Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом, в якому прохає стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за кредитною лінією в сумі 26686 грн. 37 коп. та понесені судові витрати в сумі 266 грн. 86 коп. Вимоги мотивував тим, що останній не виконує зобов»язання по договору, внаслідок чого станом на 30.04.2014 року утворилася заборгованість в сумі 26686 грн. 37 коп., з якої: 10630,86 грн. - тіло кредиту; 3876,49 грн. - прострочене тіло кредиту; 2865,57 грн. - заборгованість по відсотках; 9313,45 грн. - заборгованість за комісіями. В судове засідання представник позивача не з»явився. В заяві на адресу суду прохав розглянути справу без його участі, вказав, що згоден на ухвалення заочного рішення у справі в разі неявки відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій прохав справу розглядати без його участі, вказав, що позовні вимоги визнає. Суд вирішив за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів. Згідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законом підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вивчивши матеріали справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх достатність і взаємний зв»язок у сукупності, встановив наступне. 15.11.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та фізичною особою - [PERSON], укладено кредитну угоду відповідно до умов заяви № 002-16019-151112, відповідно до пункту 2.1. якого банк відкрив відповідачу, як держателю, картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті України - гривні. Банк надав держателю [PERSON] кредит шляхом відкриття відновлюваної відкличної кредитної лінії, що передбачена п.1.3 договору. Ліміт кредитної лінії встановлювався банком самостійно - в сумі 15000 грн. Відповідно до пункту 2.1. договору моментом надання банком держателю кредиту є день здійснення операції за допомогою картки або день утримання платежів за умови відсутності на Рахунку власних коштів Держателя. Згідно договору, [PERSON], як держатель картки, зобов»язався щомісяця в строки, визначені Правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітній місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за Овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та/або Овердрафтом за попередній звітний місяць, та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за кредитною лінією та/ або Овердрафтом та процентів за користування Кредитною лінією та/або Овердрафтом. Відповідач порушив умови кредитного договору і станом на 30.04.2014 року утворилася заборгованість в сумі 26686 грн. 37 коп., з якої: 10630,86 грн. - тіло кредиту; 3876,49 грн. - прострочене тіло кредиту; 2865,57 грн. - заборгованість по відсотках; 9313,45 грн. - заборгованість за комісіями. У разі не виконання позичальником обов"язків встановлених договором позики, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, якщо інше не встановлено договором (ст. 1052 ЦК України). Згідно ст.с. 1049, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином в порядку встановленому договором або законом та в установлений строк. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позов ґрунтується на законі і підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved