Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з зазначеним позовом до Бобринецького районного суду Кіровоградської області, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований 25 березня 2017 року у Кропивницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 158; стягнути з [PERSON] , на її (позивача) користь аліменти на утримання малолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] аліменти на її (позивача) утримання у розмірі 1921 грн., щомісячно починаючи стягнення з дня пред`явлення позову та до досягнення донькою трирічного віку, тобто до [INFO] . В обґрунтування позову зазначила, що 25 березня 2017 року між нею (позивачем) та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано у Кропивницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 158. Від шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Крім того, позивач зазначила, що протягом останнього півроку сімейне життя з відповідачем погіршувалося, в зв`язку з тим, що кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин та з 13 червня 2019 року вони почали проживати окремо. Вважає, що примирення між ними не можливе, шлюбні відносини припинені остаточно, і вона (позивач) не бажає їх поновлювати, у зв`язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення. Окрім того, зазначила, що після фактичного припинення шлюбних відносин, малолітня донька [PERSON] , [INFO] , проживає разом з нею (позивачем) та знаходиться на її утриманні, при цьому, відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Також, зазначила, що на даний час вона не працює, так як здійснює догляд за малолітньою дитиною та перебуває у декретній відпустці, а тому інших джерел доходу, окрім соціальних виплат вона (позивач) не має. З огляду на зазначене, позивач вважає, що відповідач, який не має на утриманні інших осіб, є працездатним, отримує дохід, в зв`язку з чим, має реальну можливість сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно до досягнення донькою повноліття та на її утримання в розмірі 1921 грн. всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача на свою користь судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 768,40 грн. та витрати на правничу допомогу орієнтовно 2000 грн. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 06 серпня 2019 року дану цивільну справу передано на розгляд за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Ленінського районного суду м. Кіровограда. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 серпня 2019 року прийнято зазначену цивільну справу до провадження, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Представник позивача [PERSON] - адвокат Бойко З.С. (діє на підставі ордеру серії КР № 77396 від 02.10.2019 року) в підготовче судове засідання надала заяву за вх. № 27029 від 05.11.2019 року про розгляд справи за відсутності позивача та її, як представника, в якій також зазначила, що позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів підтримуються в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву за вх. № 26826 від 04.11.2019 року про розгляд справи за його відсутності, в якій також зазначив, що позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів визнає в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує. Крім того, просив судові витрати вважати по фактично понесеним позивачем, оскільки потреби у позивача звертатися до суду та адвокатів не було, а тому він (відповідач) не згоден сплачувати витрати на правову допомогу, а також просив при вирішенні питання про розподіл судових витрат врахувати, що він є учасником бойових дій (АТО). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи подані сторонами заяви, а також приймаючи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав та інтересів інших осіб, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, не суперечать законодавству, яке регулює сімейні правовідносини, а тому підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони зареєстрували шлюб 25 березня 2017 року у Кропивницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, про що складено відповідний актовий запис № 158 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Також встановлено, що від шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Кропивницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, про що складено відповідний актовий запис № 1189. Батьками дитини [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про народження зазначені в графі «мати» - [PERSON] , в графі «батько» - [PERSON] . Крім того, як вбачається, з довідки про реєстрацію місця проживання особи № 8357/01/1 від 08.10.2018 року відділу реєстрації місця проживання особи КМР, а також довідки, виданої Апрелівською сільською радою Бобринецького району 26.06.2019 року № 147 [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично проживає в [ADDRESS] разом з донькою [PERSON] , [INFO] . Сімейні стосунки між подружжям не склалися, як зазначено в позові, через різні погляди на шлюб та сім`ю, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства. За вказаних вище обставин та підстав позову, зазначених позивачем причин для розірвання шлюбу, серед яких позивач зазначила діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя, збереження шлюбу сторін суперечить інтересам подружжя, і, зокрема, позивача, якою пред`явлено позов до суду про розірвання шлюбу з відповідачем. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. При цьому, судом під час судового розгляду справи з наявних у суду матеріалів не встановлено наявності обставин, визначених ч. 2 ст. 110 СК України, за яких позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За викладених обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, припинення сторонами шлюбно-сімейних відносин, дійсні причини пред`явлення позову про розірвання шлюбу, волевиявлення, як позивача, так і відповідача припинити шлюбні відносини, враховуючи також ту обставину, що рішення позивача про розірвання шлюбу та пред`явлення з цього приводу позову до суду прийнято з усвідомленням нею його наслідків, виходячи при цьому також з відсутності у взаєминах сторін морально-правової основи шлюбу, до якої належать почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги, взаєморозуміння, довіри, підтримки та піклування, суд дійшов висновку про те, що шлюб між сторонами носить суто формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу та шлюбно-сімейних відносин суперечить інтересам подружжя, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін, а також права їх малолітньої дитини, у зв`язку з чим позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, причому відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України), і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, або інші обставини, що мають істотне значення. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при цьому, припинення фактичних шлюбних відносин між батьками, а так само проживання їх окремо від дитини, - не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від виконання обов`язків щодо останньої, приймаючи до уваги, що дитина знаходиться на утриманні позивача, при цьому, судом під час розгляду справи не встановлено наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб, батьків, виконавчих листів, за якими б проводилися стягнення, не можливості сплачувати аліменти, а також інших обставин, визначених ст.182 СК України, які мають прийматися судом до уваги при розгляді питання про стягнення аліментів, приймаючи також до уваги що, відповідач [PERSON] , [INFO] , є молодою, здоровою, працездатною особою, та в адресованій на адресу суду заяві позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі, визначеному позивачем, визнав, на підставі чого суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання малолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, який регулює сімейні правовідносини, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. Позивачем пред`явлено також вимоги до відповідача про стягнення з останнього на своє (позивача) утримання аліментів у розмірі 1921 грн. щомісячно до досягнення дитиною 3-ох річного віку, які підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. З урахуванням зазначених вище обставин, що мають істотне значення для справи, виходячи з положень ч.ч. 2, 4 ст.84 України, за якими позивач [PERSON] здійснюючи догляд за малолітньою дитиною - донькою [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею (позивачем), має право на утримання від відповідача [PERSON] - батька дитини [PERSON] , [INFO] , до досягнення дитиною трьох років, при цьому, суд враховує, що зазначене право позивач має незалежно від її матеріального становища, в свою чергу, відповідач [PERSON] є молодою, здоровою, працездатною особою, при цьому, судом під час розгляду справи встановлено, що останній може надавати позивачу матеріальну допомогу на її (позивача) утримання в розмірі, визначеному позивачем, а саме 1921 грн. щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] , про що також свідчить подана відповідачем до суду заява про визнання позовних вимог і в цій частині. При цьому, судом відзначається, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Крім того, відповідно до ст. 186 СК України за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Згідно з п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по справі, судом відзначається наступне. Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на її (позивача) користь витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн. 00 коп., яка задоволенню не підлягає, враховуючи наступне. Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року справа № 72/1010/16-ц, провадження № 61-3416 св 18 встановлено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відтак, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. При цьому, матеріали справи не містять будь-яких доказів, що позивачем понесено витрати на правову допомогу. Крім того, частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. За таких обставин, враховуючи відсутність належних доказів, зокрема договору на правову допомогу, акту приймання-передачі наданих послуг, платіжних документів про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, суд приходить до висновку, що вимога позивача [PERSON] про стягнення з [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн. 00 коп., - задоволенню не підлягає. Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Окрім того, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на зазначене, судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. сплачений позивачем за позовну вимогу про розірвання шлюбу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, в розмірі 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 384 грн. 20 коп., інші 50% судового збору в розмірі 384 грн. 20 коп., підлягають поверненню позивачу з державного бюджету. Судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. за звернення до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, враховуючи, що позивач відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при поданні до суду позову про стягнення аліментів. При цьому, щодо доводів відповідача щодо врахування судом при вирішенні питання про судові витрати, що відповідач є учасником бойових дій (АТО), судом зазначається наступне. Зі слів відповідача [PERSON] , він має право на пільги, встановлені законодавством України для учасників бойових дій АТО), що підтверджується посвідченням, виданим 19 серпня 2016 року. На учасників бойових дій розповсюджується дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII, який визначає статус, зокрема, і учасників бойових дій та гарантії їх соціального захисту. Відповідно до частини другої статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветерани війни та особи, на яких поширюється чинність цього Закону, звільняються від плати за оформлення документів, юридичні консультації, а також від судових витрат, пов`язаних з розглядом питань щодо їх соціального захисту. Згідно із частиною 8 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про безоплатну правову допомогу» від 06 листопада 2012 року № 5477-VI частину другу статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викладено в такій редакції: «Ветерани війни та особи, на яких поширюється дія цього Закону, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань». Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22 травня 2015 року № 484-VIII, який набрав чинності з 01 вересня 2015 року, внесені зміни, зокрема, у статтю 5 Закону України «Про судовий збір» (пільги щодо сплати судового збору), а саме: відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. За змістом вказаної норми від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій лише в разі, якщо вони виступають у процесуальному статусі позивачів, тобто при зверненні їх до суду за захистом своїх порушених прав. Отже, враховуючи категорію справи та вимоги, які були предметом розгляду, доводи відповідача [PERSON] , що він звільнений від сплати судового збору, на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», є необґрунтованими, оскільки спір між сторонами виник з приводу розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , а також на утримання дружини до досягнення донькою трирічного віку, в якому [PERSON] є відповідачем. Відповідно до ст.ст. 84, 110, 112, 180, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved