Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

Івано-Франківська міська рада звернувся до суду з позовом до [PERSON] про знесення відповідачем за власний рахунок самовільного будівництва за адресою м. Івано-Франківськ, вул.. Чорновола, 144/48, приведення у відповідність до попереднього стану самовільно захопленої земельної ділянки з відновленням благоустрою та зелених насаджень та повернення Івано-Франківській міській раді, стягнення судових витрат 243.60грн.. Вимоги позову позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] самовільно здійснила добудову до власної квартири [ADDRESS], та їй видано припис 13.04.2010р. Інспекцією АБК в області, складено протокол та винесено постанову про накладення штрафу. Земельна ділянка на якій здійснено обєкт будівництва належить територіальній громаді міста, а рішень щодо відведення земельної ділянки відповідачу не приймалось. Ухвалою суду від 27.10.2014р. залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області (під час розгляду справи - Управління ДАБІ в Івано-Франківській області). З 26.05.2015р. по 09.02.2016р. було зупинено провадження у справі, оскільки відповідач здійснював заходи щодо відведення їй земельної ділянки під збудований обєкт. Ухвалою суду від 29.09.2016р. залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача вимоги поданої позовної заяви підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач та її представник заперечили щодо позовних вимог, в задоволенні яких просили відмовити. Крім того, надали суду документи щодо надання їй під час розгляду справи земельної ділянки в користування під збудований обєкт. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області подала до суду письмові пояснення згідно яких не заперечує про задоволення позову у разі дотримання відповідачем ДБН щодо обєкту самовільного будівництва, звертаючи також увагу на те, що знесення самочинних обєктів є крайньою мірою заходу. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] підтримала позовні вимоги, пояснивши суду те, що розпочато самочинне будівництво без будь-яких документів, а надана її чоловіком згода відповідачу на добудову до квартири є помилковою, хоча і не відкликано в нотаріальному порядку, з врахуванням що відповідач мала добудувати тільки закритий балкон, а не кімнату. Також вказала на те, що хоча відповідач під час добудови і знизила відстань біля її вікна (опущено нижче), про те, бажає відшкодування в розмірі 10000грн. за замінені нею три вікна на металопластикові (одне з яких над добудовою, інші два у іншому боці будинку). При цьому судом розяснено, що вимоги до відповідача можуть розглядатися за її позовом до суду, що не є предметом даного спору. Заслухавши пояснення сторін, третьої особи, дослідивши докази, зясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.09.2010р. було складено ІАБК в Івано-Франківській області протокол про адміністративне правопорушення на гр. [PERSON] яка здійснювала добудову без відповідного дозволу до власної квартири [ADDRESS], порушивши ст..29 Закону України «Про планування і забудову територій», та постанову про накладення штрафу за адмінправопорушення (а.с.9-10). В результаті чого, видано припис (а.с.11). Рішенням виконкому Івано-Франківської міської ради від 01.02.2011р. на підставі звернень [PERSON] (сусідка з квартири №51 зверху над квартиро №48), та відсутності дозволу на технічну документацію із землеустрою та передачі земельної діялнки було зобовязано [PERSON] демонтувати самовільну добудову до квартири та прилеглу територію привести до попереднього стану (а.с.4-8). Як слідує з наданих до матеріалів справи доказів, відповідач є власницею квартири [ADDRESS] , є багатодітною матірю (троє неповнолітніх дітей), отримала попередньо від ЖЕО №3 довідку про те, що підприємство не має заперечень щодо добудови згідно проектно-технічної документації погодженої у встановленому порядку та згоди сусідів (а.с.28). Суміжні власники квартир, в т.ч. [PERSON], заявою посвідченою нотаріально від 31.05.2010 року надали згоду на добудову приміщення до квартири №48 з подальшим оформлення права власності на нього (а.с.29). При цьому, як вбачається зі змісту заяви дозвіл надано на добудову приміщення, а не балкону, як стверджувала [PERSON] В подальшому виготовлено на замовлення відповідача проектні пропозиції в 2010 році (а.с.46-51). Висновком №40/10-11 експертного дослідження щодо відповідності ДБН самочинного літнього приміщення до квартири [ADDRESS], складеного 24.10.2011 року (а.с.31-37), зазначено, що проведена добудова відповідає ДБН, як і місце розташування, а також що приміщення не перешкоджає інсоляції житлових приміщень мешканців будинку. Відповідачу також було видано в 2011р. довідку з містобудівного кадастру (а.с.38-45), технічну документацію з оформлення права сервітутного користування прибудинковою територією (а.с.52-55). Судом також встановлено, що дійсно спочатку відповідач збудувала край цього приміщення під вікном сусідки [PERSON], однак в подальшому було опущено межу нижче, що підтверджено фотознімками у матеріалах справи. Під час розгляду даної цивільної справи відповідачу надано у встановленому порядку в оренду земельну ділянку площею 0.0016га для обслуговування прибудови до власної квартири (а.с.112-116, 126, 142-152). За вимогами ст. 24. Закону України "Про планування і забудову територій" від 20.04.2000р. фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об'єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов'язані отримати від виконавчих органів відповідних рад дозвіл на будівництво об'єкта містобудування. Дозвіл на будівництво дає право замовникам на отримання вихідних даних на проектування, здійснення проектно-вишукувальних робіт та отримання дозволу на виконання будівельних робіт у порядку, визначеному цим Законом. В подальшому даний Закон втратив чинність в зв"язку з прийняттям Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011р. Як зазначено п.5, 13, 15 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого обєкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК). Вирішуючи позови про знесення самовільно збудованих (прибудованих, надбудованих) балконів, мансард, горищ тощо у багатоповерхових багатоквартирних будинках, суди повинні враховувати, що положення статті 376 ЦК до цих правовідносин не застосовуються. Проте у випадку, коли квартира в такому будинку розташована на першому (цокольному) поверсі й власник здійснив прибудову до неї з одночасним зайняттям частини прибудинкової земельної ділянки, спір повинен вирішуватися відповідно до правил статті 376 ЦК. Вирішуючи справи такої категорії, суд має виходити з того, що надання земельної ділянки під уже збудоване нерухоме майно чи укладення договору суперфіцію може відбутися як до предявлення позову до суду, так і після цього. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Вимоги відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування про зобовязання особи, яка, маючи дозвіл на будівництво нерухомого майна, допустила при цьому істотне відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, чи істотне порушення будівельних норм і правил, провести відповідну перебудову можуть бути заявлені як у разі, коли ці відхилення були допущені при будівництві нерухомості, так і внаслідок перебудови під час її експлуатації (частина сьома статті 376 ЦК). Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність. Відповідно до положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих обєктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути предявлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова обєкта є неможливою. Третя особа без самостійних вимог інспекція АБК в письмовому поясненні до суду вказала на те, що вимога позивача про знесення будівель є передчасною, оскільки при можливому порушенні при будівництві є доцільною вимога про переобладнання такого будівництва, а при неможливості переобладнання, тоді на знесення. Статтею 375 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Під час розгляду справи, відповідач стала законним землекористувачем (орендарем) земельної ділянки під збудованим обєктом. За вимогами ст.23-1 Закону України «Про планування та забудову територій» у разі прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування рішення про передачу (надання) земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності для розміщення об'єкта містобудування в порядку, визначеному земельним законодавством, зазначене рішення одночасно дає право на отримання вихідних даних на проектування, здійснення проектно-вишукувальних робіт у порядку, визначеному цим Законом. Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України, в редакції виникнення спірних правовідносин, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, факт самочинного будівництва зі сторони відповідача в 2010 році судом встановлено, однак земельна ділянка відведена вподальшому власником у встановленому порядку, істотних порушень будівельних норм і правил проведеної добудови до власної квартири судом не встановлено. Відповідно до вимог ст.10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 375, 376 ЦК України,

Outcome: dismissed