Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із даним позовом до відповідача [PERSON], свої вимоги мотивує тим, що в березні 2004 року між нею та відповідачем досягнуто домовленості про виготовлення останнім кімнатних дверей до квартири. Згідно домовленості відповідач зобов'язувався виготовити позивачу чотири комплекти кімнатних дверей із матеріалу наданого позивачем і встановити їх у квартирі, за що позивач зобов'язувалась заплатити відповідачу 2800грн. Дану суму позивач передала відповідачу наручно. 22.03.2014р. позивачем відповідачу надано пиломатеріал - дошки дубові, для виготовлення дверей. 09.05.2014р. відповідач передав позивачці чотири комплекти дверей, однак такі не відповідали за комплектацією, щодо виготовлення яких між ними було досягнуто домовленості. Двері передано у розібраному виді, їх розмір не відповідав обумовленому сторонами та були відсутні лиштви «обналічка». Вказані обставини також зазначені у висновку Сокальського РВ ГУМВСУ у Львівській області від 04.09.2014р. за результатами звернення позивачки, згідно якого у діях відповідача встановлено ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП. На вимогу позиваки про усунення недоліків виконаної роботи, відповідач відмовив, як і за повернення коштів за збір дверей та виготовлення лиштв. Так само відповідач відмовив у поверненні наданого йому матеріалу, а саме семи дубових дошок. В зв'язку з цим, позивач була змушена звернутись до приватного підприємця [PERSON] для усунення вказаних недоліків дверей за власні кошти, а саме 3368,50грн., з яких: 2080грн. - за виготовлення дубових лиштв, 624грн. - складання дверей, 532,50грн. - вартість матеріалу. Крім цього, діями відповідача позивачці спричинено моральну шкоду, яка полягає у понесенні додаткових витрат на усунення недоліків та пошуку нового виконавця робіт. Позивач не змогла вчасно реалізувати своїх намірів щодо встановлення дверей, як на це сподівалася після домовленості з відповідачем. Крім цього вважає поведінку відповідача зухвалою та цинічною, що свідчить про наявність в його діях умислу на порушення її прав. Просить суд стягнути із відповідача в її користь 3386,50грн. відшкодування збитків та 3000грн. відшкодування спричиненої моральної шкоди. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, в їх обґрунтування навела доводи як і в позовній заяві. Додатково повідомила, що в березні 2014р. звернулась до відповідача з приводу виготовлення міжкімнатних дверей та після домовленості між ними узгоджено суму 2800грн. за чотири комплекти дверей із лиштвами. Відповідач своїх зобов'язань не виконав, передавши двері у розібраному виді, не у домовлених розмірах та без лиштв. Також вони домовлялись, що після лакування розібраних дверей, відповідач їх збере та встановить, однак свого зобов'язання він не виконав. З даного приводу нею надсилалась відповідачку претензія, яка залишилась без реагування. Крім цього, з часу передачі дверей відповідач уникав розмов та не бажав усунути здійснених недоліків, що слугувало підставою звернення до суду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, в обґрунтування надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та повідомив, що дійсно отримав від позивачки кошти в сумі 2800грн. на виготовлення чотирьох дверей, однак лиштв для даних дверей виготовляти не мав, так як позивачку не влаштовували ті, які він робить. В загальному позивач надала йому для виготовлення дверей біля 0,8 м. куб. дубових дощок. Коли позивач забирала двері жодних претензій до нього не було. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що влітку 2014 року позивач попросила його забрати із с. Волиця Сокальського району міжкімнатні двері, з приводу чого автомобілем із нею їздив до відповідача. В автомобіль було завантажено три коробки дверей, тафлі та планки. Які кошти платила за двері позивач йому не відомо, проте чув про домовленість, що після покраски розібраних дверей відповідач мав їх скласти. Про будь-які недоліки в якості дверей в цей день від сторін не чув. Свідок [PERSON] показав, що є чоловіком позивачки. Відповідача їм з дружиною порадили знайомі як хорошого столяра. Домовлялись із відповідачем на виготовлення чотирьох міжкімнатних дверей. Двері відповідач за домовленістю виготовив та їх у розібраному виді слід було полакувати, після чого відповідач мав їх зібрати та за окрему плату встановити. Проте після лакування дверей відповідач не піднімав телефон, уникав зустрічі, по телефону його син говорив, що батько поїхав на заробітки та його немає. Також, коли привезли двері, виявилось, що вони значно вужчі ніж замовлялись. Ширина дверного пройому становила 1м., а двері відповідач зробив шириною 86см., в зв'язку із чим наймався майстер, який замуровував лишній простір дверей. Відповідачу додатково довозились дошки для лиштв, оскільки він вказував, що недостатньо матеріалу. Після спливу одного місяця, він з дружиною поїхали додому до відповідача, де його сусіди вказали, що він нікуди на заробітки не їздив, а весь час знаходився вдома. Свідок [PERSON] показав, що на початку травня 2014р. на прохання позивача відвозив в с. Волиця до відповідача дубові дошки в кількості 1,5м.куб., а можливо і більше. Відвозив разом ще із одним чоловіком, імені якого не пригадує. Безпосередньо із відповідачем він не спілкувався, лише працівники вказали на місце під навісом де скласти дошки. Інших обставин даної справи йому невідомо. Заслухавши учасників розгляду справи та дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з наступних підстав. Дослідженим висновком по заяві [PERSON] складеним ДІМ Сокальського РВ ГУМВСУ Ткач В.М. та затвердженого начальником Сокальського РВ ГУМВСУ Спічаком В.Л. від 04.09.2014р., встановлено, що [PERSON] просила прийняти міри до [PERSON], який порушив усну домовленість між ними та не виконав в повному обсязі роботи по виготовленню дверей і не повертає частину лісоматеріалу. За результатами перевірки, зокрема вирішено притягнути [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 164 КУпАП. Згідно претензії замовника [PERSON] адресованої [PERSON] від 04.09.2014 року, встановлено, що в такій позивач просить зменшити вартість робіт з виготовлення для неї дверних комплектів, з врахуванням невиконаних робіт по виготовленню лиштв до комплектів дверей та повернути їй вартість виготовлення таких лиштв, включену в загальну ціну робіт. Із дослідженого рахунку №7 від 12.11.2014р. за яким постачальником є ПП [PERSON], а платником [PERSON], виданого на суму 3386,50грн., встановлено, що з них 2080грн. - виготовлення 4-ох комплектів дубових «обналічок»; 624грн. - складання 4-ох комплектів дверей; 682,50грн. - вартість 0,13м. куб. матеріалу (дуб). Як встановлено в ході розгляду справи сторони фактично уклали усний договір на виготовлення (підряд) чотирьох комплектів міжкімнатних дверей, фактом укладення якого свідчить передача замовником - позивачем [PERSON] підряднику - відповідачу [PERSON] обумовленої суми коштів - 2800грн. Крім цього, встановлено, що відповідачем не виконано умов договору так як комплекти дверей ним передано позивачу в розібраному виді, що сторонами не оспорюється та без лиштв, на виготовлення яких позивачем додатково надавався матеріал, що встановлено в судовому засіданні показами свідків. Разом з тим, суд не приймає посилання позивача про порушення його прав передбачених Законом України «Про захист прав споживачів», оскільки правовідносини що виникли між сторонами носять характер договору підряду, крім цього, відповідач не є суб'єктом господарювання. В свою чергу, відповідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Вимог щодо обов'язку укладення договору підряду в письмовій формі в главі 61 ЦК не міститься, відповідно на даний договір розповсюджуються положення ст. 639 ЦК України. Згідно ст. 847 ЦК України, підрядник зобов'язаний своєчасно попередити замовника: 1) про недоброякісність або непридатність матеріалу, одержаного від замовника; 2) про те, що додержання вказівок замовника загрожує якості або придатності результату роботи; 3) про наявність інших обставин, що не залежать від підрядника, які загрожують якості або придатності результату роботи. Дослідженою вище претензією позивача від 04.09.2014р., яку отримано відповідачем, факт чого ним підтверджено в судовому засідання, свідчить про не виконання відповідачем свого обов'язку покладеного на нього зокрема ст. 847 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 853 ЦК України, замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Позивач шляхом направлення претензії заявив відповідачу про недоліки у виконаній ним роботі, однак як встановлено претензія залишена відповідачем без реагування. В свою чергу, уникання відповідача тривалий час від виконання своїх обов'язків за договором підряду змусили позивача звертатись до іншого підрядника для усунення вищевказаних недоліків з виготовлення комплектів дверей, за що позивачем, згідно наданого рахунку від 12.11.2014р., затрачено кошти в сумі 3386,50грн., які підлягають стягненню із відповідача в користь позивачки. Крім цього, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку із протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України. Також, відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. В ході розгляду справи судом реалізовано положення ст. 10 ЦПК України, зокрема роз'яснювалось позивачу про необхідність надання доказів щодо спричинення відповідачем моральної шкоди, однак стороною позивача не реалізовано свого права. Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної вимоги про стягнення із відповідача в користь позивачки моральної шкоди в сумі 3000грн. слід відмовити. В цей же час, суд задовольняючи вимогу позивача про стягнення із відповідача збитків цим самим задовольняє моральну сатисфакцію позивачки.

Outcome: partial