Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Кіровограда з даним позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений з відповідачем [PERSON], зареєстрований 14.02.2012 року у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 34; стягнути з відповідача на її (позивача) користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; зобов'язати [PERSON] щомісячно до досягнення донькою [PERSON], [INFO], повноліття, тобто до 06.10.2030 року, приймати участь в оплаті додаткових витрат на потреби доньки у розмірі 50-ти відсотків від їх фактичної загальної суми. Стягнути з [PERSON] на її (позивача) користь понесені судові витрати на загальну суму 3 254 грн. 80 коп., з яких 2 550 грн. - витрати на професійну правничу допомогу та 704 гр. 80 коп. - судовий збір. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 14 лютого 2012 року між нею та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, який було зареєстровано у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 34. Від шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею (позивачем) та знаходиться на її утриманні, в свою чергу, відповідач, як батько дитини зобов'язаний утримувати доньку до досягнення нею повноліття. Зазначила, що кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю, крім того, відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до дружини, а також не хоче розуміти сутності проблем, які виникають в їх сім'ї через його відповідача зраду, він (відповідач) не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. За таких обставин вона (позивач) вважає, що подальше збереження шлюбу не можливе, так як у неї, так і у відповідача на ґрунті сімейно-побутових проблем та діаметрально-протилежних поглядів на сімейне життя розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги один до одного. Окрім того, позивач зазначила, що їх спільна донька є особливою дитиною, оскільки має низку специфічних захворювань, що змушують її постійно лікуватись і не дають їй можливості харчуватися, як всі звичайні діти, а саме, донька щодня потребує безлактозної дієти, продукти для якої значно дорожчі, ніж звичайні, також, донька відвідує спортивні секції, а тому, відповідач повинен приймати участь у додаткових витратах доньки, які складають 50% фактичних додаткових витрат на доньку щомісяця до досягнення донькою повноліття. Ухвалою суду від 26.11.2018 року відкрито загальне позовне провадження по даній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 27 лютого 2019 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та в її інтересах представник [PERSON] (діє на підставі довіреності від 26.12.2018 року) в судовому засіданні позов з заявленими позовними вимогами підтримали в повному обсязі, з підстав зазначених в позові, просили позов задовольнити. Щодо понесених позивачем судових витрат по справі, просили стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 704,80 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав, проти їх задоволення не заперечував; позовні вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] розмірі в 1/4 частини всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного вікувизнав частково, зазначивши при цьому, що посилання позивача на те, що він (відповідач) допомоги на утримання дитини не надає не відповідають дійсності, оскільки він приймає участь в утриманні дитини, купуючи дитині необхідні продукти харчування, одяг, при цьому, на сьогоднішній день він не працевлаштований, роботи не має, доходів, а тому з урахуванням його фінансового стану в змозі сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісяця. Щодо заявлених позивачем позовних вимог про зобов'язання його (відповідача) щомісячно, до досягнення донькою повноліття приймати участь в оплаті додаткових витрат на потреби доньки в розмірі 50-ти відсотків від їх фактичної загальної суми, позовні вимоги в цій частині не визнав з підстав їх необґрунтованості та недоведеності. Заслухавши пояснення сторін, представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, не суперечать законодавству, яке регулює сімейні правовідносини, та, є такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони зареєстрували шлюб 14 лютого 2012 року у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №34 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Також встановлено, що від шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане повторно 30 травня 2018 року Кропивницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, про що складено відповідний актовий запис № 75. Батьками дитини [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження зазначені в графі «мати» - [PERSON], в графі «батько» - [PERSON]. Сімейні стосунки між подружжям не склалися, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства. За вказаних вище обставин та підстав позову, зазначених позивачем причин для розірвання шлюбу, серед яких позивач зазначила відсутність взаєморозуміння, протилежність поглядів на шлюб та сім'ю, втрату підґрунтя до порозуміння та відчуття любові та поваги один до одного, нехтування відповідачем сімейними цінностями, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя, збереження шлюбу сторін суперечить інтересам подружжя, і, зокрема, позивача, якою пред'явлено позов до суду про розірвання шлюбу з відповідачем. Відповідно до ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Крім того, судом відзначається, що добровільність шлюбу, - одна з основних його засад. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. При цьому, судом під час судового розгляду справи з наявних у суду матеріалів не встановлено наявності обставин, визначених ч. 2 ст. 110 СК України, за яких позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За викладених обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, припинення сторонами шлюбно-сімейних відносин, дійсні причини пред'явлення позову про розірвання шлюбу, волевиявлення як позивача, так і відповідача припинити шлюбні відносини, враховуючи також ту обставину, що рішення позивача про розірвання шлюбу та пред'явлення з цього приводу позову до суду прийнято з усвідомленням нею його наслідків, виходячи при цьому також з відсутності у взаєминах сторін морально-правової основи шлюбу, до якої належать почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги, взаєморозуміння, довіри, підтримки та піклування, суд дійшов висновку про те, що шлюб між сторонами носить суто формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу та шлюбно-сімейних відносин суперечить інтересам подружжя, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін, а також права їх малолітньої дитини, у зв'язку з чим позов в частині позовних вимог про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивачем [PERSON] пред'явлено також вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, які підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, причому відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України), і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, або інші обставини, що мають істотне значення. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, при цьому, припинення фактичних шлюбних відносин між батьками, а так само проживання їх окремо від дитини, - не впливає на обсяг їхніх прав та судом встановлено і дані обставини не спростовано позивачем, що відповідач, проживаючи окремо від дитини надає матеріальну допомогу на її (дитині) утримання, не звільняє від виконання обов'язків щодо останньої, до досягнення дитиною повноліття, приймаючи також до уваги, що дитина проживає з позивачем, знаходиться на її (позивача) утриманні, при цьому, судом під час розгляду справи не встановлено наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб, батьків, виконавчих листів, за якими б проводилися стягнення, об'єктивної не можливості сплачувати аліменти в розмірі визначеному позивачем, а також інших обставин, визначених ст.182 СК України, які мають прийматися судом до уваги при розгляді питання про стягнення аліментів, приймаючи також до уваги, що відповідач є молодою, здоровою, працездатною особою та відсутність у останнього на час судового розгляду справи офіційного працевлаштування, на переконання суду є тимчасовим явищем, і не є підставою для стягнення аліментів в меншому розмірі, на підставі чого суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання малолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, в зв'язку з чим підлягають задоволенню. При цьому, судом відзначається, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 186 СК України Контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці . У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Згідно з п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині суми платежу за один місяць. Також позивачем заявлена позовна вимога про зобов'язання відповідача приймати участь в оплаті додаткових витрат на потреби доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 50-ти відсотків від їх фактичної загальної суми, щомісяця, до досягнення донькою повноліття, яка задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Статтею 18 Конвенції про права дитини проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. У п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року роз'яснено, що відповідно до ст. 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв'язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. До особливих обставин, з якими законодавець пов'язує стягнення додаткових витрат на дитину, відносяться ті обставини, що пов'язані з розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо. Обґрунтовуючи вимоги в цій частині заявлених позовних вимог позивач зазначила про те, що їх спільна з відповідачем донька має низку специфічних захворювань, що змушують її постійно лікуватись, крім того, доньці необхідне спеціальне безлактозне харчування. Крім того, донька відвідує спортивні секції. Поряд з цим, судом відзначається, що позивачем не надано належних та допустимих доказів понесення безпосередньо нею (позивачем) додаткових витрат на утримання дитини, при цьому, копія висновку невролога Кіровоградської дитячої обласної лікарні від 01.09.2015 року, де [PERSON] встановлено діагноз «Нейрогенний сечовий міхур» та висновки обласного дитячого гастроентеролога дитячої обласної лікарні від 29.04.2016 року, 31.08.2017 року та 11.09.2018 року, за якими встановлено, зокрема, діагнози «Дисфункція жовчного міхура», «Атопічний дерматит», «Первинна лактозна недостатність», які надані позивачем, не є документами фінансової звітності, придбання лікарських засобів та ними також не підтверджується розмір достовірних щомісячних витрат понесених безпосередньо позивачем, не вважаються судом належними доказами понесення позивачем відповідних витрат, на підставі чого, за наявності яких міг би виникнути обов'язок відповідача понесення додаткових витрат на потреби доньки в розмірі 50%. З огляду на вищевикладені обставини, надавши аналіз наявним у справі доказам,

Outcome: partial