Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення в її корить витрат на поховання її матері у розмірі 4100 гривень та завданої їй унаслідок смерті матері моральної шкоди в розмірі 100000 гривень. Обґрунтовує позов тим, що 04 січня 2016 року близько 15 години 00 хвилин, відповідач [PERSON], керуючи транспортними засобом марки «Ford Scorpio 2.01», реєстраційний номер [NUMBER] в м. Тернополі відповідач скоїв наїзд на матір позивача [PERSON] - [PERSON], яка переходила проїзну частину дороги. Внаслідок наїзду [PERSON] отримала тілесні ушкодження, від яких померла на місці дорожньо-транспортної пригоди. За даним фактом дорожньо-транспортної пригоди 04 січня 2016 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016210010000038 та розпочато досудове розслідування, яке триває по даний час. Позивач [PERSON] на поховання своєї матері понесла витрати у розмірі 4100 гривень. Крім цього, в результаті смертіматері позивачу було також завдано моральної шкоди, яку вона оцінює у 100000 гривень. Моральна шкода полягає в тому, що смерть матері завдала позивачу невиліковної душевної рани, оскільки вони щоденно піклувались одне про одну, жили однією сім'єю та відчували опіку, тепло, любов, ласку і турботу. Думки про смерть матері призводять до нестерпних страждань. У позивача порушився звичний ритм життя, оскільки вона постійно перебуває в жалю за найріднішою в її житті людиною - матір'ю. Добровільно відповідач понесених витрат на поховання та моральної шкоди позивачу не відшкодував. З цих підстав позивач просила стягнути з відповідача витрати на поховання [PERSON] у розмірі 4100 гривень та завдану їй унаслідок смерті матері моральну шкоду в розмірі 100000 гривень. У судове засідання представник позивача [PERSON] - [PERSON] подав заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, розглянувши справу у відсутності позивача та її представника. Також повідомив, те що позивач [PERSON] не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач, як слідує з поданої представником позивача письмової заяви, не заперечила проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ст. 225 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Як убачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №12016210010000038, 04 січня 2016 року близько 15 години, на ділянці дороги «Обхід міста Тернополя», неподалік вулиці Курбаса в місті Тернополі, водій [PERSON], керуючи автомобілем марки «Ford Scorpio 2.01», реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись у бік вулиці Текстильної в місті Тернополі, вчинив наїзд на пішохода [PERSON], яка переходила вказану частину дороги. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] загинула на місці пригоди. Досудове розслідування кримінального провадження триває. Згідно з висновком експерта Тернопільського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №5-28/16 від 16 лютого 2016 року, на питання, яке було поставлено на вирішення судової експертизи: «З якими виступаючими частинами автомобіля «Ford Scorpio 2.01», реєстраційний номер [NUMBER], контактувала пішохід [PERSON]?», експертом надано висновок про те, що первинний контакт при наїзді на пішохода відбувся передньою правою частиною автомобіля марки «Ford Scorpio 2.01», реєстраційний номер [NUMBER], на відстані наближеною до 31-86 см від повздовжньої осі автомобіля (правою частиною переднього бампера, правою блок-фарою та правою частиною капоту моторного відсіку). Факт смерті [PERSON] [INFO] підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11 січня 2016 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції (актовий запис №56). Позивач [PERSON] є дочкою померлої [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 10 січня 175 року, видане Лозівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, та свідоцтво про шлюб (повторним) серії [NUMBER] від 09 квітня 2013 року, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції. Як убачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки «Ford Scorpio 2.01», реєстраційний номер [NUMBER], його власником є відповідач [PERSON] Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, речове право, договір оренди, підряду тощо) володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Судом установлено що власником автомобіля «Ford Scorpio 2.01», реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок наїзду якого на [PERSON] настала її смерть, є відповідач [PERSON], а тому відповідно до закону на нього покладається обов'язок із відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. При цьому моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала. Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди позивач [PERSON] понесла витрати на поховання [PERSON] та пов'язані із цим ритуальні послуги у розмірі 4100 гривень, що підтверджується товарним чеком від 05 січня 2016 року, виданим фізичною особою-підприємцем [PERSON] Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. До моральної шкоди відноситься: фізичний біль та страждання, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, душевні страждання особи у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї. Як слідує з обставин, які викладені у позовній заяві, в результаті смерті[PERSON], позивачу [PERSON] було завдано також і моральної шкоди, яка полягає у тому, що смерть матері завдала їй невиліковну душевну рану, оскільки вони щоденно піклувались одне про одну, жили однією сім'єю та відчували опіку, тепло, любов, ласку і турботу. Ця непоправна втрата близької, дорогої і любимої людини є раною, яка ніколи не загоїться. Думки про смерть матері призводять до нестерпних страждань. У позивача порушився звичний ритм життя, оскілки вона постійно перебуває в жалю за найріднішою в її житті людиною - її матір'ю. Згідно з ч. 2 ст. 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам які проживали однією сім'єю. В силу вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд повинен наводити у рішенні відповідні мотиви. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 7 своєї постанови від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Положення статті 1193 Цивільного кодексу України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. З наявних у справі доказів не убачається, що [PERSON] допустила в зазначеній дорожньо-транспортній пригоді грубу необережність. Відповідач таких доказів до суду не надавав. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує душевні страждання, яких позивач зазнала у зв'язку з смертю матері, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що призвели до зміни її стану морально-психологічного стану, та те, що повністю відновити звичайний спосіб життя людей, які втратили близьку людину неможливо. З урахуванням обставин справи, характеру та обсягу страждань, яких зазнала позивач, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд вважає за необхідне визначити розмір відшкодування моральної шкоди в розмірі 70000 гривень. Крім цього, суд звертає увагу на те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною, у постанові від 20 січня 2016 року в справі 6-2808цс15. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення в її корить витрат на поховання [PERSON] у розмірі 4100 гривень та завданої їй унаслідок смерті її матері моральної шкоди в розмірі 70000 гривень. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З цих підстав з відповідача [PERSON] на користь держави слід стягнути 1102,40 гривень судового збору. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 23, 1166, 1167, 1168, 1187, 1201 ЦК України,

Outcome: partial