Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

До суду звернувся позивач [PERSON], з позовом до відповідача [PERSON], про стягнення боргу, згідно якого просить стягнути з відповідачки борг в сумі 9395 грн., 3% річних за прострочку сплати в сумі 7255 грн., та понесені судові витрати посилаючись на наступне: він займається підприємницькою діяльністю та має продовольчий магазин в [ADDRESS] У вересні 2013 року до нього звернулась [PERSON], з проханням надати їй продукти харчування з магазину в борг, пояснивши тим, що на даний час у неї немає грошових коштів. Так в період з вересня 2013 року по 17 жовтня 2013 року він надав відповідачці продукти харчування на суму 8295 грн., та грецькі горіхи на суму 1100 грн. За домовленістю з [PERSON], остання зобов»язувалась повернути грошові кошти в повному об»ємі. В зв»язку з неповерненням відповідачкою боргу він змушений був звернутись з заявою до Верхньодніпровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області. За результатами розгляду його заяви було винесено постанову про закриття кримінального провадження від 28.12.2013 року в зв»язку з відсутністю в діях [PERSON],. складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Станом на 15.09.2014 року відповідачка борг йому не повернула, що й стало підставою звернення до суду В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Пояснивши, борг у відповідачки виник в з»язку з тим, що вона в нього брала в борг продукти харчування, але інколи брала в борг і грошові кошти, для сина, на лікування доньки. Всі грошові суми, які брала у нього відповідачка він записував до зошита, в якому веде записи боргів покупців, яким надає продукти в борг. З відповідачкою у них були дружні відносини, вона є його кумою, він їй довіряв і завжди допомагав в скрутному становищі. Крім того раніше відповідачка завжди віддавала йому борги. Відповідач в судове засідання не з»явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. В минулому судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала при цьому пояснила, що вона має велику сім»ю, тому інколи у неї недостатньо коштів для того, щоб купити продукти харчування та прогодувати своїх дітей. Протягом 5 років вона інколи брала у позивача продукти в борг, але борги завжди віддавала, Крім того, позивач в неї забрав будинок за борги. Суму боргу вона не визнає, так як вважає, що позивач приписував їй суми при купівлі продуктів. При цьому пояснила, що в 2013 році вона заборгувала позивачу приблизно 2000 грн., які віддала. Потім пояснила, що все ж таки має борг перед позивачем за продукти харчування, але не більше двох тисяч. Проте вважає, що позивачу вона нічого не заборгувала, так як і відпрацьовувала у позивача і розраховувалась з ним грошовими коштами. Вислухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково за наступними підставами: судом встановлено, що позивач займається підприємницькою діяльністю та має продовольчий магазин в [ADDRESS] Також судом встановлено, що позивач перебував у дружніх відносинах з позивачкою та враховуючи її скрутне становище та велику сім»ю надавав продукти харчування в борг та надавав іншу матеріальну допомогу. Відповідачка не заперечує, що протягом тривалого періоду брала в борг продукти в магазині у відповідача, а також інколи відповідач позичав їй гроші. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та якості. Таким чином судом встановлено, що між сторонами існують боргові відносини з договору позики. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мініму доходів громадян. На підтвердження наявності заборгованості у відповідачки позивачем надано для огляду зошит, в якому в магазині записуються грошові суми, при купівлі продуктів в борг покупцями. З якого вбачається, що відповідач систематично отримувала у позивача товари в борг. При цьому сума її боргу становила від п»яти до десяти тисяч. Також в даному зошиті є записи про розрахунки відповідачки за певні суми боргу, які здійснювались шляхом перечеркування сум боргу та написами, «розрахувалась» або «погасила». За виключенням суми боргу 8295 грн., та 1100 - борг за горіхи. При цьому суми боргу записувались шляхом додавання відповідної суми коштів в розмірі від 5 грн., і більше. Судом також досліджувались матеріали кримінального провадження №12013040430001983 за заявою [PERSON], стосовно неповернення йому боргу [PERSON] З протоколу допиту [PERSON],. вбачається, що вона визнавала суму боргу 9395 грн., та зобов»язувалась віддати по мірі можливості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору або вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з досліджених в суді доказів, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача борг в загальній сумі 9395 гр., який складається з 8295 грн., за продукти харчування та 1100 - борг за горіхи. Посилання відповідачки на те, що їй приписувались суми боргу суд вважає безпідставними так як не знайшли свого підтвердження будь-якими доказами. Відповідачка визнає, що повністю не розрахувалась з позивачем за надані їй продукти харчування, але суму своєї заборгованості суду назвати не могла. Крім того під час розслідування кримінальної справи відповідачка визнавала суму заборгованості в повному об»ємі. Її доводи про те, що вона визнала суму боргу, так як позивач їй погрожував, суд вважає безпідставними та недоведеними. Будь-яких звернень з цього приводу до компетентних органів відповідачка не подавала, будь-якої боязні перед позивачем в судовому засіданні не виказувала. Вимоги позивача про стягнення з відповідачки 3% річних від суми заборгованості задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином обов»язок сплати три відсотки річних від простроченої суми встановлюється лише до грошового зобов»язання. Судом же встановлено, що заборгованість у відповідачки виникла в зв»язку тим, що вона не провела розрахунки за отримані продукти харчування, а не за неповернення коштів, які отримувала в борг. Тобто правовідносини виникли не з грошового зобов»язання. Посилання позивача на те, що борг відповідачки включає в себе і грошові суми, які вони отримувала від нього в борг є недоведеними, так як з наданих суду записів боргу не вбачається, які саме грошові суми брались позивачкою в борг, а які відносяться до її боргу за продукти харчування. Так як позовні вимоги задоволенні частково, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати пропорційно задоволених позовних вимог, а саме: 243 грн. 60 коп., за сплачений судовий збір та 200 грн., за надання правової допомоги.

Outcome: partial