Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

В серпні 2017 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме: будинок №75 по вул.Кільцева в м.Кам`янське, який перебуває під арештом на підставі постанови Заводськогого ВДВС Дніпродзержинського МУЮ, про відкриття виконавчого провадження №29915071 від 08.02.2012р., та постанови б\\н від 22.07.2010р. та стягнути з відповідача судові витрати по справі, посилаючись на ті підстави, що 06.04.2017р. при звернення позивачем до нотаріуса йому стало відомо, що на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором №0311/1206/88/128/Z-1 від 18.12.2006р. накладено арешт в рахунок забезпечення належного виконання зобов'язання на підставі вищезазначених постанов державного виконавця. Зазначений арешт на даний момент не дає можливості скористатися законним правом позивачу щодо задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач до суду не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, згідно з вимогами ст.130 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив, судова повістка - виклик направлена відповідачу на останню відому суду адресу і в силу ст.131 ЦПК України вважається доставленою, на підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає причини неявки відповідача неповажними; є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, що дозволило суду за згодою позивача, згідно вимог ст. 280 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду провести заочний розгляд справи та розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст.\~12, ч.ч. 1, 6 ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 18.12.2006 р. між [PERSON] та АКБ «ТАС-Комерцбанк» укладено кредитний договір №0311/1206/88/128 зі строком дії до 17.12.2016 року.(а.с.6-9). У забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором між [PERSON] та АКБ «ТАС-Комерцбанк» укладено іпотечний договір №0311/1206/88/128/Z-1 від 18.12.2006р., за умовами якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов'язань за договором кредиту наступне майно: будинок №75 по вул.Кільцева в м.Кам`янське (а.с. 10-13). 28 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», яке в свою чергу виступало правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС - Комерцбанк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено Договір факторингу № 15, згідно п. 2.1 якого банк відповідно до умов даного договору відступив Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, зазначених у Реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить банку на підставі документації та право вимог по договорах забезпечення укладених з боржниками, а Фактор шляхом надання фінансової послуги Банку набув право вимоги такої заборгованості від боржників та передає банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому даним договором. Відповідно до п. 2.2. договору факторингу з моменту відступленя Банком Фактору права вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору (а.с.14-20). Станом на 28.11.2012 року у боржника [PERSON] у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язання по кредитному договору утворилась заборгованість перед ТОВ ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» у розмірі 20073,16 доларів США, що підтверджується витягом з реєстру боржників (а.с.21). Також 28.11.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», яке виступало правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС - Комерцбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено Договір про відступлення прав за іпотечними договорами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за реєстровим № 6970, згідно п. 1.1 якого відповідно до статті 24 Закону України від 05 червня 2003 року № 898 - IV «Про іпотеку» та умов цього договору, сторони домовились, що разом з відступленням прав вимог заборгованостей по кредитних договорах від боржників, що здійснюється на підставі договору факторингу від 28 листопада 2012 року № 15, укладеного між сторонами, одночасно відступаються права вимоги за іпотечними договорами, які визначені цим договором. Пунктом 1.2 визначено, що первісний іпотекодержатель відступає новому іпотекодержателю права за іпотечними договорами, перелік яких наведено у Додатку № 1 до цього договору (а.с.22-23). Відповідно до [PERSON] з додатку № 1 до Договору про відступлення прав за іпотечним договором від 28.11.2012 року ПАТ «Сведбанк» відступив ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» право вимоги за іпотечним договором, укладеним 18.12.2006 року між [PERSON] та АКБ "ТАС-Комерцбанк" (а.с.24). Відповідно до положень ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої сторони (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Судом встановлено, що вказаний договір про відступлення прав за іпотечними договорами на вказаний будинок, так само як і вказана іпотека зареєстрована за позивачем, що стверджується відповідними відомостями з державного реєстру іпотек (а.с.25-26). Таким чином, як свідчать матеріали справи, до ТОВ «ФК «Вектор Плюс» перейшло право вимоги по вказаних зобовязаннях в межах суми боргу за кредитним договором. Поруч із цим, з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, реєстраційний номер 12143419 та номер 10064819 вбачається, що на вказане майно накладено арешт на підставі постанови Заводського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області від 08.02.2012 року та постанови Заводського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області від 22.07.2010 року, пов'язаних із проведенням виконавчих дій по іншим виконавчим провадженням. Із цього ж реєстру заборон відчуження нерухомого майна судом вбачається, що вказаний вище іпотечний договір зареєстрований приватним нотаріусом Дніпродзержинського нотаріального округу [PERSON]В 18.12.2006 року за №4240303, тобто значно раніше аніж відповідні арешти на підставі постанов державних виконавців на вказане нерухоме майно. 06.04.2017 позивачу при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за Іпотечним договором №0311/1206/88/128/Z-1 від 18.12.2006 накладено арешт на підставі постанови Заводськогого ВДВС Дніпродзержинського МУЮ, про відкриття виконавчого провадження №29915071 від 08.02.2012р., та постанови Заводськогого ВДВС Дніпродзержинського МУЮ б\\н від 22.07.2010р. Відповідно до ч. 3, ч. 4, ч. 5\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій\~статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно із роз'ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеними у пункті 2 постанови від 03.06.2016 року №5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ч. 1\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Тобто, право на звернення до суду з позовом про звільнення заставного (іпотечного) майна має право заставодержатель (іпотекодержатель) цього майна у випадку, якщо арешт накладено не в його інтересах, а в інтересах інших стягувачів. Визначаючись щодо позовних вимог суд виходить з того, що відповідно до\~статті 572 Цивільного кодексу України\~в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно дост.\~1\~Закону України\~«Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом. Відповідно до частини шостої\~статті 3 Закону України «Про іпотеку»\~у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Тому право іпотеки (застави) у позивача виникло після укладання вищевказаного договору іпотеки та його реєстрації та до винесення державним виконавцем зазначених постанов про накладення арешту на майно боржника. Згідно із\~ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18.11.2003 № 1255-IV, якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до наданих суду матеріалів справи вищий пріоритет на заставлене майно має позивач. Згідно з ч.3ст.\~588\~ЦК України,\~перший заставодержатель має переважне право перед наступними заставодержателями на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна. Вимоги наступних заставодержателів задовольняються в порядку черговості виникнення права застави, крім випадку, передбаченого частиною четвертою цієї статті. Згідно з частиною першою та другою\~статті 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином судом встановлено, що права позивача є порушеними, і можуть бути захищені в спосіб, обраний позивачем, шляхом зняття арешту з майна, який накладено державним виконавцем за рішенням, ухваленим пізніше, ніж договір іпотеки з позивачем. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вищевказаними постановами ДВС про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яке перебуває в іпотеці на підставі договору, право вимоги за яким набув позивач, порушені його права, як фактично нового іпотекодержателя за кредитним договором, оскільки ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» має вищий пріоритет на заставне майно, а тому позов в частині звільнення з-під арешту майна слід задовольнити. Згідно з частиною першою\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з того, що станом на 01.01.2017р. розмір судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру юридичною особою складав 1600грн., позивачем заявлено одну позовну вимогу, враховуючи, що порушення прав позивача повязано з невиконанням відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором, а відтак з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати позивача, повязані зі сплатою судового збору у розмірі 1600,00 грн. На підставі викладеного, згідно ст. ст.\~3,\~4,\~14,\~15,\~16,\~572,\~575,\~589,\~590 ЦК України,

Outcome: partial