Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до КС «Злагода» про стягнення суми вкладів за договорами про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок №7112д від 13.02.2014 року, №7882д від 29.08.2014 року, №7937д від 12.09.2014 року, №8082д від 13.10.2014 року, укладеними між ним та відповідачем. Свої вимоги позивач мотивував тим, що за договором №7112д від 13.02.2014 року ним було внесено 10000,00 грн. на строк 13 місяців з виплатою 26,9% річних; за договором №7882д від 29.08.2014 року внесено 10000,00 грн. на строк 13 місяців з виплатою 26,5% річних; за договором №7937д від 12.09.2014 року внесено 10000,00 грн. на строк 13 місяців з виплатою 27,5% річних; за договором № 8082д від 13.10.2014 року внесено 1000,00 грн. на строк 13 місяців з виплатою 28,5% річних. Позивач зазначає, що 15 червня 2015 року у зв'язку з припиненням діяльності відповідача, останній розірвав договори в односторонньому порядку та провів звірку по розрахунках за депозитами, однак кошти не повернув. За наведеного просив стягнути з відповідача суму депозиту та відсотки згідно з актом звірки в розмірі 32 576,47 грн. та штраф в розмірі 885,00 грн. за період з 16 червня по 07 серпня 2015 року. Надалі, 18 серпня 2015 року позивач збільшив позовні вимоги, вказавши, що по акту звірки від 16 червня 2015 року недораховано 1133,42 грн., а тому просив стягнути і вказану суму. 31 серпня 2015 року позивач збільшив позовні вимоги та просив додатково стягнути з відповідача штраф в розмірі 25% річної ставки за період з 10 серпня по 31 серпня 2015 року в розмірі 475,00 грн., а 01 вересня 2015 року позивач додатково просив стягнути з відповідача штраф в розмірі 25% річної ставки за період з 01 вересня по 17 вересня 2015 року в розмірі 407,00 грн. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві з урахуванням збільшених позовних вимог, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Спірні правовідносини сторін ґрунтуються на вимогах ст.ст. 1058, 1060, 1061 ЦК України, положеннях Законів України «Про кредитні спілки», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про захист прав споживачів». Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» кредитні спілки є фінансовими установами, які в належному порядку зареєстровані та надають фінансові послуги. П. 4 ч.1 ст. 4 Закону визначає фінансову послугу, зокрема, як послугу залучення фінансового активу із зобов'язанням щодо наступного його повернення. Водночас ст.1 Закону України «Про кредитні спілки» визначає кредитну спілку як неприбуткову організацію, засновану фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків її членів. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом. Стаття 23 Закону регламентує належність внесків (вкладів) на депозитні рахунки та нараховані на них проценти членів кредитної спілки цим же членам цих же вкладів на праві приватної власності. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад); за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Відповідно до ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу; проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав; у разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 13 лютого 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем КС «Злагода» укладено договір № 7112д про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, відповідно до умов якого відповідач прийняв у позивача на депозитний рахунок грошові кошти у розмірі 10000,00 гривень зі сплатою 26,9% річних строком на тринадцять місяців до 13 березня 2015 року (а. с. 5-8). Згідно з п. 3.2.5 договору спілка зобов'язана повернути вкладнику внесок та нараховані проценти у строки, та в розмірах, які передбачені умовами цього договору. Згідно п. 3.3.3 договору по закінченню строку дії договору вкладник має право отримати всі належні йому грошові кошти відповідно до умов договору. Внесення [PERSON] грошових коштів на депозитний рахунок, на виконання умов договору в розмірі 10000,00 грн., підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 13 лютого 2014 року (а. с. 4). Згідно акту-звірки розрахунку за депозитом при наявності договорів, підписаним сторонами, станом на 16 червня 2015 року основна сума по договору № 7112д від 13 лютого 2014 року становить 10000,00 грн., відсотки - 539,48 грн. (а. с. 25). Відповідач КС «Злагода» не повернув позивачу у визначені договором строки суму вкладу та не сплатив проценти, внаслідок чого утворилась заборгованість: 10000,00грн. - грошовий вклад, 539,48 грн. - проценти. Вказана сума не повернута і на день розгляду справи. Доказів щодо протилежного відповідач не надав. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов"язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. З врахуванням того, що дія договору від 13 лютого 2014 року № 7112д закінчилась, відповідач, відповідно до умов договору зобов'язаний повернути внесок та нараховані проценти, але не повернув, а тому суд прийшов до висновку, що права позивача відповідачем порушені, тому вони підлягають захисту, а позов в цій частині підлягає задоволенню. Крім того, між сторонами 29 серпня 2014 року укладено договір № 7882д про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок на суму 10000,00 грн. строком на 13 місяців до 29 вересня 2015 року з виплатою 26,5% річних (а. с. 11-12); 12 вересня 2014 року укладено договір № 7937д на суму 10000,00 грн. строком на 13 місяців до 12 жовтня 2015 року з виплатою 27,5% річних (а. с. 15-18); 13 жовтня 2014 року укладено договір № 8082д на суму 1000,00 грн. строком на 13 місяців до 13 листопада 2015 року з виплатою 28,5% річних (а. с. 21-22). Зазначені договори містять умови, відповідно до яких спілка зобов'язана повернути вкладнику внесок та нараховані проценти у строки, та в розмірах, які передбачені умовами цього договору; по закінченню строку дії договору вкладник має право отримати всі належні йому грошові кошти відповідно до умов договору; вкладник та спілка можуть розірвати договори в односторонньому порядку. Внесення позивачем грошових коштів на депозитні рахунки, на виконання умов зазначених договорів, підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордера відповідно від 29 серпня 2014 року, 12 вересня 2014 року та 13 жовтня 2014 року (а. с. 10, 14, 20). Згідно акту-звірки розрахунку за депозитом при наявності договорів, підписаним сторонами, станом на 16 червня 2015 року по договору № 7882д від 29 серпня 2014 року основна сума становить 10 000,00 грн., відсотки - 458,51 грн., по договору № 7937д від 12 вересня 2014 року - основна сума становить 10 000,00 грн., відсотки - 554,19 грн., по договору № 8082д від 13 жовтня 2014 року - основна сума становить 1000,00 грн., відсотки - 24,29 грн. (а. с. 25). При цьому судом не встановлено не правильності визначення сум по цим договорам, як-то вказує позивач, оскільки вказане твердження позивача не підтверджене жодним доказом. Позивач, звертаючись до суд з позовом про повернення коштів за вказаними договорами вказує, що спілка розірвала ці договори в односторонньому порядку і відповідно зобов'язана повернути кошти з цих підстав. Однак цих обставин судом не встановлено, жодних доказів щодо цього суд не надано. Суд звертає увагу, що умовами договорів, зокрема п. 6.4 визначено порядок розірвання договорів з ініціативи спілки, відповідно до якого спілка зобов'язана повідомити вкладника про намір розірвати договір не менше ніж за 10 робочих днів до планового розірвання договору. При цьому, позивачем не надано доказів про таке повідомлення, не надала вказаних доказів і спілка, а тому обставина розірвання договорів спілкою в односторонньому порядку не є встановленою. Проведення ж звірки розрахунків по договорах не свідчить про їх розірвання. Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд не знаходить підстав для стягнення коштів з цих підстав (розірвання спілкою в односторонньому порядку договорів), інших підстав для дострокового стягнення коштів з відповідача позивачем не заявлено. В той же час, відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Слід зауважити, що умовами договору передбачений порядок та обов'язок відповідача повернути кошти та відсотки, зокрема, по закінченню строку дії договору, який на день ухвалення рішення суду за цими договорами не настав. Щодо стягнення штрафу, то суд звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст.549, 551 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Наразі, нормами законодавства розмір штрафу не встановлений, умови договору № 7112д від 13.02.2014 року, вимога про стягнення заборгованості по якому задоволена, також не містять таких умов, як і не містять їх інші договори, в стягненні коштів по яким відмовлено, дана вимога позивача ґрунтується на власних міркуваннях, а тому вимога про стягнення штрафу задоволенню не підлягає. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат. Якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а відтак з відповідача на користь держави слід стягнути суму судового збору в розмірі 243,60 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial