Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із вказаним вище позовом, в якому просить поновити її на роботі в Комунальному підприємстві «Туристичний комплекс «Дрогобич» Дрогобицької міської ради Львівської області на раніше займаній посаді та стягнути заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову покликається на те, що з 16 червня 1988 року працювала у готелі м.Дрогобич, спочатку цей готель «Україна» відносився до Дрогобицького комбінату комунальних підприємств, на посаді покоївка в гостинниці «Україна». 01.02.1992 року переведена в Державне комунальне підприємство «Тустань» на цю ж посаду. В подальшому наказом № 27-к від 01.06.2009р. її переведено на посаду покоївки в КП «Туристичний комплекс «Дрогобич» Дрогобицької міської ради. 22.03.2010 року її було переведено на посаду адміністратора чергового, 25.08.2010 року наказом № 75/2, її знову переведено на посаду покоївки, де вона працювала по 22.03.2011 року. З 22.03.2011 року по 12.06.2017 року вона працювала на посаді адміністратора чергового. 12.06.2017 року позивача звільнено з посади адміністратора чергового КП «Туристичний комплекс Дрогобич» за скорочення чисельності та штату (Наказ № 49 від 12.06.2017р.). Вважає таке звільнення незаконним, таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства з наступних підстав. При звільненні не було враховано її переважне право на залишенні на роботі, оскільки вона пропрацювала на підприємстві безперервно 29 років; в неї на утриманні перебувають: чоловік [PERSON] який є інвалідом 2-ої групи, хворіє діабетом 1 типу (інсультозалежний) та дочка яка з дитинства хворіє (психічне захворювання «епілепсія»); інших джерел отримання доходу її сім»я не має; після її звільнення на роботу прийняли осіб, які ніколи не працювали в готельному бізнесі; під час звільнення їй не було надано нового штатного розпису підприємства. Крім цього, за таких обставин перебуває у вимушеному прогулі. За цей час роботодавець зобовязаний виплатити в її користь заробітну плату в сумі середнього заробітку. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON]Б у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві, просять позов задоволити. Позивач вважає, що при звільненні не було враховано її право на переважне залишення на роботі перед іншими працівниками. Також вважає, що повинна бути поновлена на роботі на посаді бухгалтера у КП «Туристичний комплекс Дрогобич». Представник відповідачів КП «Туристичний комплекс Дрогобич» і КП«Дрогобицький ринок» [PERSON] у судовому засіданні заперечила щодо позовних вимог, посилаючись на те, що звільнення [PERSON] було проведено згідно чинного\~КЗпП України\~з дотриманням процедури звільнення та жодних порушень з боку відповідача не було. Просить у задоволенні позову відмовити. Також суду пояснила, що позивачка була звільнена у звязку зі скороченням чисельності штату, про що була повідомлена за 2 місяці до дати скорочення. Зазначене скорочення відбувалось у кілька етапів. Останнє скорочення відбулось у грудні 2017року, коли було звільнено останні 2 працівники підприємства директор та бухгалтер. Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача голова комісії з реорганізації Комунального підприємства «Туристичний комплекс «Дрогобич»»\~[PERSON] в судове засідання не з»явився, в матеріалах справи є клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги заперечує в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши доводи сторін, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить висновку, що позивачу слід відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Матеріалами справи встановлено та сторонами не оспорюється, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з КП «Туристичний комплекс Дрогобич» і була звільнена з роботи з посади адміністратора чергового 12 червня 2017 року за скороченням чисельності і штату на підставі п.1 ч.1 ст 40 КЗпП України згідно наказу № 49 від 12.06.2017 року. Таке стверджується копією трудової книжки та Наказом № 49 про звільнення з роботи (а.с. 3, 4). Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Відповідно до ч.1\~ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Працівник вважається звільненим з роботи без законних підстав тоді, коли не доведено наявності обставин, за якими його звільнено, або коли не доведено вчинення ним дій, за які його звільнено, або коли за такі дії закон не передбачає можливості звільнення. Якщо власник або уповноважений ним орган порушив чинні правила щодо звільнення працівника з роботи, він підлягає поновленню на роботі. Особливо це стосується випадків, коли йдеться про звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Суд має перевірити, чи дотримано порядок звільнення працівника з мотивів, які послужили підставою для розірвання трудового договору, викладених власником або уповноваженим ним органом у наказі про звільнення. Як вбачається з наказу № 18 від 04.04.2017р., виданого КП «Туристичний Комплекс «Дрогобич» «Про скорочення чисельності та штату працівників у зв'язку з реорганізацією КП «Туристичний комплекс «Дрогобич»», а саме у звязку з прийнятим припиненням КП «Туристичний комплекс «Дрогобич» шляхом реорганізації ( приєднання до КП «Дрогобицький ринок»), з оптимізацією підприємств, повязаного з цим скорочення чисельності і штату працівників прийнято рішення про скорочення ряду посад, з яких зокрема і посада, яку займала позивачка адміністратора чергового. З таким наказом позивачка ознайомлена 07.04.2018р., про що свідчить письмове попередження від 04.04.2017 року № 50, долучене до матеріалів справи. Згідно із ч. 3\~ст. 49-2 КЗпП України, одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Не могли бути запропоновані позивачу і інші посади, що були вакантними з дня попередження працівника про наступне вивільнення до дати її звільнення, як такі, відповідають освіті та досвіду роботи позивача, оскільки таке підприємство перебуває в стані припинення, нових посад не створювалось, вивільнення працівників проводилось у кілька етапів, до остаточного вивільнення всіх працівників. Верховний Суд України у постанові від 25.05.2016 по справі № 6-3048цс15 зазначив, що «Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті\~40, частини третьої статті\~49-2 КЗпП України\~щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його кваліфікації, досвіду тощо», що є повністю ідентичним з іншими правовими позиціями Верховного Суду України. Отже, роботодавець не зобов'язаний пропонувати вакантну посаду працівнику, посада якого скорочується, якщо його кваліфікація, освіта, досвід тощо не відповідають закріпленим у посадових інструкції за вакантною посадою вимогам. Відповідно до\~ст. 49-2 КЗпП, при відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, працівник працевлаштовується самостійно. Відповідно до ч. 2\~ст. 40 КЗпП, звільнення з підстав, зазначених у п. 1\~ст. 40 КЗпП\~допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. У відповідності до ч. 2\~ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Як встановлено судом, посада позивача була виведена (скорочена) із штатного розпису відповідача відповідно до наказу № 18 від 04.04.2017 року «Про скорочення чисельності та штату працівників у зв'язку з реорганізацією КП «Туристичний комплекс «Дрогобич». Про майбутнє скорочення посади позивачка була завчасно (не менше ніж за 2 місяці) повідомлена, що останньою не заперечується. Наказом №48 від 08.06.2017 «Про внесення змін до штатного розпису» внесено зміни в штатний розпис КП «Туристичний комплекс «Дрогогобич», який затверджений наказом №16 від 03.04.2017. Відповідно до зазначеного штатного розпису, затвердженого наказом голови комісії з реорганізації КП «Туристичний комплекс «Дрогобич» на даному підприємстві залишається дві посади: посада директора та головного бухгалтера. Наказом №55 від 1.12.2017 у звязку з ліквідацією підприємства відповідно до Рішення сесії Дрогобицької міської ради №874 від 3 вересня 2017 року та звільненням працівників підприємства ліквідовано та виведено зі штатного розпису КП «Туристичний комплекс «Дрогогобич» посади «Директор» та «Головний бухгалтер»; з дня видачі наказу штатний розпис не розроблявся. Як вбачається з п. 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6.11.1992 року № 9\~із наступними змінами, судом роз'яснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1\~ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення. Відповідно до п.1\~ст. 40 КзпП, трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. З такого законодавчого припису випливає, що скорочення чисельності або штату працівників (незалежно від мотивів, якими керувався роботодавець, таке скорочення провівши) саме по собі вже є змінами в організації виробництва і праці, одним з різновидів таких змін. А отже, зміни в організації виробництва і праці, що виявилися в скороченні чисельності або штату працівників є самостійною та достатньою правовою підставою для розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця. Таким чином, суд доходить до висновку про законність проведеного звільнення [PERSON] у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників, з підстав, передбачених п.1\~ст.40 Кодексу законів про працю України, з огляду на що позивачем не доведено протилежного. Роботодавцем чітко дотримано процедури звільнення, про наступне звільнення попереджено за 2 місяці, іншої посади не пропонувалось за відсутності можливості переведення, оскільки проводилось звільнення всіх працівників. Щодо вимог позивачки про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, то слід зазначити таке. Чинним трудовим законодавством передбачено, що якщо звільнення проведено неправильно і обставини, які перешкоджають поновленню на роботі, відсутні, суд зобов'язаний винести рішення про визнання звільнення неправильним і про поновлення працівника на попередній роботі. Проте, позивачку було звільнено правомірно, на законній підставі, з дотриманням процедури і порядку, передбачених чинним законодавством про працю, а тому у даному випадку позивач поновленим на роботі бути не може та відповідно не має права на отримання заробітньої плати за час вимушеного прогулу. У відповідності до\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати не стягуються.

Outcome: dismissed