Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до ПрАТ «Рівнеазот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходів. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що працювала на ПАТ «Рівнеазот» (на теперішній час ПрАТ «Рівнеазот»). Наказом № 899-ВК від 28 березня 2017 року була звільнена з роботи. При звільненні з роботи заробітна плата в сумі 31982,84 грн їй не виплачена. Заборгованість по заробітній платі була позивачу виплачена 12 лютого 2018 року. Відповідно до ст.117 КЗпП України, просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 березня 2017 по 12 лютого 2018 року в сумі 58933,79 грн. Посилаючись на ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків її виплати» просить суд стягнути 1703,26 грн компенсації доходів за весь час затримки проведення розрахунку. Крім того, просить стягнути витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 4480 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав повністю, з підстав викладених в позовній заяві, просить суд їх задоволити. Представник відповідача Рашко В.Г. в судовому засіданні позовні вимоги не визнає та вважає їх безпідставними, з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, в якому посилається на відсутність вини відповідача щодо несвоєчасного виконання своїх зобов"язань перед позивачем по виплаті заробітної плати. Вказує на те, що ПрАТ «Рівнеазот», порушуючи строки розрахунку зі звільненими працівниками, діє у стані крайньої необхідності, що обумовлюється наявністю заборгованості РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» перед ПрАТ «Рівнеазот» за утримання очисних споруд, призупинення дії антидемпінгових мит на імпорт російських добрив Міжвідомчою комісією з міжнародної торгівлі тощо. Вказує, що витрати на професійну правничу допомогу не стосуються розгляду вказаної справи, тому задоволенню не підлягають. Погоджується з розрахунком середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та з розміром компенсації втрати частини доходів. Суд, заслухавши представника позивача [PERSON], представника відповідача Рашка В.Г., дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного: Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала на ПАТ «Рівнеазот» (на теперішній час ПрАТ «Рівнеазот»). Наказом № 899-ВК від 28 березня 2017 року позивач була звільнена з роботи 30 березня 2017 року. Відповідно до довідки ПрАТ «Рівнеазот», що видана [PERSON] від 06.09.2017 року №1839 позивачу належить до виплати заробітна плата в розмірі 31982,84 грн. Вказані кошти були перераховані на картковий рахунок позивача лише 12 лютого 2018 року, що підтверджується випискою із карткового рахунку позивача від 07 березня 2018 року. Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до роз»яснень, наведених у пункті 20постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. За встановлених по справі обставин суд визнає обґрунтованими та доведеними позовні вимоги [PERSON] про стягнення на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі статті 117 КЗпП України за період з 30.03.2017 року по 12.02.2018 року відповідно до розрахунку проведеного позивачем у сумі 58933,79 грн., який не заперечується представником відповідача. Що стосується вини відповідача, суд враховує, що саме на відповідача покладається обов'язок доведення відсутності вини у затримці розрахунку при звільненні. Натомість, відповідачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про те, що невиплата позивачу при звільненні всіх належних йому сум мала місце не з вини відповідача. Посилання представника відповідача на те, що ПрАТ «Рівнеазот», порушуючи строки розрахунку зі звільненими працівниками, діє у стані крайньої необхідності, суд визнає недоречним. Вчинення дій у стані крайньої необхідності передбачає вчинення їх для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода. Обставини, які б свідчили про дії відповідача у стані крайньої необхідності представником відповідача не наведені і судом такі обставини не встановлені. Відповідно до ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Суд приймає до уваги проведений позивачем розрахунок розміру компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, оскільки він здійснений у відповідності до ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та не заперечується представником відповідача. Таким чином, позовна вимога про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати підлягає до задоволення повністю, до стягнення належить 1703,26 грн. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Згідно зі ч. 1, п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу адвоката позивачем надано суду ордер серії РН-№012 від 29.08.2017 на надання правової допомоги укладений між [PERSON] та адвокатом [PERSON], договір про надання правової допомоги від 29 серпня 2017 року, розрахунок витрати на правову допомогу від 15 жовтня 2017 року, квитанція до прибуткового касового ордера від 25 вересня 2017 року, якою стверджується сплата коштів адвокату позивачем. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Дослідивши розрахунок витрат на правову допомогу від 15 жовтня 2017 року та квитанцію до прибуткового касового ордера від 25 вересня 2017 року на суму 4480 грн., судом встановлено, що правова допомога надавалась адвокатом позивачу [PERSON] у період з серпня 2017 року по жовтень 2017 року у справі № 569/16348/17. Вказане підтверджується копією ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 27 жовтня 2017 року. Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу у справі, що розглядається суду не надано, тому в задоволенні вказаної вимоги слід відмовити. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved