Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що рішенням Сумського районного суду Сумської області від 14 лютого 2013 року стягнуто з ПАТ «Дванадцятий Київський авторемонтний завод» на його користь 1345 гривень завданої каліцтвом шкоди, щомісячно і безстроково, починаючи з 1 лютого 2013 року. Відшкодування шкоди у менших розмірах стягувалося і раніше. Постановою Господарського суду м. Києва від 18.12. 2013 року ПАТ «Дванадцятий Київський авторемонтний завод» визнано банкрутом і виплата відшкодування припинилася з моменту визнання боржника банкрутом. Відшкодування йому не виплачувались з 18 грудня 2013 року до цього часу. Вважав, що подальша виплата відшкодування повинна бути виплачуватись державою, тому просив покласти обовязок виплати відшкодування 1345 гривень, щомісячно і безстроково, на державу в особі Казначейської служби України, починаючи з 18 грудня 2013 року. В подальшому позивач збільшив суму відшкодування, надавши відповідний розрахунок з врахуванням інфляції, просив призначити до виплати з 01 квітня 2015 року 2143,5 грн., визначити заборгованість по виплаті відшкодування за період з 01 квітня 2014 року до 01 квітня 2015 року в розмірі 25255,6 гривень. В подальшому [PERSON] уточнив свої позовні вимоги, просив покласти обовязок виплати відшкодування шкоди на виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми, яка була притягнута до участі у справі в якості співвідповідача, починаючи з січня 2014 року. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Представник відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що законодавство передбачає проведення страхових виплат за рахунок фонду виключно у випадках травмування потерпілого на виробництві та за наявності усіх необхідних документів. Позивач не надав жодного документу на підтвердження нещасного випадку на виробництві, крім того позивач сам стверджує, що випадок травмування мав місце не при виконанні трудових обов'язків, а тому відділення взагалі є неналежним відповідачем по даній справі, а тим більше жодним чином не має відповідати за випадок побутового травмування позивача. Відділення Фонду є позабюджетним цільовим Фондом, який не має статусу органу державної влади або його територіального підрозділу та згідно ЄДРЮОФОП відноситься до інших організаційно-правових форм. Представник фонду вважав, що, не дивлячись на те, що ч. 2 статті 1207 ЦК України встановлює, що умови та порядок відшкодування державою шкоди, завданою каліцтвом і ушкодженням здоров'я або смертю, встановлюються законом, станом на день розгляду справи не прийнятий закон, який би врегульовував передбачені статтею правовідносини. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не зявився з невідомих причин, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином. В своєму запереченні представник Державної казначейської служби послався на те, що згідно статті 1205 ЦК України у разі припинення юридичної особи, зобов'язаної відшкодувати шкоду, завдану каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, і встановлення її правонаступників виплата щомісячних платежів покладається на її правонаступників. У разі ліквідації юридичної особи платежі, належні потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 цього Кодексу, мають бути капіталізовані для виплати їх потерпілому або цим особам у порядку, встановленому законом або іншим нормативно-правовим актом. У разі відсутності в юридичної особи, що ліквідується, коштів для капіталізації платежів, які підлягають сплаті, обов'язок щодо їх капіталізації покладається на ліквідаційну комісію на підставі рішення суду за позовом потерпілого. Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 765 „Про реалізацію статей 45 і 92 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" затверджено Порядок капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов'язань суб'єкта підприємницької діяльності - банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю і здоров'ю. Відповідно до цього Порядку здійснюється капіталізація платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов'язань суб'єкта підприємницької діяльності - банкрута відшкодувати шкоду, заподіяну життю і здоров'ю громадян, у тому числі застрахованих у Фонді соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 14.02.2013 по справі № 1817/4302/12 вирішено стягувати на користь Позивача завдану каліцтвом шкоду з ПАТ „Дванадцятий Київський авторемонтний завод". Оскільки дана установа-боржник ліквідована, капіталізація платежів та їх подальша виплата на користь Позивача могла бути здійснена в порядку, викладеному вище. Положення статті 1207 ЦК України, на які посилається позивач, в даному випадку взагалі не можуть бути застосовані, оскільки згідно частини 2 статті 1207 ЦК України умови та порядок відшкодування державою шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, встановлюються законом. На сьогоднішній день відсутній окремий закон, який би встановлював механізм відшкодування такої шкоди. Компетенція Державної казначейської служби України визначена Бюджетним кодексом України, а також Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим Указом Президента України від 13.04.2011 №460/2011. Даними нормативно-правовими актами не передбачено повноважень даного органу державної влади здійснювати щомісячну виплату коштів на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, в тому числі на підставі Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування". Представник Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в судове засідання не зявився з невідомих причин, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином. Представник управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Києві в судове засідання не зявився з невідомих причин, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином. В письмовій заяві управління послалось на те, що на обліку в управлінні не перебувають потерпілі, які зазнали трудового каліцтва внаслідок нещасних випадків, повязаних з виробництвом, що сталися під час перебування у трудових відносинах з ПАТ «Дванадцятий Київський авторемонтний завод», зокрема, [PERSON]; управління не здійснювало розрахунок сум платежів, що підлягають капіталізації, та не зверталось до господарського суду із відповідною заявою про визнання кредитором у справі про банкрутство ПАТ «Дванадцятий Київський авторемонтний завод». Для розгляду справ про страхові виплати до Фонду подаються, зокрема, акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами. Зазначені акти підтверджують право застрахованих осіб на відшкодування шкоди у разі настання нещасного випадку або професійного захворювання. Відсутність зазначених документів або невідповідність цих документів вимогам нормативно-правових актів щодо форми, змісту або з інших підстав позбавляє потерпілого права на відшкодування шкоди за рахунок коштів Фонду. У зв*язку із тим, що [PERSON] не перебуває на обліку в робочих органах виконавчої дирекції Фонду як потерпілий від нещасного випадку на виробництві, вимоги його позову та розрахунки сум, заявлені ним до стягнення, є безпідставними та необґрунтованими. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд не вбачає підстав для задоволення позову. З матеріалів справи вбачається, що 30 січня 1992 року на автошляху Суми Ромни в районі с. Єлісеєнково Сумського району Сумської області сталася дорожньо транспортна пригода, в результаті якої на [PERSON], який рухався на велосипеді, скоїв наїзд автобус ЛУАЗ -677, належний ВАТ «Дванадцятий Київський авторемонтний завод», яким керував [PERSON] Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 17 листопада 1994 року з ВАТ «Дванадцятий Київський авторемонтний завод" як з володільця джерела підвищеної небезпеки на користь [PERSON] стягнуто 415375 крб. на відшкодування шкоди, завданої здоровю. Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 1 лютого 2012 року по справі 2-102/12 збільшена сума відшкодування шкоди, завданої каліцтвом; з ПАТ «Дванадцятий Київський авторемонтний завод» на користь [PERSON] стягнуто щомісячно і безстроково по 1264 гривні 70 копійок відшкодування шкоди, починаючи з 1 лютого 2012 року, а також 694 гривні 20 копійок заборгованості по виплаті відшкодування. Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 14 лютого 2013 року стягнуто з [PERSON] акціонерного товариства «Дванадцятий Київський авторемонтний завод» на користь [PERSON] 1345 гривень завданої каліцтвом шкоди щомісячно і безстроково, починаючи з 1 лютого 2013 року, а також 446 гривень 20 копійок заборгованості за період з лютого 2012 року по 31 січня 2013 року( ар. с. 29). Постановою Господарського суду м. Києва від 18 грудня 2013 року (справа №910/15610/13) Публічне акціонерне товариство «Дванадцятий Київський авторемонтний завод» ( м. Київ, вул. Костянтинівська, 73) визнане банкрутом, відкрита ліквідаційна процедура, призначений ліквідатор, підприємницька діяльність банкрута завершена, ліквідатор зобовязаний надати суду ліквідаційний баланс банкрута та звіт ліквідатора( ар. с. 3-8). Постановою головного державного виконавця ВДВС Подільського районного управління юстиції м. Києва від 6 березня 2014 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/587/86/2013, виданого 11 липня 2013 року Сумським районним судом Сумської області закінчено на підставі п. 8 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» ( у звязку з порушенням господарським судом справи про банкрутство боржника, ар.с. 12, 13). Звертаючись з позовом до суду, позивач послався на положення статті 1207 Цивільного кодексу України, відповідністю з якою шкода, завдана каліцтвом. Іншим ушкодженням здоровя або смертю внаслідок злочину, відшкодовується потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 ЦК України, державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною ( ч.1 ст. 1207 ЦК України). Позивач вважав, що Державна казначейська служба має відшкодовувати йому завдану шкоду. Разом з тим, у відповідності з Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим Указом Президента України від 13 квітня 2011 року N 460/2011 Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України( ст. 1 Положення). Основні завдання Казначейства України визначені ст. 3 Положення, і такими завданнями є внесення пропозицій щодо формування державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів; реалізація державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Положенням про Державну казначейську службу України не передбачений обовязок Казначейської служби України відповідати по боргах підприємств, установ та організацій по справах про відшкодування шкоди, завданої особі каліцтвом та іншим ушкодженням здоровя. У відповідності з ст. ст. 1166,1167, 1172, 1187 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода відшкодовується особою, що її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується осо\-бою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове пра\-во, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обовязків. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17 вересня 2014 року ( ар. с. 51-54) провадження по справі в частині заявлених [PERSON] вимог на суму 17204 грн.20 копійок припинено. Відмовлено [PERSON] у визнанні кредитором [PERSON] акціонерного товариства «Дванадцятий Київський авторемонтний завод» на суму 10760 грн. З тексту ухвали вбачається, що у судовому засіданні судом було досліджено заяву [PERSON] з грошовими вимогами до боржника на суму 21806, 23 грн. Посилаючись на судові рішення, [PERSON] заявляв вимоги про стягнення грошових сум у розмірі 21 806,23 грн., з яких 2 530,40 грн. - заборгованість за виконавчим листом №2-102 та 1\~345 грн. *14 міс. + 446,83грн.=19278,83 грн. На адресу ліквідатора надійшов лист від засновника банкрута [PERSON] від 05.06.2014р., у якому вона повідомляє про погашення заборгованості перед [PERSON] на суму 17 204,20 грн. з яких 2 529,40 грн. заборгованості станом на 01.02.2013 р. та 14677, 80 грн. із разрахунку: 1 345 грн.* 10 міс = 13\~450 грн. станом на 01.12.2013р. ; 5 345/31*18 днів - 780,97 станом на 18.12.2013р. та 446.83 грн. заборгованості по перерахунку попереднього періоду. При цьому судом встановлено, що Кредитором в заяві від 12.07.2014 року підтверджено погашення боржником заборгованості станом на дату визнання боржника банкрутом (18.12.2013). Факт отримання розрахунку не заперечував в судовому засіданні і [PERSON] У відповідності з ст. 1205 ЦК України у разі припинення юридичної особи, зобов'язаної відшкодувати шкоду, завдану каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, і встановлення її правонаступників виплата щомісячних платежів покладається на її правонаступників. У разі ліквідації юридичної особи платежі, належні потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 цього Кодексу, мають бути капіталізовані для виплати їх потерпілому або цим особам у порядку, встановленому законом або іншим нормативно-правовим актом. У разі відсутності в юридичної особи, що ліквідується, коштів для капіталізації платежів, які підлягають сплаті, обов'язок щодо їх капіталізації покладається на ліквідаційну комісію на підставі рішення суду за позовом потерпілого. Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 765 „Про реалізацію статей 45 і 92 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" затверджено Порядок капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов'язань суб'єкта підприємницької діяльності - банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю і здоров'ю. Відповідно до цього Порядку здійснюється капіталізація платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов'язань суб'єкта підприємницької діяльності - банкрута відшкодувати шкоду, заподіяну життю і здоров'ю громадян, у тому числі застрахованих у Фонді соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. У відповідності з ч.1 ст. 4 розділу ІІ Закону України « Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом. Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням. Фонд, якщо інше не передбачено законами України, не може займатися іншою діяльністю, крім тієї, для якої його створено, та використовувати свої кошти на цілі, не пов'язані з цією діяльністю. Кошти Фонду не включаються до складу Державного бюджету України та використовуються тільки за цільовим призначенням.( ч.2,3,4 розділу ІІ Закону України « Про загальнообовязкове державне соціальне страхування»). Пунктами ч.10 ч.1 ст. 1 Закону України « Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» визначено, що страховим випадком за соціальним страхуванням від нещасних випадків є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну або психічну травму, нещасний випадок або професійне захворювання, яке сталося внаслідок порушення застрахованим нормативних актів про охорону праці. У відповідності з п. 3 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок. Отже, оскільки [PERSON] на час завдання шкоди не перебував у трудових відносинах з ВАТ «Дванадцятий Київський авторемонтний завод», за нього не сплачувалися внески до фонду державного страхування, не був застрахованою особою в розумінні п. 3 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», не перебував на обліку У органах Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонд не може бути відповідачем за предявленим позовом. Оскільки Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України не має відповідати за позовом, його органи на місцях відповідачі по справі, а саме відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми, управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Києві - також не несуть цивільно-правової відповідальності по відшкодуванню шкоди позивачу. У відповідності з ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Оскільки права позивача відповідачами по справі не порушені, підстав для захисту цих прав немає і підстав для задоволення позову не вбачається. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed