Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

Позивач в червні 2015 року звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що у нього є працездатні діти: [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO]. На даний час вік позивача становить 69 років. З 24.01.2001 року він є пенсіонером за віком. Єдиним доходом у нього є пенсія, яка на 01.05.2015 року складає 2551,56 грн., інших джерел доходу немає. Позивач зазначає, що він є самотньою людиною, дорослі діти з травня 2011 року не підтримують з ним ніяких стосунків, на телефонні дзвінки не відповідають, житло від нього забрали, вигнавши на вулицю. Побутовими предметами першої необхідності він не в змозі себе забезпечити, вимушений просити сторонніх людей про допомогу. Крім того, він є хворою людиною та потребує постійного лікування, перебуває на обліку у кардіолога та терапевта. За таких складних життєвих обставин, знаходячись на межі виживання та бідності і не отримуючи від дітей підтримки він змушений звернутися до суду з даним позовом. На підставі вищенаведеного, просить стягнути з відповідачів аліменти на утримання батька [PERSON] в розмірі 1\\5 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з викладених в позові підстав та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] повідомлявся про розгляд справи належним чином, через оголошення в пресі - газеті «Час Київщини» , яка долучена до матеріалів справи. Відповідач [PERSON] повідомлена про розгляд справи належним чином, надіслана суду свої письмові заперечення та заяву про розгляд справи у її відсутність. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] має двох повнолітніх працездатних дітей: сина - [PERSON], [INFO] та дочку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.7-8). Позивач є пенсіонером, згідно довідки управління Пенсійного фонду у Вишгородському районі від 26.11.2014 року №592 він перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Вишгородському районі та отримує пенсію за віком в розмірі 2551, 56 грн. (а.с.11). Позивачу на праві приватної спільної часткової власності належить 1\\3 частина квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 28.05.2008 року. За вказаною адресою позивач зареєстрований. Згідно пояснень позивача наданих в судовому засіданні, він за вказаною адресою не проживає з 2011 року та не сплачує комунальні послуги. На даний час він тимчасово проживає в [ADDRESS], де змушений винаймати житло. Крім того, позивач є власником транспортного засобу марки «Renault Clio Symbol» 2007 року , реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до ст.202 Сімейного Кодексу України , на підставі якої був заявлений позов, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ст.205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій формі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей, виникає за наявності одночасно двох умов: не лише непрацездатності батьків , але й наявності у них потреби у матеріальній допомозі, і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина, Звільнення від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах можливе тоді, коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків. За вимогами ст.ст. 10,60 ЦГІК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 І цього Кодексу. Таким чином, доведення потреби в матеріальній допомозі являється процесуальним обов'язком саме позивача. Потреба у матеріальній допомозі означає недостатність коштів, необхідних для підтримання нормальної життєдіяльності особи, а тому потреба в матеріальній допомозі має визначатися відповідно до встановленого законом прожиткового мінімуму. За положеннями ч. 1 ст. 10 СК України, якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Кретерії визначення потреби у наданні матеріальної допомоги передбачені у ч.4 ст. 75 СК Кураїни, відповідно до якої один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ст. 7 Закону України від 28.12.2014 року №80-УІІІ „Про Державний бюджет України на 2015 рік", з 01.01.2015 року розмір прожиткового мінімуму на одну особу становить 1176 грн., для непрацездатних осіб з 01.01.2015 року становить 949 грн., з вересня 2015 року - 1074 грн. Розмір пенсії, яку отримує позивач становить станом на 01.05.2015 року - 2551,56 грн., отже його розмір пенсії є значно вищим, ніж показник прожиткового мінімуму у країні. Твердження позивача, що він потребує постійного лікування та не в змозі себе забезпечити побутовими предметами першої необхідності є необґрунтованими та недоведеними в силу ст..58 ЦПК України належними та допустимими доказами. Зважаючи на вказані обставини, суд вважає, що за таких умов заявлені позивачем [PERSON], як непрацездатною особою, вимоги про стягнення з його повнолітніх дітей щомісячних аліментів на утримання з підстав потреби його у матеріальній допомозі, не є доведеними, а тому достатніх правових підстав для стягнення аліментів суд не вбачає. На підставі ст.ст.202-205 Сімейного Кодексу України,

Outcome: dismissed