Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Вимоги позову мотивовано тим, що 12 березня 2015 року померла [PERSON], мати позивача, яка постійно проживала у власному будинку, що розташований по вул. Шевченка №130, в с.Матійово Виноградівського району. Згідно архівних даних КП «Виноградівське РБТІ» станом на 01.01.2013 р. житловий будинок за надвірними будівлями зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане Матіївською сільською радою від 15.03.2007 року. На день смерті [PERSON] разом з нею проживав та вів спільне господарство син, позивач по справі [PERSON] Оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі позивач не зміг, позаяк отримав усну відмову нотаріуса у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на будинок, так як він втрачений. Тому позивач змушений звертатись в суд з позовом про визнання його власником спадкового будинку № 130, розташованого по вул.Шевченка, с.Матійово, Виноградівського району, в порядку спадкування за законом. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в підготовче судове засідання не зявилися, однак представником позивача подано до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їхню відсутність. Відповідач [PERSON] будучи повідомленим про день, час та місце проведення підготовчого судового засідання належним чином, в підготовче судове засідання не зявився, однак подав через канцелярію суду письмову заяву, згідно якої вимоги позивача визнає та просить суд розглянути справу у його відсутність. Відповідно до ч. 3\~ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необовязковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що 12 березня 2015 року померла мати позивача [PERSON], яка постійно проживала у власному будинку, що розташований по вул. Шевченка №130, в с.Матійово Виноградівського району. Після смерті матері позивача відкрилася спадщина на житловий будинок в с.Матійово, вул. Шевченка №130, Виноградівського району, який зареєстрований за померлою на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Матіївською сільською радою 15.03.2007 року. Спадкоємцями першої черги відповідно до ст.1261 ЦК України після смерті спадкодавця є її діти - позивач та відповідач по справі. Згідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Суд констатує, що позивач після смерті своєї матері спадщину прийняв у порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на день смерті спадкодавця проживав з нею у спадковому будинку, що стверджується довідкою Матіївської сільської ради від 30.10.2017 року № 913, а після смерті матері вступив в управління та володіння спадковим майном і продовжує вести господарство у спадковому будинку. Відповідач спадщину не прийняв, претензій до спадкового майна не має, що стверджується письмовою заявою від 19.02.2018 року. В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3\~що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації обєкта нерухомості за спадкодавцем (на імя спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Отже, застосуванню підлягає\~ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути предявлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до\~ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу\~встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Верховний Суд України в п. 23\~Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 розяснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. У зв'язку з необхідністю прийняття спадщини, що залишилася після смерті матері позивач звернувся в нотаріальну контору, де отримав усну відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на будинок, так як документ втрачений. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, що його пережив та батьки. Відповідно до ч.2 ст 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відповідно до ст.10-13 глави ІІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31. 01.1966 року, затвердженої заступником міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої заступником голови Верховного суду Української РСР 15.01.1966 року (втратила чинність 19.01.1996 року), при відсутності правовстановлюючих документів право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради та висновком інвентар бюро. Відповідно до виготовленого КП «Виноградівське РБТІ» Технічного паспорту від 15.03.2016 року та довідки КП «Виноградівське РБТІ» від 16.03.2017 року №167, житловий будинок з надвірними будівлями в с.Матійово, вул. Шевченка, №130 будівництвом завершений. Житловий будинок збудований 1968 року, загальною площею 79,3 кв.:м, в тому числі житлова 40,1 кв.м. Будинок складається з веранди 10,6 кв.м., жила кімната 19,8 кв.м, жила кімната 20,3 кв.м, комори 8,3 кв.м, кухні 20,3 кв.м. Згідно архівних даних КП «Виноградівське РБТІ» станом на 01.01.2013 року житловий будинок з надвірними будівлями в с.Матійово, вул. Шевченка, № 130 зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Матіївською сільською радою 15.03.2007 року на підставі рішення виконавчого комітету Матіївської сільської ради за № 8 від 16.02.2007 року. Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Таким чином, враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю. На підставі наведеного,

Outcome: approved