Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

До Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 22 жовтня 2020 року надійшла позовна заява [PERSON] (надалі - Позивач) до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі - Відповідач) про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я (а.с. 1-8). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ від 22 жовтня 2020 року визначено головуючого - суддю Чайкіну О.В. Ухвалою судді від 23 жовтня 2020 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 54). На виконання вимог статей 178, 191, 278 ЦПК України Відповідачем 24 листопада 2020 року подано відзив на позов, та надано докази його направлення стороні Позивача. Позивач, у строк, визначений статтями 199, 278 ЦПК України, з урахуванням ухвали про прийняття позову та відкриття провадження у справі, правом подання відповіді на відзив не скористався. Сторони в судове засідання не викликались. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Клопотань про виклик у судове засідання сторін не надходило. Підстав для призначення судового засідання з ініціативи суду не вбачається. Враховуючи викладене, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, що кореспондується з положеннями частини 5 статті 279 ЦПК України. Стислий виклад позовних вимог та заперечень відповідача. Позивач зазначає, що він [PERSON] , [INFO] , (надалі по тексту - Позивач), працюючи в період часу з 05.01.1996р. по 06.08.1998р. на посаді підземного слюсаря чергового та з ремонту обладнання дільниці №12 ш. ім. Артема РУ ім. Кірова правонаступником якого являється Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі Відповідач/ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг), виконував роботи в підземних умовах шахти, які з причин ненормативного провітрювання підземних виробок та незастосування засобів малої механізації характеризувалися запиленістю повітря робочої зони та важкою фізичною працею, в параметрах, що перевищували гранично допустимі норми. Позивач 25.06.2012 року, вперше, пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі МСЕК), за результатами якого позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності - 40%, з яких 20% по ХОЗЛ та 20% по ВСП з 28 травня 2012 року - БЕЗСТРОКОВО, визначено необхідність в забезпеченні медикаментозним лікуванням та виробами медичного призначення, що підтверджується довідкою «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги». Внаслідок хронічних професійних захворювань порушено звичний спосіб життя Позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, частий кашель порушує спокій Позивача і в нічний час, позбавляє його здорового сну та відпочинку, приступи кашлю призводять до важкості та хрипів в грудях, загальної слабкості. Турбує Позивача і біль в поперековому відділі хребта та великих суглобах. Курси лікування, позбавляють Позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, призводять до нераціонального витрачання часу, який Позивач міг би приділяти своїй родині та близьким людям, на свій духовний, інтелектуальний розвиток. Більше того, лікування Позивача не надає належного терапевтичного ефекту, стан здоров`я П озивача є невідновним. Представник Відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Відповідач не є правонаступником Державного підприємства «Рудоуправління ім. Кірова», де працював Позивач. Крім того, Позивач не надає суду будь-яких належних та допустимих доказів, що б вказували на те, що він дійсно зазнає моральних страждань. Тому просить суд відмовити позивачу в повному обсязі. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] , [INFO] , (Позивач), працюючи в період часу з 05.01.1996р. по 06.08.1998р. на посаді підземного слюсаря чергового та з ремонту обладнання дільниці №12 ш. ім. Артема РУ ім. Кірова правонаступником якого являється Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі Відповідач/ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг),виконував роботи в підземних умовах шахти, які з причин ненормативного провітрювання підземних виробок та незастосування засобів малої механізації характеризувалися запиленістю повітря робочої зони та важкою фізичною працею, в параметрах, що перевищували гранично допустимі. Вищезазначені факти підтверджується актом №8 Форми П-4 «Розслідування хронічного професійного захворювання» (надалі по тексту - акт №8) та трудовою книжкою на ім`я Позивача (а.с.11, 23-33). У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, Позивачем отримано хронічне професійне захворювання. Відповідно до пунктів 9, 10, 14 акту Форми П-4, 14.02.2012 року Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини, Позивачу встановлено наступні діагнози: Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.). ЛН першого-другого ст. (надалі ХОЗЛ); Вегетативно-сенсорна полінейропатія верхніх кінцівок помірно виражена з дв. плечолопатковим періартрозом (ПФ першого-другого ст.), початковими явищами деформуючого артрозу ліктьових суглобів та дистрофічними порушеннями на кистях. (надалі ВСП). Відповідно до пункту 17 акту форми П-4, причиною виникнення професійних захворювань у Позивача являється тривалий період роботи, а саме протягом 29 років та 11 місяців, в умовах пилу та важкої фізичної праці, параметри яких перевищували гранично допустимі (а.с.12). Так, рівень фізичного перевантаження на робочому місці позивача характеризувався наступним: маса вантажу, що підіймалася та переміщувалася вручну 41 кг. при нормі до 30 кг.; робоча поза у похилому положенні до 30 /понад 30: 56%/12% при нормі 25%/0%, тривалості зміни; нахили корпусу: вимушені більше 30 - 194 разів при нормі до 100 разів за зміну. Важкість праці відноситься до ІІІ класу 3 ступеня шкідливості. Запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу), в тому числі, вміст вільного двоокису кремнію: 4,6 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3 (SiO2 10-70%). \~ \~ \~ \~Відповідно до пункту 19 акту Форми П-4, професійні захворювання отримані Позивачем, внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку керівництва Відповідача, яке порушило вимоги ст.153 КЗпП України, ст.13 Закону України «Про охорону праці» (а.с.12). У зв`язку із заподіянням шкоди здоров`ю, Позивач 25.06.2012 року, вперше, пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі МСЕК), за результатами якого позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності - 40%, з яких 20% по ХОЗЛ та 20% по ВСП з 28 травня 2012 року - БЕЗСТРОКОВО, визначено необхідність в забезпеченні медикаментозним лікуванням та виробами медичного призначення, що підтверджується довідкою «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги», виданою на ім`я Позивача (а.с.9-10). Внаслідок хронічних професійних захворювань порушено звичний спосіб життя Позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, частий кашель порушує спокій Позивача і в нічний час, позбавляє його здорового сну та відпочинку, приступи кашлю призводять до важкості та хрипів в грудях, загальної слабкості. Турбує Позивача і біль в поперековому відділі хребта та великих суглобах. Курси лікування, позбавляють Позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, призводять до нераціонального витрачання часу, який Позивач міг би приділяти своїй родині та близьким людям, на свій духовний, інтелектуальний розвиток. Більше того, лікування Позивача не надає належного терапевтичного ефекту, стан здоров`я Позивача є невідновним. \~ \~ \~ \~Згідно відомостей з анамнезу захворювань вказаних у медичному висновку від 14.02.2012 р. №368, стан здоров`я Позивача характеризується наступним чином: «хронічний бронхіт вперше встановлено у 2007р. З 2008р. після чергового професійного огляду знаходився на «Д» обліку у цехового терапевта з приводу даного захворювання. Неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні з приводу загострень хронічного бронхіту за місцем проживання. У 2009 році стаціонарне лікування у торакальному відділенні з діагнозом: ХОЗЛ 1 ст., фаза загострення ЛН 1 ст.. Після цього неодноразово отримував амбулаторне та стаціонарне лікування на денному стаціонарні. З 06.01.2011 по 19.01.2011р. обстежувався та лікувався у 2 торакальному відділенні клініки інституту з діагнозом: ХОЗЛ 1 ст., фаза загострення. ЛН 1 ст. Супутній діагноз: Вегетативна поліневралгія. Вертеброгенна люмбалгія. З метою динамічного спостереження за розвитком цих захворювань, рекомендовано контроль в клініці інституту через 6-12 місяців. Після цього хворий продовжував звертатись за медичною допомогою з приводу загострення ХОЗЛ. 28.03.2011 по 04.04.2011р. та 14.06.2011р. по 17.06.2011р. - амбулаторне лікування у терапевта за місцем проживання. З 17.06.2011 по 27.06.2011р. та з 20.08.2011 по 31.08.201р. лікування на денному стаціонарі з приводу загострення ХОЗЛ. З 04.10.2011 по 19.10.11р та з 19.11.2011 по 28.11.2011р.- обстежувався у 2 торакальному відділенні клініки інституту» (а.с.21-22). Нормативно-правове обґрунтування [PERSON] знаходився в трудових відносинах з Відповідачем, тому правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою ХІ КЗпП України. Частинами 1 та 2 статті 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно з частин 3-4 статті 153 КЗпП України умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до частин 1, 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України). Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 ЦК України). Оскільки закон покладає обов`язок створення безпечних і нешкідливих умов праці, власник або уповноважений ним орган несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, а також за моральну шкоду, заподіяну потерплому внаслідок фізичного чи психічного впливу небезпечних умов праці. Власник звільняється від відшкодування шкоди, якщо доведе, що шкода заподіяна не з його вини. Відповідно до статті 22\~Закону України\~«Про охорону\~праці» роботодавець повинен організувати розслідування нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнським об`єднанням профспілок. Згідно статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно з нормами Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України). Крім того,\~статтею 46 Конституції України\~закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Виходячи з норм частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до частини 1 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно з частинами 1 та 5 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004 (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Висновки за результатами розгляду матеріалів справи На суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всім доказам, якими суд керувався при вирішенні позову. Актом форми П-4 № 8 розслідування хронічного професійного захворювання від 12.03.2012 року встановлено та підтверджено, що факт отримання професійного захворювання позивачем відбулося при виконанні ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача. Чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування, наявність фізичного болю, що викликають складність при звичайних життєвих умовах підтверджуються медичними виписками із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] , що містяться в матеріалах справи (а.с. 14-22). Суд не бере до уваги доводи зазначені у відзиві аргументи, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є правонаступником РУ ім. Кірова, на якому працював Позивач, з огляду на наступне. За змістом частини 1 статті 37 ЦК УРСР було передбачено, що юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання). Статтею 466 ЦК УРСР визначено, що в разі реорганізації юридичної особи виплата щомісячних платежів (стаття 465 цього Кодексу), належних з неї у зв`язку з заподіянням каліцтва або іншого ушкодження здоров`я чи заподіянням смерті, покладається на правонаступників юридичної особи. Відповідно до частини 2 статті 5 Закону України «Про підприємства в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підприємство може бути створено в результаті виділення зі складу діючого підприємства, організації одного або кількох структурних підрозділів, а також на базі структурної одиниці діючих об`єднань за рішенням їх трудових колективів, якщо на це є згода власника чи уповноваженого ним органу. Створення підприємств шляхом виділення здійснюється зі збереженням за новими підприємствами взаємозобов`язань та укладених договорів з іншими підприємствами. Згідно із частинами першою та шостою статті 34 цього Закону (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) ліквідація і реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства провадяться з дотриманням вимог антимонопольного законодавства за рішенням власника, а у випадках, передбачених цим Законом, за рішенням власника та за участю трудового колективу або органу, уповноваженого створювати такі підприємства, чи за рішенням суду або арбітражного суду. При виділенні з підприємства одного або кількох нових підприємств до кожного з них переходять за розподільним актом (балансом) у відповідних частинах майнові права й обов`язки реорганізованого підприємства. У пунктах 2.1 та 4.1 Положення про порядок поділу підприємств і об`єднань та відокремлення від них структурних підрозділів і одиниць, затвердженого наказом Міністерства економіки України, Міністерства статистики України, Антимонопольного комітету України від 20 квітня 1994 року №43/79/5 (далі Положення; втратило чинність 25 серпня 2015 року) було закріплено, що відокремлення це виділення зі складу підприємства (об`єднання) структурного підрозділу (одиниці) і створення на його базі самостійного підприємства або вихід підприємства зі складу об`єднань, зазначених у підпункті «б» пункту 3.1 цього Положення. Об`єктами відокремлення є структурні підрозділи та структурні одиниці відповідно до пункту 2.1 цього Положення, а також підприємства, що входять до складу об`єднань. Розподільний баланс є документом, у якому, зокрема, визначено обсяг майнових прав та обов`язків, які перейшли до створеної шляхом виділу (виділення, відокремлення) юридичної особи. 01.07.1975 року промислове об`єднання «Кривбасруда» (згідно з постановою Ради Міністрів УРСР від 18.04.1975 року за №194 та наказом по Мінчормету СРСР від 12.06.1975 року за №430) реорганізовано у виробниче об`єднання, до складу якого увійшли всі рудоуправління на правах виробничих структурних одиниць. Станом на 01.01.1978 року до складу ВО «Кривбасруда» входило 10 рудоуправлінь. Рудоуправління «Інгулець» наказом Міністерства чорної металургії УРСР від 01.09.1977 року передано до складу Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату. 01.01.1988 року на виконання наказів Мінчормету СРСР від 16.11.1987 року за №1015 і ГПО «Южруда» від 13.10.1987 року за №2 на базі рудоуправлінь імені: Леніна, Р. Люксембург, ХХ партз`їзду, Фрунзе, Дзержинського, Ілліча створено три виробничі одиниці РУ ім. Леніна, РУ ім. ХХ партз`їзду, РУ ім. Дзержинського. Так, у 1989 році Рудоуправління ім. Кірова вийшло зі складу ВО «Кривбасруда» та стало самостійною юридичною особою Рудоуправління ім. Кірова ДВО «Південруда» ММ УРСР, яке в наступному підпорядковувалось Мінпромполітики України. Відповідно до спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна №65/322 від 22.02.1999 року Рудоуправління ім. Кірова Мінпромполітики України перейменоване у Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім. Кірова» ДАК Укрудпром. 28 грудня 2000 року на підставі спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім. Кірова» ДАК Укрудпром реорганізоване у Державне рудоуправління імені Кірова. 30.03.2001 року Державним комітетом Промислової політики України було видано Наказ №135 від 30.03.2001 року «Про створення робочої групи з питань приєднання окремих виробничих потужностей РУ ім. Кірова до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», згідно якого на робочу комісію було покладено обов`язки щодо розгляду питань, пов`язаних з передачею основних фондів та виробничих потужностей державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», в тому числі й питань дебіторської та кредиторської заборгованості, заборгованості рудоуправління з нарахованих регресних позовів, заробітної плати та інших виплат. Згідно з пунктів 1.1.-2.2 наказу Державного комітету Промислової політики України № 165 від 19.04.2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ «ім. Кірова»» майно державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» передане на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» для збільшення його статутного фонду та створення на його базі шахтоуправління з підземного видобутку руди на правах структурного підрозділу комбінату та проведена інвентаризація РУ ім. Кірова по всіх статтях балансу станом на 01.04.2001 року. Пунктами 3.1.-3.2 розділу 3 вказаного Наказу було передбачено створення комісії з прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь»; забезпечення прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова станом на 01.05.2001 року, які передаються до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь». Відповідно до Додатку № 1 до Наказу № 165 від 19.04.2001 року «Укрупнений перелік об`єктів та виробничих потужностей РУ ім. Кірова, що підлягають передачі на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», шахта «Північна», на якій працював позивач на момент отримання ним професійного захворювання, відійшла до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь». Згідно статті 37 ЦК УРСР, в редакції 1963 року, при злитті і поділі юридичних осіб (права і обов`язки) переходять до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права та обов`язки) переходять до останньої. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону СРСР «Про державне підприємство (об`єднання)» (в редакції, що діяла станом на 09.01.1990 року) об`єднання, незалежно від територіального розташування структурних одиниць і самостійних підприємств, що входять до його складу, функціонує як єдиний виробничо-господарський комплекс, забезпечує органічне поєднання інтересів розвитку галузей і територій. Воно здійснює свою діяльність на основі єдиного плану і балансу. Тобто, на момент передачі до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» майна державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» закон передбачав перехід прав та обов`язків від однієї юридичної особи до іншої з моменту переходу майна особи від однієї особи до іншої, а тому ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», як правонаступник Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», що відповідачем не заперечується, являється також правонаступником шахті «Північна» Рудоуправління імені Кірова ВО «Кривбасруда». Постанова Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2011 року, якою Державне підприємство «Рудоуправління імені Кірова» ліквідовано без правонаступників, для вирішення даного спору правового значення не має, з вищенаведених підстав. З огляду на вищезазначене суд дійшов висновку, що відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є особою, яка несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди Позивачу. Акт, складений за фактом отримання Позивачем професійного захворювання, підприємством Відповідача не оскаржувався. Відповідач не скористався обов`язком доведення відсутності своєї вини, та не надав до суду доказів, які б доводили відсутність вини підприємства. Як вище судом зазначалось, відповідно до Закону України «Про охорону праці» та статті 153 КЗпП України, саме на власника підприємства покладається обов`язок щодо створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові. З письмових матеріалів справи достовірно встановлено, що відповідачем не було достатньо створено безпечні умови праці, а тому він також несе відповідальність, включаючи і компенсації за заподіяну позивачу моральну шкоду. Відповідачем не доводився факт відшкодування ним позивачу моральної шкоди. Крім того, ПАТ «АМКР» є належним відповідачем, оскільки первісно втрату працездатності з підстав професійного захворювання позивачу встановлено 25.06.2012 року. Суд зазначає, що питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, та в кожній справі суд з`ясовує характер правовідносин сторін і встановлює: якими\~правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] пройшов огляд медико-\~соціальною експертною\~комісією25 червня 2012 року, з урахування дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, в даному випадку належним відповідачем є роботодавець ПАТ «АМКР» як правонаступник. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до відповідача є обґрунтованими , та узгоджуються з вимогами чинного законодавства. З письмових матеріалів справи встановлено, що Позивач переносить больові відчуття в грудній клітині, має необхідність проходження лікування, нераціональне втрачає час, необхідність залучення додаткових зусиль для організації свого життя, наявність негативних наслідків вказує на відсутність у Позивача можливості в достатній мірі реалізовувати свої наміри в професійній сфері, повноцінно працювати. Крім того, Позивач обмежений у можливості реалізовувати свої звички та бажання, що в свою чергу, призводить до зниження якості життя Позивача та зменшення благ, які Позивач мав до моменту отримання професійних захворювань та втрати професійної працездатності. При визначенні розміру відшкодування, суд враховує роз`яснення, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", згідно чого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує: характер та обсяг душевних та фізичних страждань Позивача, їх тривалість; зміни в житті викликані втратою професійної у розмірі 40% безстроково, тривалість трудових відносин між сторонами у справі та виконання робіт в умовах шкідливих факторів - майже 30 років, що свідчить про невідворотність та сталість наслідків від професійного захворювання протягом тривалого часу. У зв`язку з викладеним, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 95000,00 (дев`яносто п"ять тисяч) гривень. При зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір». Зі змісту положень пункту 3 частини 3 статті 175, пункту 1 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Позивач подав позов про стягнення про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа № 761/11472/15-ц. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Згідно з пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Відтак, суд стягує з відповідача з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» в дохід держави судовий збір в сумі 950,00 грн. - пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial