Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

\~\~\~Позивач, [PERSON] звернулася \~до суду з вищеназваним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона зареєстрована і проживає у квартирі за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Героїв АТО (раніше Димитрова)[ADDRESS], разом із нею в цій квартирі зареєстровані відповідачі - дочка позивача [PERSON], та її син - [PERSON]. Вказана квартира має статус державної. З 2004 року по теперішній час відповідачі у квартирі не мешкають, що підтверджується актом, складеним 12 грудня 2016 року мешканцями будинку 40 по вулиці Героїв АТО, підписи яких підтверджено Головою ОСББ. Комунальні платежі нараховуються згідно численності зареєстрованих осіб і так як відповідачі не сплачують зазначені платежі, то позивач, пенсіонерка за віком, вимушена сплачувати їх самостійно, що для неї заважко. До того ж реєстрація відповідачів позбавляє позивача можливості оформити субсидію. На теперішній час відповідачі проживають окремо, зі своїми сімями, [PERSON] [ADDRESS], а [PERSON] - [ADDRESS]. Позивач неодноразово зверталася до них з проханням самостійно знятися з реєстраційного обліку проживання, але вони безпідставно відмовляються. Тому , \~позивач просить Визнати, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право на користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] (раніше Димитрова) у місті [PERSON] Ріг. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити, зазначила, що з відповідачами у неї склалися неприязні відносини, вони проживають в окремих квартирах. Представник відповідачів проти позову заперечував, оскільки позивачем не доведено поважність причин не проживання у встановлені ст. 71-72 ЖК УРСР строки, між сторонами у справі маються неприязні стосунки, і позивач не бажає проживати на одній житловій площі з відповідачами. В судовому засіданні відповідач проти позову заперечувала, зазначила, що не проживає в спірній квартирі, оскільки позивач її вигнала з квартири; не сплачувала комунальні платежі, тому що не проживала в квартирі, відповідач мати-одиначка, але позивач її з дитиною не пускає. \~\~\~\~\~\~ Від представника третьої особи Відділу реєстрації місця проживання громадян [PERSON] Металургійної районної у м. Кривому Розі [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, встановив наступні правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до довідки Відділу реєстрації місця проживання громадян від 09.12.2016 року, за адресою [ADDRESS] зареєстровані - позивач [PERSON], [INFO], відповідачі [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Встановлено, що ордер на вищевказану квартиру виписаний 11 квітня 2002 року на [PERSON] з сімєю із 6 чоловік, житловою площею 31,8 кв.м. Окрім позивача [PERSON], в ордері були зазначені: [PERSON] син, [PERSON] донька, [PERSON]- донька, [PERSON] донька, [PERSON] - онук (а.с. 4). [PERSON] від 12 грудня 2016 року, складеного мешканцями будинку № 40 по вул. Героїв АТО, [PERSON], 1978р.н., та [PERSON], [INFO] не мешкають у вказаній квартирі з 2004 року по теперішній час (а.с.5). У судовому засіданні відповідачі не заперечували тих обставин, що не проживають в спірній квартирі протягом тривлого часу, однак причини не проживання від них не залежать, оскільки позивач не бажає проживати разом з ними. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне: Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999). Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено право на повагу до приватного і сімейного життя і зазначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Правовідносини що склались між сторонами врегульовані\~Житловим кодексом України. Так, частиною 4 статті 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. [PERSON]\~ст. 72 ЖК України\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Вказаною статтею\~ЖК України\~передбачено підстави збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців. [PERSON]\~ст. 163 ЖК України\~у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертоюстатті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім'ї не звільняє їх від виконання обов'язків за договором найму жилого приміщення. В пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верхового Суду України № 2 від 25.12.1992 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім'ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім'ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Коли в жилому приміщенні не залишалися члени сім'ї особи, яка була відсутня, його повернення в це приміщення до часу розгляду спору в суді є істотною обставиною, але вона не може бути безспірною підставою для відмови в позові, а повинна оцінюватись у сукупності з іншими обставинами. Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Суд зауважує, що\~житловим кодексом України\~передбачено видачу охоронних свідоцтв (броні) у разі відсутності наймача житла понад встановлені строки. Так, відповідно до\~ст. 73 ЖК України, жилі приміщення, що їх займають наймачі та члени їх сімей, бронюються при направлені на роботу за кордон - на весь час перебування за кордоном, при виїзді на роботу в райони Крайньої Півночі і в прирівняні до них місцевості - на весь час дії трудового договору, а у випадках, передбачених законодавством Союзу РСР, - на весь час перебування в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку\~\~(\~ст. 72 ЖК України). Статтями10,60 ЦПК Українипередбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. [PERSON] з частиною 1 та 2 статті 57 ЦПК України,доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. В ході розгляду справи, судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] вимушені були не проживати за місцем своєї реєстрації, через неприязні відносини із матірю, крім того згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості щодо нерухомого майна, зареєстрованого на [PERSON], та [PERSON] відсутні. Належних та допустимих доказів того, що причини не проживання в спірній квартирі є поважними, стороною позивача не надано. Посилання сторони позивача на ті обставини, що позивач не має можливості отримати субсидію у зв"язку з реєстрацією у спірній квартирі відповідачів судом відхиляються, оскільки доказів на обгрунтування таких пояснень, як то відмова у наданні субсидії не надано. Посилання позивача на ті обставини, що відповідачі не сплачують комунальних послуг не можуть бути підставою для зняття їх з реєстрації, оскільки позивач не позбавлена права вимагати розподілу особових рахунків та здійснювати окремо сплату комунальних послуг. Отже, суд приходить до висновку, що відповідачі не проживали в [INFO] з поважних причин. Також, суд критично ставиться до акту про не проживання відповідачів за вказаною адресою у вказані строки, оскільки інших доказів відсутності поважних причин не проживання у спірній квартирі не надано. Аналіз перевірених і оцінених судом доказів переконує суд, що позивачем не надані належні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог. Відповідно достатті 47 Конституції Україникожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд дійшов висновку, що право відповідача на користування житлом зі сторони позивача порушено, відповідачі не були відсутні в спірній квартирі понад встановлений законом строк без поважних причин, тому не втративли право користування нею, у звязку з чим позов не підлягає задоволенню. У звязку з відмовою у задоволенні позову, суд в порядку ст. 88 ЦПК України не вирішує питання про розподіл судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed