Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом, в якому просив: визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] наступним чином: - виділити в користування [PERSON] житлову кімнату площею 17,9 кв.м (на плані технічного паспорта), а також балкон 0,8 кв.м; - у спільному користуванні залишити місця загального користування (кухню-вітальню, ванну кімнату, вбиральню, коридори), а також просив зобов"язати [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод в користуванні, володінні та розпорядженні належними йому ? частинами квартири [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог позивач, зокрема вказав, що ? частина квартири [ADDRESS] належить йому на праві власності, що встановлено рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23.04.2013 року по цивільній справі №2602/3802/12, яке набрало законної сили. Вказана квартира складається з місць загального користування (кухні-вітальні, ванної кімнати, вбиральні, коридорів) та трьох окремих житлових кімнат - 8,1, 11,5 та 17,9 кв.м. Відповідач чинить перешкоди у здійсненні позивачем права власності щодо вказаної квартири, без погодження з ним змінює замки вхідних дверей. Представник позивача підтримав вказані позовні вимоги та їх обґрунтування, просив позов задовольнити. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.61 ЦПК України: обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою; обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Дослідивши та проаналізувавши наведені дані, дослідивши всі матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. ? частина квартири [ADDRESS] належить позивачу на праві власності, що встановлено рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23.04.2013 року по цивільній справі №2602/3802/12, яке набрало законної сили (а.с.8-13). Вказана квартира складається з місць загального користування (кухні-вітальні, ванної кімнати, вбиральні, коридорів) та трьох окремих житлових кімнат - 8,1, 11,5 та 17,9 кв.м. (копія технічного паспорту, плану а.с.6, 7). Між сторонами склалися неприязні стосунки, в тому числі, які перешкоджають у реалізації позивачем права власності щодо належної йому частини вказаної квартири, за умови розірваного шлюбу між сторонами та відсутності у нього конкретно визначеної кімнати (а.с.14). Крім того, ч.2 ст. 386 ЦК України встановлює, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до п.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з положеннями п.1 ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до положень п.3 ст.358 ЦК України: кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна, яка відповідає його частці. Згідно з 104 ЖК України член сім"ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім"ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам ст.63 ЖК України. Згідно з ст.63 ЖК України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо). Відповідно до п.2 та п.3 Постанови Виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів і Президії Київської міської Ради профспілок від 15 липня 1985 року N582 "Про порядок застосування в м. Києві Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР" із змінами і доповненнями, внесеними постановою виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів, президії Київської міської ради профспілок №234 від 30 квітня 1991 року, тими, хто потребує поліпшення житлових умов, визнаються громадяни, які мають житлову площу до 7,5 кв.м включно на кожного члена родини. Постановою Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», роз'яснено судам, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що позивач просить виділити йому у користування жилу площу, яка менша його вищевказаній відповідній частці, що свідчить виключно про покращення житлових умов відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги належить задовольнити. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати по справі у вигляді судового збору належить стягнути на користь позивача з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved