Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду і свої позовні вимоги мотивує тим, що наказом № 13-к/тр від 14 січня 2014 року був звільнений з роботи у зв'язку із втратою довір'я до нього за ч.2 ст.41 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним і просить суд поновити його на роботі, стягнувши з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути з відповідача 2000 грн. моральної шкоди. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав повністю і пояснив суду, що починаючи з 17 вересня 2012 року відповідно до наказу №112 був прийнятий на посаду водія Комунального підприємства Сумської міської ради «Електроавтотранс». Працював на різних маршрутах автобусів. 14 січня 2014 року підміняв іншого водія на маршруті 57 а. Відпрацювавши зміну з 06-00 годин до 9-40 годин заїхав в депо на перерву. Був викликаний до відділу кадрів де йому віддали трудову книжку із записом про звільнення за ч.2 ст.41 КЗпП України, за втрату довір'я до нього. Розрахунки при звільнені були проведені повністю 15 січня 2014 року. 27 січня 2014 року йому були надані копії службової записки заступника начальника СР Ревенко В.Г., без зазначення дати її подання, акту про результати обстеження запису відеоспостереження з флеш-карти та копію наказу про звільнення. З цих документів йому стало відомо, що причиною звільнення стала « нестача зданої до каси підприємства денної виручки на суму 134,00 гривні». Позивач пояснив, що ніяких претензій зі сторони адміністрації підприємства починаючи з 16.12.2013 року і по 14.01.2014 року йому не пред'являли. Кожного дня виходячи в рейс він отримує абонементні квитки та білетно-обліковий аркуш, а при поверненні в депо в повному обсязі здає зібраний виторг в касу підприємства разом з заповненим білетно-обліковим аркушем та пред'являє касиру квитки, які знаходяться у нього в підзвіті. Ніяких розбіжностей та недостачі ввірених йому матеріальних цінностей у нього не було. Ніколи водії не отримують під звіт кошти для використання їх як розмінні, виїзджаючи в рейс водії завжди використовують свої кошти, про що роблять помітку на звороті білетно-облікового аркушу, а в кінці зміни в присутності касира цю суму повертають відраховуючи її з виручки. Ніяких розслідувань фінансової комісії підприємства з його участю не проводилося в зв'язку з недостачею на яку посилається працівник підприємства в своїй доповідній. Тому вважає, що звільнення відбулося з порушенням норм законодавства про працю, без відома його як працівника. Просить стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 6351,30 гривень та моральну шкоду в 2000 гривень з урахуванням ступеню вини відповідача та його переживаннями, які пов'язані з неможливістю працевлаштуватися та утримувати свою сім'ю, втратою нормальних життєвих зв'язків у суспільстві. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю і пояснила суду, що відповідно до Постанови Державного комітету Ради Міністрів СрСр по праці та соціальним питанням від 28 грудня 1977 року № 447/24, затверджено вичерпний перелік посад і робіт працівників, з якими можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність і посада водія не належить до зазначеної категорії осіб. Разом з тим, водій може бути звільнений з посади в зв'язку з втратою до нього довір'я при вчиненні винних дій при транспортуванні цінностей, одержаних під звіт. З водієм [PERSON] був укладений договір про повну матеріальну відповідальність 17.09.2012 року. Відповідно до Розділу 2.14 Робочої інструкції водія транспортних засобів, п.2.14.1 перед виїздом із депо на лінію водій отримує під звіт абонементні квитки, а в кінці зміни про їх продаж звітує, та здає отриману виручку в касу підприємства. 16.12.2013 року невідповідності проданих білетів із сумою зданої виручки, відповідно до білетно-облікового аркушу не було. Ніяких розслідувань з приводу нестачі зданої до каси виручки не проводилося, наявність винних дій чи дій необережності адміністрацією підприємства не встановлювалося, а тому просить суд позов задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю та пояснив суду, що позивача [PERSON] звільнили на законних підставах, так як він і раніше притягувався до дисциплінарної відповідальності. Пояснив, що під звіт водії отримують проїздні квитки, розмінні кошти водіям не видаються. В кінці зміни водії здають до каси підприємства виручку разом із заповненим білетно-обліковим аркушем. 14.01.2014 року водій [PERSON] здав до каси 240,00 гривень за продані 120 квитків. Відповідно до запису на флеш-карті 134,00 гривні водієм були не доздані, а тому просить суд в позові відмовити. 3-тя особа [PERSON] до суду не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного: Судом при розгляді справи встановлено, що 17 вересня 2012 року відповідно до наказу № 112 позивач [PERSON] був прийнятий на посаду водія Комунального підприємства Сумської міської ради «Електроавтотранс». Наказом № 13-к/тр від 14 січня 2014 року [PERSON] був звільнений з роботи у зв'язку із втратою довір'я до нього, ч.2 ст.41 КЗпП України. 17 вересня 2012 року, в день прийняття водія [PERSON], з ним було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно до якого він бере на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення цілості доручених йому цінностей. Відповідно до Робочої інструкції водія автотранспортних засобів, розділ 2.14, обов'язком водія являється при виїзді із депо отримати білетно-обліковий аркуш та абонементні квитки, а при поверненні в депо пред'явити в касу підприємства абонементні квитки та заповнений білетно-обліковий аркуш, чим відзвітувати про кількість проданих квитків та здати виручку до каси підприємства. Приводом для звільнення водія [PERSON] являється службова записки, яка не має дати її написання про те, що згідно з даними флеш-карти, що знаходилася на автобусі [NUMBER], на якому 16.12.2013 року працював водій [PERSON] виявлено розбіжності в сумі 134,00 гривні між зданою до каси підприємства виручкою та результатами підрахунку із даними відеоспостереження, а також невиконанням водієм плану за грудень 2013 року. З матеріалів справи вбачається, що причини виявленої недостачі не встановлювалися, перевірка з цього питання не проводилася, не з'ясовано , які саме дії, що призвели до недостачі, умисно чи необережно вчинив позивач. Про відсутність такої перевірки щодо причини такої недостачі свідчить і те, що позивач після 16.12.2013 року працював ще до 14.01.2014 року. Факт недоздачі водієм [PERSON] 134,00 гривні в касу підприємства не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні. Оскільки відповідач звільнив позивача в зв'язку з втратою довіри без наявності факту недостачі матеріальних цінностей та встановлення його винних дій, то суд приходить до висновку, що звільнення позивача проведено з порушенням чинного законодавства про працю, і він підлягає поновленню на роботі. Відповідно до Постанови Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці та соціальним питанням від 28 грудня 1977 року № 447/24, затверджено вичерпний перелік посад і робіт працівників, з якими можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність і посада водія не належить до зазначеної категорії осіб. Відповідно до п.2 ст.41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіри до нього з боку власника або уповноваженого ним органу Відповідно до абз.2 п.28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 « Про практику розгляду судами трудових спорів», звільнення з підстав втрати довіри суд може визнати обгрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику, або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Зважаючи на викладені вище обставини в їх сукупності, суд вважає, що звільнення [PERSON] відбулось з порушенням норм трудового законодавства, в зв'язку з чим, позивач підлягає поновленню на роботі. За правилами ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. При визначені розміру середньої заробітної плати, яка повинна бути стягнута на користь позивача, суд керується нормами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, згідно якого нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Відповідно до наданої до справи довідки про доходи позивача, його заробітна плата за листопад 2013 року - 2316,50 грн, грудень - 2276, 36 грн., отже з врахуванням кількості робочих днів за даний період середньоденна заробітна плата становить - 75,29 гривень. Оскільки термін вимушеного прогулу з моменту звільнення позивача по день постановлення рішення становить - 105 днів, середня заробітна плата, яка підлягає стягненню з відповідача за даний період, становить -7480 грн.42 коп.. На підставі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Стягнення моральної шкоди передбачено ст. 23 ЦК України. Відповідно до роз'яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. В зв'язку з проведенням незаконного звільнення і порушенням трудових прав, позивач зазнав душевних страждань та хвилювань, зазначені обставини призвели до втрати нормальних життєвих зв'язків, змінили спосіб його життя, оскільки після звільнення він залишився без доходів, та не має можливості утримувати сім'ю, має проблеми у працевлаштуванні, а отже суд приходить до висновку, що діями відповідача позивачу була заподіяна моральна шкода. Вимоги позивача підлягають частковому задоволенню про стягнення на його користь моральної шкоди. Виходячи з принципів законності, розумності, справедливості для компенсації перенесених позивачем нервових страждань, хвилювань, порушення життєвого укладу пов»язаних з незаконним оголошенням стягнення відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України, а також з урахуванням конкретних обставин справи необхідно стягнути на користь позивача 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, які є достатніми та необхідними згідно обставин справи. Також на підстав ст.367 ЦПК України суд вважає за необхідне рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах місячного платежу допустити до негайного виконання. В решті вимог слід відмовити за необґрунтованістю. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави витрати по сплаті судового збору в сумі 487 грн.20 коп./243,60Х2=487,20/. На підставі викладеного,

Outcome: approved