Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Богодухівської сільської ради Чорнобаївського району про визнання права в порядку спадкування на завершення процедури приватизації земельної ділянки площею 0,35 га за адресою: [ADDRESS]. Мотивує позов тим, що дана земельна ділянка належала її бабі [PERSON], яка померла [INFO]. Позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], прийняла спадщину, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори. Разом з тим, померла не встигла завершити процедуру приватизації земельної ділянки. В судове засідання позивач не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала просила їх задовольнити. Представник Богодухівської сільської ради Чорнобаївського району в судове засідання не з'явився. 19.07.2018 року до суду надійшла заява, в якій сільський голова просить розглядати справу без участі представника сільської ради, проти задоволення позову не заперечують. Виходячи з приписів ст.128, ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд ухвалив слухати справу за відсутності учасників процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] (а.с. 7). Згідно рішення Богодухівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 29.09.1997 року № 9 [PERSON] було передано у приватну власність для ведення особистого підсобного господарства земельну ділянку, площею 0,35 га (а.с. 8). Тобто за життя [PERSON] розпочала процедуру приватизації земельної ділянки, але правовстановлюючий документ не отримувала. 01 серпня 2000 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Богодухівської сільської ради [PERSON], зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій за № 142, яким заповіла [PERSON] все своє майно( а.с. 11). Згідно довідки Богодухівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 19.03.2018 року № 441, [PERSON] постійно проживала в [ADDRESS] - одиноко (а.с. 9). З листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 28 липня 2018 року за № 791-01/16 вбачається, що у встановлений законодавством 6-місячний строк спадщину померлої [PERSON] прийняла позивач [PERSON], видано свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку та майновий пай (а.с. 24-26). У відповідності до п. 1,2 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", відносини спадкування регулюються правилами ЦК , якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР . Оскільки [PERSON] померла 24.10.2002 року, відповідно при вирішенні даної справи необхідно застосовувати положення чинного на той час ЦК Української РСР. Згідно положень ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Як зазначено вище, позивач [PERSON] спадщину [PERSON] прийняла, відповідно весь об"єм спадкового майна, належні спадкодацеві права та обов"язки належали їй з моменту відкриття спадщини, в тому числі й право на завершення процедури приватизації земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства. Пунками 1, 3 Декрету Кабінету Міністрів України № 15-92 від 26.12.1996 «Про приватизацію земельних ділянок» (чинним на час прийняття вказаного рішення) було постановлено сільським, селищним, міським радам народних депутатів забезпечити передачу громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у межах норм, установлених Земельним кодексом України. Право приватної власності на земельні ділянки посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Відповідно дост. ст. 125, 126 ЗК України (в редакції чинній на день смерті спадкодавця) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування виникають після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Державного акту спадкодавець не отримувала. Відповідно до роз"яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в інформаційному листі № 24-753/04-13 від 16.05.2013 року, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зістаттею 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Оцінюючи наведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність для задоволення позовних вимог, оскільки вони є обґрунтованими з огляду на вищенаведені обставини.

Outcome: approved