Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

Позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.10.2013 щодо реєстрації права власності на [ADDRESS] за [PERSON], про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 29.10.2013, що укладений між [PERSON] та [PERSON], про витребування із чужого незаконного володіння [PERSON] на користь ТОВ «ПРОМБУД» квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає наступне: 23.01.2009 між ТОВ «Юнона» (покупець) та ТОВ «ПРОМБУД» (продавець, забудовник) був укладений договір купівлі-продажу майнових прав №14/35, за умовами якого продавець продає, а покупець придбає майнові права, в тому числі й на 2-кімнатну квартиру [ADDRESS] 19.10.2009 між ТОВ «Юнона» (первісний кредитор) та ТОВ «Укрферроінвест» (новий кредитор) був укладений договір про відступлення права вимоги [ADDRESS], відповідно до умов якого первісний кредитор передає новому кредиторові, а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредиторові і стає кредитором за договором купівлі-продажу №14/35 від 23.01.2009 майнових прав (основний договір), укладеним між позивачем та ТОВ «Юнона», та одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання всіх зобов'язань за основним договором. Господарськими судами договір купівлі-продажу майнових прав №14/35 від 23.01.2009 та договір про відступлення права вимоги [ADDRESS] від 19.10.2009 визнані недійсними. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2013 по справі №910/688/13 визнано розмір вимог ініціюючого кредитора, який подав заяву про порушення справи про визнання банкрутом ТОВ «ПРОМБУД», розпорядником майна ТОВ «ПРОМБУД» призначено арбітражного керуючого Самофалова В.В. 28.01.2014 Господарським судом м. Києва по цій же справі №910/688/13 було ухвалено постанову, якою ТОВ «ПРОМБУД» визнано банкрутом. За таких обставин позивач вказує, що майнове право на відповідну нерухомість, зокрема, квартиру [ADDRESS], залишилось за позивачем. Проте, з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач дізнався, що станом на цей час власником 2-кімнатної спірної квартири [ADDRESS], є [PERSON], що, на думку позивача, є незаконним, таким, що порушує його право власності на вищевказане нерухоме майно. В зв'язку з чим позивач і вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги за вищевикладеними обставинами при цьому вказала, що 23.01.2009року між ТОВ «Юнона» (покупець) та ТОВ «ПРОМБУД» (продавець, забудовник) бувукладений договір купівлі-продажу майнових прав №14/35, за умовами якого продавець продає, а покупець придбає майнові права, в тому числі й на 2-кімнатну квартиру [ADDRESS] на 4-му поверсі, 2-а секція, загальною площею 77,91 кв.м, що розташована в житловому будинку [ADDRESS] 19.10.2009 року між ТОВ «Юнона»(первісний кредитор) та ТОВ «Укрферроінвест»(новий кредитор) був укладений договір про відступлення права вимоги [ADDRESS], відповідно до умов якого первісний кредитор передає новому кредиторові, а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредиторові і стає кредитором за договором купівлі-продажу №14/35 від 23.01.2009 року майнових прав (основний договір), укладеним між позивачем та ТОВ «Юнона», та одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання всіх зобов'язань за основним договором. Господарськими судами договір купівлі-продажу майнових прав №14/35 від 23.01.2009 року та договір про відступлення права вимоги [ADDRESS] від 19.10.2009 року визнані недійсними. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2013 року по справі № 910/688/13 визнано розмір вимог ініціюючого кредитора, який подав заяву про порушення справи про визнання банкрутом ТОВ «ПРОМБУД», розпорядником майна ТОВ «ПРОМБУД» призначено арбітражного керуючого Самофалова\~ В.В. тощо. 28.01.2014 року Господарським судом м. Києва по цій же справі № 910/688/13 булоухвалено постанову, якою ТОВ «ПРОМБУД» визнанобанкрутом. За таких обставин позивач вказує, що майнове право на відповідну нерухомість, зокрема[ADDRESS],залишилось за позивачем. Проте, з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач дізнався, що станом на цей час власником 2-кімнатної спірної квартири [ADDRESS] 4-й поверх, 2-а секція, що знаходиться у житловому будинку [ADDRESS], є [PERSON], що, на думку позивача, є незаконним, таким, що порушує його право власності на вищевказане нерухоме майно. Представник [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, при цьому вказують, що позивач не був стороною договору, укладеного між [PERSON] та [PERSON].Одночасно тільки власник майна має право на витребування майна від набувача лише у разі,якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом .Позивач по справі ніколи не був власником спірного майна. Представник Управління державної реєстрації ГТУЮ у місті Києві також просив відмовити в задоволенні позову , оскільки заявлені вимоги не ґрунтуються на вимогах Закону, є необґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Інші відповідачі до суду не з"явилися. Судом про дату судового розгляду повідомлялися належним чином у встановлений законом порядок. Причина їх неявки суду невідома. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, які мають юридичне значення, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМБУД» з огляду на наступне. Відповідно до ст.129 Конституції України, ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно положень ч.1 ст.57, ст.10 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сторони та інші особи, якіберуть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Положеннями ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести тіобставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, якіберуть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, якімають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, якіберуть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 23.01.2009 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Юнона» (покупець) в особі директора [PERSON], який діяв на підставі статуту, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промбуд» (продавець) в особі генерального директора [PERSON], який діяв на підставі статуту, був укладений договір купівлі-продажу майнових прав №14/35. За умовами вказаного договору продавець продає, а покупець придбає майнові права на квартири загальною площею 322,24 кв.м. у житловому будинку [ADDRESS] на умовах та в порядку, що визначені в цьому договорі, а саме: -3-кімнатну квартиру [ADDRESS] на четвертому поверсі, 1-а секція, загальною площею 89,03 кв.м; -2-кімнатну квартиру [ADDRESS] на четвертому поверсі, 2-а секція, загальною площею 77,91 кв.м; -2-кімнатну квартиру [ADDRESS] 6-й поверх, 2-а секція, загальною площею 77,91 кв.м; -2-кімнатну квартиру [ADDRESS], 12-й поверх, 2-а секція, загальною площею 77,91 кв.м. Згідно із п.1.2, п.1.3 вказаного договору під майновими правами сторони розуміють право покупця набути у власність квартири, характеристики яких визначаються відповідно із проектною документацією, у відповідних договорах або додаткових угодах до цього договору. Пунктом 1.4 договору передбачено, що продавець зобов'язаний передати покупцю майнові права на квартири після повної сплати їх вартості, передбаченої цим договором, а покупець прийняти їх. Передача та приймання майнових прав здійснюється сторонами за актом приймання-передачі майнових прав. У розділі 3 спірного правочину сторонами узгоджено, що покупець зобов'язується оплатити продавцю майнові права за квартири в розмірі 7 349 080,36 грн., з яких 6 124 233,63 грн. - вартість майнових прав на квартири та 1 224 846,73 грн. - ПДВ 20%, не пізніше трьох робочих днів з дати підписання цього договору. 23.01.2009 на виконання умов договору купівлі-продажу майнових прав №14/35 від 23.01.2009 ТОВ «Юнона» перераховано ТОВ «Промбуд» 6 700 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №3 та №4. 25.06.2009 між ТОВ «Промбуд» та ТОВ «Юнона» була укладена додаткова угода №1 до договору купівлі-продажу №14/35 від 23.01.2009, за умовами якої п. 2.3.1 договору викладено у наступній редакції: «Сторони домовились, що покупець може до запланованої дати введення будинку в експлуатацію відступити право вимоги та свої зобов'язання за цим договором на користь третьої особи». В липні 2009 року ТОВ «Юнона» повідомило ТОВ «Промбуд» про укладення з ТОВ «Укрферроінвест» договору відступлення права вимоги по Договору №14/35 від 23.01.2009. 19.10.2009 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Юнона» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрферроінвест» (новий кредитор) був укладений договір про відступлення права вимоги [ADDRESS]. Відповідно до п. 1.1, п. 1.2 вказаного правочину первісний кредитор передає новому кредиторові, а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредиторові і стає кредитором за договором купівлі-продажу №14/35 від 23.01.2009 майнових прав (основний договір), укладений між ТОВ «Юнона» та ТОВ «Промбуд». За цим договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання всіх зобов'язань за основним договором. 12.11.2009 згідно акту приймання-передачі майнових прав ТОВ «Промбуд» передало, а ТОВ «Укрферроінвест» прийняло, майнові права на квартири: -3-кімнатну квартиру [ADDRESS] на четвертому поверсі, 1-а секція, загальною площею 89,03 кв.м; -2-кімнатну квартиру [ADDRESS] на четвертому поверсі, 2-а секція, загальною площею 77,91 кв.м; -2-кімнатну квартиру [ADDRESS] 6-й поверх, 2-а секція, загальною площею 77,91 кв.м; -2-кімнатну квартиру [ADDRESS], 12-й поверх, 2-а секція, загальною площею 77,91 кв.м. 25.03.2010 між ТОВ «Укрферроінвест» (інвестор), громадянкою [PERSON] (новий інвестор) та ТОВ «Промбуд» (забудовник) було укладено угоду про відступлення прав та обов'язків за договором купівлі-продажу майнових прав №14/35 від 23.01.2009, у відповідності до пункту 8 якої предметом цієї угоди є відступлення інвестором новому інвестору майнових прав за основним договором (договором №14/35 від 23.01.2009) в частині майнових прав на отримання 2-кімнатної квартири [ADDRESS], 4 поверх, 2-а секція, загальною площею 77,91 кв.м. у житловому будинку, що будується забудовником, за адресою: [ADDRESS] У пункті 6 даної тристоронньої угоди сторонами було зазначено, що інвестор та забудовник уклали Додаткову угоду №2 від 26.10.2009 до Основного договору (договору №14/35 від 23.01.2009), якою встановили повну вартість майнових прав за Основним договором в сумі 6 700 000,00 грн. Пунктом 13 даної тристоронньої угоди визначено, що за відступлення майнових прав, що є предметом цієї угоди, новий інвестор сплачує інвестору 280 000,00 грн. Вказана сума включає в себе повністю всі податки, збори, тощо, які передбачені чинним законодавством України для цієї угоди. Згідно пункту 17 даної тристоронньої угоди у зв'язку з укладенням цієї угоди, інвестор та новий інвестор засвідчують згоду викласти Основний договір у новій редакції з внесенням змін в відповідні пункти Основного договору, які відображатимуть зміну у майнових правах інвестора та нового інвестора результатами підписання цієї угоди. Рішенням Господарського суду м. Києва від 11.04.2012 у справі №5011-62/2637-2012 договір купівлі-продажу майнових прав №14/35 від 23.01.2009 та договір про відступлення права вимоги [ADDRESS] від 19.10.2009 визнані недійсними. Зазначене рішення було залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.08.2012 та постановою Вищого господарського суду України від 06.11.2012. 21.10.2013 право власності на 2-кімнатну квартиру [ADDRESS] на четвертому поверсі, 2-а секція, загальною площею 77,91 кв.м. у будинку [ADDRESS] було зареєстроване за [PERSON]. 29.10.2013 між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу спірної квартири [ADDRESS], який посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Соболєвою В.Л. за реєстровим №5609. 18.01.2014 між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Сєровою О.В. за реєстровим №37, відповідно до пункту 1 якого продавець продав, а покупець купив квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. У пункті 3 договору купівлі-продажу квартири від 18.01.2014 встановлено, що реєстрація права власності гр. [PERSON] на вказану квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Соболєвою В.Л. 29.10.2013 за №187598680000, про що виготовлено витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №11828140 від 29.10.2013. Пунктом 10 договору купівлі-продажу квартири від 18.01.2014 визначено, що продаж вчинено за 887 249,00 грн., які покупець сплачує продавцю повністю після підписання цього договору протягом дня шляхом зарахування цієї суми на банківський рахунок продавця. У пунктом 13 договору купівлі-продажу квартири від 18.01.2014 встановлено, що право власності на вказану квартиру виникає у покупця з моменту державної реєстрації цього договору у відповідності до вимог чинного законодавства України та повних розрахунків. Державна реєстрація права власності покупця на вказану квартиру проводиться одночасно з посвідченням цього договору купівлі-продажу. Так, позивач просить суд визнати недійсним укладений між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) договір купівлі-продажу спірної квартири від 29.10.2013, який посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Соболєвою В.Л. за реєстровим №5609. У частині 2 статті 16 ЦК України визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина 1 статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції, може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини 1 статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України №6-2407цс15 від 17.02.2016. З огляду на наведене, а також враховуючи, що позивач не є стороною оспорюваного договору, позовна вимога ТОВ «Промбуд» про визнання договору купівлі-продажу спірної квартири від 29.10.2013, який посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Соболєвою В.Л. за реєстровим №5609, не підлягає задоволенню Разом із тим, відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Згідно статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Можливість витребування майна, придбаного за відплатним договором, з чужого незаконного володіння закон ставить у залежність насамперед від того, є володілець майна добросовісним чи недобросовісним його набувачем. Відповідно до пункту 25 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. Абзацом 3 пункту 25 вказаної постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснено, що відповідач може бути визнаний добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений при відсутності у продавця права на відчуження. Власник має право спростувати заперечення набувача про його добросовісність, довівши, що під час вчинення правочину набувач повинен був засумніватися у праві відчужувача на відчуження майна. Зважаючи на те, що на момент вчинення договору купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Сєровою О.В. за реєстровим №37, - 18.01.2014 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване за відчужувачем - [PERSON], та даний договір відповідає усім ознакам дійсності правочину, а також приймаючи до уваги, що позивачем не наведено жодних доводів, що [PERSON] під час вчинення правочину від 18.01.2014 повинен був засумніватися у праві відчужувача на відчуження майна, то суд приходить до висновку, що [PERSON] є особою, яка не знала і не могла знати про те, що особа, у якої річ придбано, не має права її відчужувати, тобто є добросовісним набувачем у силу частини 1 статі 388 ЦК України. Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього кодексу майно не може бути витребуване в нього. Згідно із частиною 1 статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1. було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2. було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3. вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Отже, статтею 388 ЦК України передбачено можливість витребування майна власником від добросовісного набувача, такі випадки обмежені та можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він його передав, поза їх волею. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України №6-2407цс15 від 17.02.2016 та №3-103гс11 від 17.10.2011). Судом встановлено, що рішенням Господарського суду м. Києва від 11.04.2012 у справі №5011-62/2637-2012 договір купівлі-продажу майнових прав №14/35 від 23.01.2009 та договір про відступлення права вимоги [ADDRESS] від 19.10.2009 визнані недійсними з підстав, що вказані договори підписані від імені ТОВ «Юнона» директором з перевищенням повноважень, що не спростовує наявність волі ТОВ «Промбуд» на відчуження спірного майна. Більше того, на підтвердження наявності волі позивача на вибуття із його власності спірної квартири свідчить укладення ним тристоронньої угоди із [PERSON] та ТОВ «Укрферроінвест» (угода від 25.03.2010 про відступлення прав та обов'язків за договором купівлі-продажу майнових прав №14/35 від 23.01.2009), предметом якої було відчуження майнових прав на спірну квартиру [PERSON], яка в подальшому зареєструвала право власності на спірну квартиру та відчужила її [PERSON], а останній - [PERSON] Отже, у суду відсутні підстави вважати, що спірне майно вибуло з володіння позивача не з його волі іншим шляхом. Окрім цього, в матеріалах справи відсутні докази, які б беззаперечно свідчили про набуття ТОВ «ПРОМБУД» права власності на вказану квартиру. Зважаючи на наведене, позовна вимога ТОВ «Промбуд» про витребування у [PERSON] нерухомого майна - квартири [ADDRESS] не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено наявності обставин, за яких спірне майно може бути витребувано у добросовісного володільця, що придбав його за відплатним договором. Щодо вимоги позивача про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.10.2013 суд зазначає наступне. Преамбулою Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що цей Закон визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна. Приписами 4 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції чинній на момент вчинення оскаржуваної реєстраційної дії) встановлено, що відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена. Згідно ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на момент вчинення оскаржуваної реєстраційної дії) державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Таким чином, зважаючи на відсутність доказів визнання недійсною в судовому порядку угоди від 25.03.2010 про відступлення прав та обов'язків за договором купівлі-продажу майнових прав №14/35 від 23.01.2009 станом на дату прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.10.2013, позивачем не доведено, що вказане рішення було прийняте державним реєстратором в супереч положень ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Інших підстав для скасування вказаного рішення державного реєстратора позивачем не наведено, з огляду на що, суд не вбачає підстав для задоволення вказаної вимоги ТОВ «Промбуд». У даному випадку судом враховано, що згідно з наявними в матеріалах справи інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно після внесення інформації на підставі оскаржуваного рішення державного реєстратора, інформація про право власності на нерухоме майно - квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кв. вносилась до реєстру на підставі рішення державного реєстратора №17359759 від 29.10.2013 (зареєстровано право власності за [PERSON].) та на підставі рішення державного реєстратора №10050547 від 18.01.2014 (зареєстровано право власності за [PERSON].). При цьому, наведені рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на нерухоме майно за [PERSON] та в подальшому за [PERSON] позивачем не оскаржується. Враховуючи викладене вище, з огляду на висновки суду про відсутність у позивача порушеного суб'єктивного права, на захист якого поданого позов, позовні вимоги ТОВ «Промбуд» про скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно №7023133 від 21.10.2013 про реєстрацію права власності на нерухоме майно за [PERSON] є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed