Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, посилаючись на ту обставину, що МКП «Теплокомуненерго» постачало теплову енергію в квартиру відповідача. Між позивачем і відповідачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку № [NUMBER] Згідно оборотної відомості даного рахунку вбачається, що відповідач своєчасно розрахунки за надану теплову енергію не здійснював, тому за ним виникла заборгованість по сплаті за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період 01.07.1996 року по 01.12.2012 року у сумі 11565,57 грн. Відповідач зобов'язаний сплатити за спожиті послуги, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов'язку щодо оплати наданих послуг. Відповідач за прострочення виконання повинен сплатити позивачу нараховану суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, як то передбачено вимогами ст.625 ЦПК України Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем складає: суму основної заборгованості, розмір інфляційних нарахувань та 3% річних, що дорівнює 16848,29 грн. Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання в сумі 11565,57 грн. основного боргу, 3832,76 грн. - втрати від інфляційних процесів; 1449,96 грн. - 3% річних, а всього стягнути - 16848,29 грн., а також витрати по сплаті судового збору. Представник позивача у судове засідання не з'явився, до початку судового засідання надав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, наполягав на задоволенні позову, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, просив суд застосувати строк позовної давності та розстрочити виконання судового рішення в зв'язку з тим, що є пенсіонером та інвалідом. За таких обставин, суд, оскільки у справі достатньо матеріалів про взаємовідносини сторін, ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивач здійснює свою господарську діяльність з метою теплопостачання житлового фонду, відповідача, який мешкає за адресою: [ADDRESS], є абонентом позивача та користується наданими послугами з теплопостачання та гарячого водопостачання (а.с. 4). Ухвалою Ленінського районного суду м. Луганська від 21.01.2013 року позивачу відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання (а.с. 3). Правовідносини у сфері житлово-комунальних послуг регулюються Конституцією України, Житловим Кодексом, Законом України „Про житлово-комунальні послуги", Законом України „Про теплопостачання", іншими нормативно-правовими актами. Згідно преамбули Закону України „Про житлово-комунальні послуги" №1875-ІV від 24.06.2004 року цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Відповідно до ст. 13 Закону від 24 червня 2004 р. N 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та при будинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Статтями 20, 21 зазначеного Закону визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. При цьому, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, зокрема не пізніше 20 числа кожного місяця вносити плату за користування жилим приміщенням (квартплату) та за комунальні послуги. Обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Такі ж права та обов'язки встановлені і вищевказаними Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків. Судом встановлено, що відповідач, будучи мешканцем квартири за адресою: [ADDRESS], користувався послугами з теплопостачання та гарячого водопостачання, проте оплату проводив нерегулярно. Як встановлено у судовому засіданні, відповідно до оборотної відомості по особовому рахунку № [NUMBER], сума заборгованості за надані послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання перед позивачем за період з 01.07.1996 року по 01.12.2012 року у сумі 11565,57 грн. (а.с. 5). Таким чином, відповідач, як споживач послуг з теплопостачання, належним чином не виконував своє зобов'язання щодо своєчасної та в повному обсязі оплати за надані послуги, прострочивши виконання грошового зобов'язання, тому позовні вимоги позивача до відповідача про стягнення заборгованості за спожиті послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання підлягають задоволенню. Правовідносини, які виникли у сфері надання комунальних послуг, регулюються спеціальним законодавством, а саме: Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Разом з тим, відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача за період з 01.07.1996 року по 01.12.2012 року у сумі 11565,57 грн. основного боргу, 3832,76 грн. - втрати від інфляційних процесів; 1449,96 грн. - 3% річних, а всього стягнути - 16848,29 грн. Згідно ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При таких обставинах, оскільки позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу у січні 2013 року, доказів на підтвердження поважності пропуску строку позовної давності не представив, відповідачем заявлене відповідне клопотання, суд вважає за можливе застосувати загальний строк позовної давності у три роки. Відповідач в межах строку позовної давності з січня 2010 року має заборгованість: 5505,47 грн. основного боргу, 1311,74 грн. - втрати від інфляційних процесів, 795,81 грн. - 3 % річних, а всього - 7613,02 грн., що підтверджене даними оборотної відомості. При цьому, суд враховує, що належних і допустимих доказів того, що послуги не надавалися або надавалися у меншому розмірі, що причини, з яких не було затверджено акт про відключення є такими, що не залежні від їх волі, суду не надано, а доводи дотримання відповідачами передбаченої процедури щодо відключення квартири від системи централізованого опалення не відповідає наявним обставинам. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідачі, як боржники, що прострочили виконання грошового зобов'язання, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України зобов'язані сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково, стягнувши з відповідачів на користь позивача існуючу суму заборгованості з врахуванням індексу інфляції та 3 % річних в межах строку позовної давності. Згідно вимог ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може розстрочити виконання, про що зазначає в рішенні. Зважаючи на матеріальний стан відповідача (а.с. 44-46), суд вважає за можливе розстрочити виконання судового рішення строком на один рік. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати (а. с. 1,2).

Outcome: partial