхом стягнення в її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 усіх видів його заробітку (доходу), але не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили, і до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від батьківського обов'язку утримувати сім"ю та не надає матеріальну допомогу на утримання сина. Представник відповідача подала відзив на позов, в якому зазначила, що позивачем не надано доказів щодо свого матеріального становища та матеріального становища відповідача. Відповідач на даний час є безробітним, постійного доходу не отримує, а відтак не має змоги сплачувати аліменти у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказала, що крім сплати аліментів у розмірі 500 грн., відповідач постійно бере участь у додаткових витратах на дитину, зокрема, купує сину одяг та взуття, а тому, максимальний розмір, що може сплачувати [PERSON] на сьогоднішній день становить 1 500 грн. на місяць. Зважаючи на вищенаведене, просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову. Представник позивача подав відповідь на відзив, в якому обґрунтував необхідність збільшення розміру аліментів, зокрема тим, що фактично зросли витрати на утримання сина. Відповідач офіційно не був працевлаштований в Україні як мінімум з 2012 року, проте цього ж року, а саме, 12.06.2012 р., як вбачається із інформаційної довідки № 160396907 від 21.03.2019 р., він придбав за договором купівлі-продажу житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами площею 75,9 кв. м., а 27.06.2012 р. здійснив державну реєстрацію придбаного за цим договором майна. Відтак, виникають обґрунтовані підозри щодо наявності у відповідача інших неофіційних джерел доходу, що не пов'язані з його працевлаштуванням. Відмова відповідача від виконання обов'язку із матеріального забезпечення їхнього сина в розмірі, що є необхідним для реалізації його життєвих потреб та всебічного і гармонійного розвитку свідчить про його небажання виконувати покладені на нього батьківські обов'язки майнового характеру в обсязі, достатньому для всебічного і гармонійного розвитку сина. З цих підстав просить суд позов задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання сина в максимальному розмірі 1 500 грн. в місяць, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 травня 2009 року між сторонами по справі розірвано шлюб, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], видане 18.09.2009 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 05. Після реєстрації розірвання шлюбу позивачу присвоєно прізвище «[PERSON]». Від даного шлюбу у сторін народилася дитина - [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], видане 22.01.2008 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, актовий запис № 143. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 вересня 2013 року, - ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 30.07.2013 р., до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні з'ясовано, що неповнолітній син [PERSON], [INFO], зареєстрований та проживає разом із своєю матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 12, 82 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, визначаючи розмір аліментів у частці від доходу відповідача, враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов'язку батьків щодо утримання дитини, матеріальне становище сторін, вважає, що є підстави для часткового задоволення позовних вимог та зміни способу стягнення визначених раніше судом аліментів, а тому, слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 (однієї чверті) усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексації, щомісячно, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили, і до досягнення дитиною повноліття. Стосовно вимоги позивача про стягнення аліментів не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд не бере до уваги, оскільки позивачем не надано доказів щодо достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частин 1 і 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За таких обставин, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача в користь держави судовий збір.

Outcome: partial