Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ Банк Фінанси та Кредит та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила стягнути з відповідача заборгованість по вкладу в сумі 4580 Євро та відсотки за договором банківського вкладу в сумі 45,15 Євро, позовні вимоги обґрунтовувала\~ \~ невиконанням зобовязань відповідачем щодо повернення коштів за договором вкладу. Позивач в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача до суду не зявився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, подав заперечення на позовну заяву про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу, у звязку із тим, що не подано даних, які б підтверджували поважність причин неявки, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи. Крім того, судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").\~ \~ З огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача, який не зявився без поважних причин, та за згодою представника позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлено, що між публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та кредит" та позивачем було укладено договір № 300937/82761/1-14 про банківський строковий вклад (депозит) Класік на 1 один місяць в іноземній валюті на суму 4898,48 Євро на строк з 29.12.014 року по 29.01.015 року зі сплатою 10% річних. Однак після закінчення строку дії договору, сума вкладу повернуто частинами, у звязку із чим, позивачем було нараховано суму відсотків за користування її вкладом в сумі 16,3 Євро, з яким погоджується суд, крім того,згідно із випискою по особовому рахунку, на депозитному рахунку позивача залишилось 80 Євро вкладу. Також між сторонами 09.02.2015 року було укладено договір банківського вкладу № 300937/11088/07-15 Блискуча сімка та було внесено на депозитний рахунок 4500,70 Євро. 30 березня 2015 року строк дії договору закінчився, у звязку із зверненням позивача про повернення вкладу, цей факт визнається сторонами та не підлягає доказуванню. Згідно із випискою по рахунку, банком не повернуто суму вкладу 4500 Євро. Позивачем нараховано суму відсотків за час користування коштами в сумі 28, 85 Євро після закінчення строку дії договору, із яким погоджується суд. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Частиною 2 статті 1060 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Відповідно до положень ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (ч. 5 ст. 1061 ЦК України). Отже, з наведених норм Закону вбачається, що вкладник за договором банківського вкладу, в силу ст.ст.1060, 1061 ЦК України, вправі вимагати від банку повернення здійсненого вкладу разом з нарахованими процентами в будь-який момент, а банк, отримавши відповідну вимогу, повинен видати вклад у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 1070 ЦК України, за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Як вбачається з правової позиції, яка міститься в Постанові Верховного Суду України від 29 травня 2013 року справа №6-39цс13, зобов'язання сторін за договором припиняються з моменту їх належного виконання. Оскільки внесені позивачем кошти у визначений договором строк на його вимогу не повернуті, то це дає право позивачеві на отримання процентів за користування депозитними коштами за період з дня витребування вкладу до дня його фактичного повернення. Згідно з ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Суд приходить до висновку про те, що відповідачем порушене право позивача щодо повернення йому грошових коштів за депозитним договором закінчення його строку дії, в тому числі і гарантоване ст. 1 Протоколу № 11 до Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод, право на мирне володіння майном. Отже на підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати в розмірі 1146,11 грн.

Outcome: approved