Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, просить скасувати розпорядження Глевахівського селищного голови № 100 від 27.09.2016 року та № 130 від 28.11.2016 року про преміювання; стягнути з Глевахівської селищної ради на його користь 5000 гривень премії за вересень та листопад 2016 року в розмірі 100 % від посадового окладу та 20000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначає, що він є депутатом і секретарем Глевахівської селищної ради та головою депутатської групи Глевахівської селищної ради «Громада Глевахи». Будучи працівником апарату селищної ради, він чесно і сумлінно виконував покладені на нього обовязки, за час роботи трудового розпорядку не порушував, доган і зауважень та інших стягнень не має. Однак у вересні і листопаді 2016 року без попередження був позбавлений належної до виплат премії. Позивач, вважаючи дії відповідача щодо позбавлення його премії безпідставними і незаконними та такими, що порушують його трудові права, звернувся до суду з даним позовом. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги повністю підтримали, та пояснили, що за час роботи жодних стягнень і порушень трудової дисципліни з боку позивача не було, він належним чином виконував свої професійні обовязки, а тому підстав для позбавлення премії не має, однак причини позбавлення премії їм не відомі і не пояснюються відповідачем. В звязку цим, позивач та його представник вважають обставину не виплати премії політичним тиском на депутата. Голова Глевахівської селищної ради [PERSON] в судовому засіданні щодо вимог позову заперечував, пояснив, що преміювання працівників це його прерогатива, а тому, якщо працівник не виконує свої обовязки в повному обсязі - премія йому не виплачується, при цьому він не знімає премії, а лише вирішує питання кому саме її надавати. Представник відповідача [PERSON] вимоги позову не визнав, пояснивши, що підстав для скасування розпорядження про преміювання не має, оскільки воно не стосується безпосередньо позивача, виплата премії залежить від наявності коштів і як особливий вид винагороди призначається за розпорядженням голови, а тому останній не зобовязаний призначати премію позивачу. Щодо стягнення моральної шкоди повністю заперечував, вважаючи дану вимогу необґрунтованою. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до положень ч.1\~ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Судом встановлено, що рішенням селищного голови Глевахівської селищної ради VІІ скликання № 06-02-VІІ від 19.11.2015 року [PERSON] обраний на посаду секретаря Глевахівської селищної ради VІІ скликання (а.с.17). В подальшому рішенням Глевахівської селищної ради VІІ скликання № 24-04-VІІ від 24.12.2015 року було затверджено Положення «про преміювання працівників апарату Глевахівської селищної ради та виконавчого комітету Глевахівської селищної ради, відділів, управлінь, служб селищної ради та групи робітників не віднесених до апарату управління» ( надалі Положення про преміювання) У відповідності до п. 2 вищевказаного рішення нарахування премії має проводитись, починаючи з наслідків роботи за січень місяць 2016 року на протязі бюджетного року. Зі змісту оскаржуваних розпоряджень Глевахівської селищної ради про преміювання працівників селищної ради № 100 від 27.09.2016 року та № 130 від 28.11.2016 року вбачається, що позивачу не було виплачено премії за вересень та листопад 2016 року. В силу вимог п. 1.2 Положення про преміювання заробітна плата посадових осіб місцевого самоврядування складається з посадового окладу, премії, надбавки за ранг, надбавки за вислугу років та інших надбавок. Премії працівникам (посадовим особам, службовцям та робітникам) нараховуються на посадові оклади: посадовим особам від 100% посадового окладу з виплатою на протязі бюджетного року ( п. 1.4. Положення про преміювання). Основні критерії для преміювання працівників (посадових осіб та службовців) визначені в п. 2.4 Положення про преміювання та включають в себе (скорочено) зразкове виконання посадових обовязків, дотримання правил внутрішнього розпорядку, постійне підвищення свого професійного рівня, шанобливе ставлення до громадян, розробка та впровадження заходів, спрямованих на підвищення ефективності роботи виконкому та його структурних підрозділів та ін. Не погоджуючись з рішенням відповідача щодо невиплати премії позивач 30.09.2016 року звернувся до відповідача з заявою, у відповідь на яку отримав повідомлення від 27.10.2016 року зі змісту якого встановлено, що розмір премії залежить від виконання показників, визначених у Положенні про преміювання та особистого внеску в загальні результати роботи. А тому враховуючи результати роботи позивача за вересень місяць, зроблено висновки про недостатність професійного рівня та кваліфікації останнього, відсутність вміння працювати однією командою. Однак, в силу вимог п. 2.6 Положення про преміювання працівники можуть бути позбавлені премії повністю або частково за невиконання своїх обовязків ( порушення термінів виконання доручень, неякісну підготовку матеріалів, несвоєчасне виконання рішень селищної ради, виконавчого комітету, документів вищестоящих органів, розгляд пропозицій, заяв, скарг громадян, наявність порушень трудової дисципліни розпорядку дня та громадського порядку) за поданням заступника з питань діяльності виконавчих органів селищної ради, секретаря ради, начальників управлінь, начальників відділів. Також премії працівникам не виплачуються протягом терміну дії дисциплінарного стягнення ( п. 2.7 Положення про преміювання) та працівникам, що допустили прогул або звільнились за власним бажанням ( п. 2.8 Положення про преміювання). Вирішуючи спір по суті, суд бере до уваги те, що в судовому засіданні не знайшли підтвердження обставини, що могли бути передумовою для невиплати премії позивачу. Так, в обґрунтування своїх заперечень щодо вимог позову відповідачем не надано належних та допустимих доказів існування дисциплінарного стягнення відносно позивача, належним чином зафіксованого прогулу останнього, порушення термінів виконання ним доручень, неякісної підготовки матеріалів, несвоєчасного виконання рішень селищної ради, виконавчого комітету, документів вищестоящих органів, розгляду пропозицій, заяв, скарг громадян, наявність порушень трудової дисципліни, розпорядку дня та громадського порядку, що у відповідності по вимог Положення про преміювання є підставами для повного або часткового позбавлення премії позивача. Крім того, відповідачем не надано суду підтверджень недостатності професійного рівня та кваліфікації позивача, що згідно його повідомлення від 27.10.2016 року стало причиною для позбавлення премії. В звязку з цим, суд вважає вимоги позову в частині стягнення премії за вересень та листопад 2016 року обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому враховуючи, що розмір премій згідно Положення про преміювання визначається у відсотковому співвідношенні до посадового окладу, суд вважає за необхідне призначити позивачу до стягнення премії за вересень та листопад 2016 року в розмірі, визначеному п. 1.4 Положення, а саме: не нижче ніж 100 % посадового окладу секретаря селищної ради. Однак, враховуючи, що оскаржувані розпорядження Глевахівського селищного голови № 100 від 27.09.2016 року та № 130 від 28.11.2016 року про преміювання працівників селищної ради не стосуються безпосередніх інтересів позивача і у випадку їх скасування можуть бути порушені трудові права інших осіб щодо нарахування премій, суд вважає за необхідне відмовити в цій частині позову. Щодо вирішення питання стягнення моральної шкоди, суд враховуює наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частина 2 вказаної статті передбачає, що моральна шкода, крім іншого полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Відповідно до ч. 3\~ст. 23 ЦК України\~розмір грошового відшкодування моральної шкоди, визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставною для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно\~ст. 237 - 1 КЗпП України\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пленум Верховного Суду України в п. 13\~постанови № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз'яснив, що судам необхідно враховувати, що відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП\~(набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно рекомендацій, наданих в п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.95 р. № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зважаючи на викладене та з урахуванням обставин справи, пояснень сторін та наданих доказів, суд прийшов до висновку про те, що позивачу заподіяна моральна шкода , яка полягає у приниженні честі, гідності, ділової репутації позивача, у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв"язку із протиправною поведінкою щодо нього, а тому суд, входячи з умов розумності та справедливості вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі\~ 5000 (пять тисяч) гривень. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору то в порядку ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 640,00 грн. Крім того, в силу вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір щодо вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 640 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial