Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. В ході розгляду справи відповідач [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до позивача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] вимоги первісного позову підтримав, просив його задовольнити, зустрічний позов не визнав, пояснивши, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки [ADDRESS] згідно державного акту про право власності на землю, виданого на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.02.2008 року. Відповідно до витягу чергового кадастрового плану земельна ділянка позивача межує з земельною ділянкою [ADDRESS] , що належить на праві власності відповідачу [PERSON] . 8.05.2015 року [PERSON] звернувся з запитом до Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, і отримав відповідь від 18.05.2015 року №05722-8697, що земельна ділянка № [NUMBER] площею 0,15 га, якою користується відповідач [PERSON] , належить до міських земель та Київською міською радою у власність або користування не передавалась. Таким чином, відповідач самовільно захопила земельну ділянку № [NUMBER] площею 0,15 га, а також самовільно захопила частину дороги загального користування, що слугує під`їздом до земельної ділянки № [NUMBER] , яка належить позивачу і обмежує права останнього у вільному користуванні своєю власністю. [PERSON] на захопленій земельній ділянці збудувала цегляний паркан, приєднавши її до своєї земельної ділянки, а потім збудувала на ній капітальні цегляні будівлі. Крім того, відповідач постійно здійснює різноманітні ремонти та поліпшення будівель, які були незаконно збудовані на самозайнятій земельній ділянці, розширює межі земельної ділянки, збудувавши цегляний паркан з боку озера, порушивши право позивача на вільне користування цією водоймою. Самовільне захоплення [PERSON] земельної ділянки загального користування та частини проїзної дороги з встановленням цегляної огорожі спричинило відсутність проїзної частини дороги, створило перешкоди всім членам Садівничого товариства „Любитель" у користуванні земельною ділянкою загального користування (дорогою), загрожує безпеці членів товариства та їх автотранспорту. Оскільки всі споруди на ділянці [ADDRESS] відповідачем побудовані самовільно, тому вони підлягають знесенню. В ході судового розгляду справи було встановлено, що на земельній ділянці [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , знаходиться два житлових будинки, один з яких належить на праві власності останній, а другий - [PERSON] . За таких обставин просить обох відповідачів усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою загального користування (код ділянки: 90:523:024) шляхом демонтування цегляного паркану загальною довжиною близько 18 метрів з металевою фірткою огорожі та висотою близько 3 метрів, який зведений на цій земельній ділянці по [ADDRESS] , зобов`язати відповідачів знести самочинне будівництво: цегляні гараж 6х7 метрів з заїздом на 2 автомобілі, гараж 5х6 метрів, металевий гараж 4х5 метрів, які збудовані на ділянці [ADDRESS] за межами придбаної земельної ділянки, зобов`язати відповідачів відновити земельну ділянку до первинного стану. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнав, пояснивши, що позивач заявляє абстрактні вимоги щодо земельної ділянки, яка є не ідентифікованою та не визначеною у встановленому законом порядку, тому не може бути об`єктом цивільних прав, а позивач по справі до неї ніякого відношення немає. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] позов також не визнав, зустрічний порзов підтримав, просив його задовольнити, пояснивши, що згідно ст.152 ЗК України позивач [PERSON] не має права на звернення до суду, оскільки не є власником або користувачем спірної земельної ділянки. За вказаною нормою права тільки вказані особи мають право на судовий захист порушеного права як землевласника або землекористувача. Позивач не надав доказів, що саме відповідач виступала замовником будівництва чи особою, яка здійснювала будівництво, що будь-якою перевіркою державних органів були встановлені порушення відповідачем норм діючого законодавства. Крім того, позивач подає позов щодо земельної ділянки, яка не ідентифікована і тому не може бути об`єктом цивільного права. Також висновком повторної судової земельно-технічної експертизи було встановлено відсутність проїзду між земельними ділянками, щодо якого наполягає позивач як наявного. Представники 3-осіб Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві та Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації в судові засідання не з`явились, про розгляд справи були повідомлені судом належним чином, з заявами до суду про неможливість розгляду справи у їх відсутність не звертались. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що первісний позов необхідно задовольнити частково, а зустрічний позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст.41 Конституції України, ч.1, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] є власником земельної ділянки [ADDRESS] площею 0,0506 га, кадастровий номер 8000000000:90:523:0010згідно державного акту про право власності на землю серія ЯЖ №033539 від 20.01.2012 року, виданого на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.02.2008 року №416 (ВКЕ №977904) (т.1, а.с.15-16; 77). Відповідач [PERSON] 23.11.1998 року придбала садовий будинок [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці площею 435 м2 на підставі договору купівлі-продажу нерухомості, зареєстрованого в Київській універсальній біржі за реєстраційним №Е3921/7878 (т.1, а.с.144-145). Згідно реєстраційного посвідчення Київське міське бюро технічної інвентаризації зареєструвало зазначений договір за реєстровим №1029 8.04.1999 року (т.1, а.с.146). На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 5.12.2013 року [PERSON] набула права власності на земельну ділянку [ADDRESS] , площею 0,05 га (кадастровий номер 8000000000:90:523:0001) (т.1, а.с.147). За змістом витягу чергового кадастрового плану земельна ділянка [PERSON] має спільну межу з земельною ділянкою [PERSON] (т.1, а.с.17). Крім того, на земельній ділянці [PERSON] на день розгляду справи знаходиться садовий будинок під літерою „А" загальною площею 156,5 м2, житловою площею 101,7 м2 і з 27.11.2015 року належить на праві власності відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомості, зареєстрованого 23.11.1998 року в Київській універсальній біржі за реєстраційним №Е3921/7878 (т.3, а.с.185-186), інший будинок під літерою „Д" загальною площею 210,5 м2, житловою площею 82,6 м2 з 21.04.2015 року належить на праві власності відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 30.04.2015 року, виданого державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Приваловою Є.Є. Відповідно до вимог ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків, а також в ч.3 п.Б цієї статті вказано, що відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Згідно ст.212 Земельного кодексу України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними, а приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. 8.05.2015 року [PERSON] звернувся з інформаційним запитом до Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації (т.1, а.с.18-19), і отримав відповідь від 18.05.2015 року №05722-8697, що земельна ділянка № [NUMBER] площею 0,15 га, якою користується відповідач [PERSON] , належить до міських земель та Київською міською радою у власність або користування не передавалась (т.1, а.с.20-22). Крім того, як зазначається у вказаній відповіді, за даними міського земельного кадастру дана земельна ділянка знаходиться в межах прибережної захисної смуги озера Підбірне, затвердженої рішенням Київської міської ради від 26.02.2010 року №33/3471 (т.1, а.с.82-83). Як встановлено виїздом на місце спеціалістами Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, на огородженій земельній ділянці, яка межує проїзд до земельних ділянок [ADDRESS] та [ADDRESS] розміщені цегляна та металева споруди, також на огородженій території розміщені будівельні матеріали, що свідчить із повідомлення від 29.10.2015 року (т.1, а.с.81), відповіді представнику позивача від 27.10.2015 року (т.1, а.с.108-109). З відповіді Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві від 11.08.2015 року №10/26-60/1108/05 вбачається, що в Єдиному реєстрі отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок підготовчих та будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, декларацій про готовність об`єкта до експлуатації [PERSON] не приймались (т.1, а.с.110). Згідно повідомлення Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації від 11.08.2015 року №057022-14402 відповідно до бази даних міського земельного кадастру земельна ділянка (СТ „Любитель", код ділянки 90:523:025) обліковується як землі не надані у власність чи користування, рішень щодо передачі зазначених земельних ділянок у власність (користування) Київська міська рада за поданням Департаменту земельних ресурсів не приймала (цільове призначення ділянки не визначено) (т.1, а.с.111-112). Аналогічну відповідь надало позивачу Головне управління Держземагенства у м. Києві від 14.05.2015 року №31-26-0.2-6801/2-15 (т.1, а.с.113). 1.09.2015 року Державна архітектурно-будівельна інспекція України повідомила представника позивача, що за адресою земельної ділянки [ADDRESS] побудовані і експлуатуються індивідуальний житловий будинок та господарські будівлі, відповідальні особи були відсутні, що унеможливило проведення перевірки (т.1, а.с.115-116). Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві від 30.09.2015 року №10/26-52/3009/0216 повідомив, що станом на 30.09.2015 року Департамент не реєстрував документів дозвільного характеру, які б давали право на виконання будівельних і підготовчих робіт та не приймав об`єкт до експлуатації за адресою земельної ділянки [ADDRESS] (т.1, а.с.117-118). Таким чином, в судовому засіданні достеменно встановлено, що відповідач [PERSON] самовільно зайняла земельну ділянку [ADDRESS] , (код ділянки 90:523:025) та побудувала на ній споруди (металевий та цегляний гаражі) на території, яка відноситься до земель загального користування і незаконно нею користуються, перешкоджаючи позивачу як користувачу земельної ділянки загального користування користуватись нею. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги первісного позову підлягають частковому задоволенню: необхідно зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні земельною ділянкою загального користування (берегова смуга, ділянка № [NUMBER] ), (код ділянки 90:523:025) шляхом демонтажу самочинного будівництва за власний рахунок, а саме цегляного нежитлового приміщення збудованого за межами земельної ділянки [ADDRESS] , а також зобов`язати її відновити земельну ділянку загального користування (берегова смуга, ділянка № [NUMBER] ) після демонтажу самочинного будівництва до стану, який передував забудові. В задоволенні частини первісного позову позивача до [PERSON] з аналогічними позовними вимогами необхідно відмовити, оскільки в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження обставини самовільного зайняття спірної земельної ділянки [PERSON] та побудови нею споруд. Суд також відмовляє в частині первісного позову до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання демонтувати цегляний паркан з огорожею, а також паркан у вигляді решітки, оскільки порушення прав позивача не було встановлено у судовому засіданні. Суд не може покласти в основу рішення ствердження представника відповідача про застосування до первісного позову строків давності звернення до суду, оскільки позивач [PERSON] 28.09.2015 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] як власника земельної ділянки, яку вона отримала у власність 5.12.2013 року, не пропустивши трирічний строк позовної давності. Згідно висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 19.10.2016 року №5919/16-41 за результатами співставлення меж земельної ділянки, що належить [PERSON] та розташована [ADDRESS] згідно наданих координат та меж фактичного користування вищевказаною земельною ділянкою відповідно до проведених топографо-геодезичних робіт встановлено наступне: відхилення площі фактичного користування та площі, відповідно до правовстановлюючого документу становить: 0,0540 га - 0,0506 га = 0,0034 га або 34 м2; наявні відхилення між межами згідно наданих координат та межами фактичного користування, що становлять від 0,19 м до 1,88 м та графічно зображені в додатку №1 до висновку; також виявлено перетин (накладення) меж фактичного користування земельної ділянки № [NUMBER] , що належить [PERSON] на межі земельної ділянки, що належить [PERSON] , площа накладення становить 0,0015 га або 15 м2 (т.2, а.с.1-12). За описаних вище обставин суд вважає необхідним задовольнити зустрічний позов і зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні земельною ділянкою [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:90:523:0001 шляхом демонтажу паркану за власний рахунок, який розділяє ділянки сторін, розташований від точки 1,01 до точки 0,64, зображений у додатку №1 до висновку експерта судової земельно-технічної експертизи від 19.10.2016 року №5919/16-41. Відповідно до ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд частково задовольнив первісний позов позивача, тому з відповідача [PERSON] необхідно стягнути 1 710 грн. 41 коп. судового збору (551,20 грн. (т.1, а.с.1) + 243,60 грн. (т.1, а.с.70) + 275,61 грн. (т.1, а.с.192) + 640 грн. (т.2, а.с.103)), 10 569 грн. 60 коп. витрат за проведення експертизи (т.1, а.с.217), а всього 12 280 грн. 01 коп. В свою чергу, задовольняючи зустрічний позов, з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути 640 грн. судового збору, сплаченого останньою при зверненні до суду з зустрічним позовом.

Outcome: partial