Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON]. звернувся до суду зпозовом до відповідачів, позовні вимоги якого пізніше уточнив, в якому просить суд визнати за ним право власнсості на 1//3 частину першого поверху будинку, загальною площю 66,2 кв.м., який знаходиться за адресою : [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що його батько, [PERSON], помер в 1981 року. Після його смерті відкрилася спадщина, в склад якої увійшов житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Рік побудови 1960. Станом на час смерті батька будинок був одноповерховим. Загальна площа житлового будинку становила 66,2 кв.м., розмір житлової площі 26,9 кв.м. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] були: його мати [PERSON], його дружина [PERSON] і його діти, [PERSON] та [PERSON] Після відкриття спадщини, жоден із спадкоємців першої черги не звертався в державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини. При цьому, кожен із спадкоємців першої черги фактично вступив в управління і володіння спадковим майном, а саме, житловим будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS], а тому вважались такими, що прийняли спадщину, в рівних частинах, кожен по ? частини будинку. Враховуючи, що після смерті [PERSON] не заводилась спадкова справа і жоден із спадкоємців не звертався із заявою про прийняття спадщини після її смерті, [PERSON], [PERSON], [PERSON], вважаються такими, що прийняли спадщину після неї, а саме 1/4 частину будинку, оскільки фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. Позивач вказує, що він та Відповідачі після смерті [PERSON] та його матері, [PERSON], успадкували кожен по 1/3 частини будинку та мали рівні права оформлення права власності на це майно. Станом на час смерті батька будинок складався Однак, незважаючи на це його матір [PERSON] без його відома оформила право власнсоті на спірний житловий будинок лише на себе, провела незаконну добудову другого поверху, яку незаконно рішенням суду узаконила та в подальшому подарувала спірний будинок в цілому відповідачці [PERSON]., чим грубо порушили його майнові права на спадкове майно після смерті батька. В судому засіданні позивач [PERSON] позовні виомги підтримав та просить суд задоволити. В судому засіданні відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги позивача не визнали та заперечили. Свої заперечення відповдіач [PERSON] мотивує тим, що спірний житловий будинок під [ADDRESS] Пустомитівського району Львівської області, не був об'єктом спадкового майна після смерті її першого чоловіка [PERSON], який трагічно помер [INFO] року у віці 34 роки, оскільки у його власності такий будинок не перебував і у зв'язку з відсутністю спадкового майна спадкова справа після його смерті не відкривалась. А тому вимоги позивача щодо спадкування після смерті його батька є безпідставними. Спірний будинок по [ADDRESS] будувався нею за її особисті кошти , а також за допомогою її другого чоловіка та родичів. Після одруження в 1972 р. виникла потреба в будівництві будинку для сім*ї. Будівництво було розпочато в середині 70-х років. На час смерті чоловіка [PERSON] було зведено тільки стіни одноповерхового будинку. Після його смерті в 1981 р. вона, [PERSON] проводила будівництво будинку самостійно за власні кошти Відповідачка вказує, що працювала на той час кравчинею по пошиттю верхнього одягу в м. Львові, мала добрі заробітки. Крім того,їй в будівництві дому допомагали другий чоловік [PERSON], родичі, зокрема батьки, які мали ферму худоби, обробляли землю, і всі виручені кошти вкладали в будівництво нею будинку, оскільки вона залишилася вдовою з двома малолітніми дітьми. В 1982 р. вона вийшла заміж за [PERSON], з яким завершила будівництво будинку. В подальшому був добудований другий поверх будинку на підставі рішенням виконкому Лисиничівської сільської ради за № 154 від 27.07.2007 р., яким було надано дозвіл на добудову [PERSON] Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 19.06.2009 р. за [PERSON]було визнано право власності на будинок [ADDRESS] Відповідчка вказує, що 11 серпня 2009 р. подарувала належний їй на праві власності будинок по [ADDRESS] своїй дочці [PERSON], що було обумовлено тим, що позивач [PERSON] одружився в 1996 р., і пішов проживати зі своєю дружиною в гуртожиток. Відповідачка [PERSON] передала йому в користування автомобіль, який належав їй по заповіту від матері. З метою забезпечення сина житлом відповідачка [PERSON] протягом 25 років разом з другим чоловіком [PERSON] працювали в Польщі, займалися торгівлею. Нагромаджені кошти в розмірі 5 тис. доларів відповідачка [PERSON] передала позивачу. За ці кошти він придбав 3-х кімнатну квартиру [ADDRESS]. В подальшому і до недавнього часу відповідачка [PERSON] регулярно надавала позивачу матеріальну допомогу. Що стосується дарування дочці [PERSON] спірного будинку, то фактично другий поверх будинку був збудований за її кошти. Крім того, вона проживає в цьому будинку. Покликаючись на вищенаведене, вважає позовні вимоги позивача безпідставними та просить в їх задоволені відмовити. В судому засіданні відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги позивача не визнали та подали заперечення аналогічні викладеним відповідчакою [PERSON] в задоволенні позовних вимог позивача [PERSON] просить відмовити повністю. Представник третьої особи : Лисиничівської сільської ради в судове засідання не з'явився, однак від них надійшла заява про слухання справи у їх відсутності. Представник третьої особи : державний нотаріус Пустомитівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, однак від них надійшла заява про слухання справи у їх відсутності. Приватний нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Бризіцька Ганна Петрівна в судове засідання не з'явилась, однак від неї надійшла заява про слухання справи у її відсутності. Представник третьої особи : Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" в судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про час та місце слухання справи був належним чином повідомлений. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи: Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до вимог ст. ст. 57, 58, 59, 64 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що [INFO] помер позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] батько, а відповідачки [PERSON], чоловік - [PERSON], який до дня смерті проживав в с. Лисиничі, Пустомитівського району Львівської області. З листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» випливає, що при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Згідно ст.524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст.529 ЦК УРСР, до спадкоємців першої черги за законом належать діти, дружина і батьки померлого, спадкоємці першої черги за законом успадковують майно померлого в рівних частках. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном абол якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в ній статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] були: його мати [PERSON], яка на даний час померла, його дружина [PERSON] і його діти, [PERSON] та [PERSON] Згідно довідки державного нотаріуса Пустомитівської державної нотаріальної контори № 1885/01-16 від 28.12.2015 року спадкова справа на спадкодавця [PERSON], який помер у 1981 році не заведена. Судом встановлено, що Рішенням № 72 від 28 вересня 2001 року виконком сільської ради доручив Обласному комунальному підприємству Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» оформити право власності та видати свідоцтво про право власності на [PERSON] Рішенням № 90 від 9 листопада 2001 року виконком сільської ради дав дозвіл [PERSON] на узаконення житлового будинку [ADDRESS], збудованого без належно оформлених документів, в результаті чого 13 листопада 2001 року Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» видано [PERSON] свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що відповідачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] проведено добудову другого поверху спірного житлового будинку на що рішенням виконкому сільської ради № 154 від 27.07.2007 року надано дозвіл. На підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19.06.2009 р. за [PERSON] було визнано право власності на будинок [ADDRESS] в цілому на підставі чого Обласним комунальним підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» за [PERSON] зареєстровано право власності в цілому на житловий будинок, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 3 серпня 2009 року. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Судом встановлено, що 11 серпня 2009 року відповідачкою [PERSON] укладено договір дарування спірного будинку під [ADDRESS] на свою дочку відповідачку [PERSON], посвідчений Бризіцька Ганна Петрівна - приватний нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області, яка в подальшому зареєструвала будинок на своє ім'я, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17 серпня 2009 року. Як вбачається з позовних вимог позивача, вимоги щодо оскарження рішень органів місцевого самоврядування щодо приватизації спірного житлового будинку [PERSON], позивачем не ставляться, від так доводи позивача щодо порушення його майнових прав приватизацією [PERSON] спірного житлового будинку та в подальшому відчуження такого [PERSON] судом до уваги не береться. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. Враховуючи те, що норми ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що в межах наданих ним повноважень судом створені належні умови для надання сторонами доказів, заявлення клопотань витребування додаткових доказів. Так, аналізуючи представлені суду докази та встановлені обставини справи, позивачем не представлено суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про належність спірного житлового будинку під [ADDRESS] Пустомитівського району Львівської області станом на час смерті його батькові [PERSON], який помер у 1981 році та належність даного майна до спадкової маси після його смерті. А від так, доводи позивача щодо прийняття ним спадщини після смерті батька [PERSON], яка складається з 1/3 спірного житлового будинку, суд вважає недоведеним, тим самим не доведено виникнення у нього майнових прав на спірне майно, а тому вимоги щодо захисту його порущених майнових прав щодо спірного нерухомого майна суд вважає безпідставними.

Outcome: dismissed