Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання біржового договору № 1105 купівлі - продажу нерухомого майна від 05.08.1996 року дійсним. Позов мотивовано тим, що 05.08.1996 року на Товарній біржі Центральна Одеська біржа між позивачем та відповідачами, було укладено договір купівлі-продажу квартири № 1105, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Після оформлення документів зазначений договір було зареєстровано в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації. На теперішній час позивач не має можливості розпоряджатися належним йому майном, оскільки даний договір не був посвідчений нотаріально, тому він звернувся до суду із зазначеним позовом та просив визнати вказаний біржовій договір купівлі-продажу дійсним. Сторони в судове засідання не з'явились, були сповіщені належним чином, відповідачі повідомлені про час та місце розгляду справи шляхом оголошення у пресі, позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив суд задовольнити позов в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що 05.08.1996 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON]було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна №1105, який був оформлений на Товарній біржі Центральна Одеська біржа, та зареєстровано в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації 07.08.1996 року реєстраційний номер №498, що підтверджується копією зазначеного договору( а.с.8-9) Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна №1105 від 05.08.1996 р., вказана вище квартира належала продавцям на підставі свідоцтва про право власності на квартиру [NUMBER], виданого УЖКГ Одеського виконкому 18.11.1993 р., зареєстрованого в МБТІ м.Одеси під № 498 стор.122 кн.73 12.04.1994 р.(а.с. 8-9) Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в редакції 2003р. до правовідносин, які виникли до 01.01.2004р. застосовуються норми ЦК УРСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин. Купівля-продаж житла є договірним зобов'язанням і регулюється правилами цивільного законодавства. Згідно ст.224 ЦК УРСР 1963 р., що підлягає застосуванню до спірних відносин з огляду на дату укладення договору, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 225 ЦК УРСР 1963 року право продажу майна належить власнику. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах при визнання угод недійсними" суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонам не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Спірний договір містить всі істотні умови, сторонами виконано свої зобов'язання за вказаними договорами, позивачем було сплачено відповідачу обумовлено ціну квартири, відповідач передав квартиру позивачу, позивач зареєстрував за собою право власності на вказану квартиру. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що порушене право позивача підлягає судовому захисту в обраний ним спосіб шляхом визнання зазначеного вище біржового договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним.

Outcome: approved