Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

Знам'янська районна державна адміністрація в особі органу опіки та піклування звернулася до суду з позовом в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідачки аліменти на користь дитячого соціального закладу або осіб, де будуть утримуватись дитина, у розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Вимоги обґрунтовано тим, що згідно характеристики виданої Трепівською сільською радою від 14 вереси 2017 року № 961 та акту обстеження умов проживання від 14 вересня 2017 року, одинока мати дитини, громадянка [PERSON] за місцем проживанн характеризується негативно. Зловживає спиртними напоями, в стані алкогольного сп'яніння не здатна виконувати свої батьківські обов'язки, часто залишає сина напризволяще. Під час запоїв дитина голодна і брудна, залишається без нагляду та повноцінного харчування, днями не буває вдома. Мати постійної роботи не має, заробляє тим, що разом із співмешканцем [PERSON] пасуть громадську худобу. Влітку працює на сезонних роботах. Проживає в будинку з пічним опаленням, який не є її власністю. В будинку санітарний стан незадовільний, для повноцінного розвитку дитин умови відсутні. Користується присадибною земельною ділянкою, паю не має, зі слів сусідів невеличкий город посадив та обробляє син. Підсобне господарство - козеня, гусенята. Запасу харчових продуктів у будинку немає, сім'я харчується спонтанно за кошти зароблені на випасанні худоби та при отриманні допомоги. Від жителів села Доніно-Кам'янка неодноразово надходили скарги на її неадекватну поведінку в стані алкогольного сп'яніння в громадських місцях. Мала місце скарга від аноніма, проживаючого в с. Доніно-Кам'янка на урядову гарячу лінію шодо невиконання [PERSON] батьківських обов'язків. Згідно характеристики наданою Трепівською загальноосвітньою школо І-ІІІ ступенів з боку матері [PERSON] не ведеться належного контролю за поведінкою та навчанням [PERSON]. За 2016 -2017 рік мати жодного разу не відвідувала школу. Дитина ходить неохайна, часто у нього немає зошитів та ручки. З 2010 року [PERSON] перебуває на внутрішкільному обліку. З [PERSON] неодноразово проводились бесіди щодо утримання та виховання дитини. На неодноразові зауваження, попередження з боку служби у справах дітей райдержадмістрації, районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, виконавчого комітету Трепівської сільської ради, адміністрації Трепівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ст.. [PERSON] не реагує. Вищевказаними службами поводились виховні бесіди щодо норм та рівня утримання і виховання дитини, але відповідного належного реагування з боку матері не відбулося. Мати повністю самоусунулася від виконання своїх обов'язків по вихованню сина. Зазначили, що враховуючи ситуацію яка склалася у сім'ї, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при райдержадміністрації від 14 вересня 2017 року (протокол № 10), в інтересах малолітнього [PERSON], [INFO] та з метою соціального захисту дитини, її прав і законних інтересів, [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав. 15 грудня 2017 року набув чинності Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального Кодексу України, Цивільного процесуального Кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІ від 03.10.2017 року, на підставі якого Цивільний процесуальний Кодекс України викладено в новій редакції. Згідно п/п 9 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги та надані у минулих судових засіданнях пояснення підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила не позбавляти її батьківських прав. Вказала, що її співмешканець придбав будинок, у якому вона проживає. Зараз він знаходиться на примусовому лікуванні. Запевняла суд, що виправиться та змінить відношення до свого сина. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON], є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Дана обставина також підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №00018937587 від 28 жовтня 2017 року (а.с.12). [PERSON] мешкає в [ADDRESS], до складу її сім'ї входить син [PERSON], [INFO] (а.с.10). Згідно довідки-характеристики виданою за місцем проживання від 14 вересня 2017 року, [PERSON] характеризується незадовільно, проживає з сином та співмешканцем [PERSON], не працює, разом із останнім пасуть громадську худобу. Надходять скарги від громадян сільської ради та жителів села Долино-Кам'янка на їх неадекватну поведінку у стані алкогольного сп'яніння в громадських місцях. Мала місце скарга від аноніма, проживаючого в с. Долино-Кам'янка, на урядову гарячу лінію, щодо невиконання [PERSON] батьківських обов'язків. Мати займається п'янкою, залишає сина блукає без нагляду та контролю. Такою поведінкою, зловживанням спиртними напоями та аморальним способом життя мати подає поганий приклад сину, не забезпечує йому нормальних матеріально-побутових умов проживання (а.с.7). З характеристики наданою Трепівською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів, з боку матері не ведеться належного контролю за поведінкою та навчанням [PERSON]. За 2016-2017 рік мати жодного разу не відвідувала школу. Дитина ходить неохайна, часто у нього немає зошитів та ручки. З 2010 року [PERSON] перебуває на внутрішкільному обліку. Соціальним педагогом регулярно проводилися обстеження матеріально-побутових умов проживання хлопця, про що складалися відповідні акти (а.с.11). З акту обстеження житлово-побутових умов за місцем проживання відповідачки від 14 вересня 2017 року, вбачається, що в будинку санітарний стан незадовільний, для повноцінного розвитку дитин умови відсутні. Сім'я користується присадибною земельною ділянкою, паю не має, зі слів сусідів невеличкий город посадив та обробляє син. Сім'я має підсобне господарство - козеня та гусенята. Запасу харчових продуктів у будинку немає, сім'я харчується спонтанно за кошти, зароблені на випасанні худоби та отриманної допомоги. В будинку відсутній холодильник, постільної білизни мінімум, але дана в незадовільному стані. Санітарно-гігієнічні умови теж незадовільні, результатом чого став висновок, згідно якого [PERSON] безвідповідально ставиться до виконання батьківських обов'язків, є поганим прикладом сину (а.с.9). Відповдно до акту обстеження умов проживання від 11 квітня 2018 року, мати не створює умов для належного проживання, виховання та розвитку дитини. Умови проживання незадовільні, кімнати брудні, посуд немитий, є незначний запас харчових продуктів, спальне місце не відповідає нормам, одяг брудний та розкиданий (а.с.59). Знам'янська районна державна адміністрація в особі органу опіки та піклування вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] буде відповідати інтересам дитини, про що свідчить письмовий висновок №01-28/152/3 від 02 листопада 2017 року (а.с.3). Разом з тим, в судовому засіданні 02 квітня 2014 року, відповідачка пояснила, що припинила вживати алкогольні напої, запевнила, що змінить своє ставлення до виховання сина. Відповідно до ст.32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Статтею 51 Конституції України проголошено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1 ст.151 Сімейного кодексу України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Згідно ч.1 ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно статті 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Відібрання дитини у батьків - це теж санкція за невиконання батьківських обов'язків, але більш м'яка, ніж позбавлення батьківських прав. Ступінь небезпеки для кожної дитини може бути різною. Маленька, безпомічна дитина може загинути, тяжко захворіти, якщо залишиться одна на короткий строк. Для підлітка, який володіє певним рівнем незалежності, найбільшу небезпеку становить асоціальне оточення його батьків, їх бажання використовувати неповнолітнього для досягнення антисоціальних цілей. Отже характер небезпеки, її місця в житті дитини визначається в кожному випадку окремо. І не важливо, що її негативні наслідки не настали. Для відібрання дитини достатньо самого факту її існування. Відібрання дитини від батьків без позбавлення батьківських прав - це або крок до оздоровлення неблагополучної сім'ї, або навпаки, крок до повного припинення правовідносин шляхом позбавлення батьківських прав зі всіма наслідками. Частина 2 ст.155 СК містить спеціальне застереження про те, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. За положенням ст.ст.12,14 вказаного Закону, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини.Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. У додатку до Рекомендації Rec(2005)5 Комітету міністрів, прийнятої 16 березня 2005 року, перелічено основні принципи забезпечення прав дітей. Зокрема, ці принципи передбачають таке: Сім'я є природним середовищем для розвитку і забезпечення добробуту дитини, і головну відповідальність за виховання та розвиток дитини покладено на батьків; - наскільки це можливо, мають вживатися профілактичні заходи з підтримки дітей і сімей з урахуванням їхніх особливих потреб; - встановлення опіки над дитиною має залишатися винятком, і головною метою такого заходу є захист інтересів дитини. Стаття 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини і громадянина проголошує, що кожен має право на повагу до свого сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Як відзначив Європейський суд з прав людини (справа «Савіни проти України») право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8. У цій же справі Європейський суд з прав людини також відзначив, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї. У будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов'язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та, якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер. Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції" (Gnahore v. France), N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж'юнта проти Італії". Відповідно до роз'яснень, які містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Беручи до уваги всі наведені вище міркування, суд приходить до висновку, що незважаючи на доречність аргументів, якими позивач обґрунтував своє рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, ці аргументи не є достатніми для виправдання такого серйозного втручання в сімейне життя саме шляхом позбавлення відповідача батьківських прав. Суд ставить під сумнів доказову базу для такого висновку. На думку суду з урахуванням інтересів дитини наразі достатнім буде відібрання малолітнього [PERSON] від матері без позбавлення її батьківських прав та передачі його органу опіки та піклування для вирішення питання про їх подальше влаштування. Відповідно до ч.1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України. Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків і способом захисту прав та інтересів дитини. Тому його застосування має бути результатом переконання суду у тому, що після позбавлення батьківських прав, умови життя дитини будуть змінені на краще і, що немає іншого способу захисту прав та інтересів дитини. Оцінивши встановлені у судовому засіданні обставини, заслухавши відповідача суд прийшов до висновку про передчасність вимог органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав [PERSON] та вважає за можливе відібрати у відповідачки її малолітню дитину [PERSON], [INFO], без позбавлення її батьківських прав, попередивши [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дитини та способу життя. За правилами ч. 4 ст. 170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав, суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. На підставі ч.4 ст.170, 180 СК України, враховуючи також обставини, визначені статтею 182 СК України, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на утримання малолітньої дитини, на користь тих осіб або установ, яким буле передано дітей, визначивши розмір аліментів, як того вимагає положення ст.183 СК, в єдиній частці від заробітку матері в межах заявлених позовних вимог - у частині, що становитиме 1/8. Згідно з ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням положень ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1280 грн., тобто за дві позовні вимоги - немайнового і майнового характеру (про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів відповідно) по 640 грн. за кожну.

Outcome: partial