Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

В серпня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу та визнання права приватної власності на квартиру, посилаючись на те, що з 14.09.2011 року позивач та відповідач почали проживати разом спільно однією сім`єю до грудня 2015 року. У зазначений період вони проживали разом як дружина та чоловік, були пов`язані спільним побутом, веденням домашнього господарства, мали спільний бюджет, разом і за взаємною згодою вирішували всі питання сім`ї. 26.10.2013 шлюб між позивачем та відповідачем було зареєстровано. Також зазначено, що за час спільного проживання однією сім`єю., а саме 31.07.2013 за спільні кошти подружжям було придбано квартиру [ADDRESS] . Юридично за договором покупцем вказаної квартири виступила [PERSON] . Вказані обставини можуть підтвердити свідки. У зв`язку з тим, що відповідач не згоден на добровільний поділ майна подружжя, він вимушений звернутися до суду. Ухвалою судді від 25 серпня 2016 року відкрито провадження у справі, за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу та визнання права приватної власності на квартиру. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 09.07.2018 року справу передано до Комінтернівського районного суду Одеської області. Ухвалою від 16.08.2018 Комінтернівського районного суду Одеської області відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. В судовому засіданні [PERSON] та його представник позов підтримала та просили його задовольнити. В судовому засіданні [PERSON] та її представник проти задоволення позову не заперечували. Вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 14.09.2011 року позивач та відповідач почали проживати разом спільно однією сім`єю до грудня 2015 року. У зазначений період вони проживали разом як дружина та чоловік, були пов`язані спільним побутом, веденням домашнього господарства, мали спільний бюджет, разом і за взаємною згодою вирішували всі питання сім`ї. Дані обставини підтверджуються наданим аудіо диском звукозапису судового засідання від 02.08.2016 Комінтернівського районного суду Одеської області по цивільній справі №504/977/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. У зазначеному засіданні [PERSON] чітко в голос даючи пояснення суду зазначає, що квартира [ADDRESS] купувалась нею та [PERSON] за спільні кошти та визначає частки по 50% кожний. Показами свідків [PERSON] , [PERSON] , які підтвердили, що подружжя проживали з 2011 року до грудня 2015 року однією сім`єю, що за спільний кошт куплялась спірна квартира та велося спільне господарство. Також свідки зазначили, що сторони постійно проживали разом, робили спільні покупки продуктів харчування, сторонні особи сприймали їх саме як подружжя, вони були знайомі з усіма родичами один одного. На підставі вищенаведеного, суд вважає встановленим, що з вересня 2011 року по грудень 2015 року [PERSON] проживав з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах, оскільки\~\~перебували в усталених відносинах, що притаманні подружжю, спільно проживали, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, взаємодопомогою та підтримкою,\~\~виявляли\~\~подружні відносини перед третіми особами. На той час вони в іншому шлюбі не перебували.\~\~ Згідно свідоцтва про шлюб виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Южненського міського управління юстиції в Одеській області, вбачається, що 26.10.2013 шлюб між позивачем та відповідачем було зареєстровано./а.с. 20/ Відповідно до договору купівлі продажу квартири від 31 липня 2013 року [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] . /а.с. 23-25/ Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що 31 липня 2013 року за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на квартиру [ADDRESS] / а.с. 28/ Як зазначено у рішенні Комінтернівського районного суду Одеської області від 02 серпня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. / а.с. 21-22/ Відповідно до\~статті 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно з ч.ч. 1, 2\~ст. 21 СК України\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1\~ст. 36 цього Кодексу\~шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.99 №5-рп/99, встановлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Отже, наведене підтверджує факт проживання позивача та відповідача однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Відповідно до положень\~ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно поширюються загальні положення права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 2 ст.\~214\~та ст.. 360-7 ЦПК України, обов`язковою для усіх судів України є правова позиція стосовно того, що при застосуванні\~ст. 74 СК України\~слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а також, якщо вони проживають однією сім`єю без шлюбу в період, протягом якого придбане спірне майно.\~\~ Також судом встановлено, що З 2011 року по 2013 рік позивач та відповідач [PERSON] постійно проживали за адресою [ADDRESS] , а з серпня 2013 року переїхали постійно проживати у буд. [ADDRESS] . Зі змісту позовних вимог та обставин встановлених в судовому засіданні, вбачається, що спірна квартира куплялась за спільні кошти чоловіка і жінки, що проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Проте 31.07.2013 року згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про реєстрацію права власності вбачається, що за [PERSON] зареєстрована однокімнатна квартира, [ADDRESS] , що складається з: 1 коридо; 2 житлова; 3 кухня; 4 вбиральня; 5 ванна кімната; 6,7 вбудовані шафи, загальна площа 34,07 кв. м., житлова 17.41 кв. м. Таким чином, право власності на придбану квартиру, позивачем та відповідачем було зареєстровано за [PERSON] .. У відповідності зі\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частинами 1,2ст.70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71\~СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24постанови Пленуму\~ВСУ від\~21.12.2007\~№11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. Згідно із частиною четвертою\~статті 368 ЦК України\~майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Отже, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Таким чином, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону Про власність,\~статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України Про власність"), тощо. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Згідно ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки зі змісту позовних вимог та обставин, встановлених в судовому засіданні, вбачається, що спірна квартира придбалася за спільні кошти чоловіка і жінки [PERSON] та [PERSON] , що проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, але право власності на спірну квартиру зареєстровано за [PERSON] , тому позовні вимоги про визнання права приватної власності на 1/2 частку квартири слід задовольнити. Таким чином, оцінивши надані суду докази у їх сукупності, встановивши дійсний характер спірних правовідносин між сторонами, суд приходить до переконання щодо задоволення позовних вимог [PERSON] . З урахуванням задоволення позову та відповідно до\~ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача підлягають також сплачена позивачем при зверненні до суду грошова сума судового збору у розмірі 5\~922,74 грн.

Outcome: approved