Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Бериславської міської ради про визнання права власності на спадкове майно та визнання права власності за набувальною давністю. В обґрунтування позову посилаються на те, що [INFO] помер її батько [PERSON]. Її батько прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON], який помер [INFO]. Спадкове майно, яке прийняв її батько складалося з 1/2 житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд та огорожею, розташованого в [ADDRESS]. Факт прийняття спадщини її батьком [PERSON] після смерті її дідуся та його батька [PERSON] підтверджується Витягом з реєстру спадкових справ. Інша половина житлового будинку за адресою [ADDRESS] за реєстраційними документами, які є в Бюро технічної інвентаризації числиться за [PERSON], який продав належну йому 1/2 частину будинку [PERSON]. В 1992 році за рішенням виконкому міської ради №63 від 21.10.1992 року, [PERSON] надано право обміну її 1/2 частини цього будинку на квартиру в [ADDRESS], власником якої був [PERSON]. Документів про здійснення обміну 1/2 частини цього будинку на квартиру в архівах БИІ не існує. [PERSON] померла. [PERSON] на території Бериславського району не проживає. Ніяких документів про місце перебування власника 1/2 будинку [PERSON] та членів його родини знайти не вдалося. 1/2 частини будинку, власником якого по документам є [PERSON] з кінця 90-х років перебувала в користуванні її батька [PERSON], який за його словами розплатився з власником 1/2 будинку, але оформити весь будинок до своєї смерті не встиг. Батько користувався 1/2 житлового будинку законно, добросовісно, відкрито протягом більш ніж десяти років до моменту смерті. Документів, які б підтверджували право власності будь-яких інших осіб на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд та огорожею, розташованого за адресою [ADDRESS] окрім 1/2 частини, яка належала її дідусеві [PERSON] - не існує. Просить суд визнати за нею право власності на 1/2 житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд та огорожею розташованого за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті її батька [PERSON]; визнати за нею право власності на іншу 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд та огорожею, розташованого за адресою: [ADDRESS] за набувальною давністю. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні на задоволенні позову наполягала з підстав зазначених у позовній заяві, просила суд визнати за [PERSON] право власності на 1/2 житлового будинку і господарських будівель розташовані за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті її батька [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на другу половину житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] за набувальною давністю. Представник відповідача Бериславської міської ради в судове засідання не з'явився, були повідомлені належним чином, причина неявки суду не надана. Суд зі згоди представника позивача, вважає можливим справу розглянути у відсутність представника відповідача, відповідно до ст.ст. 224-225 ЦПК України. Відповідно до ст..169 ЦПК України суд вважає за можливо розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України. Згідно зі ст.214 ЦПК України суд, установивши фактичні обставини справи, для вирішення спору повинен застосовувати правову норму, яка регулює виниклі правовідносини та Конституцію України. Вислухавши пояснення сторін у справі, яка з»явилась в судове засідання, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав: Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі й щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 4 статті 10 ЦПК України - суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. На підставі свідоцтва про право власності [PERSON] належала 1/2 частину житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS]. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO]. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя який його пережив та батьки. Після смерті [PERSON], спадщину за законом відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України прийняв його син, [PERSON], шляхом подання заяви у встановлений законом строк до нотаріальної контори та на підставі його заяви заведена спадкова справа №287/2002, що підтверджується відповіддю державного нотаріуса від 23.01.2014 року №06/01-16. Згідно свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Бериславського РУЮ [PERSON] помер [INFO] в м. Бериславі Херсонської області, не оформивши належним чином своїх спадкових справ після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Спадкоємицею першої черги за законом відповідно до ст.1216 ЦК України після смерті [PERSON], є позивачка по справі його донька [PERSON], яка у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] в м. Бериславі Херсонської області, про що свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Заяв від інших спадкоємців не надходило. (а.с.13, 14). Оскільки спадкодавець [PERSON] належним чином не оформив своїх спадкових справ після смерті батька [PERSON], не отримав свідоцтва про право на спадщину, то у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно у спадкодавця [PERSON] нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину та зареєструвати це право за спадкоємцем, оскільки відповідно до глави 10 п.4.15 розділу 2 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України» затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 та статтею 42 Закону України «Про нотаріат» №3425/Х11 від 02.09.1993 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання право встановлювальних документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. У зв'язку з тим, що у позивачки відсутні правовстановлюючі документи на відповідну частку житлового будинку, вона позбавлена можливості позасудовим порядком оформити своє спадкове право, а тому вимушена звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 19 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є крім іншого нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу та рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно. Іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та позивачка правильно у розумінні ст.16 ЦК України обрав спосіб захисту порушеного права, а тому позовні вимоги [PERSON] у частині визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами та огорожею, який знаходиться в [ADDRESS] в порядку спадкування підлягають задоволенню у повному обсязі. Суд вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивачки [PERSON] у частині визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами та огорожею, який знаходиться в [ADDRESS] на набувальною давністю, оскільки судом встановлено, що відповідно до право встановлювальних документів дана частина домоволодіння належить на праві власності [PERSON] (а.с.5), про що також зазначає у позовній заяві позивачка. Позивачка посилається у позовній заяві на те, що [PERSON] продав належну йому частину домоволодіння [PERSON], але не надала суду належного доказу щодо зазначеного. З наданого позивачкою витягу з рішення Бериславської міської ради №63 від 21.10.1992 року вбачається, що [PERSON] надано дозвіл на обмін житла, а саме: квартири [ADDRESS] на житловий будинок [ADDRESS], житловою площею 25.3 кв.м головним наймачем якого є [PERSON] (а.с.17). У рішенні [PERSON] зазначена, як квартиронаймач житлового будинку [ADDRESS], житловою площею 25.3 кв.м, а не власник. Позивачем по справі не надано доказів на підтвердження того, що [PERSON] обміняла належну її на праві власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами та огорожею, який знаходиться в [ADDRESS] та що [PERSON] внаслідок обміну став власником зазначеної частини домоволодіння, не користувався цією частину та що дана частину знаходилась у користуванні померлого батька [PERSON] більш десяти років до моменту смерті у жовтні 2012 року. Частиною першою статті 344 ЦК передбачено, що особа набуває право власності на чуже нерухоме майно за набувальною давністю, якщо вона безперервно володіє ним протягом десяти років. Згідно з пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності ЦК, тобто відлік набувальної давності на чуже майно починається з 01 січня 2001 року. Якщо строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк після 01 січня 2001 року. У той же час, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то у строк набувальної давності цей період зараховується повністю. Таким чином, питання про набуття права власності на нерухоме майно може вирішуватися судом не раніше 01 січня 2011 року. Норми статті 344 ЦК про набувальну давність не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалось на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника, а позивачка у позовній заяві посилається саме на володіння за життя спірним майном батьком [PERSON], який помер [INFO] саме на договірній основі. На основі ст. 1216, 1218, 1220, 344 ЦК України,

Outcome: partial