Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про усунення перешкод в праві користування кладочкою, яка розташована в приватному багатоквартирному житловому будинку, розташованому по вул. Патріотичнів, буд 82 А, в м. Запоріжжя, в якому просив визнати перешкоду в праві користування його особистим майном кладочкою головою правління ОСББ «Сталь-3» [PERSON] незаконним та відновити становище, яке існувало до порушення шляхом зобовязання управляючою ОСББ «Сталь-3» [PERSON] не чинити перешкоди в праві користування особистим майном та його кладочкою, яке знаходиться в підвальному приміщені будинку по вул. Патріотичній буд 82 А, м. Запоріжжя з 1970 року та зобовязати управляючу ОСББ «Сталь-3» [PERSON] надати [PERSON] дублікати ключів від підвального приміщення підїздів № 4, 5, 6 будинку по вул. Патріотичній, буд 82 А, м. Запоріжжя, тим самим усунути перешкоду в праві користування. 2 червня 2016 року позивач [PERSON] помер. Ухвалою суду від 27 вересня 2016 року провадження у даній цивільній справі було зупинено на підставі ч. 1 ст. 203 ЦПК України до залучення у справі правонаступника. 27 березня 2017 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя провадження у справі було відновлено. Залучений у справі [PERSON], як правонаступник позов уточнив, в якому зазначив, що з початку будівництва спірного будинку існував «Житлово будівельний кооператив № 3 «Днепроспецсталь» та на загальних зборах кооперативу 27.01.1971 було одноголосно усіма членами кооперативу дозволено відбудувати його батькові комору, що він і зробив та користувався нею сумісно зі батьком. Але 3 початку 2015 року управляюча ОСМД «Сталь-3» [PERSON] самовільно змінила замки на підвальному приміщені та скориставшись що [PERSON] є особою похилого віку, заподіяла позивачу перешкоду в користуванні вказаним нежитловим приміщенням та не надає йому зробити дублікат ключів. Тому, з метою поновлення свого права позивач звернувся до міського голови з відповідним листом щодо захисту свого права частки власності, яка перебуває в загальному використанні від порушень, оскільки він, як власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном, яке знаходиться в коморі підвального приміщення з 1970 року, на що він отримав лист від 19.06.2015 № к-0235-01 Запорізької міської ради виконавчого комітету, за яким міським головою йому було запропоновано звернутися до суду за захистом свого порушеного права з підстав, передбачених ст. 391 ЦК України, та з підстав, зазначених у розясненнях п.п. 19,23,24 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014, де зазначено, що застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним, та у п. 3 ст. 4.2. вказаного Рішення Конституційного Суду України зазначено, що набуте громадянами право на квартири державного житлового фонду та належні до них приміщення є непорушними, (ст. 41 Конституції України) забезпечуються державою та захищаються судом (ст. 55 Конституції України). Також після звернення до суду позивач послався в обґрунтування свого позову на порушення ст. 12, 391 ЦК України, ст. 8 та 41 Конституції України, ч. 2 ст. 382 ЦК, ст. 368 ЦК України, ч. 2 ст. 369 ЦК України, ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», згідно з якими власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки майна в будинку. Також послався на Рішення КСУ у справі № 4-рп/2004, вказавши, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, комори, колясочні) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків. та ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про приватизацію житлового фонду», власниками квартир і допоміжних приміщень стали мешканці будинку. Це приміщення є спільною власністю мешканців будинку» та остаточно просив суд: - встановити та визнати перешкоду в праві користування його особистим майном та його кладочкою; - визнати перешкоду в праві користування без судового рішення незаконним; відновити становище, яке існувало до порушення та встановити вільний доступ до особистого майна кладочки з особистими речами; - зобовязати голову правління ОСББ «Сталь 3» не чинити перешкоди в праві користування [PERSON] кладочкою, його особистим майном спадкуванням; - зобовязати ОСББ «Сталь 3» в особі голови правління [PERSON], надати [PERSON] дублікати ключів від двері підвального приміщення, які розташовані у підїздах № 4,5,6 будинку по вул. Патріотичній, буд 82 А, м. Запоріжжя; - зобовязати ОСББ «Сталь 3» в особі голови правління [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди в користування загальною майстернею в будь-який зручний для нього час, яка розташована у підїздах № 4,5,6 будинку по вулиці Патріотичній, у будинку № 82 А, м. Запоріжжя; -визнати ОСББ «Сталь-3» правонаступником «Житлово будівельний кооператив №3 «Днепроспецсталь»; - визнати протокол загальних зборів від 29.06.17 року щодо прийняття рішення розборки кладочки незаконним; - зобовязати та заборонити ОСББ «Сталь 3» в особі уповноважених осіб не приймати рішення щодо демонтажу кладочки; стягнути з відповідача 50000 тисяч гривень моральної шкоди, судові витрати стягнути з відповідачів солідарно. Відповідач проти заявлених позовних вимог заперечувала, в своїх запереченнях зазначила на намагання привласнення спільного майна (технічних споруд тощо) позивачем. В судове засідання позивач та відповідач не зявилися, просили розглянути позов у їх відсутність. За таких обставин, суд вважав за можливе ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів за відсутності сторін. Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. Встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] є між собою рідними батьком та сином відповідно. 2 червня 2016 року позивач [PERSON] помер, що підтверджується актовим записом про державну реєстрації смерті № 4018 від 06.06.2016 року, виданим Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. На підставі заповіту, посвідченого Третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою 23.08.2008 року за реєстровим номером № 2-1900 [PERSON], [INFO] зробив розпорядження щодо свого майна, що належало йому на день смерті, яке він заповів своєму синові [PERSON], [INFO]. 27 березня 2017 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя провадження у справі було відновлено з підстав залучення по справі правонаступника [PERSON] Також судом встановлено, що на підставі Статуту обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Сталь-3» створено відповідно до Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку" шляхом реорганізації житлово-будівельного кооперативу № 3 заводу «Дніпроспецьсталь», створення якого затверджено рішенням виконавчого комітету Запорізької міської Ради народних депутатів від 19 грудня 1963 року № 570 і є його правонаступником. Нову редакцію Статуту обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Сталь-3» затверджено загальними зборами обєднання співвласників багатоквартирного будинку, що також підтверджується протоколом зборів № 17 від 25 травня 2016 року. З моменту будівництва будинку № 82 А по вулиці Патріотичній в м. Запоріжжя був заснований «Житлово будівельний кооператив № 3 «Днепроспецсталь», що сторонами не оспорюється. На загальних зборах даного кооперативу 27.01.1971 було одноголосно усіма членами кооперативу дозволено [PERSON] відбудувати комору, що і зробив [PERSON] та користувався нею сумісно з сином [PERSON] На початку 2015 року управляюча ОСБД «Сталь-3» [PERSON] змінила замки на підвальному приміщені, про що не повідомила позивачеві, чим спричинила йому перешкоду в користуванні майном. Пунктом 1.1 статті 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» зазначено, що співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників. Тобто [PERSON], як правонаступник від [PERSON] є співвласником майна спірного багатоквартирного будинку, тому також має право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників. Зміна замків у підвальному приміщені без відповідного повідомлення співвласників і є перешкодою в користуванні майном. Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п.58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Своєю чергою, за положеннями ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.ст. 317, 319 Цивільного кодексу України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За таких підстав суд вважає, що обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Сталь-3» в особі голови правління [PERSON] та в особі голови правління ОСББ «Сталь-3» [PERSON] створили позивачу [PERSON] перешкоди в праві користування власним майном, тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Твердження відповідача [PERSON] про те, що 29 червня 2017 року о 19:00 на загальних зборах ОСББ «Сталь-3» було розглянуто питання щодо користування спільним майном Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Сталь-3», а саме: підвальними приміщеннями підїздів №4, 5, 6; прибудинкової території та даху й вирішеновстановити обмежений доступ до підвальних приміщень під №4, 5, 6 та даху, а саме вищевказані підвальні приміщення та дах мають бути зачинені на замки, а ключі знаходитись лише у відповідальної особи - Голови правління та/або особи, з числа членів Правління (за відсутності Голови правління), заборонити зберігання особистого майна власників та/ або співвласників квартир в вищезазначених підвальних приміщеннях, на сходових клітках, в позаквартирних коридорах, на даху та прибудинковій території, звільнити від особистого майна [PERSON] «кладочку», що знаходиться в підвальному приміщенні підїзду №4 в строк до 29 липня 2017 року, включно, та в подальшому демонтувати її не можуть бути прийняти судом до уваги, оскільки 27 червня 2017 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя про вжиття заходів забезпечення позову суд визнав за можливе застосувати у даній справі заходи забезпечення позову шляхом заборони голові та уповноваженим представникам ОСББ «Сталь-3» вчиняти будь-які дії відносно нежитлового підвального приміщення розташованому у підїздах № 4, 5, 6 будинку 82 А по вул. Патріотична у м. Запоріжжя до набрання законної сили рішенням у даній справі, з огляду на що було частково задоволено заяву позивача про забезпечення позову. Решта вимог заяви по забезпечення позову [PERSON] визнана судом такою, що не стосується предмету спору, а тому не була задоволена в обраний позивачем спосіб. Тобто ухвалою суду про забезпечення позову з метою забезпечення цивільного позову [PERSON] до [PERSON], обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Сталь-3» в особі голови правління [PERSON] про усунення перешкод у праві користування власністю було заборонено голові правління ОСББ «Сталь-3» [PERSON] або іншим уповноваженим представникам ОСББ «Сталь-3» вчиняти будь-які дії (крім невідкладних випадків, повязаних з усуненням наслідків можливої аварійної ситуації) відносно нежитлового підвального приміщення розташованому у підїздах № 4, 5, 6 будинку 82 А по вул. Патріотична у м. Запоріжжя до набрання законної сили рішенням у даній справі. Ухвала суду є виконавчим документом. Ухвала на підставі частини девятої статті 153 Цивільного процесуального кодексу України підлягає негайному виконанню. Однак, всупереч вимогам закону, обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Сталь-3» в особі голови правління [PERSON] не виконало вказане рішення суду, що є неприпустимим. Аналізуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов в частині усунення перешкод в праві користування власним майном підлягає задоволенню. В іншій частині позову слід відмовити. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, як: -визнати ОСББ «Сталь-3» правонаступником «Житлово будівельний кооператив №3 «Днепроспецсталь»; - визнати протокол загальних зборів від 29.06.17 року щодо прийняття рішення розборки кладочки незаконним; - зобовязати та заборонити ОСББ «Сталь 3» в особі уповноважених осіб не приймати рішення щодо демонтажу кладочки - не в повній мірі відповідає способу захисту, встановленому ЦК України, що є однією з підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1167 ЦК\~України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з п. 3 ч. 2 статті 23 ЦК\~України, яка визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди, моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. У пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №\~4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, Cabalesand Balkandali v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, №\~94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. Відповідно до п.\~9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №\~4 від 31.03.1995 року (із змінами та доповненнями) розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. Аналізуючи наведені норми права, та оцінюючи докази у їхній сукупності, суд доходить висновку, що позивач не навів доказів, що він зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування, тому в цій частині позову слід відмовити.

Outcome: partial