Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що згідно договору купівлі продажу частини житлового будинку від 18 жовтня 2005 року, посвідченого нотаріально, він придбав у [PERSON] 4/25 частин житлового будинку з відповідною частиною господарчих та побутових будівель і споруд по вул. Комінтерна, 21 в м. Звенигородка, Черкаської області. 19.05.2005 року по договору купівлі продажу посвідченого нотаріально, він та його дружина [PERSON] та їх син також придбали у [PERSON] 9/50 частини цього ж будинковолодіння № 21 по вул. Комінтерна в м. Звенигородка з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд. Таким чином по двох договорах купівлі продажу вони придбали дві квартири в будинку № 21 по вул. Комінтерна № 2 та № 5 в м. Звенигородка, Черкаської області, що становить 34/100 частин будинку. Крім них в будинку ще проживає тільки сімя [PERSON]. В інших двох квартирах ніхто не проживає. Будинковолодіння розташоване на земельній ділянці площею 0,2160 га та визначено кадастровий номер 7121210100010041051. Сторони не можуть прийти згоди, щодо порядку користування земельною ділянкою з тим, щоб вони могли користуватися окремо від інших співвласників, а тому він змушений звертатися до суду з даною позовною заявою. Враховуючи уточнені позовні вимоги позивач просить провести розподіл земельної ділянки відповідно до варіанту №2 висновку судової земельно-технічної експертизи від 28.09.2016 року № 335/16-23. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та з урахуванням висновків проведеної у справі судової земельно-технічної експертизи просили суд їх задовольнити та провести розподіл земельної ділянки відповідно до варіанту №2 висновку судової земельно-технічної експертизи від 28.09.2016 року № 335/16-23. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судовому засіданні при вирішенні вказаного позову поклався на розсуд суду. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, зазначила що спірну земельну ділянку поділити взагалі неможливо. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, зазначив що у разі поділу зазначеної земельної ділянки фактично користуватися нею буде неможливо, варіанти розподілу даної земельної ділянки, визначені експертом, не враховують інтереси інших співвласників. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, зазначив що внаслідок запропонованих варіантів розподілу земельної ділянки інші співвласники домоволодіння втратять можливість повноцінно користуватися спірною земельною ділянкою. Просить відмовити в задоволенні позову. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися. Подали до суду заяви, в яких просять розглянути справу без їхньої участі. Третя особа [PERSON], яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітнього третьої особи [PERSON] позов підтримала, та з урахуванням висновків проведеної у справі судової земельно-технічної експертизи просила суд їх задовольнити. Представник органу Опіки і піклування [PERSON] міської ради подав заяву про розгляд справи за їх відсутності при вирішенні позову поклався на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, судом встановлено насупні фактичні обставини справи. Судом встановлено, що домоволодіння по вул. Комінтерна, 21 в м. Звенигородка Черкаської області розташоване на земельній ділянці площею 0,216 га та фактично складається з 5 квартир. Співвласниками даного домоволодіння є: позивач [PERSON], його дружина [PERSON], його син [PERSON], Громада прогресивного іудаїзму, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно довідки № 1076 від 27.07.2012 року вбачається, що на земельну ділянку загальною площею 0,2160 га, яка розміщена за адресою м. Звенигородка, вул. Комінтерна, 21, Черкаської області визначений кадастровий номер 7121210100010041051 (а.с.11). Як вбачається з рішення Звенигородського районного суду від 16.12.2014р. житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Комінтерна, 21 в м. Звенигородка Черкаської області зареєстровано в [PERSON] відділку ЧООБТІ за співвласниками, частки яких складають: 1) [PERSON] (договір купівлі продажу (1683/19.05.2005 р.) частка 9/150, 2) [PERSON] (договір купівлі продажу (1683/19.05.2005 р.) частка 9/150, 3) [PERSON] (договір купівлі продажу (1683/19.05.2005 р.) частка 9/150; 4) [PERSON] (договір купівлі продажу (3456/18.10.2005 р.) частка 4/25; 5) Громада прогресивного іудаїзму (свідоцтво про право власності (б/н 29.09.2000 р.) частка 9/20; 6) [PERSON] (свідоцтво про право власності (САА403174/26.11.2004 р.) - частка 3/100; 7) [PERSON] (свідоцтво про право власності (САА403174/26.11.2004 р.) - частка 3/100; 8) [PERSON] (свідоцтво про право власності (24.07.2000 р.) частка - 3/80; 9) [PERSON] (свідоцтво про право власності (24.07.2000 р.) частка - 3/80; 10) [PERSON] (свідоцтво про право власності (24.07.2000 р.) частка - 3/80; 11) [PERSON] (свідоцтво про право власності (24.07.2000 р.) частка - 3/80. Фактично [PERSON], його дружині [PERSON], сину [PERSON] належать квартири № 2 та №5; Громаді прогресивного іудаїзму квартира № 1; [PERSON] та [PERSON] квартира № 4; [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] квартира № 3. Згідно технічної характеристики будинку господарських будівель та споруд по вул. Комінтерна, 21 в м. Звенигородка розташовані: житловий будинок А, будинок молитви А1, погріб Г, погріб Е, підвал П, прибудова а, прибудова а1, сарай Б, гараж В, гараж Б1, убиральня Д, ворота з хвірткою №1, колодязі питні № 2, № 3, ворота №4, вигрібні ями № 5, № 6, №7, №8 та огорожа №9 . Як вбачається з матеріалів справи зазначений житловий будинок належав [PERSON] районній лікарні та в подальшому вибув з її володіння внаслідок приватизації. При цьому, як вбачається з довідки КП ЧООБТІ № 14 від 11.04.2014 року розрахунок часток житла наданого на приватизацію проводився строго по площі займаної квартири до загальної площі будинку без урахування площі підвалу. Надвірні будівлі та споруди в розрахунок часток не враховані. Разом з тим, сторонами не надано жодних право установчих документів на належне їм нерухоме майно. Вирішуючи даний спір суд керується наступним. У п. 3\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах»\~судам роз'яснено, що при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що згідно зі\~ст. 62 ЦПК України висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності. До висновку судової земельно-технічної експертизи суд відноситься критично, оскільки при вирішенні питання поставленого на вирішення експертові останній вставновив можливі варіанти порядку користування земельною ділянкою виходячи з площі яку розраховано на підставі ідеальної частки не позивача, а позивача та третіх осіб ([PERSON], [PERSON] та [PERSON] В.), при цьому треті особи самостійних вимог на предмет спору не заяляли. Крім того, експертом не враховано цільове призначення спірної земельної ділянки та правовий статус розташованого на цій земельній ділянці житлового будинку. Так, згідно п. б) ч.1 ст.19\~та ст.ст.\~38,\~39 ЗК України\~до категорії земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших обєктів загального користування відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови. Порядок використання земельних ділянок, що відносяться до земель житлової та громадської забудови, крім\~Земельного кодексу, регулюється\~Законом України від 16.11.1992 року «Про основи містобудування»\~та\~від 17.02.2011 року «Про регулювання містобудівної діяльності». Як вбачається з матеріалів справи, спірна земельна ділянка є частиною земель житлової забудови, на ній розташований багатоквартирний житловий будинок несадибного типу, який належав до державного житлового фонду, і ця ділянка ніколи не перебувала в користуванні чи власності окремих громадян. Вирішуючи даний спір по суті, обовязково потрібно розмежовувати правовий режим земельних ділянок під багатоквартирними будинками та будинками садибного типу, які перебувають у спільній власності кількох осіб. Відповідно до ч.1\~ст.42 ЗК України\~земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватися у користування обєднанню власників (ч.2\~ст.42 ЗК). Прибудинковою територією вважається встановлена за проектом поділу території мікрорайону (кварталу) та проектом забудови земельна ділянка багатоквартирної несадибної житлової забудови, необхідна для розміщення та обслуговування жилого будинку і господарських та технічних будівель і споруд біля нього, тобто територія під жилим будинком, проїзди й тротуари, озеленені ділянки та ігрові майданчики, майданчики для відпочинку, занять спортом, тимчасового зберігання автомобілів жителів будинку, для господарських потреб, а також інші території, повязані з утриманням і експлуатацією будинку. Таким чином, з аналізу цільового призначення земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, та норм\~ст.42 ЗК України\~випливає, що у разі приватизації громадянами квартир в у такому будинку земельна ділянка, як така, що входить до житлового комплексу, може передаватися безоплатно у власність або надаватися в користування лише обєднанню співвласників будинку, створеному відповідно до\~Закону від 29.11.2001 року «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку». У такому разі земельна ділянка належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності разом із загальним майном і неподільною частиною житлового комплексу (допоміжні приміщення, конструктивні елементи будинку, його технічне обладнання) є майном співвласників, які і визначають порядок його використання. Передача у власність чи користування окремим співвласникам багатоквартирних будинків земельної ділянки, на якій розташований цей будинок, або частини цієї земельної ділянки, нормами земельного законодавства не передбачена. Відповідно до ст. 1 Закону України « Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» № 417-19 від 14.05.2015 року\~багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними обєктами нерухомого майна; Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 № 507,багатоквартирний будинок - це житловий будинок з трьома та більше квартирами. Як вбачається з матеріалів справи, будинок складається з 4 окремих квартир, кожна з яких перебуває у власності мешканців. Таким чином , жилий будинок є одноповерховим багатоквартирним будинком і сторони\~\~у справі є власниками квартир . За ч. 2\~ст. 382 ЦК України\~усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Практично аналогічне визначення спільного майна багатоквартирного будинку закріплене в п. 6 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Усі зазначені об'єкти, в т.ч. земельна ділянка, становлять єдине ціле з квартирами і житловим будинком, призначені вони для постійного обслуговування і забезпечення відповідної експлуатації всього будинку. Відповідно до ч. 2\~ст. 4 цього Закону\~власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст. 5 Закону спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. При цьому прибудинковою територією вважають встановлену за проектом поділу території кварталу та проектом забудови земельну ділянку багатоквартирної несадибної житлової забудови, необхідну для розміщення та обслуговування жилого будинку й господарських і технічних будівель та споруд біля нього, тобто територію під жилим будинком, для господарських потреб та інші території, пов'язані з утриманням і експлуатацією будинку. З аналізу цільового призначення земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, та норм\~ст. 42 ЗК України випливає, що у такому будинку земельна ділянка як така, що входить до житлового комплексу, може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування лише об'єднанню співвласників будинку, створеному відповідно до\~Закону від 29 листопада 2001 р. N 2866-III "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку"\~у порядку, передбаченому\~постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 р. N 1521 "Про реалізацію Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку". У такому разі земельна ділянка належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном і допоміжними приміщеннями є майном співвласників, які визначають порядок його використання. Нормами земельного законодавства не передбачено можливості передачі у власність чи користування окремим співвласникам багатоквартирних будинків земельної ділянки (на якій розташований багатоквартирний жилий будинок) або її частини. Тому можливість встановлення порядку користування земельною ділянкою багатоквартирного будинку між його співвласниками, яким вона в передбаченому законом порядку в користування не надавалась, не передбачена, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити з зазначених підстав.

Outcome: dismissed