Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої в результаті ДТП, в якому зазначив, що 19 грудня 2013 року близько 18:30 год. на 17 км автомобільної дороги Полтава-Олександрія сталася ДТП, учасниками якої був він на автомобілі [NUMBER] та [PERSON], який керував автомобілем MERCEDES BENZ, ДНЗ ВІ 2999 ВС. Винним в даній ДТП визнаний відповідач [PERSON] В результаті зіткнення його автомобіль отримав механічні пошкодження, для його відновлення потрібно 39323,26 грн. Окрім матеріальної, позивачу також було спричинено моральну шкоду, яка полягала у неможливості користуватись автомобілем та сильних душевних стражданнях, пов'язаних як із самою ДТП, так і з цією обставиною. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь 39323,26 грн. у відшкодування завданої матеріальної шкоди, 20000 грн. у відшкодування моральної шкоди та понесені ним судові витрати. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05.10.2015 року залучено до участі у справі як співвідповідача ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (а.с.58). Позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON], в судовому засіданні підтримали позовні вимоги. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди визнав повністю, а вимоги щодо відшкодування моральної шкоди в сумі 20000 грн. - частково та прохав задовольнити у сумі 5000 грн. Представник відповідача ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився. Представник ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» [PERSON] надала письмові заперечення на позовну заяву, в яких позов не визнала та зазначила, що згідно ст. 37 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування. Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого. ДТП сталася 19.12.2013 року, а позивачем подано заяву про виплату страхового відшкодування 22.04.2015 року, з пропущенням річного терміну. Суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 19.12.2013 року приблизно о 18 год. 30 хв. на 17 км + 700 м автодороги Полтава-Олександрія сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортних засобів - автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON], та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] Вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24.03.2015 року [PERSON] визнано винуватим за ч. 1 ст. 286 КК України (а.с. 6-7). Відповідно до ч. 4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили обовязковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З матеріалів справи вбачається, що власником автомобіля [NUMBER], який був учасником ДТП є позивач, [PERSON] (а.с. 10). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія". На транспортний засіб «Mercedes-Benz д.н.з. [NUMBER] укладено поліс №АС/1939484 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.109). Заяви повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від сторін надійшли до ПрАТ «УПСК» 23.12.2013 р. (а.с.110-111). Відповідно до ст.33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на час вчинення ДТП) (далі Закон) учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані терміново повідомити про дорожньо-транспортну пригоду відповідні органи Міністерства внутрішніх справ України; вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. Отже [PERSON] вчинив всіх необхідних дій, передбачених Законом. 21 квітня 2015 року [PERSON] звернувся до ПАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.131). 22.07.2015 р. ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відмовила [PERSON] у виплаті страхового відшкодування в звязку з пропуском річного строку подачі заяви про страхове відшкодування (а.с.55). Відповідно до п.37.1.4. ст.37 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого. Тому відмова страхової компанії у виплаті [PERSON] страхового відшкодування з причин пропуску річного строку звернення до страхової компанії із заявою є правомірною. В судовому засіданні встановлено, що після скоєння ДТП та постановлення вироку, [PERSON] завдані позивачу збитки не відшкодував. Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 020215 від 06.02.2015 року вартість матеріального збитку (шкоди), завданої [PERSON], як власнику автомобіля [NUMBER] внаслідок ДТП, на день проведення експертизи складає 39323,26 грн. (а.с.14-44). Таким чином, в судовому засіданні доведено, що в результаті ДТП, яка сталася з вини [PERSON] позивачу [PERSON] було завдано матеріальну шкоду на загальну суму 39323,26 грн. Ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом небезпеки є транспортні засоби. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з роз'ясненнями п. 4 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року - розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. При цьому в Постанові зазначено, що потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Тому позов в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди підлягає задоволенню. Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 р. №4 у випадку виплати особі повної вартості автомобіля, який визнано фізично знищеним, його залишки належить повернути особі, яка відшкодувала шкоду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні визнав автомобіль [NUMBER] фізично знищеним та погодився на передачу його залишків відповідачу після повної оплати завданих йому збитків. Відповідач [PERSON] не заперечував проти передачі йому залишків автомобіля [NUMBER] після повного відшкодування позивачу задвних ним збитків. Тому після повного відшкодування [PERSON] збитків [PERSON] автомобіль [NUMBER] необхідно передати [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 22 ЦК України якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктом 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з рекомендаціями п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Позивач просить суд стягнути відшкодування за завдану йому моральну шкоду у розмірі 20000 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, позивач виходив із того, що зазнав значних душевних та моральних страждань, у зв'язку з ушкодженням автомобіля, неможливістю використовувати його в своїх цілях. Суд вважає, що ДТП та його наслідки призвели до душевних переживань, моральних страждань та стресу позивача. При вирішенні питання про розмір відшкодування за завдану моральну шкоду, суд також бере до уваги період, протягом якого позивач не мав можливості користуватись належним йому автомобілем, що спричиняло додаткові незручності та переживання. Водночас, суд вважає, що запропонований позивачем [PERSON] розмір відшкодування є надмірним і не відповідає глибині його фізичних та душевних страждань та іншим негативним для нього наслідкам. З урахуванням викладених обставин, зважаючи на вимоги розумності і справедливості, суд вважає за необхідне, частково задовольнити позовні вимоги в цій частині. Позивач також просить суд стягнути з відповідача на його користь понесені ним витрати на залучення спеціаліста у розмірі 1300 грн., та сплачений судовий збір в розмірі 638 грн. Витрати, повязані з проведенням судових експертиз віднесені до судових витрат, п.п. 2,3 ч. 3 ст. 79 ЦПК України (витрати пов'язані з розглядом справи). До судових витрат входить і судовий збір. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача, понесені ним витрати на залучення спеціаліста та сплачений судовий збір. На підставі вищевикладеного, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], [INFO] 39 323,26 грн. (тридцять девять тисяч триста двадцять три грн. 26 коп.) у відшкодування завданої матеріальної шкоди, 5000 грн. (пять тисяч грн.) у відшкодування завданої моральної шкоди, 638 грн. (шістсот тридцять вісім грн.) сплаченого судового збору; 1300 грн. (одна тисяча триста грн.) витрат на залучення спеціаліста. У задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» необхідно відмовити.

Outcome: partial