Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

До суду 20.02.2014 року звернувся [PERSON] з позовом про визнання недійсним заповіту [PERSON] на користь [PERSON], який посвідчено 07.06.2013 року приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу [PERSON] Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON], який помер 18.07.2014 року, на час складення і підписання заповіту був тяжко хворий, страждав на поведінкові та психічні розлади здоровя, самостійно не рухався, внаслідок прогресування хвороби знаходився під дією лікарських засобів, що могли впливати на свідомість, память та волевиявлення, а тому не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, що у відповідності до вимог ст. 225 ЦК України, є підставою визнання судом правочину недійсним. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову надавала письмові заперечення і пояснення ( т.1 а/с 111, 141, т.2 а/с 169) та наполягала на тому, що з боку позивача не доведені позовні вимоги належними та допустимими доказами, крім того представником позивача взагалі не обґрунтовано та не надано жодного доказу знаходження [PERSON] на час складення і підписання заповіту під впливом лікарських засобів, а висновок судової посмертної психіатричної експертизи №96 від 12.07.2016 року, не може бути прийнятий судом як належний і допустимий доказ, так як він суперечить іншим матеріалам справи та є необґрунтованим. Третя особа [PERSON] надала письмові пояснення (т.1 а/с 239) в яких заперечувала проти позову, пояснювала про особисте спілкування з [PERSON] під час складення заповіту 07.06.2013 року та її впевненість про усвідомлювання заповідачем своїх дій. Також третя особа повідомила про зміну приз віща на [PERSON] та просила розглядати справу за її відсутністю. Позовна заява була ухвалою суду від 24.02.2014 року залишена без руху ( т.1 а/с 15) а після сплати судового збору 13.03.2014 року було відкрито провадження по справі (т.1 а/с 28). Судом було задоволено клопотання позивача про забезпечення доказів і ухвалою від 02.04.2014 року у приватного нотаріуса витребувані завірені копії заповіту 07.06.2013 року та витяг з журналу реєстрації (т.1 а/с 38). Представником позивача до суду надана в якості доказів наявна у позивача медична документація [PERSON] Також судом було задоволено клопотання представника позивача про виклик до судового засідання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], яки були допитані у судовому засіданні 03.07.2014 року ( т.1 а/с 101), та клопотання представника відповідача про виклик свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], яки були допитані у судовому засіданні 02.10.2014 року (т.1 а/с 129). Ухвалою суду 02.10.2014 року за клопотанням представника позивача була призначена посмертна судова психіатрична експертиза та провадження по справі було зупинено на час проведення експертизи (т.1 а/с 133). Провадження по справі було відновлено 16.02.2015 року за клопотанням експертної установи для вирішення коло питань ( т.1 а/с 164), та ухвалою від 17.04.2015 року проведення судової посмертної психіатричної експертизи було доручено КУ « Одеський обласний медичний центр психічного здоровя» і на вирішення експертів поставлені питання чи страждав [PERSON] психічними захворюваннями на момент складення заповіту та чи міг він усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними при складенні заповіту, а провадження по справі на час проведення експертизи зупинено (т.1 а/с 181). Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №365 від 03.07.2015 року наданих матеріалів справи не достатньо для відповіді на поставлені питання (т. 1 а/с 184), та справа було повернута до суду 21.08.2015 року. Ухвалою суду 11.09.2015 року було відновлено провадження по справі ( т.1 а/с 190), і були витребувані додаткові медичні документи з комунальної установи « Одеська міська лікарня №5» а також за клопотанням представника відповідача у судовому засіданні 05.02.2016 року допитаний свідок [PERSON] (т.1 а/с 250). Ухвалою від 26.02.2016 року за одночасним клопотанням представників позивача і відповідача по справі була призначена повторна посмертна судова психіатрична експертиза, яка було доручена експертам КУ « Одеський обласний медичний центр психічного здоровя» , та на вирішення експертів поставлені питання: на клопотання представника позивача - чи міг [PERSON] усвідомлювати значення своїх ді та керувати ними 07.06.2013 року при складанні заповіту ; на клопотання представника відповідача - чи страждав [PERSON] психічним захворюванням на момент складання заповіту 07 червня 2013 року? Яким? - ким і коли був призначений «аркоксіл» ( аркоксіа), який нібито приймав [PERSON], про що було зазначено у висновку судово-психіатричної експертизи №365 (аркуш 2 п.21 висновку), зробленому експертами КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоровя»; - чи могло вплинути вживання [PERSON] «бутарфанола тартрата» (Butorphanolum) у дозі 0,2% 1 мл один раз на добу внутрішньомязово в період з 16 травня 2013 року по 26 травня 2015 року на можливість [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій і керуватися своїми діями 7 червня 2013 року; - чи міг [PERSON], [INFO] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними 07.06.2013 року при складанні заповіту при наявності у нього ясної свідомості. На час проведення експертного дослідження провадження по справі було зупинене (т.2 а/с 15). Після отримання висновку судово-психіатричної експертизи №96 від 12.07.2016 року провадження по справі було продовжено 22.11.2016 року ( т.2 а/с 33) та було задоволено клопотання представника відповідача про виклик у судове засідання експертів, які входили до складу експертної комісії, яка прийшла до висновку №96 і у судовому засіданні 19.05.2017 року експерти [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] надали додаткові пояснення стосовно експертного дослідження ( т.2 а/с 88). Ухвалою від 24.07.2017 року за клопотанням представника відповідача по справі була призначена повторна посмертна судово-психіатрична експертизи, проведення якою доручено експертам Львівської обласної державної клінічної психіатричної лікарні і на вирішення експертів поставлено питання чим міг [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними при складенні заповіту 07.06.2013 року. У висновку судово-психіатричного експерта №10/Л від 21.10.2017 року зазначено про неможливість встановити чи міг [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час укладення заповіту (т.2 а/с 151). Правовідносини, яки виникли між сторонами, стосуються спадкування за заповітом та визнання заповіту як правочину недійсним, врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК). Так, відповідно до вимог ч.1 ст. 1216 ЦК \~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч.1 ст. 1217 ЦК). Згідно ч.1-3 ст. 1223 ЦК право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст. 1220 ЦК). Частиною першою статті 1223 ЦК встановлено що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто ( ч.2 ст. 1234 ЦК). Статтями 1247 та 1248 ЦК визначено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. \~Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Відповідно до ч.4 ст. 207 ЦК якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Згідно ч.1,2,5,6 ст. 1254 ЦК \~на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках.. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків. Частиною першою статті 225 ЦК визначено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Як встановлено у судовому засіданні 18.07.2013 року помер [PERSON], рідний батько позивача. Після смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частини квартири № 96 по вул. Контр-адмірала Луніна, яка в цілому належить в рівних частках [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. З 27.05.2013 року по 07.06.2013 року [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в КУ « Міська лікарня №5», де йому діагностували рак товстої кишки, остеохондроз попереково-крижового відділу хребта. 07.06.2013 року [PERSON] був виписаний після стаціонарного лікування у важкому стані, та в той же день у квартирі [ADDRESS], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] ( після зміни прізвища [PERSON]) Г.О. було складено заповіт, згідно якого спадкоємець заповідав належну йому 1/3 частину квартири дружині [PERSON] ( яка не є рідною матірю позивача). Дані обставини встановлені у судовому засіданні згідно епікризу КУ « Міська лікарня 35», в якому також зазначено про неврологічний стан хворого: загальмований, адінамічен, млявий, емоційно лабільний, фон настрою знижений, швидко виснажуємо ( т.1 а/с 7), свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 347244 від 19.07.2013 року ( т.1 а/с 9) , довідка про причину смерті №2470 видану лікарем СМЄ 19.07.2013 року причиною смерті визначено злоякісне новоутворення легенів, локалізація яких частково збігається ( т.1 а/с 33) та змістом заповіту від 07.06.2013 року (т.1 а/с 43): « у звязку із хворобою заповіт складено та посвідчено удома, текст підписано за дорученням спадкодавця іншою особою [PERSON], та у звязку із неможливістю спадкодавцем особисто прочитати текст у голос, за його дорученням та в його і нотаріуса присутності текст заповіту зачитаний у голос до його підписання запрошеними свідками [PERSON] та [PERSON]І.». Таким чином факт наявності у момент складення і посвідчення заповіту спадкодавця у важкому стані здоровя доведений у судовому засіданні та не заперечується сторонами. Для встановлення того, чи впливав важкий стан здоровя спадкодавця на його усвідомлення подій при складенні заповіту та чи міг він усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, судом враховується наступне: Свідок [PERSON]., пояснила, що була присутня в момент посвідчення нотаріусом заповіту на прохання [PERSON], яка запросила свідка до квартири звязку із тим, що [PERSON] помирає а вона бажає, щоб він їй зробив заповіт. При її присутності хворий [PERSON] лежав на спині і голову повернув до стіни із закритими очами, весь час лежав і не рухався навіть. Зі слів свідка другим свідком був [PERSON] чоловік доньки [PERSON] На питання у судовому засіданні [PERSON] відповіла, що [PERSON] привітався з нею, і коли вона пішла та побажала гарного здоровя, він відповів дякую, тьотя [PERSON]. Свідок [PERSON] повідомила, що [PERSON] її свекор, допомагала забирати хворого з лікарні, 07.06. з ним не розмовляла, бачила, що він спить, їй відомо що після сьомого червня [PERSON] розмовляв по телефону із сином [PERSON], казав що нічого не підписував. Сама свідок при складенні заповіту не була присутня. Свідок [PERSON], друг дитинства спадкодавця, особисто допоміг підняти [PERSON] до квартири після повернення з лікарні. Пояснив, що намагався привітатись але [PERSON] не відповідав, лежав з відкритими очима, але на думку свідка не розуміючи де він знаходиться. При підписанні заповіту присутнім не був. Свідок [PERSON] пояснив, що він знайомий з [PERSON] . Олександр особисто питав у свідка, який працює по нерухомості, що хотів скласти заповіт на дружину [PERSON]. Після повернення [PERSON] з лікарні він привітався зі свідком і при спілкуванні просив допомогти з заповітом. Свідок разом з [PERSON] їздив до нотаріуса, а потів в його присутності був складений заповіт. Зі слів свідка в той день спадкодавець все розумів, жартував зі свідком але не міг керувати рукою, однак був адекватним, поправляв окуляри і був у свідомості. Свідок [PERSON] , знайома [PERSON], пояснила, що 01 червня 2013 року приходила до лікарні для вітання [PERSON] з днем народження, він був у свідомості, спілкувався, але періодично втомлювався, без втрати свідомості. Коли [PERSON] перевезли з лікарні додому свідок також його відвідувала: [PERSON] її впізнавав, нормально спілкувався, перестав впізнавати за тиждень до смерті. При складенні заповіту не була присутня, щодо заповіту з [PERSON]М не спілкувалась. Свідок [PERSON], знайомий [PERSON] більше 15 років, у суді пояснив, що бачились з ним, у лікарні в той день, коли [PERSON] забирали до дому, допоміг на каталці докотити до виходу, а потів в той ж день у ввечері зайшли додому. Олександр його впізнав, казав що нічого не болить, спілкувались короткими фразами. [PERSON] Миколайович, лікуючий лікар неврологічного відділення №1 КУ «Міська лікарня №5», пояснив що він особисто стежив за станом здоровя хворого під час його знаходження у лікарні. Відхилень у психіки у хворого не бачив, спілкувався з ним, хворий був у свідомості , сильнодіючих і наркотичних препаратів хворому не призначав. З лікарні [PERSON] був виписаний у свідомості, жодних галюцинацій, сплутаності свідомості як побічні ефектів медичних препаратів не було. У хворого домінував больовий синдром, тому був вялий, адінамічний, вставати не міг, настрій від білю був знижений. У висновку судово-психіатричних експертів №96 від 12.07.2016 року зазначено наступне: експерти прийшли до висновку, що з урахуванням «соматоневрологічного» стану хворого і обліку діючих на його психіку травматичних факторів, в досліджуваний період часу, можна з великою часткою ймовірності говорити про те, що описане в представленої історії хвороби і в показаннях свідків психічний стан, сумарно, ставитися до так званого "органічного мозкового синдрому». З урахуванням хвилеподібного перебігу даного процесу, в деякі періоді часу особи з органічним ураженням головного мозку, можуть створювати у оточуючих помилкове враження про їх психічної збереження, при простих відповідях, на прямі прості питання. З огляду на «інтелектуально-мнестичне» зниження такі особи не можуть використовувати свій колишній досвід і вдаються до конкретно-ситуативних рішень, внаслідок чого не можуть розуміти значення своїх дій та керувати ними. Таким чином, [PERSON], на час укладення заповіту 07.06.2013 року, страждав на стійкий хронічний психічний розлад « Органічний мозковий синдром», у вигляді вираженої астенії, емоційно-вольових порушень, із зниженням когнітивних функцій, що абсолютно позбавляло його здатності усвідомлювати та розуміти значення своїх дій та керування ними ( т.2 а/с 20-27). Згідно висновку судово-психіатричного експерта №10/К від 21.10.2017 року аналізуючи матеріали справи, медичну документацію та суперечливі пояснення свідків, експертом не виявилось можливим встановити та оцінити психічний стан [PERSON] на момент укладення правочину, а тому і встановити чи міг [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час укладення заповіту від 07.06.2013 року не виявилось можливим ( т.2 а/с 151-157). У відповідності до ч.1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України ( далі ЦПК) доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень ( ч.1 ст. 81 ЦПК). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування ( ч.2 ст. 82 ЦПК). Як вже зазначалось предметом розгляду даної справи є встановлення психічного стану [PERSON] на момент складення заповіту для зясування того, чи міг він на момент правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними. У відповідності до вимог п.3 ч.1 ст. 105 ЦПК якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи призначення експертизи є обовязковим. Таким чином належним та допустимим доказом по даної справі є висновок експертів стосовно психічного стану спадкодавця на момент складення заповіту. Враховуючи суперечливі пояснення свідків стосовно стану [PERSON], суд враховує висновок експертів від 12.07.2017 року №96, в якому надана оцінка суперечливості пояснень свідків, і крім того, надано експертне пояснення можливості такої суперечливості. Саме вищенаведене експертне дослідження в якому зазначено про наявність обґрунтованого висновку експертів про неможливість [PERSON] усвідомлювати та розуміти значення своїх дій під час складення заповіту дає підставу суду прийти до висновку про доведеність позовних вимог та наявність правових підстав для визнання недійсним заповіту якій посвідчено 07.06.2013 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], від імені [PERSON] ( померлого 18.07.2014 року) на користь [PERSON]. Суд вважає, що повторна судова-психіатрична експертиза №10/К від 21.10.2017 року не суперечить вищенаведеним висновкам, підтверджує наявність суперечливості у поясненнях свідків та резюмує неможливість даних експертів підтвердити свідомість спадкодавця на момент складення заповіту, тобто неможливість встановити чи міг він усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Судом критично оцінюється ствердження представника відповідача про неможливість прийняття належним доказом висновку експертів від 12.07.2017 року №96, у звязку із тим, що експертне дослідження з невідомих обставин було проведено іншими експертами а ніж дослідження №365 від 03.07.2015 року, то що саме за клопотанням представників як позивача так і відповідача була призначена повторна експертиза, яка відповідно до вимог ч.2 статті 150 Цивільного процесуального кодексу України, які був чинним на момент призначення і проведення експертизи, не дозволяв проведення повторної експертизи тим самим експертам. Заява представника відповідача про відсутність доведеності позовних вимог в частині підстав психічного стану спадкодавця під впливом лікарських препаратів і відсутність аргументованого дослідження такого впливу у висновку експертів 12.07.2017 року №96, не приймається судом у звязку із тим, що у вищенаведеному висновку надано обґрунтоване розяснення причин наявності у [PERSON] « органічного мозкового синдрому» у вигляді вираженої астенії, емоційно-вольових порушень, із зниженням когнітивних функцій, що абсолютно позбавляло його здатності усвідомлювати та розуміти значення своїх дій та керування ними, та у судовому засіданні експерти пояснили, що при встановленні даного захворювання не потребується додаткового встановлення наявності іншого впливу на стан обєкту дослідження. Також судом враховується, що у відповідності до вимог ст. 225 ЦК правочин може бути визнаний недійсним з підстав не усвідомлювання особою значення своїх дій та не можливістю керування ними без врахування причин такого психічного стану особи, а лише при доведеності наявності даних обставин. Також судом не приймається пояснення представника відповідача про відсутність у поясненнях свідків чіткого визначення відсутності у спадкодавця свідомості на момент складення заповіту тому, що предметом доказування е не наявність або відсутності свідомості а саме психічна можливість у особи, яка вчиняє правочин усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що доводиться аналізом всіх наявних доказів у сукупності. У відповідності до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених вимог. У матеріалах справи наявні докази сплати позивачем судового збору у розмірі 243,60 грн., які підлягають стягнення на користь позивача з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved