Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулась до Рівненського міського суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 28 березня 2005 року між нею та [PERSON] (після укладення шлюбу [PERSON]) було укладено договір позики. Згідно цього договору відповідач отримала в позику 50 000 доларів США та зобов'язувалася повернути отриману суму до 01 грудня 2011 року. Сторонами у зазначеному договорі передбачено, що у випадку неповернення грошових коштів, які передавалися позивачем відповідачу, остання зобов'язувалася в рахунок повернення боргу передати позивачу у власність нерухоме майно, яке визначене у вказаному договорі. Станом на день подання позову, відповідач ухиляється від виконання боргових зобов'язань передбачених договором позики грошей. Строк повернення грошових коштів згідно вказаних договорів вже настав. Зазначене на думку позивача є підставою для стягнення грошових коштів та звернення стягнення на майно відповідача. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, заперечень на позовну заяву не подала, хоча про час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином що стверджується її підписом в отримавнні повістки про виклик до суду в якості відповідача. В зв"язку із неявкою відповідача до суду, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення в справі на підставі наявних доказів . Позивач також не заперечив проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. Судом встановлено, що 28 березня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. Після укладення шлюбу [PERSON] змінила своє прізвище на прізвище чоловіка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. Згідно пункту 2.1. договору позики відповідач отримала в позику 50 000 доларів США. Відповідно до пункту 2.2. вказаного договору, позика надається шляхом передачі готівкових коштів Позичальнику під час підписання Сторонами цього Договору. Пунктом 2.3. даного договору визначено, що підписання цього Договору Позичальником підтверджує факт одержання ним від Позикодавця грошових коштів в сумі, зазначеній в п.2.1. цього Договору. В силу пункту 3.1. даного договору, позика підлягає поверненню 01 грудня 2011 року. Пунктом 3.2. цього договору передбечено, що у випадку неповернення суми позики у строк встановлений пунктом 3.1. даного договору, позичальник надає згоду позикодавцю на звернення стягнення на наступне майно в рахунок погашення суми боргу: 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: 33000, [ADDRESS] та приміщення перукарні «[INFO]» (першого поверху), загальною площею 45,8 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до пункту 3.3. договору, у випадку звернення стягнення на майно зазначене в пункті 3.2. цього Договору та реєстрації права власності на нього за Позикодавцем, сума позики вважається повернутою повністю. Згідно пункту 4.7. договору позики, цей Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до моменту повного виконання Сторонами своїх зобов'язань за цим Договором. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно статті 1052 ЦК України, у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. У відповідності до статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В силу статті 526 ЦК України,зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,що звичайно ставляться. Відповідно до статті 346 Цивільного кодексу України, право власності припиняється у разі: звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. Відповідно до ст. 325 ЦК України, фізичні особи можуть бути власниками будь-якого майна. Судом встановлено, що зазначене вище нерухоме майно, яке згідно умов договору позики від 28 березня 2005 року має передаватися позивачу відповідачем у випадку невиконання умов даного договору, належить останньому на праві власності, а саме: 1/2 частина квартири, що знаходиться за адресою: 33000, [ADDRESS] зареєстрована виконавчим комітетом Рівненської міської ради згідно свідоцтва про право власності від 21 березня 2005 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21 березня 2005 року зареєстрованого комунальним підприємством «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» за [PERSON]; приміщення перукарні «[INFO]» (І поверх), загальною площею 45,8 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] та зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого виконавчим комітетом Рівненської міської ради виданого 02.12.2004 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.12.2004 року виданого Комунальним підприємством Рівненське міське бюро технічної інвентаризації. Статтею 317 ЦК України, передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. Суд, з огляду на фактичні обставини справи та письмові докази, погоджується із доводами позовної заяви про те, що відповідач за вищенаведеним договором позики на свій розсуд розпорядилася своїм майном на випадок відсутності можливості належним чином виконати свої боргові зобов'язання перед позивачем, а тому задоволення позовних вимог про звернення стягнення на майно відповідача в рахунок погашення суми боргу є підставними та підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] суму судового збору в розмірі 3654 грн. 00 коп. (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири гривні 00 коп.). Тому, на підставі викладеного,

Outcome: approved