Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

До Дарницького районного суду м. Києва було подано вказаний позов, в якому позивач просив щодо поділу майна подружжя, що є об"єктом їх права спільної сумісної власності, а саме щодо виділення: -[PERSON] - ? частини гаражного боксу [ADDRESS] - до [PERSON] - ? частини гаражного боксу [ADDRESS] За наслідком поділу майна визнати за [PERSON] право приватної власності на майно, яким є ? частина гаражного боксу [ADDRESS] В обгрунтування позову зазначено наступне. Сторони уклали шлюб 21травня 1988 року, який було розірвано згідно з рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 березня 2013 року. У період перебування у шлюбі сторонами - шляхом внесення паю [PERSON] в розмірі 885 крб. 26 червня 1989 року було придбано гаражний бокс [ADDRESS], на який було видане свідоцтво про право власності серії [NUMBER] від 08.08.2001 року та зареєстровано право власності КП Київське міське БТІ із записом у реєстровій книзі від 16.11.2001 року за №128/29270. Вказане майно позивач просить поділити згідно з вищенаведеними позовними вимогами, посилаючись на норми СК України. У письмовій заяві представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити вимоги цього позову з підстав, зазначених в його обгрунтування. Проаналізувавши наведені дані, враховуючи положення ч.2 ст.64 СК України, дослідивши всі інші матеріали справи, суд вважає встановленими такі факти та відповідні ним правовідносини. Сторони уклали шлюб 21 травня 1988 року, який було розірвано згідно з рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 березня 2013 року (копія а.с.7). У період перебування у шлюбі сторонами - шляхом внесення паю [PERSON] в розмірі 885 крб. 26 червня 1989 року (копія квитанції а.с.42, копія довідки а.с.11) було придбано гаражний бокс [ADDRESS], на який було видане свідоцтво про право власності серії [NUMBER] від 08.08.2001 року та зареєстровано право власності КП Київське міське БТІ із записом у реєстровій книзі від 16.11.2001 року за №128/29270 (а.с.8, 8зв.) Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, а відповідно до положень ст.61 ЦПК України: обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З положень ст.60 Сімейного Кодексу України вбачається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до положень ч.1 ст.69 Сімейного Кодексу України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. З положень ч.1 ст.70 Сімейного Кодексу України, вбачається, що у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Як роз»яснено у п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11: вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду; за відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми; у разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. При цьому, жоден з подружжя не вчинив вищевказаних дій, отже неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, враховуючи також, що сторонами не надано доказів щодо можливості поділу спірного майна в натурі. Крім того, відповідно до положень ч.1 ст.356 ЦК України - власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю, а отже вимога щодо визнання за позивачем права приватної власності на ? частини вказаного майна не відповідає формулюванню, яке регламентовано законом. На підставі викладеного, враховуючи всі положення ст.ст.68-71 Сімейного Кодексу України, положення ст.61 ЦПК України, суд вважає, що належить позов задовольнити частково, а саме: - в порядку поділу майна подружжя, визнати за [PERSON] право власності на ? частку гаражного боксу [ADDRESS] - в порядку поділу майна подружжя, залишити право власності за [PERSON] на ? частку гаражного боксу [ADDRESS] В задоволенні решти позовних вимог належить відмовити, як у безпідставних і доводи сторони позивача та надані нею документи не спростовують такого висновку суду. Відповідно до ст.88 ЦПК України належить: судові витрати по справі у виді судового збору належить стягнути на користь позивача з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial