Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

За заявою відповідачки згідно протоколу № 3489 від 15 квітня 2004 року їй з 17 грудня 2003 року призначена пенсія за віком як науковому працівнику. 18 травня 2011 року нею була подана заява про переведення її з пенсії за віком як науковому працівнику на звичайну пенсію за віком, в зв'язку з чим позивачу стало відомо про те, що, перебуваючи на пенсії, [PERSON] з 5 січня 2008 року по 30 листопада 2008 року працювала в Черкаському обласному державному проектно-технологічному центрі охорони родючості ґрунтів і якості продукції «Облдержродючість», про що не повідомила управління ПФУ. Посилаючись на те, що, через зазначені вище обставини, за період з січня 2004 року по липень 2011 року відповідачці була переплачена пенсія в загальній сумі 26185,12 грн., позивач просив її стягнути, оскільки, згідно заяви останньої від 22 липня 2011 року про згоду на проведення утримань, з її пенсії було стягнуто лише 78,53 грн., а потім 29 липня 2011 року нею подано заяву про припинення стягнень. На підтримку позовних вимог представники управління ПФУ в м. Сміла та Смілянському районі також пояснили, що переплата за період роботи відповідачки з 2004 року по 2008 рік виникла через те, що відповідно до ст. 42 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затрудженого Постановою КМУ № 1078 від 17 липня 2003 року працюючим пенсіонерам в першу чергу індексується заробітна плата, а також одноразово станом на 1 березня кожного року проводиться індексація пенсії в зв'язку зі збільшенням розміру середньої заробітної плати по Україні. Оскільки позивачу не було відомо про працевлаштування [PERSON], по обох вказаних видах проводилась індексація пенсії без врахування заробітної плати та індексації, що на неї нараховувалась за місце роботи, внаслідок чого виникла переплата за вказаний період. Крім того за ЗУ «Про Державний бюджет на 2008 рік» з 1 січня 2008 року був визначений новий показник середнього розміру заробітної плати по Україні в сумі 928 грн., в зв'язку з чим необхідно було провести перерахунок пенсії всім пенсіонерам, при чому при визначенні розміру індексації після перерахунку самої суми пенсії брався її показник за грудень 2007 року. Оскільки розмір цієї індексації був невірним, але з врахуванням нього здійснено всі перерахунки пенсії відповідачки в подальшому, то вона неправильно визначену суму пенсії в цілому отримувала до липня 2011 року включно, поки їй не було здійснено її перерахунок по розпорядженню від 7 липня 2011 року згідно її ж заяви від 18 травня 2011 року. В зв'язку з цим представники позивача просили стягнути переплачені кошти за період з січня 2004 року по липень 2011 року включно, хоча відповідачка припинила працювати з 1 грудня 2008 року. Відповідачка позов не визнала повністю, посилаючись на те, що вона неодноразово зверталась до працівника ПФУ в м. Сміла з приводу перерахунку їй пенсії, повідомляючи при цьому, що вона в даний час працює. Вказаний працівник їй усно роз'ясняла, що підстав для здійснення перерахунку не має, а тому через певний час вона зверталась знову, поки 18 травня 2011 року не звернулась з письмовою заявою про перехід на пенсію за віком після чого і виникло питання з переплатою їй пенсії. Крім того вона просила застосувати строки позовної давності до заявлених позивачем вимог, оскільки ніяким чином не приховувала своє працевлаштування та неодноразово усно повідомляла про це працівника управління ПФУ в м. Сміла. Заслухавши представників позивача, відповідачку, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Постановою Смілянського міськрайонного суду від 23 травня 2012 року було задоволено адміністративний позов по аналогічній справі та з врахуванням строків позовної давності стягнута переплата пенсії [PERSON] за період з 2 березня 2009 року по 31 липня 2011 року. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2013 року вказане рішення місцевого суду скасоване та винесено нове, яким задоволено позов в межах стягнень за період з 5 січня 2004 року по 31 жовтня 2008 року, оскільки відповідачка з листопада 2008 року по серпень 2011 року вже не працювала, з зазначенням також, що до цих правовідносин ст. 257 ЦК України не застосовується. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27 березня 2014 року постанова Київського апеляційного адміністративного суду скасована та справу направлено на новий апеляційний розгляд, під час якого ухвалою від 10 липня 2014 року позов управління ПФУ в м. Сміла та Смілянському районі залишено без розгляду, оскільки спір повинен вирішуватися в порядку цивільного провадження. В даній ухвалі також зазначено, що позивач не надав доказів поважності пропуску строку позовної давності, а тому доводи відповідача в частині застосування ст. 257 ЦК України є обґрунтованими. За ч. 1 ст. 50 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що суми пенсій надміру виплачені внаслідок зловживань з боку пенсіонера, можуть бути повернуті ним або стягуються в судовому порядку, а за ст. 102 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. Заперечуючи проти позову, [PERSON] посилалась на те, що своє місце роботи не приховувала, її працевлаштування було оформлено належним чином, а тому з її заробітку проводились всі необхідні утримання, в тому числі до ПФУ. На той час існувало 2 управління ПФУ - окремо по м. Сміла та Смілянському району, проте вони знаходились в одному приміщенні та у її інспектора було лише 2 пенсіонера, яким призначена пенсія як науковим працівникам. Підтримуючи свої вимоги представник позивача посилався на те, що при оформленні пенсії відповідачка була ознайомлена з обов'язком повідомляти про будь-які зміни, що впливають на розмір її пенсії, чого вона письмово не здійснила. Також дані персоніфікованого обліку працюючих до управління ПФУ дійсно надає роботодавець і вони щодо відповідачки надходили, проте до Смілянського районного управління ПФУ. Разом з тим в судовому засіданні встановлено, що Смілянське міське управління ПФУ також має доступ до цих даних і виявити факт працевлаштування пенсіонера було можливо. При цьому при розгляді аналогічної адміністративної справи в судовому засіданні представник позивача вказав, що однією з причин виникнення заборгованості стало несвоєчасне опрацювання спеціалістом з призначення пенсій даних персоніфікованого обліку застрахованих осіб на предмет наявності факту працевлаштування. Крім того в судовому засіданні встановлено, що графа переплата пенсії, зазначена в розрахунку вимог, складається саме з індексацій, що за спірний період були нараховані відповідачці, а сам розмір призначеної пенсії визначений вірно і на нього не впливає факт її працевлаштування. В зв'язку з цим представники позивача посилались на вимогу нормативних документів щодо індексації, де вказано, що працюючому пенсіонеру індексація здійснюється за місцем роботи і лише потім вирішується питання чи має він право на індексацію і пенсії. Під час розгляду справи були оглянуті розрахункові листи, що надавались [PERSON] для контролю за нарахуванням їй заробітку за період 2004-2008 років, і в них відсутній такий вид нарахувань як індексація. Вимога щодо стягнення коштів з 1 грудня 2008 року по 31 липня 2011 року обґрунтована тим, що через працевлаштування відповідачки у грудні 2007 року невірно була обрахована індексація, внаслідок чого в подальшому саме її фіксований розмір їй і виплачувався. Проте ні посилань на них, ні самих доказів того, що індексація відповідачці за місцем роботи була нарахована не надано. В судовому засіданні [PERSON] просила застосувати строк позовної давності, який становить за ст. 257 ЦК України 3 роки з моменту коли особа дізналась про порушення свого права. Даний факт визначений заявою пенсіонера про здійснення перерахунку пенсії від 18 травня 2011 року, хоча вона розглядалась протягом певного часу і розпорядження було видано 7 липня 2011 року, а нарахування пенсії здійснювалось як і раніше до 1 серпня 2011 року, так як вона сплачується на початку місяця. Позивач не просив поновити йому строк на звернення до суду, а відповідно не зазначав ні про які поважні причини цього. Натомість він посилався на те, що за ст. 1166 ЦК України майнова шкода, задана неправомірними діями правам юридичної особи, а також шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а за ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути потерпілому це майно, маючи на увазі при цьому, що строки позовної давності застосовуватися не повинні, так як шкода в обов'язковому порядку підлягає відшкодуванню. Разом з тим суд не може погодитися з такою позицією, оскільки вказані статті не містять ніяких посилань на норми щодо строків і в такому випадку повинні бути застосовані загальні норми законодавства. Дані вимоги не стосуються випадків спеціальної позовної давності, визначеної ст. 258 ЦК України. Разом з тим ч. 1 ст. 265 ЦПК України визначено, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Рішенням Київського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2014 року аналогічний адміністративний позов було залишено без розгляду, а тому в задоволенні даного позову необхідно відмовити за пропуском строку позовної давності. В зв'язку тим, що при зверненні до суду позивач звільнений від сплати судового збору, а його вимоги не задоволено, витрати по справі необхідно віднести на рахунок держави, з врахуванням відсутності власних коштів, оскільки установа не здійснює ніяку діяльність та не являється прибутковою. На підставі ст. 50 ЗУ „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ст. ст. 102, 103 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» ст. ст. 257, 258, 265, 1166, 1212, 1215 ЦК України, ст. ст. 10, 59, 60, 213, 215 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed