Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] мотивуючи свої вимоги ти, що 12.06.2010 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м.Києва з державним Центром розвитку сім`ї було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. В шлюбі у сторін народилися: син [PERSON] [INFO] та донька [PERSON] [INFO] . На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди на шлюб, сім`ю, ведення спільного господарства. Шлюбно -сімейні відносини припинено з травня 2021 року, спільне господарство не ведеться внаслідок чого збереження сім`ї неможливе, сторони проживають окремо, діти проживають разом з позивачем внаслідок чого позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх малолітніх дітей в розмірі 1/2 частини всіх доходів відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , зазначаючи при цьому, що саме вказана сума буде достатньою на виховання, утримання та навчання їх спільних дітей. В судовому засіданні позивач та її представник підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити з обставин викладених в позовній заяві, наполягаючи на тому факту, що подальше збереження сім`ї є недоцільним та суперечить її інтересам, вона проживає разом з дітьми окремо від відповідача. Підставою для розірвання шлюбу є те, що у неї з відповідачем склалися неприязні стосунки та здійснення актів насильства зі сторони відповідача по відношенню до неї. Стосовно стягнення аліментів позивач та її представник наполягали саме на стягненні аліментів в розмірі Ѕ частини від всіх доходів відповідача, зазначаючи це тим, що позивач несе значні витрати щодо утримання та забезпечення своїх дітей, надавши до суду відповідні копії чеків та квитанцій, що були долучені до відповіді на відзив на позовну заяву. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, надавши до суду свій відзив на позовну заяву та відповідач не заперечував щодо розірвання шлюбу, але при цьому спростовував підстави, на які вказує позивач як на підставу розірвання шлюбу, але також зазначив, що збереження сім"ї в подальшому є недоцільним. Щодо стягнення аліментів, то в цій частині відповідач позов визнав частково, а саме щодо стягнення з нього аліментів в розмірі 1/3 частини всіх його доходів зазначаючи при цьому, що він офіційно працює, дохід складає 53 тис. грн. щомісячно та саме 1/3 частина від його заробітної плати буде достатньою на утримання та виховання їх спільних дітей. Що стосується витрат на відпочинок, лікування дітей то дані витрати відносяться до додаткових витрат в яких відповідач не заперечує приймати участь, крім того відповідно до вимог СК України в утриманні дітей приймають участь двоє батьків. Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного, що 12.06.2010 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м.Києва з державним Центром розвитку сім`ї було зареєстровано шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] . В шлюбі у сторін народилися :син [PERSON] [INFO] та донька [PERSON] [INFO] Спільне життя позивача з відповідача не склалося, оскільки вони мають різні погляди на шлюб, сім`ю, ведення спільного господарства. Шлюбно-сімейні відносини припинено фактично з травня 2021 року, на даний час проживають окремо, спільне господарство не ведеться внаслідок чого збереження сім`ї неможливе, клопотань щодо надання строку на примирення не заявляли. Згідно з положенням ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Згідно з положенням ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як було встановлено в судовому засіданні, що малолітні [PERSON] [INFO] та донька [PERSON] [INFO] проживають разом з матір`ю [PERSON] , спору щодо визначення місця проживання дітей між позивачем та відповідачем на даний час не існує. Частиною 1 статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач повинен у відповідності до вимог закону утримувати дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати їй добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально. Дитина потребує матеріальної допомоги, відповідач здатний надати таку допомогу. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно до ст ст. 79, 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.1 п.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст.ст. 141 - 142 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial