Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві зазначено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 23.05.2006 року [PERSON] отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач станом на 31.01.2016 року має заборгованість 35103,50 грн., яка складається з наступного: 6777,63 грн. заборгованість за кредитом, 28325,87 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 21363,96 грн., яка задоволена рішенням Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» м.Дніпропетровська від 03.06.2013 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк», різниця становить 13739,54 грн. А також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 686,98 грн. штраф (процентна складова). Отже сума заборгованості, яка підлягає стягненню становить 14926,52 грн. В справі ухвалено заочне рішення від 18.05.2016 р. про задоволення позову. Ухвалою суду від 29.01.2020 р. скасоване заочне рішення суду від 18.05.2016 р., справа призначена до нового судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Надав суду відповідь від 26.02.2020 р. на заяву відповідача. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та суду пояснив, що з того часу минуло більше трьох років. Банк звернувся до суду з позовом в 2016 році, однак кредитний договір був укладений ще в 2006 році. Крім того, заява, Умови та правила надання банківських послуг не містять інформації, на який термін [PERSON] видано кошти, який порядок їх повернення, не встановлено строк платежів за кредитом чи процентами. Банком застосовано три види санкцій, що прямо заборонено законом : 1 Штраф(фіксована частина) - 686,98 гривень ; 2.3аборгованость за пенею та комісією у сумі - 4756,89 гривень; 3.Штраф (процентна складова) - 500 гривень. Однак позивач не лише неправомірно збільшив суму штрафів, а ще й подвійно хоче стягнути їх з відповідача, тому що як вбачається з рішення суду, усі штрафи та пеня уже включені в суму по картці. Заслухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази в справі, судом встановлено наступне. Відповідно до укладеного договору №б/н від 23.05.2006 року [PERSON] отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), перебіг якої, відповідно до частини першої статті 261 зазначеного Кодексу починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тому позивачем було пропущено строк позовної давності у цій справі. До матеріалів позовної заяви не долучено кредитного договору, яким передбачено істотні умови такого договору, а інші документи (заява і Умови та правила банківських послуг) не містять інформації, на який термін видано кошти, який порядок їх повернення, не встановлено строк платежів за кредитом чи процентами, не вказана дата їх прийняття, відсутній підпис уповноваженої особи банку, яка їх прийняла. Заява і Умови та Правила надання банківських послуг не містять інформації, на який термін [PERSON] видано кошти, який порядок їх повернення, не встановлено строк платежів за кредитом чи процентами. Банком застосовано три види санкцій, що прямо заборонено законом : 1 Штраф(фіксована частина) - 686,98 гривень ; 2.3аборгованость за пенею та комісією у сумі - 4756,89 гривень; 3.Штраф (процентна складова) - 500 гривень. Відповідач [PERSON] не заперечує, що між нею та ПAT КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого вона отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно з довідкою від 31.10.2019 р. №02-04-1753 із заробітної плати [PERSON] , яка працює у філії Вінницька дирекція Акціонерного товариства «Укрпошта» було стягнуто за період з березня 2018 р. по вересень 2019 р. 36146,88 грн. за постановою ВП №55041309. Дослідивши письмові докази в справі, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Кредитний договір був укладений 23.05.2006 року. Так, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), перебіг якої, відповідно до частини першої статті 261 цього Кодексу починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Це правило пов`язано не тільки із часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за змістом яких особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. У розумінні положень статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність поважних причин пропуску позивачем позовної давності з огляду на те, що упродовж тривалого часу АТ КБ «ПриватБанк» був обізнаний із наявністю заборгованості за кредитним договором та мав право і можливість звернутися до суду за захистом порушеного права, але таким правом не скористався. Застосування позовної давності має декілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів і запобігати несправедливості, яка може статися у разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №№ 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою №14902/04 у справі "ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Також до матеріалів позовної заяви не долучено кредитний договір, яким передбачено його істотні умови, а інші документи (заява і Умови та Правила надання банківських послуг) не містять інформації, на який термін видано кошти, який порядок їх повернення, не встановлено строк платежів за кредитом чи процентами, не вказана дата їх прийняття, відсутній підпис уповноваженої особи банку яка їх прийняла. Заява і Умови та Правила банківських послуг не містять інформації, на який термін [PERSON] видано кошти, який порядок їх повернення, не встановлено строк платежів за кредитом чи процентами. Банком застосовано три види санкцій, що прямо заборонено законом : 1 Штраф(фіксована частина) - 686,98 грн.; 2.3аборгованость за пенею та комісією у сумі - 4756,89 грн.; 3.Штраф (процентна складова) - 500 грн. Згідно з ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, доки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Кредитним договором передбачена відповідальність за порушення зобовязання, а саме: пеня та штраф. Тобто за одне й те саме порушення зобов`язання передбачена подвійна відповідальність одного виду. При цьому положеннями ст. 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Тобто вимога банку про стягнення з відповідача пені та штрафів є взагалі неправомірною, оскільки стягуючи пеню, висувати вимогу про стягнення штрафів банк не має права. Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк вказував на те, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши заяву, в якій зазначено розмір процентів та міститься застереження про погодження з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, що є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. Велика Палата Верховного Суду з цього питання зробила правовий висновок у постанові №342/180/17 від 03.07.2019 р. про те, що такий порядок укладення кредитного договору не є прийнятним, а самого клієнта потрібно в письмовому вигляді повідомляти по усі істотні умови кредитування (строк кредитування, процентну ставку, розмір пені та штрафів і т.д.). Це обумовлено тим, що пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити своє право бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Як наслідок, Велика Палата вказала, що банк не має права нараховувати та стягувати зі своїх клієнтів проценти та пеню за виданими кредитними картками, а лише суму виданого кредиту у вигляді використаного кредитного ліміту картки. При вирішенні спору суд повинен з`ясувати, які саме умови включені в кредитний договір позичальника, що не було змоги зробити, оскільки кредитний договір не додано до матеріалів справи. Згідно з позовними вимогами заборгованість з тіла кредиту складає 6777,63 грн., і така заборгованість стягнута із заробітної плати [PERSON] у філії Вінницька дирекція АТ «Укрпошта», про що представником позивача надано відповідну довідку до матеріалів справи. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України), обґрунтування вимог учасників справи та обставин, які мають значення для справи, повинні здійснюватись за допомогою належних допустимих і достовірних доказів (ст. ст. 76-79 ЦПК України). Відповідно до положень статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, згідно із ст. 525 цього Кодексу одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно із ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 3 ст. 538 Цивільного кодексу України у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Положеннями ч.1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed