Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

В липні 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначено, що із 29.11.2014 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.06.2018 року у справі № 752/3812/18. В період шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу проживає разом із позивачем. Позивач вказує, що між нею та відповідачем існувала домовленість про фіксовану суму на утримання дитини в розмірі 2000,00 грн. на місяць плюс 50 % витрат на садочок, школу, верхній одяг, лікування, тренування та додаткові заняття. Відповідач завжди був згоден на ці мови, але їх не виконував, та має на даний час борг. З огляду на те, що відповідач на даний час не допомагає матеріально утримувати дитину, та домовленості між ними щодо розміру аліментів не досягнуто, а тому позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на її користь на утримання сина аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн., щомісячно, починаючи стягнення із травня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02.07.2021 року, у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Позивач після відкриття провадження з будь-якими клопотаннями до суду не зверталась. Відповідач відзив на позов до суду не подав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що із 29.11.2014 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.06.2018 року у справі № 752/3812/18. В період шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріально утримувати дитину не допомагає, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що статтями 155, 180, 181, 182, 183 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а при ухиленні батьків від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються з них в судовому порядку, в розмірі визначеному судом. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка наголошувала на тому, що для повноцінного розвитку та утримання дитини недостатньо мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та нею здійснюються витрати на дитину, що перевищують встановлений мінімум. Однак, достатніх та переконливих доказів на підтвердження витрати позивачем сум на утримання спільної дитини сторін стороною позивача суду не надано. Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд звертає увагу на те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. На час розгляду даного спору по суті, у відповідності до ст. 7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2021 рік", установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Судом встановлено, що спільна дитина сторін проживає разом з позивачкою і перебуває на її утриманні, та доказів на підтвердження того, що відповідач приймає участь в утриманні дитини матеріали справи не містять. Однак, слід зазначити про те, що ініціюючи позов про стягнення з відповідача щомісячно на утримання дитини аліментів у розмірі 2500,00 грн., який є більшим ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, -позивачем не надано переконливих та достатніх доказів на підтвердження здійснення постійних реальних витрат щомісячно на утримання дитини саме в такому розмірі. Окремо слід звернути увагу сторони позивача на те, що витрати, які нею здійснюються, в зв`язку із лікуванням та певними здібностями дитини не входять до складу аліментних зобов`язань, а тому позивач не позбавлена можливості звернутись до суду з окремими позовними вимогами про стягнення цих додаткових витрат на дитину, які нею понесені. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги обов`язок відповідача утримувати свою дитину на підставі описаних вище норм права, рівний обов`язок обох батьків в утриманні дитини, суд вважає необхідним задовольнити позов частково і стягнути з відповідача на користь позивача на утримання дитини аліменти в розмірі 2000,00 грн., щомісячно, що відповідає межам прожиткового мінімуму для дітей такого віку та не є меншим ніж 50% від нього, а в решті вимог позову необхідно відмовити, в зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю. Стягнення аліментів в даному розмірі, з урахуванням наданих позивачем доказів, - суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини в даному віці. Крім того, на підставі частини першої статті 191 СК України, суд вважає за необхідне присудити стягнення аліментів від дня пред`явлення позову, а тому в частині вимоги позивачки про стягнення аліментів із травня 2021 року, - суд вважає за необхідне відмовити. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути із відповідача на користь держави.

Outcome: partial