Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ ІВП «ВТС-ТЕСТ» про внесення записів в трудову книжку, визнання незаконними і скасування наказів, стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, втраченого заробітку та моральної шкоди. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на те, що 29 квітня 2004 року був прийнятий на роботу електрослюсарем третього розряду. Відповідно до наказу № 03/161к від 03 грудня 2007 року був призначений на посаду майстра. Відповідно до наказу № 03/13 від 16 січня 2012 року позивача було призначено на посаду головного інженера. З 26 червня 2013 року по 22 липня 2013 року [PERSON] перебував у черговій щорічній відпустці, після якої пішов у відпустку за свій рахунок на два місяці в зв'язку з виробничою необхідністю. В зв'язку з відсутністю роботи на підприємстві [PERSON] написав заяву на звільнення за власним бажанням. Дана заява не була прийнята до уваги директором, після чого 29 жовтня 2013 року позивач повторно написав заяву на звільнення. 04 листопада 2013 року позивач поштовим повідомленням отримав свою трудову книжку, в якій були відсутні записи про призначення його на посади майстра та головного інженера, а лише внесений запис про звільнення з посади електрослюсаря за власним бажанням, крім того, позивач разом з трудовою книжкою отримав копії наказів про переведення його на посаду електрослюсаря та про звільнення. З даного приводу [PERSON] 07 листопада 2013 року звернувся до територіальної інспекції з питань праці у Хмельницькій області зі скаргою про порушення вимог законодавства про працю відносно нього адміністрацією ТОВ ІВП «ВТС-ТЕСТ». В позовній заяві позивач зазначає, що через невнесення записів про перебування на посаді майстра та головного інженера в його трудову книжку, а також формулювання звільнення його з посади електрослюсарем, він не мав можливості працевлаштуватися, в зв'язку з чим просить стягнути з відповідача заробіток за час вимушеного прогулу, а також стягнути на його користь моральну шкоду, завдану неправомірними діями відповідача, що призвели до душевних страждань, погіршення самопочуття та зміни звичного укладу життя. Крім того, позивач вказує на те, що підприємство не провело з ним розрахунок на день звільнення по заробітній платі та не виплатило компенсацію за невикористану відпустку, а також відповідачем не було виплачено заробітну плату [PERSON] за час виконання ним трудових обов'язків за сумісництвом в «Трансекспо» за період з вересня 2011 року по січень 2013 року в розмірі 6908,15 гривень, в зв'язку з чим просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі та втрачений заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Крім того, позивач вказує на те, що відповідачем незаконно були видані накази про призначення його на посаду тимчасово виконуючим обов'язки майстра та тимчасово виконуючим обов'язки головного інженера, а також наказ про застосування до нього дисциплінарного стягнення, в зв'язку з чим просить їх скасувати. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві, відмовившись від позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення компенсації за невикористану відпустку та втрачений заробіток за час затримки розрахунку, вказуючи про те, що під час розгляду справи у суді відповідач провів з ним відповідні розрахунки і на даний час заборгованості по виплатам підприємство перед ним немає. Представники відповідача Шерстюк В.В. та Шерстюк М.Ф. позовні вимоги не визнали в повному обсязі, вказуючи на їх незаконність та необґрунтованість. В судовому засіданні представник відповідача Шерстюк В.В. в заперечення позовних вимог пояснив, що [PERSON] перебував у відпустці за власний рахунок з 01 по 25 червня 2013 року та з 22 по 31 липня 2013 року. З 01 серпня 2013 року по 23 вересня 2013 року [PERSON] був відсутній на роботі без поважних причин, порушивши вимоги п. 4 ст. 40 КЗпП України, даний факт був належним чином зафіксований на підприємстві. Представник відповідача вказує на те, що позивач був прийнятий на роботу електрослюсарем третього розряду, а в подальшому наказами по підприємству тимчасово призначався на посади майстра та головного інженера, без проходження атестації. Наказ про оголошення догани [PERSON] був виданий в зв'язку з грубим порушенням трудової дисципліни - невиходом на роботу, вказуючи, що відмова від надання пояснень та ознайомлення [PERSON] не може бути підставою для скасування наказу. Виплата заробітної плати проводилася вчасно і на день звільнення будь-якої заборгованості по даним виплатам підприємство перед позивачем немало. Крім того, представником відповідача було зазначено, що за період виконання [PERSON] обов'язків майстра та головного інженера підприємство зазнало значних матеріальних збитків та втрат, пов'язаних в неправомірним використанням виробничого обладнання для власних потреб позивача, крім того, обов'язків, передбачених посадовими інструкціями, він не виконував, самоусунувшись від роботи. Представники відповідача Шерстюк В.В. та Шерстюк М.Ф. вказують на те, що накази по підприємству видавалися з дотриманням вимог трудового законодавства, трудова книжка позивача заповнена вірно, розрахунки по заробітній платі були проведені, а тому враховуючи безпідставність позову, просять відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 29 квітня 2004 року [PERSON] був прийнятий на посаду електрослюсарем третього розряду на ТОВ ІВП «ВТС-ТЕСТ», про що в трудовій книжці зроблений відповідний запис. 03 грудня 2007 року [PERSON] було призначено на посаду майстра на підставі наказу № 03/161к, в якому міститься відмітка про ознайомлення з даним наказом, крім того, [PERSON] був ознайомлений з посадовою інструкцією майстра виробничої дільниці під підпис, з якій зазначено навпроти його прізвища посаду «майстер». 16 січня 2012 року [PERSON] було переведено на посаду головного інженера на підставі наказу № 03/13, в якому міститься відмітка про ознайомлення з даним наказом та вказівкою про використання в своїй виробничій діяльності діючих нормативних документів та посадової інструкції головного інженера № 03.021.ТСТ-2005. Вказана посадова інструкція не була надана представником відповідача в судове засідання для огляду. Крім того, судом було досліджено ряд документів, які підтверджують факт перебування [PERSON] на посадах майстра та головного інженера. Так в журналі реєстрації посвідчень про відрядження за період з 2008 по 2011 роки містяться відмітки про надання відрядження [PERSON] з відміткою назви посади «майстер». На підтвердження факту перебування [PERSON] на посадах майстра та головного інженера, позивачем було надано копію анкети з переліком питань - Додаток 4 до Порядку, Форма 4, заповнену для оформлення допуску до державної таємниці, яка містить відповідні записи про зайняття посади майстра з грудня 2007 року по січень 2012 року та посади головного інженера з січня 2012 року, записи виконані особисто [PERSON], та затверджені підписами інженера Копилова В.В. та директора Шерстюка В.В. 30 січня 2013 року. В оглянутому журналі вихідної кореспонденції по підприємству № 2/12, міститься заява директора Шерстюка В.В. до начальника СБУ в Хмельницькій області про надання допуску до державної таємниці за формою три [PERSON] - головному інженеру підприємства, заява зареєстрована за вихідним номером 06/17 від 04.02.2013 року. В матеріалах справи також наявні копії «Технічних рішень», затверджені заступником директора ВП ХАЕС по капітальному будівництву № 2.КС.2022.ТР-00 06.03.2008 року, № 2.КС.2039.ТР-00 10.04.2008 року та № 2.КС.2021.ТР-00 06.03.2008 року, за якими виконавцем робіт вказаний майстер [PERSON] Позивач [PERSON], перебуваючи на посаді головного інженера, пройшов медичний огляд, перевірку знань з охорони праці та техніки безпеки, та має право бути відповідальним за безпечне виконання робіт, що підтверджується даними списку працівників, затвердженого підписом директора Шерстюка В.В. від 27 січня 2012 року. 15 грудня 2008 року [PERSON] проходив медичний огляд та був допущений до виконання обов'язків майстра, а 26 грудня 2012 року був допущений до виконання обов'язків головного інженера, що підтверджується даними копії медичних довідок лікарняних закладів серії 2ААИ № 570274 та серії 12ЯЯШ № 874642 відповідно. Судом досліджені копії заяв [PERSON], надані для огляду представником відповідача, про переведення на посаду майстра від 06.11.2007 року та про переведення на посаду головного інженера від 16.01.2012 року, які містять резолюції директора ТОВ ІВП «ВТС-ТЕСТ» Шерстюка В.В. про те, що він не заперечує про переведення на відповідні посади. В даних заявах містяться дописи до резолюції директора над текстом «в.о.» та «т.в.о.» відповідно. В журналі протоколів перевірки знань ТОВ ІВП «ВТС-ТЕСТ» внесені записи про членів комісії, відповідно до протоколу № 26/12 від 30.03.2012 року, протоколу № 27/12 від 31.07.2012 року, протоколу № 28/12 від 03.09.2012 року, протоколу № 29/12 від 23.11.2012 року, протоколу № 30/12 від 05.12.2012 року, протоколу № 31/12 від 12.12.2012 року, протоколу № 32/12 від 30.07.2013 року, згідно яких членом комісії зазначено [PERSON] з відміткою посади «головний інженер» та дописаними літерами «и.о.», які виконані кульковою ручкою іншим чорнилом. Аналогічні документи містяться в дослідженій папці фіолетового кольору, яка надавалася для ознайомлення представником відповідача, в якій містяться протоколи № 37/13 від 30.07.2013 року, № 36/12 від 12.12.2012 року, № 35/12 від 05.12.2012 року, № 34/12 від 23.11.2012 року, № 33/12 від 03.09.2012 року, № 32/12 від 31.07.2012 року, № 31/12 від 30.03.2012 року засідань комісії з перевірки знань з охорони праці, членом якої зазначений позивач [PERSON] з відміткою посади «головний інженер» та дописаними літерами «в.о.», які виконані кульковою ручкою іншим чорнилом. Крім того, дана папка містить протоколи засідання комісії з перевірки знань з питань охорони праці № 1/10 від 02.02.2010 року та № 30 від 27.04.2010 року [PERSON], з відмітками займаної посади «майстер», а також відповідно до протоколів № 17 та № 18 від 21.03.2012 року [PERSON] пройшов перевірку знань з питань охорони праці на посаді головного інженера ТОВ ІВП «ВТС-ТЕСТ». За даними протоколу № 62 від 01 квітня 2010 року [PERSON] пройшов кваліфікаційний іспит по програмі підготовки персоналу на виробництві, посада [PERSON] у вказаному протоколі зазначена «майстер». За даними протоколів № 1 від 16 січня 2009 року та № 2 від 16 лютого 2010 року перевірки знань з питань пожежної безпеки, [PERSON] пройшов перевірку на посаді майстра ТОВ ІВП «ВТС-ТЕСТ». Крім того, згідно наказу № 03/31/1к від 31.03.2013 року про надання відпустки без збереження заробітної плати головному інженеру [PERSON] надавалася відпустка без збереження заробітної плати на 25 календарних днів з 01 червня по 25 червня 2013 року, даний наказ виконаний друкарським текстом з дописом кульковою ручкою «т.в.о». Згідно наказу № 03/41/1к від 30.04.2013 року про надання відпустки без збереження заробітної плати головному інженеру [PERSON] надавалася відпустка без збереження заробітної плати на 11 календарних днів з 21 липня по 31 липня 2013 року. Крім того, судом було оглянуто ще один наказ № 03/41/1к від 30.04.2013 року про надання відпустки без збереження заробітної плати [PERSON], який містить іншу назву займаної посади «т.в.о. головному інженеру», виконаний друкарським способом. Згідно наказу № 03/91к від 23.07.2012 року про надання чергової відпустки, в.о. головного інженера [PERSON] надавалася чергова відпустка на 24 календарні дні з 23 липня 2012 року по 15 серпня 2012 року. За даними посвідчення № 8, виданого ІВП «ВТС-Тест» 03 грудня 2007 року [PERSON] працював в ТОВ ІВП «ВТС-Тест» на посаді майстра. За даними посвідчення № 12-17-20, виданого ТОВ «Центр підготовки персоналу УБ ХАЕС» 28 березня 2012 року [PERSON] працював в ТОВ ІВП «ВТС-Тест» на посаді головного інженера. В трудовій книжці позивача відсутні записи про те, що з 03 грудня 2007 року [PERSON] був призначений на посаду майстра, а також те, що з 16 січня 2012 року він був переведений на посаду головного інженера. Відповідно до ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Відповідно до п.п. 2.3 - 2.9 Наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників", записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). З кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці (типова відомча форма № П-2, затверджена наказом Мінстату України від 27 жовтня 1995 р. № 277), в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша). У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов'язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та ін. мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі, виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Аналізуючи досліджені письмові докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що є підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов'язання відповідача внести відповідні записи до трудової книжки позивача. Безпідставними на думку суду є твердження представника відповідача про те, що [PERSON] був призначений на посаду тимчасово виконуючим обов'язки майстра та тимчасово виконуючим обов'язки головного інженера, в обґрунтування чого було надано для огляду в судовому засіданні наказ № 03/162к від 03.12.2007 року «Про призначення т.в.о. майстра», відповідно до якого [PERSON] призначено на посаду т.в.о майстра підприємства та визнано недійсним наказ № 03/161к від 03.12.2007 року, та наказ № 03/14 від 16.01.2012 року «Про призначення т.в.о. головного інженера», відповідно до якого [PERSON] призначено на посаду т.в.о головного інженера підприємства та визнано недійсним наказ № 03/13 від 16.01.2012 року. Вказаними наказами, виданими того ж дня, фактично визнано недійсними накази про призначення [PERSON] на постійні посади майстра, а також головного інженера, вони не містять зазначення підстав визнання попередніх наказів недійсними, крім того, відсутні відмітки про ознайомлення з їх змістом [PERSON], усі дописи кульковою ручкою виконані від руки та не обумовлені як виправлення тексту наказу у визначеному законом порядку, а тому суд визнає накази такими, що видані з порушенням норм КЗпП України, в зв'язку з чим підлягають скасуванню, оскільки є юридично нікчемними. Вимоги позивача в частині визнання незаконним та скасування наказу № 03/88к від 02 вересня 2013 року «Про об'явлення догани» [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення - догана, звільнення. Дисциплінарне стягнення, відповідно до вимог ст. 148 КЗпП України, застосовується безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше 6 місяців з дня вчинення проступку. Порядок застосування дисциплінарних стягнень передбачений ст. 149 КЗпП України. До застосування дисциплінарного стягнення власник повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмове пояснення. За кожне порушення може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку. З матеріалів справи слідує, що підставою для оголошення догани [PERSON] стало грубе порушення ним трудової дисципліни - невихід на роботу без поважної причини 01 вересня 2013 року. Слід зазначити, що вказана календарна дата 01 вересня 2013 року припадає на вихідний день тижня - неділю, крім того, представником відповідача не надано жодних доказів на підтвердження того, що [PERSON] відкликався з відпустки для виконання трудових обов'язків у вихідний день неділю 01 вересня 2013 року, таким чином, суд не вбачає в діях позивача порушення трудової дисципліни, а також не вбачає порушення ним вимог трудового законодавства, які могли б бути підставою для застосування до нього дисциплінарного стягнення. Разом з тим, незаперечним є факт порушення правил і порядку застосування дисциплінарного стягнення з боку відповідача, який не врахував всіх обставин при його застосуванні, не зажадав від позивача письмових пояснень, не ознайомив з відповідним наказом [PERSON] Оскільки трудова дисципліна позивачем порушена не була, відповідач безпідставно застосував до нього дисциплінарне стягнення у виді догани, а тому відповідний наказ про його накладення підлягає скасуванню. Вимоги позивача в частині визнання незаконним та скасування наказу № 03/97к від 07 жовтня 2013 року «Про переведення на посаду електрослюсаря» [PERSON], підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 32 КЗпП України, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Згідно наказу, [PERSON] переведено на посаду електрослюсаря в зв'язку з виявленими порушеннями виробничої та технологічної дисципліни. Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших змін, працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. У п. 31 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року зазначено, що згідно з ч. 3 ст. 32 КЗпП України у межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці допускається, якщо це викликано змінами в організації виробництва і праці, і працівник був повідомлений про ці зміни не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження. Пунктом 10 цієї ж постанови встановлено, що зміною в організації виробництва і праці визнається раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну або індивідуальну форму, впровадження передових методів, технологій тощо. Системний аналіз даних правових норм приводить суд до висновку про те, що зміна істотних умов праці без згоди працівника допускається тільки у випадках зміни в організації виробництва і праці. При зміні в організації виробництва і праці власник має право без згоди працівника змінювати істотні умови праці, а саме: системи та розміри оплати праці, зменшувати надані пільги, змінювати режим роботи, встановлювати або скасовувати неповний робочий час, суміщення професій, змінювати розряди і найменування посад тощо з обов'язковим повідомленням працівника не пізніше ніж за два місяці. Відповідно до п.2.14 абзацу 8 глави 2 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 року, переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийняття на роботу. Судом встановлено порушення зі сторони відповідача додержання норм трудового законодавства щодо переведення позивача на посаду електрослюсаря, оскільки змін в організації виробництва та праці не було, а тому для зміни істотних умов праці, що було викликано переведенням на нижче оплачувану посаду, потрібна була згода [PERSON] Такої згоди [PERSON] не надавав, з наказом ознайомлений не був, що свідчить про порушення відповідачем норм трудового законодавства, у зв'язку з чим вищезазначений наказ слід визнати незаконним та скасувати. На думку суду наказ № 03/108к від 30 жовтня 2013 року «Про звільнення» підлягає скасуванню в частині звільнення позивача з посади електрослюсаря, оскільки судом встановлено, що [PERSON] на день звільнення займав посаду головного інженера. В даному випадку, факт невідповідності запису № 8 трудової книжки [PERSON] щодо відсутності зазначення його посади є очевидним, а тому відповідно до вимог «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», цей недолік має бути усунений шляхом внесення у трудову книжку виправлення в порядку, визначеному цією Інструкцією. Що стосується вимог стягнення моральної шкоди, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України суд враховує при визначенні її розміру те, що відповідач порушив законні права працівника [PERSON], це порушення призвело до моральних страждань та втрати нормальних життєвих зв'язків, докладання додаткових зусиль для організації життя, крім того, з урахуванням моральних страждань позивача, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд вважає, що у відшкодування моральної шкоди слід стягнути з відповідача 2500 гривень. Таким чином, вимоги щодо стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково. Слід зазначити, що за зверненням позивача територіальною державною інспекцією з питань праці у Хмельницькій області було здійснено перевірку додержання вимог законодавства про працю на ТОВ ІВП «ВТС-ТЕСТ» та було встановлено ряд порушень, що підтверджується відповідним приписом № 22-04-31/1211-884 від 11 грудня 2013 року. В частині розгляду позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення компенсації за невикористану відпустку та втрачений заробіток за час затримки розрахунку, визнав за необхідне залишити вказані вимоги без розгляду в зв'язку з відмовою позивача. [PERSON] не надано доказів на підтвердження того, що формулювання причин його звільнення, а саме невнесення записів в його трудову книжку щодо перебування на посадах майстра та головного інженера перешкоджало подальшому працевлаштуванню, в зв'язку з чим він просить стягнути з відповідача середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу. Крім того, слід зазначити, що відповідно до ст. 235 КЗпП України якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. Фактично, підставою для звільнення позивача була його заява про звільнення за власним бажанням, що сторонами у судовому засіданні не оспорюється. Таким чином в задоволенні вимоги позивача про стягнення на його користь втраченого заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з неправильним формулюванням причин звільнення з роботи та неможливістю працевлаштуватися, слід відмовити за недоведеністю. Що стосується пояснень представника відповідача Шерстюка В.В. відносно того, що позовні вимоги позивача [PERSON] є необґрунтованими та недоведеними належними доказами, оскільки порушення норм чинного трудового законодавства відбувалось саме зі сторони відповідача, то суд не приймає їх до уваги, оскільки вони є надуманими та спростовуються дослідженими матеріалами справи. Фактично, неправомірними діями відповідача, що виразились у виготовленні наказів, що суперечать нормам трудового законодавства, було порушено конституційне право позивача [PERSON], гарантоване статтею 43 Конституції України, яке полягає у тому, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Усі досліджені у суді докази перевірені даними пояснень сторін, співставленні з іншими письмовими документами, поданими представниками відповідача у судове засідання. Інших матеріалів на спростування або підтвердження своїх заперечень сторона відповідача у судове засідання не надала. Відповідно до закону при подачі позову позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Тому відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судовий збір у дохід держави слід стягнути з відповідача.

Outcome: partial