Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до комунального підприємства Миколаївської міської ради «Центр захисту тварин», третя особа директор комунального підприємства Миколаївської міської ради «Центр захисту тварин» [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу директора КП Миколаївської міської ради «Центр захисту тварин», №88-к від 22.12.2016 р. про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, визнання незаконним та скасування наказу №91-К від 22.12.2016 року про звільнення, поновлення на роботі в комунальному підприємстві Миколаївської міської ради «Центр захисту тварин» на посаді ловця бездоглядних тварин комунального підприємства Миколаївської міської ради «Центр захисту тварин» з 26.12.2016 року, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 26.12.2016 року і по день ухвалення рішення про поновлення на роботі і відшкодування моральної шкоди у розмірі 9600 грн. В позові позивач зазначила, що вона 3.05.2016 року була прийнята на посаду робітника з догляду за тваринами комунального підприємства Миколаївської міської ради «Центр захисту тварин», 10.10.2016 її було переведено на посаду ловця тварин, проте з наказом про переведення та посадовими інструкціями її не ознайомили. З приходом на підприємство директора [PERSON] почались масові звільнення працівників, а працівникам які не погодилися добровільно звільнитися надавалися доручення, які не можливо було виконати в обумовлені директором терміни. 15.12.2016 року вона звернулась з заявою про звільнення за власним бажанням за ст. 38 КЗпП, проте про результати розгляду заяви її не повідомили. 19.12.2016 р. вона та інші працівники КП ММР «Центр захисту тварин» подали заяву до Департаменту праці та соціального захисту населення ММР за вх. №Д-Г-3684-1/Л-КО стосовно залучення працівників до надурочних робіт. 20.12.2016 р. аналогічне звернення було направлено на ім'я директора КП ММР «Центр захисту тварин», 26.12.2016 на ім'я міського голови. 26.12.2016 року її було ознайомлено з наказом від 22.12.2016 року №88-к про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, у зв'язку з відмовою виконувати свої посадові обов'язки, а саме: 16.12 2016 виїжджати на вилов бездоглядної тварини. Письмові пояснення з цього приводу в неї витребували лише 26.12.2016 р. З доповідною запискою диспетчера від 19.12.2016 та кінолога від 17.12.2016 р. її не ознайомлювали, оскільки вони були написані пізніше під тиском директора. В той же день відповідно до наказу №91-К від 22.12.2016 року директора комунального підприємства Миколаївської міської ради «Центр захисту тварин» її було звільнено за відсутність на робочому місці більше трьох годин, за п.1 ч.4 ст. 40 КЗпП України. Вважає стягнення та звільнення незаконним, проведенним із суттєвими порушеннями трудового законодавства без належного обґрунтування. Причиною стягнення та звільнення вважає наслідком неприязних стосунків з директором. Також, просила про стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 26.12.2016 року і по день ухвалення рішення про поновлення на роботі. Крім того, неправомірними діями з боку адміністрації підприємства щодо незаконного притягнення до дисциплінарної відповідальності і звільнення, позбавлення гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти, призвели до значних моральних страждань, до нервового стресу, перебування постійно у роздратованому стані, приниженні перед трудовим колективом і родиною, втрати впевності в завтрашньому дні, можливості матеріального забезпечення двох малолітніх дітей, що спричинило душевні страждання, втрату звичайного ритму роботи, нормальних життєвих зв'язків. Спричинену моральну шкоду оцінює у розмірі 9600 грн. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, підтвердили викладені обставини, просили про задоволення вимог. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що 16.12.2016 р. [PERSON] відмовилася виконувати свої посадові обов'язки, а саме виїжджати за виловом бездоглядних тварин за адресою м. Миколаїв вул. Поштова 117, даний факт був підтверджений запискою диспетчера від 19.12.2016 р. та доповідною кінолога. Підставою для звільнення позивача стала її відсутність на робочому місці 19.12.2016 р. протягом 4 год. 30 хв. без поважних причин, про що був складений відповідний акт. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Як встановлено судом, позивач [PERSON] перебувала в трудових відносинах з комунальним підприємством Миколаївської міської ради "Центр захисту тварин" з 03.05.2016 року, відповідно до наказу №28-К була прийнята на посаду робітника з догляду за тваринами. 10.10.2016 її було переведено на посаду ловця тварин. Наказом №88-к від 22.12.2016 року директора комунального підприємства Миколаївської міської ради «Центр захисту тварин» [PERSON] ловцю бездоглядних тварин комунального підприємства Миколаївської міської ради «Центр захисту тварин» - [PERSON] оголошено догану за невиконання своїх посадових обов'язків. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог позивачки, суд встановив наступне. Згідно вимог ст.149 КЗпП до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до службової записки диспетчера [PERSON] 16.12.2016 року ловці [PERSON] та [PERSON], отримавши завдання о 16.20 год., на виїзд за адресою буд.117 по вул. Поштова с. Варварівка м. Миколаїв на відлов собаки, відмовились його виконувати, що також підтверджується докладною запискою кінолога [PERSON] Суду не надано доказів, які б підтверджували, той факт, що позивачка була ознайомлена зі змістом вказаних службових записок. Згідно пояснень [PERSON] від 26.12.2016 р. виклик диспетчера надійшов о 17.00 год. і виїзд повинен був відбутися після закінчення робочого часу, що порушує умови трудового договору. Як вбачається з пояснень позивача суду, які підтвердили допитані в суді свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], підставою для відмови від виїзду 16.02.2016 р. стало те, що він надійшов в кінці робочого дня та потребував декількох годин, що призвело би до надурочних робіт на які вона не погоджувалась. Пунктом 3.3 Колективного договору КП ММР «Центр захисту тварин» передбачено, що роботодавець зобов'язується спільно з представником трудового колективу розробити Правила внутрішнього трудового розпорядку підприємства та ознайомити з ними працівника. Докази ознайомлення [PERSON] з правилами внутрішнього трудового розпорядку підприємства суду не надані. Правилами внутрішнього трудового розпорядку робочий день встановлений з 9.00 до 17.30 год. Відповідно ч.V п.8 надурочні роботи, як правило не допускаються. Застосування надурочних робіт адміністрацією може провадиться у виняткових випадках і в межах, передбачених чинним законодавством, лише з дозволу уповноваженого представника трудового колективу. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки в частині скасування накладеного стягнення є обґрунтованими, а оспорюваний наказ директора комунального підприємства Миколаївської міської ради «Центр захисту тварин» є незаконним, оскільки при його винесенні не було враховано всі суттєві обставини, а саме відмова позивачки виконати вимогу, яка порушувала умови колективного договору. Також при застосуванні дисциплінарного стягнення були порушенні права позивачки передбачені ст. 149 КЗпП, а саме пояснення від неї були отримані після притягнення до дисциплінарної відповідальності. Наказом директора комунального підприємства Миколаївської міської ради «Центр захисту тварин» [PERSON] № 91-К від 22.12.2016 року звільнено ловця бездоглядних тварин комунального підприємства Миколаївської міської ради «Центр захисту тварин» - [PERSON] через відсутність на робочому місці більше трьох годин за ч.4 ст. 40 КЗпП України з 26 грудня 2016 року. Стаття 40 ч. 4 КЗпП України, передбачає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.27 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при вирішенні питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку ним завдано (могло бути завдано) шкоду. В п. 22 вказаної постанови Пленумом Верховного Суду України роз'яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно з'ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40і п.1 ст. 41 КЗпП України; чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями147-1,148,149 КЗпПУкраїни правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень. З'ясовуючи в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом для звільнення, суд встановив, що відповідно акту про відсутність на роботі від 19.12.2016 року [PERSON] була відсутня на робочому місці з 10.30 до 14.00 та з 15.00 до 17.30 год. Службовою запискою від 19.12.2016 року кінолог [PERSON] повідомила про виїзд [PERSON] та [PERSON] на відлов собаки з 15.00 до 17.30 год. та доставку її в лікувальний заклад без постановки на облік. Суду не надано доказів, які б підтверджували, той факт, що позивачка була ознайомлена зі змістом акту та службової записки, також відсутні пояснення позивачки з приводу її порушення трудової дисципліни. Відповідно до доповідних [PERSON] на ім'я директора комунального підприємства Миколаївської міської ради «Центр захисту тварин» [PERSON] від 20.12.2016 року, 19.12.2016 року в телефонному режимі диспетчер [PERSON] передала розпорядження [PERSON] покинути територію КП ловцям, що вони зробили з 10.00 до 12.15 год. В той же день на диспетчера [PERSON] надійшов телефонний виклик про відлов собаки, на що остання відповіла, що на підприємстві відсутні ловці. [PERSON] та [PERSON] прийняли рішення про самостійний відлов собаки, що вони зробили з 15.15 до 17.30. В судовому засіданні свідок [PERSON] не заперечувала, що [PERSON] та [PERSON] з 15.15 до 17.30 здійснювали відлов собаки, однак за її твердженням робили вони це на приватне замовлення, тобто безпідставно залишили робоче місце. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що зранку 19.12.2016 року зателефонувала директор комунального підприємства Миколаївської міської ради «Центр захисту тварин» [PERSON] та відпустила ловців тварин з роботи у зв'язку з поломкою автомобілю. Позивачка покинула робоче місце о 10.00 год, однак повернулась через дві години. Після обіду [PERSON] та [PERSON] виїхали на відлов собаки. Службові записки та акт про відсутність позивача на робочому місці вона складала під тиском [PERSON] у якої склалися неприємні стосунки з позивачкою. Згідно дост.43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно дост.5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Аналіз вище викладених обставин встановлених судом, дозволяє суду зробити висновок про те, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими, а оспорюванний наказ директора комунального підприємства Миколаївської міської ради «Центр захисту тварин» [PERSON] від 22.12.2016 року № 91-к про звільнення [PERSON] є незаконним, оскільки факт відсутності позивача на робочому місці без поважних причин свого підтвердження не знайшов. Крім того, суду не були надані докази проведення перевірки обставин викладених в наказі на звільнення, в тому числі отриманні поясненя з боку працівника. У відповідності з вимогами ст. 43 КЗпП розірвання трудового договору з підстав передбачених п.4 ст. 40 КЗпП, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. На КП ММР «Центр захисту тварин» створена первинна профспілкова організація, членом якої є позивачка. Директором комунального підприємства Миколаївської міської ради «Центр захисту тварин» [PERSON] на момент звільнення подання про розірвання трудового договору з позивачем не направлялось, що підтверджується відповіддю голови профкому Плужник (Чмельової) А.В. від 29.06.2017 р. в якої остання зазначає, що на даний час провести засідання профспілкового комітету немає можливості, оскільки керівництво КП ММР «Центр захисту тварин» чинить перешкоди у здійсненні повноважень профспілки. Аналізуючи норми діючого трудового законодавства суд дійшов висновку, що підставою для застосування дисциплінарного стягнення є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов'язків, закріплених нормами трудового права: Кодексом законів про працю України, правилами внутрішнього трудового розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця. Особливе значення при визначенні діяння працівника, як дисциплінарного проступку, має наявність у вчиненні цього діяння вини працівника, під якою розуміється певне психічне ставлення особи до своїх протиправних дій і їх шкідливих наслідків. Вина може виступати як умисел чи необережність. Крім того, слід зауважити, що звільнення позивача відбулось у зв'язку з неприязненими стосунками, що склалися між директором підприємства [PERSON] та позивачкою, як зазначала сама позивач та підтвердив допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], яка працювала кінологом на КП Миколаївської міської ради «Центр захисту тварин». Таким чином, у зв'язку з викладеним, суд приходить до переконання, що порушене право позивачки підлягає відновленню, шляхом скасування наказу №91-К від 22.12.2016 року про звільнення [PERSON] та поновленням позивача на роботі в займаній посаді. Крім того, поновлення позивача на роботі є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, з 26 грудня 2016 року по день ухвалення судом рішення 21.02.2018 року, що становить 288 днів. При цьому розмір середнього заробітку необхідно проводити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 з наступними змінами. Згідно пунктів 2, 5 цього Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи із його заробітної плати за два останніх відпрацьованих місяця, які передували звільненню, а нарахування середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Як вбачається з довідки відповідача №181-05 від 11.05.2017 року за два останніх місяця роботи позивача до звільнення (листопад і грудень 2016 року) заробітна плата складала 2263 грн. і 3121,42 грн. відповідно, з урахуванням кількості робочих днів за ці два місяця, середньоденна заробітна плата дорівнює 131,32 грн., а компенсація середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу, становить 38214 грн. 12 коп. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 27437,85 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ч.1ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктом 2 ч. 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї. Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Згідно розяснень п.9Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого-спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. На думку суду безспірним є той факт, що внаслідок протиправних дій відповідача щодо незаконного звільнення [PERSON], останній була заподіяна моральна шкода, яка проявилася у позбавленні гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти, призвело до значних моральних страждань, до нервового стресу, перебування постійно у роздратованому стані, приниженні перед трудовим колективом і родиною, втрати впевності в завтрашньому дні, можливості матеріального забезпечення двох малолітніх дітей, що спричинило душевні страждання, втрату звичайного ритму роботи, нормальних життєвих зв'язків. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить із вимог ст.ст. 23, 1167 ЦК України з врахуванням роз'яснення Пленуму Верховного Суду України викладених в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду №4 від 31 березня 1995 року N4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" та вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 1000 грн., оскільки саме така сума, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставини при яких було спричинено моральну шкоду, ступінь вини відповідача, характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) позивача. Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача та третьої особи щодо порушення позивачем трудової дисципліни, оскільки вказане протирічить зібраним доказам по справі.

Outcome: approved