Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між нею (позивачем) та відповідачем, зареєстрований 14.09.2011 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис № 312, та стягнути з відповідача [PERSON] на її (позивача) користь аліменти на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 14 вересня 2011 року між нею та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, який було зареєстровано у Центральному відділу державної реєстрації актів цивільного стану Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 312 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею (позивачем) та знаходиться на її утриманні. Зазначила, що фактично сім'я припинила існування з квітня, 2015 року, та з цього часу вони з відповідачем проживають окремо за різними адресами, не підтримують фактичних шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть. Окрім того, позивач вказала, що вона (позивач) самостійно матеріально забезпечує, доглядає та виховує сина, а також виконує всі обов'язки, покладені на неї законом, та виконання яких необхідно для належного утримання дитини. В свою чергу, відповідач, який проживає окремо від дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо утримання сина, оскільки з моменту припинення шлюбних відносин, відповідач матеріально не допомагає та не виконує жоден із обов'язків, покладених на нього законом як на батька дитини. Також вказала, що їй відомо, що відповідач регулярного, офіційного доходу у вигляді заробітної плати не отримує, як не отримує і прибутку від господарської діяльності зареєстрованого суб'єкта господарювання, у зв'язку з чим вона (позивач) не має можливості визначити частку від доходу відповідача, яку необхідно стягувати, на підставі чого просила стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн., щомісячно. Ухвалою суду від 13.03.2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі за зазначеним позовом, розпочато підготовче провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 27 квітня 2018 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання надала заяву за вх. № 15381 від 14 червня 2018 року про розгляд справи за її відсутності, в якій також зазначила, що позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування на офіційному веб-порталі судової влади України оголошення про виклик відповідача [PERSON] в судове засідання, яке призначено на 14.06.2018 року на 14.00 год., причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання відсутні, відзив на позов відповідач не подавав. Крім того, позивач [PERSON] зазначила в позові місце проживання відповідача [PERSON], яким є АРК Крим, [ADDRESS]. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. Відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» місто Сімферополь АРК Крим відноситься до тимчасово окупованої території, яка (тимчасово окупована територія) є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України (ст. 1 Закону). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, не суперечать законодавству, яке регулює сімейні правовідносини, а тому підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони зареєстрували шлюб 14 вересня 2011 року у Центральному відділу державної реєстрації актів цивільного стану Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 312 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Також встановлено, що від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 433. Батьками дитини [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження зазначені в графі «мати» - [PERSON], в графі «батько» - [PERSON]. Сімейні стосунки між подружжям не склалися, з квітня, 2015 року сім`я фактично припинила своє існування, позивач з відповідачем проживають за різними адресами, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства. За вказаних вище обставин та підстав позову, зазначених позивачем причин для розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя, збереження шлюбу сторін суперечить інтересам подружжя, і, зокрема, позивача, якою пред'явлено позов до суду про розірвання шлюбу з відповідачем. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. При цьому, судом під час судового розгляду справи з наявних у суду матеріалів не встановлено наявності обставин, визначених ч. 2 ст. 110 СК України, за яких позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За викладених обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, припинення сторонами шлюбно-сімейних відносин, дійсні причини пред'явлення позову про розірвання шлюбу, волевиявлення позивача припинити шлюбні відносини, враховуючи також ту обставину, що рішення позивача про розірвання шлюбу та пред'явлення з цього приводу позову до суду прийнято з усвідомленням нею його наслідків, виходячи при цьому також з відсутності у взаєминах сторін морально-правової основи шлюбу, до якої належать почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги, взаєморозуміння, довіри, підтримки та піклування, суд дійшов висновку про те, що шлюб між сторонами носить суто формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу та шлюбно-сімейних відносин суперечить інтересам подружжя, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін, а також права їх малолітньої дитини, у зв'язку з чим позов в частині позовних вимог про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, причому відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 01 січня 2018 року становить 1492 гривні, з 01 липня 2018 року, - 1559 гривень, з 01 грудня 2018 року, - 1 626 гривень. Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України), і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, або інші обставини, що мають істотне значення. На підставі вищевикладеного, з урахуванням положень ч.ч. 1, 3 ст.13 ЦПК України за якими учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, в свою чергу, суд розглядає цивільні справи, не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи, тим самим, розглядаючи зазначену справу в межах заявлених позовних вимог, зокрема, про стягнення аліментів, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, враховуючи, що обов'язок утримувати дитину, є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, при цьому, припинення фактичних шлюбних відносин між батьками, та їх окреме проживання від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо утримання дитини, судом враховуються також вимоги ст.182 СК України, зокрема, сімейний та матеріальний стан відповідача, який (відповідач) є молодою, здоровою, працездатною особою, крім того, судом під час розгляду справи з наявних у справі доказів, не встановлено наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб, виконавчих листів, за якими б проводилися стягнення, враховуючи також, що прожитковий мінімум для дітей віком до шести років з 01.01.2018 року визначено в розмірі 1 492 грн., а з 01.07.2018 року, - в розмірі 1559 грн., на підставі чого, та з урахуванням викладеного вище, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. на місяць на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], з проведенням індексації відповідно до Закону, підлягають частковому задоволенню, та стягненню з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн., щомісячно, з проведенням індексації відповідно до Закону, починаючи стягнення аліментів з дня пред'явлення позову до суду, тобто з 10.01.2018 року і до досягнення сином повноліття, тобто до 20.09.2032 року. При цьому, судом відзначається, що позивачем [PERSON] не доведено суду шляхом подання належних та допустимих доказів об'єктивну можливість відповідача сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн. щомісячно. Окремо судом відзначається, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп., понесений позивачем за подання до суду позовної вимоги про розірвання шлюбу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, відповідно до ч. 6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у зв'язку з чим судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, враховуючи, що позивач відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при поданні до суду позову про стягнення аліментів. Відповідно до ст.ст. 110, 112, 180, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved