Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що на підставі кредитного договору № б/н від 15.01.2014 відповідачу був наданий кредит у розмірі 3600 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач за кредитним договором свої зобов'язання не виконала, у зв'язку з чим станом на 11.06.2018 має заборгованість за договором в сумі 66547,64 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом 3296,02 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом 55919,51 грн, заборгованості за пенею та комісією 3686,98 грн, штрафу (фіксована частина) 500 грн, штрафу (процентна складова) 3145,13 грн, які позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь, а також судові витрати. Представник позивача підтримав вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у повному обсязі та просив розглянути справу без його участі, про що надав суду заяву. Відповідач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, вказали, що вважають дії позивача по односторонньому підняттю відсоткової ставки у бік збільшення без належного повідомлення неправомірними. Не погоджуючись з розрахунком позивача відповідач та її представник надали свій розрахунок відсотків за кредитом, виходячи з відсоткової ставки, яка діяла на момент підписання договору. Окрім цього, представник відповідача заявив клопотання про застосування строків позовної давності. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши докази, що маються в матеріалах справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 15 січня 2014 року [PERSON] і АТ КБ „ПРИВАТБАНК" уклали кредитний договір, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3600 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору та ч. 1 статті 634 ЦК України договір складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифами Банку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві (а.с.7). Копії Витягу з «Умов та правил надання банківських послуг» та Витягу з «Тарифів Банку» додано до позовної заяви (а.с. 8-32). Згідно п. 1.1.2.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених кредитним договором. Відповідно до п. 1.1.2.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором, позичальник зобов'язується на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (а тому числі простроченого кредиту і овердрафту), оплати винагороди Банку. Згідно п.1.1.5.20 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, з врахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій. Відповідно до п. 1.1.5.25 Умов та правил надання банківських послуг, за несвоєчасну оплату послуг, передбачених цим договором, Умовами і правилами, клієнт платить банку за кожним випадком порушення пеню в розмірі 0,1 % від суми заборгованості, але не вище подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який платиться пеня, за кожний день прострочки. В порушення умов договору відповідач взяті на себе зобов'язання виконувала не у повному обсязі, передбачені умовами договору платежі вносила несвоєчасно, тому станом на 11.06.2018 утворилась заборгованість за договором в розмірі 66547,64 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом 3296,02 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом 55919,51 грн, заборгованості за пенею та комісією 3686,98 грн, штрафу (фіксована частина) 500 грн, штрафу (процентна складова) 3145,13 грн, що підтверджено розрахунком позивача (а.с.5-6). Розглядаючи вимоги позивача суд зазначає наступне. Статті 526, 527, 530 ЦК України передбачають, що зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог законодавства. Згідно зі ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю таку ж суму грошей у термін і в порядку, передбаченими договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач свої зобов'язання за договором не виконала, отриманий кредит не повернула, у зв'язку з чим у кредитора виникло право на захист своїх порушених прав. Представник відповідача просив застосувати до вимог позивача строки позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Відповідно до умов договору, укладеного між сторонами, кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки, однак відповідач доказів настання такого строку не надала, клопотань про витребування вказаної інформації не заявила, тому підстав для застосування до вимог позивача про стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 3296,02 грн позовної давності суд не вбачає. Розглядаючи вимоги позивача в частині заборгованості по процентам за користування кредитом, то суд зазначає наступне. Згідно Умов та Правил строк погашення відсотків по кредиту та комісій - щомісячно за попередній місяць до 25-го числа. Установлено, що відповідач [PERSON] згідно розрахунку заборгованості останній платіж на кредитну картку здійснила у липні 2015 року, а в подальшому припинила оплату чергових платежів. Позивач звернувся до суду з позовом 09.07.2018, тобто в межах трирічного строку позовної давності для стягнення заборгованості в частині процентів за користування кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач свої зобов'язання за договором не виконала. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З моменту підписання Договору відповідач користувалася кредитними коштами з процентною ставкою 30%. Проте з 01.09.2014 Банк в односторонньому порядку була змінена відсоткова ставка до 34,80, з 01.04.2015 до 43,20 %. Представник відповідача зазначає, що вказані зміни відбувалися без будь-якого попередження та повідомлення відповідача Банком про здійснення таких. Порядок внесення змін до умов договору: пунктом 1.1.3.2.3 Договору передбачена можливість зміни Банком тарифів та інших невід'ємних частин Договору. При цьому у сторін Договору виникають обов'язки: -у Кредитора: інформування позичальника щодо внесених змін не менше ніж за сім днів до введення змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Договору; -у Позичальника: отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках. На підставі п. 1.1.5.2 Договору, неотримання або несвоєчасне отримання Клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє Клієнта від виконання його зобов'язань за даним Договором. Згідно п.п. 1.1.6.1, 1.1.6.2 Договору зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв'язку, серед яких: офіційний сайт Банку www.privatbank.ua, розміщення інформації у відділеннях Банку, підпис необхідних документів безпосередньо у відділенні Банку. У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів Банку» клієнт має право надати Банку заяву про розірвання Договору виконавши умови п. 2.1.1.5.4 Договору. Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. (постанова судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 р. у справі № 6-1374цс17). Таких доказів вручення відповідачу повідомлення про збільшення розміру процентної ставки позивач не надав. Таким чином, рішення банку щодо збільшення процентної ставки за кредитом в односторонньому порядку, є неправомірним. З огляду на вище наведені норми матеріального права банк не мав права в односторонньому порядку підвищувати процентну ставку боржнику по кредиту, тому суд не приймає до уваги розрахунок процентів за користування кредитом, проведений позивачем. Не погоджуючись з розрахунком заборгованості, складеним АТ КБ «Приватбанк», відповідно до якого відсоткова ставка змінювалася від 30% до 43,20%, відповідач надала суду розрахунок відсотків за кредитом за відсотковою ставкою 30 %, відповідно до якого загальна заборгованість по процентам за користування кредитом становить 3087,24 грн. Дослідивши та перевіривши наданий відповідачем розрахунок відсотків, суд вважає його правильним, оскільки зроблений він відповідно до умов договору, тарифів банку, умов та правил надання банківських послуг, тому саме цей розрахунок підлягає застосуванню при розрахунку загальної суми заборгованості. За таких обставин стягненню з відповідача на користь позивача підлягають відсотки за користування кредитом у сумі 3087,24 грн. Розглядаючи вимоги позивача в частині стягнення пені та штрафів суд зазначає наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Про викладене вище зазначив Верховний Суд України в правових позиціях у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 та постанові від 11 жовтня 2017 року у справі 6-1374цс17. Відповідно до п п. 1.1.5.25 Умов та правил надання банківських послуг, за несвоєчасну оплату послуг, передбачених цим договором, Умовами і правилами, клієнт платить банку за кожним випадком порушення пеню в розмірі 0,1 % від суми заборгованості, але не вище подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який платиться пеня, за кожний день прострочки. У той самий час, згідно з п. 1.1.5.20 Умов та правил надання банківських послуг сторонами передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, при цьому позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, з врахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій. З огляду на викладене, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для одночасного стягнення пені та двох штрафів за порушення грошового зобов'язання, тобто подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, тому в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача пені в сумі 3686,98 грн., штрафу (процентна складова) в сумі 3145,13 грн., слід відмовити, а стягнути лише 500 грн - штрафу (фіксована частина). При цьому суд звертає увагу на те, що позивачем у розрахунку заборгованості зазначено, що сума 3686,98 грн. - це пеня та комісія, яка, як убачається з самого розрахунку, нарахована одним платежем. Однак суд зазначає, що поняття пені та комісії є різними за своєю правовою природою, а тому вони не можуть нараховуватись одним платежем. З огляду на те, що суд відмовляє позивачу у задоволенні вимог по сплаті пені за необґрунтованістю, заяву відповідача про застосування до цих вимог строку позовної давності слід залишити без задоволення. Підсумовуючи вище викладене суд зазначає, що стягненню з відповідача підлягає заборгованість за кредитним договором в наступному розмірі: 3296,02 грн - заборгованість по кредиту, 3087,24 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом та 500 грн - штрафу (фіксована частина). Всього сума до стягнення складає 6883,26 грн. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам в сумі 182,25 грн з розрахунку: 6883,26 грн х 1762 грн / 66547,64 грн = 182,25 грн.

Outcome: partial