Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами, що уточнив протягом розгляду справи, про встановлення факту його проживання з відповідачем однією сім'єю як чоловіка та жінки без шлюбу у період з 6 жовтня 1998 року по 7 липня 2007 року та поділу їх спільного сумісного майна подружжя, визнавши за ним та колишньою дружиною право власності на 12 частину, за кожним, квартири [ADDRESS], та встановити порядок користування об'єктом незавершеного будівництва - садовим будинок в садовому товаристві «Мала Бугаївка» під [NUMBER] на території Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області. Позивач та його представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали в повному обсязі. Відповідач та його представник позов не визнали, вважаючи вимоги заяви необґрунтованими та безпідставними. Разом з тим, відповідач не заперечувала, що квартиру по [ADDRESS] вона придбала після продажу їх з позивачем спільної квартири по [ADDRESS]. На думку представника відповідача позивача не має права на дачний будинок, оскільки він побудований на належній їй земельній ділянці. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, допитавши свідків та дослідивши письмові матеріали справи, а також чисельні фотографії з відображенням на них обох сторін, як двох та й у групі інших осіб, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог позову, виходячи з наступних підстав. Згідно з положеннями ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до вимог ст.ст.1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Як вбачається з положень ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених фізичними особами позовних вимог. Згідно з положеннями ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно до положень ч.1 ст.61 ЦК України, обставині, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Положення ст. 368 ЦК України визначають, що майно, набуте подружжям за час шлюбу в результаті спільної праці, за спільні грошові кошти, є їхньою спільною сумісною власністю. З огляду положень ст.ст. 60, 61, 63, 65, 66, 68 СК України вбачається, що, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Подружжя має право домовитись між собою про порядок користування майном. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно. Розпорядження цим майном після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками за взаємною згодою. При укладенні договорів, щодо відчуження нерухомого майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, згода другого з подружжя має бути письмовою та нотаріально посвідчено. Згідно положень ст. 70 СК України, при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до положень ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Положеннями п.п.1 та 3 ч.1 ст. 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу, та майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У відповідності до положень п.п.23 і 24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час придбання зазначеного майна. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Як достовірно встановлено в судовому засіданні, що визнано сторонами, останні перебували у шлюбі з 21 жовтня 1983 року, якій був розірваний 6.10.1998 року. Разом з тим, в подальшому, 07.07.2007 року сторони повторно уклали шлюб, який був розірваний 17 вересня 2012 року на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва. У відповідності до відміток в паспорті позивача, останній був зареєстрований в м. Києві з 3.07.1990 року до 1.04.2004 року [ADDRESS], а з 9.04.2004 року по [ADDRESS]. Згідно з інвестиційним контрактом № 25217 від 18.05.2001 року, відповідач інвестувала кошти на будівництво квартири в будинку по [ADDRESS]. У відповідності до договору купівлі-продажу від 27.04.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 1143, відповідач продала належну їй з жовтня 1995 року та 1/2 частину, на підставі договору дарування від 5.10.1998 року, квартиру [ADDRESS]. Як вбачається із свідоцтва від 9 березня 2004 року, право власності на квартиру [ADDRESS] оформлено на відповідача. У відповідності до відміток в рахунках на оплату комунальних послуг в квартирі [ADDRESS] за період з 2004 по 2011 рік, відповідні платежі здійснювалися саме позивачем. Згідно з договірною документацією № 10043 від 9 лютого 2007 року, позивач, будучи зареєстрованим в [ADDRESS], замовляв виготовлення кухонної меблі. Як вбачається з акту приймання-передачі обладнання від 19.05.2007 року та рахунків на оплату послуг ЗАТ «Воля-Кабель», відповідна документація на надання телекомунікаційних послуг по [ADDRESS] була оформлена на позивача. У відповідності до державного акту серії ІУ-КВ № 050549-31595 від 10.09.2001 року, який 22.07.2010 року був присвоєний кадастровий номер, відповідачеві на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,106 га для ведення садівництва в садовому товаристві «Мала Бугаївка» на території Крушинської сільської ради. За технічним паспортом від 11.07.2008 року, дачний будинок [NUMBER] в садовому товаристві «Мала Бугаївка» заінвентаризований за відповідачем, але право власності на нього на час розгляду справи відсутнє. Згідно з відміткою у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 17 листопада 2005 року, позивач мав право на користування автомобілем марки «VOLKSWAGEN POLO», державний № [NUMBER], зареєстрованим на відповідача. Як вбачається з полісу № 0221905 та авіаквитку № 0000202541, сторони виїзжали в м. Хургада Республіки Єгипет строком 7 діб у період з 4 по 11 січня 2003 року. У відповідності до договору підряду від 26.04.1990 року та зобов'язання члена ЖБК від 22.11.1990 року, акту обстеження будівництва від 5.10.1992 року, позивач отримав суду до 2002 року для будівництва садового будинку. Згідно з договором № 7 від 12.03.2002 року, за замовленням саме позивача було здійснено буріння свердловини на території дачного будинку. Як вбачається з робочого проекту від 2008 року на газопостачання до будинку [NUMBER] в садовому товаристві «Мала Бугаївка», технічна документація складена на відповідача. У відповідності до свідоцтва серії [NUMBER], відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець з 22.02.2007 року. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] наполягали на спільному проживанні сторін з часу знайомства з ними, але обставини розірвання шлюбу між ними у 1998 році та повторного його укладення у 2007 році їм не відомі, з їх показів вбачається що сторони разом приймали участь у будівництві дачного будинку починаючи з 1990 років. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заперечували вищезазначені обставини, а саме, щодо проживання сторін однією сім'єю як чоловіка та жінки без шлюбу у період з 1 січня 2004 року по 7 липня 2007 року, вважаючи їх проживання під одним дахом вимушеною обставиною. Вони також підтвердили, що позивач нібито перешкоджав їх спілкуванню з відповідачкою через зловживання останньою алкоголем. Разом з тим, з показів усіх свідків вбачається, що сторони у період з 1990 років по 2012 рік проживали разом у дачному будинку [NUMBER] в садовому товаристві «Мала Бугаївка», який вони разом почали будувати у 90-х роках, спільно піклуючись та турбуючи за ним до останнього часу. Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 03/56-13-14 від 17.02.2014 року запропоновані варіанти порядку користування об'єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя - об'єктом незавершеного будівництва - садовим будинок на земельній ділянці [NUMBER] в садовому товаристві «Мала Бугаївка» на території Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області. Таким чином, суд з огляду на зібрані у справі докази в їх сукупності, в тому числі, щодо реєстрації позивача в квартирі по [ADDRESS], що належить відповідачеві, наявності у нього права керування автомобілем, належним відповідачеві, його поїздки за кордом з відповідачем, що відбувалися після розірванні їх шлюбу у жовтні 1998 року та до повторного укладення липні 2007 року, приходить до висновку щодо проживання сторін однією сім'єю як чоловіка та жінки без шлюбу у період з 1 січня 2004 року по 7 липня 2007 року. Суд задовольняє вимоги позову в цій частині часткового, виходячи з того, що можливість встановлення зазначеного факту відбулося лише з часу набрання чинності, тобто з 1 січня 2004 року, Сімейного кодексу України. Що стосується поділу спільного майна сторін у справі, то на думку суду, квартира [ADDRESS], була придбана у період їх однією сім'єю як чоловіка та жінки без шлюбу та за рахунок продажу квартири придбаної у період їх шлюбу, а тому вона підлягає поділу між ними в рівних частинах. Вирішуючи питання про встановлення порядку користування будинком, побудованим на земельній ділянці [NUMBER] в садовому товаристві «Мала Бугаївка» на території Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області, суд виходить з наступного. Згідно із положеннями ч. 3 ст. 331 ЦК України, до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності, особа може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва. Відповідно до постанови Верховного суду по цивільній справі № 6-56цс12 від 20 червня 2012 року, недобудований подружжям будинок може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя в порядку ст.60 СК України, а тому, застосування ст.331 ЦК України можливо саме при розгляді зазначеного цивільного спору. А тому, суд, на підставі зібраних у справі доказів, вважає за можливе та необхідне визнати об'єкт незавершеного будівництва - садовий будинок на земельній ділянці [NUMBER] в садовому товаристві «Мала Бугаївка» на території Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області об'єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя та обирає варіант № 2 встановлення порядку користування житловим будинком, визначений вищезазначеним ёвисновком експертизи. На думку суду, відповідачем та його представником не наведено в суді відсутність підстав для визнання за позивачем частки права на квартиру та виділення йому у користування частини дачного будинку або щодо відступу від рівності їх часток. Одночасно з частковим задоволенням вимог зазначеного позову, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України піввартості судової будівельно-технічної експертизи, що складає 2385 грн., та половину витрат на судового збору по зазначеній справі, що дорівнює 1609,50 грн., а всього 3994,50 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial