Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся з позовом про визнання договору купівлі-продажу від 04.04.2013р., укладеного з відповідачем [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за №864, недійсним, посилаючись на те, що предметом вказаного договору є належна позивачу на праві власності квартира. Відповідачем у справі є рідна донька позивача, яка з 1998 року постійно проживає у США. Навідавшись у 2013 році до позивача, який тяжко захворів, і приїхавши до України, відповідач попросила позивача скасувати заповіт, складений раніше на її колишнього чоловіка, та переоформити цей заповіт або на неї або на її доньку - онучку позивача. Вказану пропозицію відповідачки позивач сприйняв без коливань, оскільки мав намір дійсно залишити у спадок належну йому квартиру своїй онучці, тому сказав відповідачці займатися необхідними документами. Відповідач усе організувала і приїхавши вдруге до України, 04.04.2013р. викликала таксі, привезла позивача до нотаріуса, який підготував весь пакет документів. Будучи впевнений в тому, що посвідчує новий заповіт, позивач поставив підписи там, де зазначив нотаріус. Після оформлення паперів, відповідач виїхала до США і з того часу в Україну не приїжджала, позивачу не телефонувала і з ним не зустрічалася. Побачивши з рахунків за квартплату та комунальні послуги, що квартира вже йому не належить, позивач попросив друзів з'ясувати, у чому річ, і виявив, що замість заповіту мав місце договір купівлі-продажу, за яким він вже не є власником свого єдиного житла, наміру укладати який не мав. Оскільки оспорюваний договір купівлі-продажу був укладений позивачем внаслідок помилки, квартира, що є предметом договору, є єдиним житлом позивача, він мав щодо неї пільги як інвалід війни ІІ групи безстроково, одиначка, потребує сторонньої допомоги, що в сукупності дає підстави стверджувати про істотне значення, яке для нього має така помилка, позивач, підтримавши в судовому засіданні позовні вимоги, просив їх задовольнити і визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири. В судовому засіданні представник позивача підтримав пояснення позивача, просив на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, допитати свідків та надав докази виклику відповідача в судові засідання усіма передбаченими способами поштового зв'язку та шляхом мережі Інтернет, посилаючись на відсутність міжнародних договорів зі США щодо надання правової допомоги у цивільних справах і неможливість надання доручень іноземному суду (компетентному суду в США) про вручення процесуальних документів відповідачу. Відповідач в судові засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом згідно з положеннями ст. 74 ЦПК України та у зв'язку з наявними в матеріалах справи доказами, що підтверджують факт доставки відповідачу рекомендованою кореспонденцією (ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви з додатками, судових повісток), а також доказами про відмову відповідача в подальшому отримати судову повістку про її виклик у судове засідання, призначене на 15.04.2014р., відповідач вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. Згідно ст. 224 ЦПК України, суд, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], будучи повідомлений про час та місце судових засідань, до суду не з'явився, причин своєї неявки суду не повідомив, письмових пояснень по суті спору не направив. Допитана в судовому засіданні 17.03.214р. свідок [PERSON] показала, що вона з позивачем були співробітниками, дружили сім'ями і тісно спілкувалися, в силу чого є обізнаною про взаємовідносини позивача з донькою [PERSON] та онучкою, які виїхали до США. Свідок підтвердила, що відповідач - [PERSON] приїхала на новий 2013 рік в України. Коли у позивача стався серцевий напад, у неї і відбулася розмова з позивачем про заповіт. Свідок зазначила, що спілкувалася з позивачем в квітні 2014 року, і була обізнаною про його намір скласти заповіт на свою доньку [PERSON] з тим, щоб залишити квартиру онучці і підтвердила, що після укладення позивачем договору, сам позивач був впевнений в тому, що склав заповіт на доньку. Допитаний в судовому засіданні 17.03.2014р. свідок [PERSON] показав, що є давнім другом позивача, донька позивача [PERSON] - відповідач у справі, у 2013 році після тривалої перерви приїхала до України, оскільки позивач тяжко захворів. Після її приїзду позивач поділився з ним, як з другом, та з іншими друзями, що треба оформити на доньку заповіт. Приїхавши вдруге до України, [PERSON] пообіцяла батькові забрати його з собою до США, займалася оформленням документів, для чого зняла гроші з депозитного рахунку позивача. Оформивши усі папери в Україні, відповідач поїхала до Америки, ліквідувала свою електронну адресу, телефоном на зв'язок не виходить, позивача зі святами не вітає. Свідок пояснив, що дізнавшись про те, що позивач замість заповіту оформив договір купівлі-продажу, втратив право займатися оформленням паперів на житлово-комунальні послуги та інші необхідні речі (оформлення соціальних виплат, лікарів тощо), вони, як друзі, допомогли позивачу отримати копію договору , зібрати папери і звернутися до суду. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалив про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши в судовому засіданні пояснення позивача, його представника, допитавши свідків, дослідивши надані докази, судом встановлено наступне. 04 квітня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №864. Предметом вказаного договору є квартира [ADDRESS], яка належала позивачу на праві власності на підставі довідки, виданої ЖБК «Залізничний-3» 0403.1992 року за №166, зареєстрованої у Київському БТІ 21.08.1992р., про що записано в реєстрову книгу №9 за реєстровим №92/31150, дублікат якої видано ОСББ «Залізничний-3» 20.02.2013р. за реєстровим №263. Право власності позивача на квартиру, згідно договору, зареєстроване в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 01.04.2013р., номер запису про право власності 529796, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 32978380000. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій сторон (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як убачається з пояснень позивача [PERSON], наданих ним в судовому засіданні, наміру укладати договір купівлі-продажу з відповідачкою, яка є його рідною донькою, він не мав, оскільки мав на меті оформити на її користь або на користь онучки заповіт, як і не мав наміру отримати від відповідачки грошові кошти, передбачені п. 5 оснорюваного договору. Суду не надано доказів того, що позивач одержав гроші за продаж належної йому квартири, як є обґрунтованими і його доводи про те, що після укладення договору він проживає у квартирі, яка є його єдиним житлом, утримує її, оплачує комунальні послуги, кореспонденцію тощо. Факт того, що позивач мав намір, а згодом був впевнений в тому, що оформив на користь відповідачки заповіт, підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] Вказані обставини не спростовані відповідачем. Суд враховує обставини, за яких вчинявся договір купівлі-продажу, а саме: похилий вік позивача - 81 рік, безпомічність, хворобливий стан, довірливість, його пояснення стосовно того, що текст договору не читав і на той час не зміг би прочитати. Вся сукупність викладених обставин укладення договору між [PERSON] та відповідачкою дозволяє дійти до висновку, що цей договір укладався саме внаслідок помилки позивача, яка полягає у невідповідності його внутрішньої волі і зовнішнього волевиявлення, спричинена хибним (помилковим) сприйняттям обставин. Як підтвердили свідки, позивач, коли приїхала донька після тривалої відсутності, відчував себе захищеним, почувався впевнено і був переконаний, що вона діятиме так, як вони між собою все обговорили, підготує папери для оформлення заповіту. Однак, позивач невірно зрозумів її наміри, що свідчить про неправильне сприйняття ним фактичних обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Відповідно до ст. 229 ЦК України угода, укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, повинна бути визнана недійсною. Правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є,згідно зі ст. 233 ЦК України, оспорюваним. Така позиція викладена і в п.п. 19, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 ''Про судову практику в справах про визнання угод недійсними". Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Оскільки наданими позивачем доказами підтверджується факт відсутності наміру у позивача укладати договір купівлі-продажу з відповідачем, підтверджується укладення такого договору внаслідок помилки позивача, що має істотне значення, такий договір слід визнати недійсним. Враховуючи викладене та

Outcome: approved