Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON], в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернувся до суду із вимогами до [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], і просить визнати недійсним договір дарування ѕ часток квартири [ADDRESS], укладений 11.12.2015 між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченком О.В., зареєстрований в реєстрі за №2168. Так, позивач вважає, що договір дарування квартири від 11.12.2015р. в силі ч.1 ст. 203 ЦК України є недійсним, так як був укладений з порушенням ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», та відповідно з порушенням законних прав та інтересів малолітньої [PERSON], яка до моменту укладення договору була зареєстрована у вказаній квартирі. На момент укладання договору дарування 11.12.2015року малолітня дитина була зареєстрована у спірній квартирі, застосовуючи пункт 1, пункт 2 статті 177 Сімейного кодексу України, а також статті 12 Закону України „ Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей " правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування, є нікчемним «ч.І ст. 224 Цивільного кодексу України». Представник позивача та третьої особи [PERSON] в судовому засіданні даний позов підтримав та просив суд постановити рішення. яким позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнав. Відповідач [PERSON] та представник відповідача подала письмові заперечення на позов, в яких просила відмовити у задоволенні вимог [PERSON] вказуючи на те, що жодних порушень прав малолітньої [PERSON] не було, оскільки малолітня на момент укладення договору дарування нерухомого майна не проживала в квартирі, яка є предметом договору дарування, у позивача відсутнє право на звернення до суду. В той же час представник посилався на те, що позивач, не має право користування квартирою, зміст правочину не суперечить ЦК України та іншим актам цивільного законнодавства.Окрім того перед укладенням договору дарування [PERSON] добровільно зняла з реєстраційного обліку себе та неповнолітню [PERSON] та з червня 2017року вони виїхали на постійне місце проживання до [PERSON] Згода на укладення угоди з боку органів опіки та піклування не потрібна, оскільки [PERSON] разом з матір'ю постійно проживають у Польщі, де неповнолітня другий рік навчається у навчальному закладі. Представник третьої особи служба у справах дітей Оболонської районної державної адміністрації в судовому засіданні проти наданого позову заперечував, оскільки при укладанні даного договору інтереси неповнолітньої жодним чином не порушувалися при укладання договору дарування, оскільки вона на той момент не була зареєстрована в даній квартирі та не проживала там. Згідно ст. 1 ЗУ «Про охорону дитинства» , охорона дитинства - система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав. Згідно ст. 2 ЗУ « Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя , достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Згідно ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно Конвенції про права дитини, держава зобов'язана забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень . Крім того, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити. Відповідно до ч.1, ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. 11.12.2015року [PERSON] уклала договір дарування ѕ часток квартири на ім'я [PERSON] відповідно до умов якого безоплатно передала у власність ѕ частки квартири [ADDRESS]. Дані ѕ частки квартири належали [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.12.2015року за реєстровим №2164. Даний договір [PERSON] підписала власноручно та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченком О.В., зареєстрований в реєстрі за №2168. Відповідно до п.7 даного договору, дарувальник гарантує, що на момент укладення цього договору квартиру (її частина)нікому не продана, не подарована, в спорі та під арештом не значиться, а також відсутні будь-які права чи обтяження щодо неї з боку третіх осіб. дарувальник свідчить, що: внаслідок відчуження квартири не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі дітей, яких дарувальник зобов'язаний утримувати за законом чи договором, квартира не надана в користування наймачам(орендарям). Відповідно до п.8 даного договору, відсутність прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено недієздатних осіб на користування відчужуваним нерухомим майном перевірено відповідно довідки, виданої Комунальним концерном « Центр комунального сервісу» 11 грудня 2015року за № 2490. Як встановлено в судовому засіданні перед укладенням договору дарування [PERSON] добровільно зняла з реєстраційного обліку себе та неповнолітню [PERSON] в квартирі [ADDRESS]. Згідно з ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», - Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Таким чином згода на укладення угоди з боку органів опіки та піклування не потрібна, оскільки неповнолітня [PERSON] разом з матір'ю на момент укладення правочину не були зареєстровані в спірній квартирі та не проживали в ній, а на даний час взагалі постійно проживають у Польщі, де неповнолітня другий рік навчається у навчальному закладі. Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог повністю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed