Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом 13.03.2018 року мотивуючи тим, що 09.11.2017 року за заявою ПАТ «Перший український міжнародний банк» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. було вчинено виконавчий напис реєстровий номер № 2543 про примусове стягнення з нього заборгованості за кредитним договором на користь ПАТ «ПУМБ». На підставі цього виконавчого напису, було відкрито виконавче провадження, накладено арешт на його зарплатний картковий рахунок відкритий в Білоцерківському районному відділенні Райффайзен Банк «Аваль» (відкрито по типу рахунку - зарплатна карта для виплат), які проводяться суми перерахувань на виплату заробітної плати. Приватний нотаріус Хара Наталія Станіславівна при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконалася належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу, чим порушила норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, при вчиненні даного напису не перевірив наявність самої заборгованості, винесла його на підставі видуманих відомостей про заборгованість, не взяла до уваги закінчення строку позовної давності. Окрім цього, нотаріус повинен здійснювати перевірку всіх документів, необхідних для вчинення виконавчого напису, які, зокрема, підтверджують наявність зобов'язання та їх безспірність. Крім того, виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого працівниками банку, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача і не може бути доказом безспірності грошових вимог стягувача до боржника. Нотаріусу також не було надано доказів набуття стягувачем права вимоги за кредитним договором, а тому вчинення ним виконавчого напису не відповідало вимогам закону. Тож, здійснений виконавчий напис від 09.11.2017 року є незаконним та таким, що не підлягає виконанню. Наявна заборгованість не є безспірною і не може вважатись обґрунтованою у зв'язку з виникненням такої заборгованості у нього перед стягувачем через дію положень кредитного договору, які є спірними, оскільки не погоджується з сумою заборгованості, щодо якої виданий виконавчий напис нотаріуса, і тому така сума не має ознак безспірності. Підтвердженням обставин відсутності ознак безспірності заборгованості за кредитним договором є те, що він двічі у травні місяці 2014 року вносив грошові кошти за кредитним договором шляхом переказу з карти ПАТ КБ «Приватбанк» на картковий рахунок [NUMBER] банк «Ренесанс Капітал», правонаступником якого став «Перший Український міжнародний Банк» банк -стягувач, на суму 9 000 грн., тобто строк позовної давності пропущено, враховуючи, що останній платіж по кредитному договору здійснено ним в травні місяці 2014 року. Кредитний договір на підставі якого була оформлена кредитна карта на його ім'я на споживчі цілі в розмірі 1000 грн. між ним і банком «Ренесанс капітал», правонаступником якого став відповідач ПАТ «ПУМБ», був складений в 2008 році. Ним сумлінно здійснювалось погашення заборгованості по травень місяць 2014 року, тобто до часу, коли в зв'язку з незаконним кримінальним переслідуванням, арештом майна і кредитних карток банку, він фізично був позбавлений можливості оплачувати щомісячні платежі по кредиту, у зв'язку з чим розмір заборгованості має спірний характер, оскільки при вчиненні напису нотаріус не отримав від банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення, тому в нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними. Картковий рахунок відкритий у ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» є зарплатним та на нього відповідно перераховується заробітна плата, яка є єдиним джерелом його доходів, в результаті чого він не може отримати заробітну плату із зарахуванням плати на чергову відпустку та оздоровчу допомогу, тобто фактично на тривалий час залишений без коштів на проживання, а саме не має змоги оплачувати за житло, медичні послуги, купувати продукти харчування, протягом двох з половиною місяців, оскільки згідно наказу по БЦПНІ Департаменту соціального захисту населення Київської облдержадміністрації, де він офіційно працює, тобто є працівником бюджетної установи, вихід на роботу вказано з 2 травня 2018 року, тобто наступну заробітну плату, його єдине джерело доходу, він отримав тільки на початку червня поточного року, що поставило його у вкрай скрутне становище. Тому, позивач просив виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною, 09.11.2017 року зареєстрований в реєстрі за №2543, про стягнення коштів на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» - визнати таким, що не підлягає виконанню. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити вимоги в повному обсязі. Представник відповідача, Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк», за довіреністю у справі, [PERSON] в судове засідання не з'явилася до суду надала письмові пояснення, в яких зазначила, що ПАТ «ПУМБ» в повному обсязі не погоджується з усіма обставинами викладеними у позовній заяві та заперечує проти всіх заявлених вимог в зв'язку з їх необґрунтованістю, безпідставністю та невідповідністю нормам чинного законодавства. 08.10.2012 року піж позивачем та ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», який діє від імені та в інтересах ПрАТ «Українська Акціонерна страхова компанія Аска-Життя» на підставі Агентського договору, на умовах, вказаних в цій позиції, в основних умовах кредитування та страхування, внутрішніх чинних Правилах Банку було фактично здійснено акцепт пропозицію банком та укладено Договір страхування та договір карткового рахунку [NUMBER]. Позивач вказав, що до підписання ним цієї пропозиції був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування Карткового рахунку та орієнтовну сукупну вартість кредиту. Фактично шляхом здійснення акцепту вищевказаної пропозиції сторонами було досягнуто згоди та укладено кредитний договір між позивачем та АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ» на умовах якого позивачу було надано кредит у розмірі 12000 грн., строком користування кредитом 36 місяців, погодивши щодо можливості зміни ліміту овердрафту з огляду на кредитну історію. Твердження позивача про неповноту наданих документів стягувачем нотаріусу не знаходить свого підтвердження, адже нотаріус здійснив напис в рамках закону та за фактом подання документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. 27.09.2017 року ПАТ «ПУМБ» було направлено письмову вимогу № 608 щодо розміру заборгованості станом на 22.09.2017 року, яка складала 36 386 грн. 07 коп., з вимогою про погашення даної суми в строк до 29.09.2017 року, в тому числі з попередженням щодо застосування позасудового стягнення, зокрема шляхом вчинення виконавчого напису, а також згідно з якою банк інформував, що правонаступником АТ «Банк Ренесанс Капітал», що було вручене позивачу 07.10.2017 року. Просила суд залишити позов без задоволення. Третя особа, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, в судове засідання не з'явилася, до суду подала клопотання про розгляд справи у її відсутності та постановити рішення згідно чинного законодавства. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що 08.10.2012 року [PERSON] підписав Пропозицію укладання Договору карткового рахунку та договір страхування (оферта) у АТ «Банк Ренесанс Капітал, відповідно до якої отримав від АТ «Банк Ренесанс Капітал» кошти у розмірі 12000 грн. Отже, шляхом заповнення та підписанням Пропозиції укладання Договору карткового рахунку та договір страхування (оферта) у АТ «Банк Ренесанс Капітал», який діє як від власного імені та від імені та в інтересах ПрАТ «УАСК «АСКА-ЖИТТЯ» на підставі Агентського договору №ВD-1 від 14.10.2011 року, на умовах зазначених в цій пропозиції, Розділ 3 Загальних умов Договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, які є типовими умовами для всіх їх клієнтів та які є невід'ємною частиною цієї пропозиції, Договору страхування життя, що зазначений у частині 3 цієї Пропозиції та Правил добровільного страхування життя Страховика №003.2 від 30.12.2003 року зареєстрованих Держфінпослуг 20.02.2004 року за №0104189, [PERSON] уклав договір страхування та Договір карткового рахунку, в рамках якого, відкрито картковий рахунок, видано платіжну картку міжнародної платіжної системи, встановлено ліміт овердрафту (кредитування) за Картковим рахунком, оформлено страхування його майнових інтересів, пов'язаних з його життям, здоров'ям та працездатністю (а.с.114-115). 07.11.2017 року представник Публічного акціонерного товариства Перший український міжнародний банк [PERSON] звернувся до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Наталії Станіславівни із заявою про вчинення виконавчого напису за Кредитним договором [NUMBER] від 08.10.2012 року (а.с.112). 09.11.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №2543 (а.с.101), про стягнення з [PERSON], [INFO], РНОКПП: [NUMBER], який зареєстрований за адресою [ADDRESS] паспорт [NUMBER], виданий Білоцерківським МВ Управління ДМС України в Київській області, 13.08.2014 року, який є боржником за кредитним договором [NUMBER] від 08.10.2012 року, укладеним ним із АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником усіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», заборгованість за Кредитним договором [NUMBER] від 08.10.2012 року. Строк платежу за Кредитним договором [NUMBER] від 08.10.2012 року настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 07.11.2016 року по 07.11.2017 року. Сума заборгованості складає 37 155 грн. 37 коп., в тому числі: прострочена заборгованість за сумую кредиту - 19 204,9 гривень, прострочена заборгованість за процентами - 17 571,63 гривні, строкова заборгованість за процентами - 378,84 гривень. З вказаного виконавчого напису вбачається, що він вчинений на підставі ст. ст. 87-89 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. 23.02.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим Павлом Володимировичем, було розглянуто заяву про примусове виконання виконавчого напису №2543, виданого 09.11.2017 року, та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Перший український міжнародний банк» грошових коштів за Кредитним договором в сумі 37 155,37 грн. (а.с.73-74). Відповідно до ст.78 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Як передбачено п.3.1., 3.2. Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до п.2-2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями, подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до роз'яснень наданих судам у п.13 постанови пленуму ВСУ №2 від 31 січня 1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ, пов'язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до статей 34, 36, 87, 88 Закону України «Про нотаріат" виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими затвердженим постановою Ради Міністрів України від 12 жовтня 1976 року N 483 Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів державних нотаріальних контор (з наступними змінами) і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності - не минув цей строк. ( Абзац перший пункту 13 із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України N 2 ( v0002700-95 ) від 13.01.95, N 12 ( v0012700-96 ) від 01.11.96 ). Судом враховується, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Таким чином, слід встановити, чи були надані банком нотаріусу всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року № 6-158цс15. Відповідно до ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та постанові від 10.10.2018 року у справі №405/1015/17. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження той факт, що відповідач ПАТ «Перший український міжнародний банк» не надав приватному нотаріусу Хара Н.С. необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості позивача. Так, з матеріалів нотаріальної справи ( а.с. 99-118), яка була надана приватним нотаріусом Хара Н.С. на виконання ухвали суду від 27.03.2018 року про витребування доказів у справі, для вчинення виконавчого напису нотаріусу було надано: кредитний договір (Пропозиція укласти договір карткового рахунку та договір страхування з загальними умовами договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, підписані сторонами), виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за кредитним договором. Також, банк надав нотаріусу копію письмової вимоги від 22.09.2017 року, яка була направлена [PERSON] про те, що станом на 22.09.2017 року в нього перед банком існує заборгованість в розмірі 36 385 грн. 07 коп., яку необхідно погасити до 29.09.2017 року. Представником відповідача до письмових пояснень також було додано копії письмової вимоги від 22.09.2017 року з списком згрупованих повідомлень про направлення позивачу даного повідомлення, однак за Ідентифікатором міжнародного поштового відправлення Укрпошти відомості щодо даного відправлення відсутні, оскільки не зареєстровані в системі. Отже, суд не приймає до уваги дані докази, оскільки перевірити їх достовірність виявилось неможливим, крім того, нотаріусу відомості про отримання боржником вказаного повідомлення надані не були, а боржник вважається належним чином повідомлений про вимогу щодо усунення порушень за кредитним договором в тому разі, коли Банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про усунення порушень за кредитним договором, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку. Таким чином, не отримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об'єктивно позбавила його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги ПАТ «ПУМБ». Позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об'єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Також, позивач вказує на те, що Банк не надав нотаріусу для вчинення виконавчого напису документи, які встановлюють безспірність заборгованості, а саме первинні бухгалтерські документи. Так, з матеріалів нотаріальної справи вбачається, що банк надав нотаріусу виписку з рахунку [PERSON] із зазначенням сум заборгованості ( а.с. 113), однак з наданої виписки, яка не завірена представником Банку, неможливо встановити наявність безспірної заборгованості, оскільки первинні облікові документи, оформлені у порядку визначеному ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік» нотаріусу надані не були, тому і підстав вважати, що розмір заборгованості позивача перед банком, а також розмір штрафних санкцій та процентів за користування кредитними коштами, зазначених у виконавчому написі, є безспірним. З тексту виконавчого напису вбачається, що він вчинений на підставі п.2 Переліку за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМ України від 29.06.1999 року № 1172. Пункт 2 Переліку було доповнено Постановою КМУ від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, яка ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року залишена без змін визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, в тому числі п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості», та зобов'язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Таким чином, нотаріус в день вчинення виконавчого напису - 17.11.2017 року керувався пунктом Переліку, який був незаконним та не чинним, отже нотаріус повинен був відмовити Банку у вчиненні виконавчого напису у відповідності до норм Закону України «Про нотаріат». Крім того, позивач вказує на пропущений банком строк позовної давності, оскільки останній платіж по кредитному договору було здійснено в травні 2014 року, а нотаріус при видачі виконавчого напису не врахувала дані обставини. Як вбачається з виписки з особового рахунку [PERSON] (а.с.22-23) 05.05.2014 року був здійснений перерахунок коштів в розмірі 9 000 грн. з особового рахунку [PERSON] на рахунок «Першого Українського міжнародного банку». Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Враховуючи зазначене суд вбачає, що Публічним акціонерним товариством «Першим Українським міжнародним банком» дійсно порушено строк позовної давності при зверненні до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, оскільки останній платіж був здійсненний 05.05.2014 року, а до нотаріуса ПАТ «ПУМБ» звернувся 09.11.2017 року. Згідно ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Аналогічна вимога міститься і в ст. 87 Закону України «Про нотаріат», де зазначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Отже, норми зазначених законів прямо передбачають вчинення виконавчого напису нотаріусом виключно на борговому документі, який встановлює заборгованість, а не на окремому нотаріальному бланку, як було вчинено виконавчий напис приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною 09.11.2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 2543. Згідно ст.12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати в розмірі 1057,20 грн. ( а.с. 38,64,69).

Outcome: approved