Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

В лютому 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вона з 03 листопада 2006 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від сумісного проживання мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося у зв'язку з різними характерами та поглядами на сім'ю, втратою взаєморозуміння. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, відновлювати які наміру не мають. Спільне життя та збереження сім'ї неможливе, суперечить її інтересам, тому позивачка просить задовольнити її вимоги. Позивачка подала до суду заяву, якою підтвердила намір розірвати шлюб за обставин, викладених в позовній заяві. Зазначила, що примирення неможливе, з відповідачем чотири місяці проживає окремо, спільного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть, майнового спору на час розгляду справи немає, малолітні діти залишаться проживати разом з нею. Позивачка просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Крім того, просила розглянути справу на підставі наявних в справі доказів та її заяви в заочному порядку. Відповідач, який у встановленому порядку повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явився, причини неявки суду невідомі. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 03 квітня 2014 року суд ухвалив розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що сторони 03 листопада 2006 року зареєстрували шлюб у Старобейзимській сільській раді Шепетівського району Хмельницької області, актовий запис № 5, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Старобейзимською сільською радою Шепетівського району Хмельницької області 03 листопада 2006 року. Від спільного сумісного проживання мають дочку [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане Пеньківською сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області 12 червня 2007 року), та сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане Пеньківською сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області 08 грудня 2010 року). Сімейне життя між сторонами не склалось, шлюб існує формально. Причинами розпаду сім'ї стало несприйняття способу життя один одного, різні характери сторін та погляди на життя, відсутність між ними взаєморозуміння. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, відновлювати які наміру не мають, та чотири місяці проживають окремо, сімейного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть. На час розгляду справи про розірвання шлюбу майновий спір між сторонами відсутній. За згодою сторін після розірвання шлюбу малолітні діти [PERSON] та [PERSON] залишаться проживати разом з позивачкою. За змістом ст. 51 Конституції України, ст. 24, ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи, що між сторонами тривалий час існують непорозуміння та суперечки, внаслідок чого склались неприязні відносини, подружні стосунки вони не підтримують, жити однією сім'єю не бажають, суд прийшов до висновку, що подальше сімейне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим та буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їхніх малолітніх дітей. В заяві позивачка просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У відповідності до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Суд дійшов висновку, що після розірвання шлюбу [PERSON] слід залишити прізвище «[PERSON]». Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 3 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. При розподілі судових витрат суд виходить із положень ст. 88 ЦПК України, згідно яких, судові витрати присуджуються позивачці пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved