Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Мелітопольського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Запорізькій області, в якому просив суд зобов`язати відповідача зняти арешти з: 1/5 частини квартири [ADDRESS] , на яку був накладений арешт постановою АА № 756247 від 23.06.2004 Мелітопольським міським відділом державної виконавчої служби та постановою Мелітопольської міської державної виконавчої служби від 15.05.2006 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також з 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на яку був накладений арешт постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 32866448 від 05.02.2014. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням комісії з питань розпорядження конфіскованим майном, створеної при Мелітопольському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, у відповідності до «Порядку розпорядження майном, конфіскованим за рішенням суду і переданим органам державної виконавчої служби», затвердженого постановою Кабінету' Міністрів України від 11 липня 2002 р. N 985, 01 лютого 2018 року Благодійній організації «МБФ «Небайдужа Україна» безоплатно передано нерухоме майно, конфісковане на користь держави, яке не було реалізоване у порядку, передбаченому ст.ст. 61, 62 Закону України «Про виконавче провадження», а саме 1/5 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. , що була зареєстрована за [PERSON] та 1/2 частина житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що була зареєстрована за [PERSON] . Відповідно до чинного законодавства України 20.09.2018 було зареєстровано право власності позивача на майно, однак позивач обмежений у здійсненні свого права власності щодо нього у зв`язку із його обтяженнями: зареєстрованим 06.07.2004, яке виникло на підставі постанови ВДВС АА № 756247 від 23.06.2004, видавник: державний виконавець Мелітопольського МВДВС Чубова, про арешт майна боржника. [PERSON] ; зареєстрованим 23.05.2006, яке виникло на підставі постанови державного виконавця Мелітопольської міської ДВС від 15.05.2006 про арешт майна боржника, [PERSON] ; зареєстрованим 07.02.2014, яке виникло на підставі постанови № 32866448 від 05.02.2014. 30.03.2018 за № 7/В-4 позивач звертався до відповідача із проханням скасувати вищевказані обтяження. Однак, відповідно до відповіді, яку надав відповідач, виконавчі провадження, за якими був накладений арешт на майно, постановами державного виконавця АА №756247 від 23.06.2004 та від 15.05.2006 були передані до архіву та знищені у зв`язку із закінченням терміну зберігання, через що, неможливо встановити наявність підстав для зняття арешту. Для вирішення вказаного питання позивачу було запропоновано звернутися до суду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання з`явився з невідомої суду причини, про час, дату та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заяву слід задовольнити з наступних підстав. 20.09.2018 було зареєстровано право власності позивача на оспорюване майно, однак позивач обмежений у здійсненні свого права власності щодо нього у зв`язку із його обтяженнями: зареєстрованим 06.07.2004, яке виникло на підставі постанови ВДВС АА № 756247 від 23.06.2004, видавник: державний виконавець Мелітопольського МВДВС Чубова, про арешт майна боржника. [PERSON] ; зареєстрованим 23.05.2006, яке виникло на підставі постанови державного виконавця Мелітопольської міської ДВС від 15.05.2006 про арешт майна боржника, [PERSON] ; зареєстрованим 07.02.2014, яке виникло на підставі постанови № 32866448 від 05.02.2014. Виконавче провадження № 32866448, за яким був накладений арешт на 1/2 частину житлового будинку по [ADDRESS] , що належала [PERSON] , було передане до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області. 09 червня 2018 року за № 7/В-З позивач звертався до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. 10.07.2018 за № 7188-03-34/03-41 ГТУЮ надало інформацію, що станом на 02.07.2018 будь-які обтяження у [PERSON] - власника конфіскованої 1/5 частини квартири [ADDRESS] , відсутні. Вказана інформація спростовується довідками № 131161752 від 17.07.2018 та № 165878670 від 08.05.2019 із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Також відповідач вказав про знищення закінченого зведеного виконавчого провадження щодо боржника [PERSON] через сплив строків зберігання, про неможливість надати більш детальну інформацію. Після зазначеного було підсумовано, що на момент завершення виконавчих проваджень у державних виконавців були відсутні підстави для припинення чинності арешту чайна боржника та запропоновано звернутися до суду для вирішення питання зняття арештів з майна. Незважаючи на те, що виконавчі провадження, в межах яких були накладені вищевказані арешти завершені та знищені, арешти з нерухомого майна на даний час залишаються не знятими, що обмежує позивача у здійсненні свого права власності. Згідно зі ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджаєшся на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до п. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VII арешт може бути знятий за рішенням суду, якщо відсутні підстави для зняття виконавцем арешту, передбачені пунктом 4 цієї статті. Позивач не був стороною у виконавчих провадженнях, в ході яких було арештоване майно боржників [PERSON] та [PERSON] , але брав участь у виконавчих діях як благодійна організація - особа, якій надано право на безоплатне отримання майна для здійснення своєї статутної діяльності, на стадії розпорядження майном у способи, відмінні від реалізації, відповідно до Порядку розпорядження майном, конфіскованим за рішенням суду і переданим органом державної виконавчої служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2002 року № 985, оскільки нерухоме майно не було реалізовано у порядку встановленому ст.ст. 61,62 Закону України «Про виконавче провадження». Відмова відповідача зняти арешти із майна фактично обмежує позивача у здійсненні його права власності на нерухоме майно, безпосередньо впливає на його інтереси у здійсненні статутної діяльності в сфері соціального захисту, соціального забезпечення осіб з інвалідністю, у формі надання їм фінансової та матеріальної допомоги у вигляді безоплатної передачі у користування або власність майна, в тому числі нерухомого, Відповідно до ст. 50 Закону України „Про виконавче провадження", у редакції яка діяла на час завершення виконавчого провадження, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Частинами першою, другою та четвертою ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 цього Кодексу встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності з положеннями ч.1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Враховуючи наявність встановлених законом підстав та з урахуванням того, що виконавчі провадження завершенні та знищені, суд вважає можливим поданий позов задовольнити.

Outcome: approved