Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

В листопаді 2013 року до суду звернулась [PERSON] про стягнення коштів в порядку регресу з [PERSON] та [PERSON]. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 04 серпня 2007 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, і [PERSON] придбала квартиру, для чого в банку взяла кредит №11345577000, за яким банк надав позичальнику кредит в сумі 20 000 доларів США, що еквівалентно 101000 гривень. 14.05.2008 року було укладено договір поруки № 30108Р119, за яким [PERSON] та [PERSON], третя особа по справі, стали поручителями з метою забезпечення виконання зобов'язань боржником по вказаному споживчому кредиту. У зв'язку з тим, що у четвертому кварталі 2008 року почав різко змінюватися курс долара по співвідношенні до гривні, а подружжя не мали змоги сплачувати кредит, [PERSON] взяв на роботі позику і позивач, як поручитель, сплатила банку кошти за споживчим кредитним договором, а саме 09.02.2009 року сплатила кошти в сумі 15283 дол. США, що еквівалентно 117679, 10 грн., а 27.04.2009 року - 33115 гривень. Шлюб між відповідачами був розірваний і вона звернулася з проханням повернути грошові кошти, які вона заплатила за них на виконання договору споживчого кредиту і дізналася, що у вересні 2013 року кредит вже погашений, а тому згідно ст. 544 ЦК України просила стягнути з відповідачів солідарно 150794 грн. 10 коп.. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 січня 2014 року позовну заяву в частині вимог до відповідача [PERSON] залишено без розгляду. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 січня 2014 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів у порядку регресу, відмовлено. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції [PERSON] та [PERSON] звернулись з апеляційними скаргами. В апеляційній скарзі [PERSON] просила рішення суду скасувати про стягнення коштів в порядку регресу та задовольнити позов. Апелянт посилалась на те, що суд першої інстанції не мотивував, якою саме нормою матеріального права регулюються спірні правовідносини, якою нормою права визначено заборону погашення споживчого кредиту поручителем без вимоги банку. Порушення судом норм матеріального права призвело до порушення норм процесуального права, а саме ст. 213 ЦПК України, за якою рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. В апеляційній скарзі апелянт [PERSON] просив рішення суду змінити шляхом виключення з мотивувальної частини посилання суду на такі обставини: - в судовому засіданні доведено, що [PERSON] 09.02.2009 року та 27.04.2009 року згідно квитанції № 66 та 368 перерахувала відповідно 15283 доларів США, що еквівалентно 117 679 грн. та 33113 грн. для погашення [PERSON] кредиту та відсотків за кредитним договором № 1134557700 - відповідач визнала факт погашення кредиту коштами, які їй надала позивач. - відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. - в судовому засіданні позивачем доведено, що кошти в сумі 150794 грн. 10 коп. були надані відповідачу для погашення кредиту. Суд першої інстанції при винесенні рішення взяв до уваги доводи позивача та пояснення колишньої дружини, при цьому не надав належної оцінки запереченням, які маються у справі та не навів підстави для їх відхилення. Суд не мав законних прав встановлювати певні факти та відображати їх в рішенні суду, завідомо позбавивши права змагальності та доведеності переконливості перед судом своїх доводів. Зазначає, що в справі відсутні докази, які б свідчили про погашення кредиту [PERSON], а саме платіжні доручення, квитанції, з яких вбачається дата погашення кредиту та № рахунку, який зазначений у договорі про надання споживчого кредиту. В порушенні норм п.1 ч. 3 ст. 215 ЦПК України, судом при винесенні рішення не були зазначені всі сторони, які брали участь у справі, а саме не було зазначено відповідача по справі. Виключивши відповідача, суд порушив законні права та інтереси, які визначені законом, позбавив права змагальності та доведеності перед судом своїх переконань та відображення їх в рішенні суду. Вислухавши суддю-доповідача, доводи та заперечення представника позивачки, представника [PERSON], дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає відхиленню, апеляційна скарга [PERSON] підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню виходячи з наступних підстав. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на час перерахування коштів позивачкою простроченої заборгованості по кредитному договору не було, вимог банк до поручителів не висував через відсутність боргу, а тому підстав для погашення кредиту поручителем не було. Проте, з таким висновком не може погодитись апеляційний суд з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка звернулась з позовом до обох відповідачів - подружжя [PERSON] та [PERSON], шлюб між якими вже розірваний про стягнення солідарно коштів, які були сплачені нею в погашення кредитного договору. Під час розгляду справи позивачка подала заяву про залишення позовної зави до відповідача [PERSON] без розгляду, оскільки останній не є стороною у кредитному договорі. Ухвалою суду від 15 січня 2014 року ця заява була задоволена і з цього часу [PERSON] не є стороною у справі, оскільки заяви щодо залучення його до участі у справі в якості третьої особи він не подавав, а тому доводи апелянта про те, що суд порушенні норм п.1 ч. 3 ст. 215 ЦПК України не зазначив всі сторони, які брали участь у справі, а саме не було зазначено його відповідачем по справі, не заслуговують на увагу, оскільки відповідач після постановлення ухвали не є стороною у справі. В суді першої інстанції відповідачка [PERSON] визнала позов, що відповідно до положень ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення з [PERSON] коштів в порядку регресу, суд помилково зазначив, що були відсутні підстави для погашення кредиту поручителем, оскільки, позивачка є поручителем про кредитному договору, 09.02.2009 року вона сплатила банку кошти в погашення [PERSON] кредиту та відсотків за кредитним договором №11345577000 в сумі 15283 дол. США, що еквівалентно 117679,10 грн., а 27.04.2009 року - 33115 грн. Дані обставини підтверджуються наданими представником позивачки оригіналами квитанцій за №66 та 368. Судом встановлено, що 14.05.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту, за яким банк надав позичальнику кредит в сумі 20 000 доларів США, що еквівалентно 101000 грн. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором в заставу банку передано квартиру по вул. О. Білевич в м. Чернігові. Виконання зобов'язання за договором забезпечено порукою позивача [PERSON] та її чоловіка [PERSON] Відповідачка [PERSON] на час придбання квартири перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Шлюб між подружжям розірвано згідно рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.10.2013 року. Відповідно до довідки управління національного банку України в Чернігівській області у 2008 року почав різко змінюватися курс долара по співвідношенню до гривні. Подружжя [PERSON] не мали можливості сплачувати кредит, для чого звернулись до позивачки і остання внесла кошти. Відповідно до положень ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом. З зазначеним позовом [PERSON] звернулась у 2013 році дізнавшись про те, що кредит погашений, а відповідачі повертати кошти не збираються, тобто, строк позовної давності не пропустила, на застосування якого наполягав [PERSON] подавши відповідну заяву. За таких підстав, коли доводи позивачки знайшли своє підтвердження матеріалами справиі і відповідають вимогам закону, рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] у порядку регресу 150794 грн. 10 коп. та 2261 грн. 91 коп. в повернення судового збору. Доводи апелянта [PERSON] щодо зміни рішення суду та виключення з мотивувальної частини рішення суду доводів такого змісту: „ В судовому засіданні доведено, що [PERSON] 09.02.2009 року та 27.04.2009 року згідно квитанції № 66 та 368 перерахувала відповідно 15283 доларів США, що еквівалентно 117 679 грн. та 33113 грн. для погашення [PERSON] кредиту та відсотків за кредитним договором № 1134557700; - відповідач визнала факт погашення кредиту коштами, які їй надала позивач. - відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. - в судовому засіданні позивачем доведено, що кошти в сумі 150 794 грн. 10 коп. були надані відповідачу для погашення кредиту", є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки зазначені обставини дійсно були встановлені в судовому засіданні і підтверджені в засіданні апеляційного суду, проте цим обставинам судом першої інстанції була надана неправильна оцінка, що стало підставою для ухвалення апеляційним судом нового рішення про задоволенні позовних вимог. Доводи [PERSON] про те, що виключивши його як відповідача із справи, суд порушив його законні права та інтереси, які визначені законом, позбавив права змагальності та доведеності перед судом своїх переконань та відображення їх в рішенні суду, спростовуються матеріалами справи і не відповідають вимогам закону.

Outcome: approved