Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON], 2004 року народження, стверджуючи, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини. В судовому засіданні позивач вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду не з'явилась, сповіщалась судом про час і місце слухання справи відповідно до вимог закону. Представник Київської райадміністрації, як органу опіки та піклування до суду не з'явився, надав заяву про вирішення спору за його відсутності і зазначив, що висновок Київської рай адміністрації про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно сина [PERSON], 2004 року народження підтримує. За згодою позивачевої сторони суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд вислухав позивача,вивчив матеріали справи і встановив наступне: З 2003 року по 2006 рік [PERSON] і [PERSON] перебували у фактичних шлюбних стосунках. [INFO] у народився син [PERSON] - актовий запис про народження №942, вчинений 14 липня 2004 року відділом РАЦС Київського районного управління юстиції м.Одеси. [PERSON], [PERSON], малолітній [PERSON] та син [PERSON] від першого шлюбу - [PERSON], 1988 року народження до 2006 року проживали в квартирі [ADDRESS]. Позивач стверджує, що [PERSON] ухилялась від виконання батьківських обов'язків у відношенні обох синів, зловживала алкогольними напоями, не займалась домашнім господарством, зникала з дому на місяці, тому у січні 2006 року він - [PERSON] разом з малолітнім сином [PERSON] повернувся до квартири своїх батьків за адресою [ADDRESS]. Більше 10 років відповідачка не цікавиться долею дитини - [PERSON], не приймає участі ні у вихованні сина ні в його утриманні. В 2016 році помер старший син відповідачки - [PERSON], матір розшукували за допомогою органів поліції, щоб сповістити про похорони, тому як [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає останні три роки. Позивач також пояснив, що виховувати сина та доглядати за ним йому допомагають батьки, що син не знає матір і не має ніяких почуттів до неї, тому [PERSON] вимагає позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], посилаючись на інтереси дитини. На підтвердження позову позивачева сторона посилається на такі докази: довідку з місця проживання позивача, свідоцтво про народження [PERSON], довідку з КУ «ДГП №6», акт дільниці №6 КП «ЖКС «Вузівський» з фактичного місця проживання неповнолітнього [PERSON], характеристику на дитину з навчального закладу, де зазначено, що вихованням дитини займається тільки батько, висновок Київської рай адміністрації як органу опіки та піклування від 18.08.2017 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON],2004 року народження, пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які проживають по сусідству, відвідують квартиру позивача, спілкуються як з його батьками так і дитиною. При викладених обставинах суд вважає позов [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON],2004 року народження обгрунтованим і підлягаючим задоволенню з наступних підстав: У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ, зобов'язує батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Частина 2 ст.59 Закону України "Про освіту" на кожного з батьків покладає однакову відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Одним із способів захисту інтересів неповнолітньої дитини є позбавлення батьківських прав того з батьків, хто неналежно виконує свої батьківські обов'язки. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України однією з підстав для позбавлення батьківських прав визначено ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. З аналізу змісту норми закону (п.2 ч.1 ст.164 СК України), позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батько (мати) не просто не виконує свої обов'язки по вихованню дитини, а й ухиляється від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов'язків, передбачених ст.150 СК України. Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови №3 від 30 березня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" надав такі роз»яснення: позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В п.16 цієї ж постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В ході судового розгляду справи отримані достовірні відомості, які свідчать про навмисне невиконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню та утриманню неповнолітнього сина [PERSON],2004 року народження, оскільки протягом тривалого часу [PERSON] не проявляє відносно дитини належної турботи та уваги, не приймає участі у його вихованні та утриманні, не піклується про стан здоров'я та розвитку, хоча зобов'язана це робити. Право позивача звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав передбачено ст.165 СК України. Ч.2 ст.166 СК України визначає, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов»язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Outcome: approved