Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання права власності на землю в порядку спадкування. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 19.05.2017 року померла мати позивача [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно: земельна ділянка площею 0,15 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю виданого Підвиноградівською сільською радою 26 лютого 2002 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №88 та земельна ділянка площею 1,56 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю виданого Підвиноградівською сільською радою 26 лютого 2002 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №88. \~ \~ \~ \~Спадкодавець [PERSON] при житті прийняла спадщину за своєю матірю [PERSON], яка померла 12.03.2008 року, за своїм чоловіком [PERSON], який помер 29.08.2012 року та за своїм батьком [PERSON], який помер 02.07.2013 року. До спадкового майна також входять: земельна ділянка площею 0,95 га, розташована в урочище «Лази», для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю виданого Підвиноградівською сільською радою 26 лютого 2002 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №87 на імя [PERSON]; земельна ділянка площею 0,77 га, розташована в урочище «Лази», для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю виданого Підвиноградівською сільською радою 26 лютого 2002 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №87 на імя [PERSON]; земельна ділянка площею 1,72 га, розташована в урочище «Лази», для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю виданого Підвиноградівською сільською радою 26 лютого 2002 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №89 на ім»я померлого [PERSON]. \~ \~ \~ \~Мати позивача заповіту не залишила. Спадкоємцями за законом є позивач [PERSON], син спадкодавця, та її дочка, відповідач по справі [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) [PERSON] вказує, що після смерті матері він прийняв спадщину, оскільки здійснював догляд за своєю матірю до її смерті, проживав з нею у спадковому будинку на момент смерті, здійснив поховання матері, а також здійснює догляд за спадковим майном після її смерті. На даний час позивач не може оформити спадщину на себе через нотаріальну контору, оскільки оскільки втрачені оригінали правовстановлюючих документів на земельні ділянки У звязку з цим позивач змушений звернутися до суду із позовом про визнання за ним права власності на земельні ділянки\~ в порядку спадкування за законом. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не зявився, однак подав до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] будучи повідомленою про день, час та місце проведення підготовчого судового засідання належним чином, в підготовче судове засідання не зявилася, однак подала через канцелярію суду письмову заяву, згідно якої вимоги позивача визнає, проти задоволення таких не заперечує та просить суд розглянути справу у її відсутність. Відповідно до ч. 3\~ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання нею позову прийнято судом. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необовязковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що 19.05.2017 року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ФМ №230760 від 19.05.2017 року. Померла заповіту не залишила. Після смерті матері позивача відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 0,15 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю виданого Підвиноградівською сільською радою 26 лютого 2002 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №88 та наземельну ділянку площею 1,56 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю виданого Підвиноградівською сільською радою 26 лютого 2002 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №88. Крім того, спадкодавець [PERSON] при житті прийняла спадщину за своєю матірю [PERSON], яка померла 12.03.2008 року, за своїм чоловіком [PERSON], який помер 29.08.2012 року та за своїм батьком [PERSON], який помер 02.07.2013 року, що підтверджується відповідними свідоцтвами про смерть та довідками Підвиноградівської сільської ради від 07 грудня 2017 року за № 02-14/2080, за № 02-14/2081, за № 02-14/2082. Таким чином до спадкового майна також входять: 1) земельна ділянка площею 0,95 га, розташована в урочище «Лази», для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю виданого Підвиноградівською сільською радою 26 лютого 2002 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №87 на імя [PERSON]; 2) земельна ділянка площею 0,77 га, розташована в урочище «Лази», для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю виданого Підвиноградівською сільською радою 26 лютого 2002 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №87 на імя [PERSON]; 3) земельна ділянка площею 1,72 га, розташована в урочище «Лази», для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю виданого Підвиноградівською сільською радою 26 лютого 2002 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №89 на ім»я померлого [PERSON]. Спадкоємцями за законом після смерті матері позивача є позивач [PERSON], син спадкодавця, та дочка померлої, відповідач по справі [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) О.І., яка не заперечує проти визнання права влсності на спадкові земельні ділянки за позивачем. Згідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Суд констатує, що позивач після смерті матері спадщину прийняв, так як здійснював догляд за своєю матірю до її смерті, проживав з нею у спадковому будинку на момент смерті, здійснив поховання матері, а також здійснює догляд за спадковим майном після її смерті, що стверджується довідкою Підвиноградівської сільської ради від 07 грудня 2017 за № 02-14/2079. В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3\~що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації обєкта нерухомості за спадкодавцем (на імя спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Отже, застосуванню підлягає\~ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути предявлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до\~ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу\~встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Верховний Суд України в п. 23\~Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 розяснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Позивач не може оформити спадщину через нотаріальну контору, оскільки втрачені оригінали правовстановлюючих документів на земельні ділянки. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за\~заповітом\~і\~за законом\~можуть бути\~фізичні особи, які є живими на час\~відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, що його пережив та батьки. Відповідно до ст.10-13 глави ІІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31. 01.1966 року, затвердженої заступником міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої заступником голови Верховного суду Української РСР 15.01.1966 року (втратила чинність 19.01.1996 року), при відсутності правовстановлюючих документів право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради та висновком інвентар бюро. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Таким чином, враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю. На підставі наведеного,

Outcome: approved