Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

В червні 2013 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача з подальшими уточненнями позовних вимог, остаточно просила встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з липня 2007 року по 25 липня 2009 року, провести розподіл сумісно нажитого майна у вигляді квартири [ADDRESS] , квартири [ADDRESS] 1/2 частини квартири [ADDRESS] та автомобіля марки Kia, р/н [NUMBER]. Від попередніх позовних вимог про розподіл спільного сумісного майна подружжя у вигляді побутової техніки та меблів [PERSON], відмовилася і така відмова прийнята судом . 14 лютого 2014 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності , а саме 12 частки квартири [ADDRESS] , придбаної на підставі договору купівлі-продажу 13 травня 2011 року , оскільки ця квартира придбана ним за власні кошти під час окремого проживання після фактичного припинення шлюбних відносин з [PERSON] У судовому засіданні позивач та її представник вимоги позову підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позові. Позивачка [PERSON] суду пояснила, що познайомилася з відповідачем 14 травня 2007 року, а з липня 2007 року почали проживати разом в його квартирі в будинку по вул. Флотській, де з серпня 2008 року разом, за спільні кошти почали робити капітальний ремонт, перекривали дах, міняли підлогу, вирівнювали стіни, вирили підвал під кухнею. До проведення ремонту стан квартири був майже нежилий, вони проживали в прибудові. Восени 2008 року вона продала своє спадкове майно в м.Первомайську, кошти від продажу якого витратила на придбання квартири однокімнатної по [ADDRESS] а також на проведення ремонту як в цій квартирі, так і в будинку по вул. Флотській. 25 червня 2009 року, на її день народження, разом подали заяву до РАГСу . В 2011 році відповідач запропонував їй купити квартиру у свого знайомого, на що вона погодилася. Купівлею квартири по вул. Космонавтів займався особисто відповідач, кошти на її придбання були виділені зі спільного бюджету. На початку жовтня 2012 року відповідач забрав свої речі з будинку і внаслідок частих сварок почав проживати за цією ж адресою, але в двоповерховій прибудові-гаражі. Виїхала вона з будинку лише в 2013 році, коли остаточно зрозуміла, що збереження сім'ї є неможливим. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити у їх задоволенні, визнали спільним майном подружжя лише автомобіль КІА. Посилалися на те, що квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] та зроблено там ремонт ще до знайомства з позивачкою. Не погодилися з висновком експертизи, оскільки було зазначено багато робіт, які взагалі не проводилися, або проводилися ним особисто , власними силами. Квартира [ADDRESS] також придбана ним до шлюбу з позивачем за кошти, які були отримані від продажу особистого дошлюбного майна- квартири [ADDRESS]. Відповідач суду пояснив, що зустрічався з позивачкою не так часто з 2007 року, коли сталася пожежа і [PERSON] зі своїми родичами дуже добре за ним доглядала, вирішив з нею одружитися. З позивачкою фактично не проживає з 2010 року, вимушений був проживати в прибудові, оскільки остання забрала у нього ключі від будинку та не пускала його. В 2011 році за особисті кошти купив для свого сина квартиру по вул. Космонавтів вже в той час, коли припинив сімейні стосунки з позивачкою . Вислухавши пояснення сторін, вивчивши доводи позову і матеріали справи, допитавши свідків, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 25 липня 2009 року сторони по справі зареєстрували шлюб , Свідоцтво серії [NUMBER] (а.с. 16). Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу , серії [NUMBER], шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 14 лютого 2008 року (а.с. 125). З витягу з історії хвороби [PERSON] вбачається, що він перебував на лікуванні в опіковому відділенні МЛ № 3 з 19 липня ( в цей день сталася пожжежа в прибудові за адресою проживання відповідача по [ADDRESS]) по 07 серпня 2009 року з приводу опікової хвороби , опік полум'ям 12% ІІ-ІІІА ступеня. 13 серпня 2005 року [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу за реєстровим № 2486 придбав квартиру [ADDRESS] (а.с.17), яка складається з 3-х кімнат, загальною площею 64,9 кв.м., житловою площею 37,8 кв.м., за ціною продажу 8013 грн. Відповідно до рішення Центрального районного суду від 07.11.2005 р. [PERSON] визнано власником господарчої будівлі за адресою [ADDRESS] -літ.Д-2 гараж-баню-літню кухню. Відповідно до технічного паспорту на садибний житловий будинок [ADDRESS], від 09.02.2006 року квартира №1 складається з 3 кімнат житловою площею 37.8 кв.м., у тому числі 1-а кімната -13,1 кв.м., 2-а кімната -9.9 кв.м., 3-а кімната -14.8 кв.м., коридор -5.9 кв.м., вбиральня поєднана -3,0 кв.м., кухня - 16,5 кв.м., котельня -1,7 кв.м. Також, знаходиться гараж-літня кухня Д-2, площею 61,8 кв.м. 22 листопада 2005 року складено Акт прийому-передачі виконаних робіт, відповідно договору від 08.11.2005 р. Про виконання робіт з демонтажу АОГВ «Ростов», монтажу АОГВ-20К з відповідним встановленням муфт, другого контура АОГВ та водяних труб в квартирі [ADDRESS]. 05 червня 2009 року [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу за реєстровим № 813 придбав однокімнатну квартиру [ADDRESS], за ціною продажу 16 109 грн. (а.с.18). 14 липня 2009 року на підставі Договору купівлі-продажу за реєстровим номером 3270 [PERSON] продав квартиру [ADDRESS] за ціною продажу 27 073 грн. З цього Договору вбачається, що відчужувана квартира належала [PERSON], на підставі Договору дарування від 03.02.2004 року (а.с.60). 03 грудня та 09 грудня 2009 року [PERSON] уклала договори №1055 та № 1057 з ЧП [PERSON] на виготовлення метолапластикових виробів - вікон та дверей , загальною вартістю 5200 грн., по [ADDRESS] 30 січня 2010 року [PERSON] замовила кухню у квартиру [ADDRESS], вартістю 1600 грн.(а.с. 87) 22 грудня 2009 року [PERSON] придбала автомобіль Kia Besta, 1991 року випуску, д/н [NUMBER]. (а.с.116). 13 травня 2011 року на підставі Договру купівлі-продажу частки квартири [PERSON], купив у [PERSON] 12 частку чотирьохкімнатної квартири [ADDRESS] за ціною продажу 22072 грн. (а.с. 90). Відповідно до довідки КП ММ БТІ №2090 від 06.11.2013 року, власником іншої 12 частини цієї квартири є [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.04.2009 року. Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєві від 08.01.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 17 лютого 2014 року змінено у мотивувальній частині зазначене рішення Заводського районного суду , а саме: змінено висновок суду щодо терміну припинення сторонами подружніх стосунків та судом встановлено вважати терміном припинення [PERSON] та [PERSON] подружніх стосунків не вересень 2010 року, а травень 2012 року. У судовому засіданні свідок [PERSON], яка є колишньою співробітницею позивачки, пояснила, що [PERSON] знає з 1998 року. У липні 2007 року остання познайомила її з [PERSON] як зі своїм чоловіком, цього літа вони разом їздили на відпочинок в Коблево. У вересні 2009 року відвідувала [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS] знала , що вони ще в 2007 році разом вирішили робити капітальний ремонт у будинку, повністю міняли стелю, підологу, її чоловік допомагав їм робити ремонт. Також пояснила суду, що сприймала сторони як одну сім'ю, оскільки вони вели спільне господарство, було видно, що мали спільний бюджет, постійно разом проживали в будинку по вул. Флотській. Знає, що ще в квітні 2009 року вони вирішили офіційно укласти шлюб. У судовому засіданні свідок [PERSON], яка є свахою позивачки , пояснила, що з [PERSON] та [PERSON] почала спілкуватися у 2010 році після народження онуки. Спілкувалися з [PERSON] та [PERSON] на святах, у телефонному режимі. В 2011-2012 роках вона неодноразово була у гостях у сторін по [ADDRESS] знає , що разом проживати вони припинили остаточно влітку 2013 року. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що знає позивачку більше 20 років, була її сусідкою, їх діти разом навчалися в школі. [PERSON] знає з весни 2009 року, коли позивачка з ним її познайомила як з чоловіком, з яким спільно проживає. Також пояснила, що сторони живуть разом з 2007 року - одразу після того, як поїхали разом відпочивати до Туреччини, а до цього часу [PERSON] проживала в мікрорайоні «Намив». На вул. Флотській сторони робили ремонт приблизно 1,5 роки, оскільки [PERSON] дізнавалася у її чоловіка як робити дах, і той приходив на вказану адресу у 2009 році. У судовому засіданні свідок [PERSON] , який є колишнім співробітником відповідача, пояснив, що [PERSON] знає з 2000 року. [PERSON] знає з 2009 року у якості знайомої [PERSON] Стосовно квартири по [ADDRESS] пояснив, що [PERSON] запропонували продати квартиру на вул. Чигрина. Після її продажу він допомагав [PERSON] придбати вказану квартиру по пр. Леніна в м.Миколаєві (займався її пошуком разом з покупцем квартири по вул. Чигрина, ремонтом). Також пояснив, що допомагав шукати робітників, які робили б ремонт у будинку по [ADDRESS] а саме облаштування підвалу під кухнею в 2008 році. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з [PERSON] вони сусіди. [PERSON] знає з моменту пожежі у 2009 році, після чого остання стала проживати по [ADDRESS] Також пояснила, що у 2010 році [PERSON] жив у прибудові, там він собі і готував їсти. При цьому останні два свідки зазначили, що майже не були в будинку [PERSON] в гостях, більше заходили на подвір'я, дуже близьких дружніх стосунків не мали. У судовому засіданні свідок [PERSON], яка була продавцем квартири по [ADDRESS] пояснила, що усі питання стосовно придбання вказаної квартири вирішував якийсь чоловік та [PERSON] У квартирі по [ADDRESS] були побілені стіни кімнати та паркет лежав у залі. Вікна у квартирі були старі, квартира потребувала значного ремонту. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що ремонт на [ADDRESS] робив його батько -[PERSON] мабуть з 2009 до 2011 року. У будинку змінювалась плитка на кухні, рилась яма для підвалу, клеїли обої у кімнатах, будувалась веранда, замінювались двері, вікна. Також пояснив, що у 2008 році мешкав у будинку по [ADDRESS] У 2010 році [PERSON] почав мешкати з [PERSON] у будинку по [ADDRESS], до цього часу він бачив її там, вона інколи приходила, садила квіти на подвір'ї просто як знайома батька. Станом на 2009 рік у них були не дуже близьки стосунки з батьком , він не одразу дізнався про його одруження, на весілля не запрошували, про пожежу дізнався телефоном, відвідував батька після пожежі в ЛШМД. У судовому засіданні свідок [PERSON],який є сусідом [PERSON], пояснив, що знає останнього з 2005 року, коли [PERSON] придбав житловий будинок по вул.Флотській. З [PERSON] він познайомився у 2009 році, коли сталася пожежа. Також пояснив, що при [PERSON] у вказаний будинок не заходив. Ремонт закінчили робити у житловому будинку у 2009 році. [PERSON] останній час жив у прибудові, де готував собі їжу. Відповідно до довідки ПП «Калейдоскоп» (а.с. 74) від 10.09.2013 року за №47, [PERSON] придбала путівку до Туреччини 04.06.2007 року. З 23 червня по 03 липня 2007 року сторони разом відпочивали у Туреччині, що підтверджується заявкою на бронювання туристичного обслуговування та копіями закордонних паспортів сторін. 23 жовтня 2008 року [PERSON] склав заповіт (а.с. 78), відповідно до якого останній все належне йому майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, всі його майнові та немайнові права заповідає [PERSON] Сам [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що допомагав [PERSON] у похованні її матері, померлої [INFO] року, їздив разом з нею до Первомайського району до її родичів і на поховання. При цьому суд критично ставиться до його заперечень, що до самого укладання шлюбу вони просто зустрічалися як чоловік та жінка, оскільки є досить суперечливим і його знайомство з матір'ю , родиною позивачки до квітня 2008 року , і складення заповіту на все майно на її ім'я в той же період. Також в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] займалася укладанням Договорів оренди жилого приміщення в якості орендодавця щодо однокімнатної квартири [ADDRESS] ; займалася облаштуванням цієї квартири меблями; принаймні з 2009 року розрахункові книжки по оплаті за комунальні послуги за цією адресою знаходилися у позивачки , яка здійснювала оплату за ці послуги самостійно.Те, що фактично управляння цією квартирою та розпорядження нею стосовно здачі в оренду [PERSON] сам доручив на той час своїй дружині , також підтверджує, що сторони відносилися до неї як до своєї спільної власності. Таким чином, згідно п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд вважає встановленим, що принаймні з весни 2008 року сторони проживали у фактичних шлюбних відносинах, оскільки перебували в усталених відносинах, що притаманні подружжю, спільно проживали, вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом , виявляли подружні відносини перед третіми особами, піклувалися один про одного, надавали взаємну матеріальну підтримку. На той час ні позивачка, ні відповідач в іншому шлюбі не перебували. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до положень ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно поширюються загальні положення права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 214 та ст.. 360-7 ЦПК України, обов'язковою для усіх судів України є правова позиція стосовно того, що при застосуванні ст.. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними складися усталені відносини, що притаманні подружжю, а також, якщо вони проживають однією сім'єю без шлюбу в період, протягом якого придбане спірне майно. Пунктом 3 ч. 1 ст. 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини (чоловіка) є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Відповідно до ч.6 ст. 57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. На підставі викладеного, у відповідності до ст. ст. 60, 63, 68, 70, 74 СК України, ст.ст. 316, 328, 355, 368, 372 ЦК України, суд дійшов висновку, що квартира [ADDRESS] є майном, набутим сторонами за час спільного проживання однією сім'єю чоловіка та жінки, й кожний з них має рівні права володіння, користування й розпорядження цим майном. У зв'язку із зазначеним, позов в цій частині підлягає задоволенню і слід визнати цю квартиру спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] При цьому суд не може прийняти до уваги твердження [PERSON] , що ця квартира в будь-якому разі не є спільним майном , оскільки придбана на кошти, які він отримав від продажу належної йому на праві особистої приватної власності квартири [ADDRESS]. Так, спільна квартира [ADDRESS] придбана відповідачем за договором купівлі-продажу 05 червня 2009 року, тоді як вищевказана квартира по вул. Чигрина продана ним лише 14 липня 2009 року, тобто майже через місяць. Відповідно до висновку №125-048 судової будівельно-технічної експертизи від 12.06.2014 року, вартість виконаних будівельно-технічних робіт у квартирі [ADDRESS], у діючих на теперішній час цінами, складає - 24 248 грн. Визначити час виконання ремонтних робіт у вказаній квартирі неможливо, у зв'язку з відсутністю платіжних документів на придбання будівельних матеріалів, а також розбіжності сторін у даті проведення ремонту. Вартість виконаних ремонтно-будівельних робіт у квартирі [ADDRESS] у нині діючих цінах складає - 118 434 грн., в тому числі вартість будівельних матеріалів самовільно-побудованої прибудови до квартири - 6597 грн. Згідно наданих договорів №1055 від 03.12.2009 року, №1057 від 09.12.2009 року на виготовлення та установку у квартирі металопластикових вікон, замовником яких є [PERSON], можливо сказати, що виконання ремонтних робіт у квартирі [ADDRESS] виконувались у період 2009-2010 р. Ринкова вартість квартири [ADDRESS] вирахуваної порівняльним підходом становить 199 478 грн. Ринкова вартість квартири [ADDRESS] вирахувана порівняльним методом , на момент дослідження без врахування виконання ремонтних робіт - 175 230 грн. Ринкова вартість квартири [ADDRESS] з надвірною будівлею літня кухня-гараж, вирахувана порівняльним методом становить 324 799 грн. Ринкова вартість квартири [ADDRESS] з надвірною прибудовою літня кухня-гараж, на момент дослідження без врахування виконання ремонтних робіт - 206 365 грн. Визначити ринкову вартість ? частини квартири [ADDRESS] не можливо, у зв'язку з відсутністю технічного паспорту та правовстановлюючих документів на квартиру. Стосовно визнання квартири [ADDRESS] спільним сумісним майном подружжя, то суд приходить до висновку , що такі вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до п. 5 Постанови ВСУ "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991 р. , враховуючи положення ч. 1 ст. 62 СК України, стосовно істотного збільшення вартості майна внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, будинок, який належав одному з подружжя, може бути визнаний спільним майном подружжя, якщо в період шлюбу істотно збільшилась його цінність внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох. При цьому, участь інших осіб у будівництві житлового будинку не створює для них права приватної власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом.Таке право, зокрема, виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу - жилий будинок у зв'язку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сім'ї - жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Право вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно (за цих умов) належить членам сім'ї власника жилого будинку, якщо вони приймали участь лише у будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю, тощо) і підсобних приміщень або коли їх затрати на ремонт жилого будинку перевищували покладений на них ст.156 ЖК України обов'язок. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 р., «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», п. 23 Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Проте, суд не може прийняти до уваги посилання позивача, як на підставу визнання квартири [ADDRESS] спільною власністю подружжя, на її вклад в проведення ремонту квартири, оскільки такий ремонт квартири не може бути визнаний істотним збільшенням цінності (вартості) майна, а вищевказаний Висновок судово-будівельної експертизи не містить неоднозначних висновків щодо часу та обсягу проведення будівельних робіт в період з 2008 - по 2012 роки . При цьому суд також враховує, що позивачка не заявляла вимог про відшкодування своїх затрат на будівництво та капітальний ремонт ( а не права вимагати визнання права власності на будинок), як-то передбачено вищенаведеними нормами права в разі перевищення її затрат на ремонт жилого будинку в межах покладеного на нею обов'язку за ст.156 ЖК України. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на жилий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. У судовому засіданні свідок [PERSON], який є давнім товаришем [PERSON], пояснив, що в 2010 році захворіли він та його дружина і він звернувся по допомогу до [PERSON] Вони усно домовилися, що відповідач надасть йому гроші "під заставу" квартири і вони оформили таке у вигляді договору купівлі-продажу. Після смерті дружини 30 травня 2011 року йому вже не були потрібні гроші і вони вирішили повернутися до первісної ситуації , але не встигли знову переоформити квартиру, оскільки судом вже на неї був накладений арешт. Отже, це був фіктивний договір, оскільки кошти за квартиру він так і не отримував і наміру реально відчужувати майно не мав. У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених особами вимог і на підставі представлених сторонами доказів, а ст. ст. 10, 60 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Оскільки діючим законодавством України презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям під час шлюбу - обов'язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя покладений на останнього. Проте , [PERSON] не надав суду достеменних і беззаперечних доказів того, що спірна квартира по вул. Космонавтів, 77а була придбана ним за особисті кошти , чи взагалі фактично не придбавалася за договором купівлі-продажу , оскільки діє презумпція правомірності правочину за ст.204 ЦК України. Проте ніхто договір від 13.05.2011 року не оспорював і він є чинним на тепершній час. Що стосується твердження відповідача про те, що станом на травень 2011 року вони вже не проживали однією сім'єю з [PERSON] і припинили подружні стосунки, то таке спростовується вищенаведеним рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 17 лютого 2014 року щодо висновку " вважати терміном припинення [PERSON] та [PERSON] подружніх стосунків травень 2012 року", показами свідків і, насамперед, поясненнями самого [PERSON] Так, в судовому засіданні відповідач пояснив, що на початку 2012 року допомагав [PERSON] (і сам запропонував таке ) забирати тяжко хворого сина позивачки з лікарні до їх будинку на вул. Флотській, намагався весною 2012 року налагодити відносини між подружжям, а рішення щодо розлучення прийняв лише в березні 2013 року після поради з сином останньої. На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що вимоги зустрічного позову [PERSON] не підлягають задоволенню за недоведеністю. На підставі викладеного, у відповідності до ст. ст.57, 60, 63, 68, 70 СК України, ст.ст. 316, 328, 355, 368, 372 ЦК України, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Слід розподілити спільне майно сторін наступним чином : по 12 частки квартири [ADDRESS] за кожним, по 14 частки квартири [ADDRESS] за кожним, по 12 частки автомобіля KIA BESTA, випуску 1991 року, державний номер [NUMBER], за кожним. В силу ст. 88 ЦПК України судові витрати з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 114 грн. 70 коп. судового збору та 400 грн. витрат на проведення судової експертизи- пропорційно до задоволених позовних вимог. Також з відповідача на корнисть держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 296,17 грн. , який складається з 52,57 грн. недоплачених при подачі первісного позову коштів ( виходячи з ціни позову - половини дійсної вартості квартири по [ADDRESS] та 12 частини квартири по [ADDRESS] - пропорційно до задоволених позовних вимог) та 243 грн. 60 коп. в частині визнання права власності автомобіля.

Outcome: partial