Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу,\~визначення місця\~проживання неповнолітньої\~дитини,\~стягнення аліментів\~на утримання\~неповнолітньої дитини,\~стягнення судових\~витрат звернулась [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача суду пояснила, що позивач з відповідачем по справі вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 лютого 2011 року від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між ними не сіклось, оскільки виявилось, що вони різні за характерами та поглядами на життя. На протязі останніх років у них виникали часті непорозуміння, конфліктні ситуації, що супроводжувались сварками та неможливістю нормальних умов для проживання. Як наслідок конфліктні ситуації призвели до того, що вони втратили повагу та взаєморозуміння, а відтак продовжувати шлюб вона не має наміру. Окрім того, сторони кілька місяців проживають окремо, спільного господарства не ведуть, фактично втратили один до одного почуття любові та поваги один до одного, а сімейні відносини носять формальний характер. Після розірвання шлюбу син [PERSON] залишається на проживанні з позивачкою, спору з даної вимоги немає. Крім того, для повноцінного утримання дитини позивач вважає, що відповідач має можливість, виходячи з потреб дитини, сплачувати аліменти на його утримання в розмірі 5000,00 грн. щомісячно. У власності відповідача ж квартира та автомобіль, вказана обставина ним не заперечується. Тому просить суд розірвати шлюб між позивачем та відповідачем; визначити місце проживання їх неповнолітнього сина з матір`ю; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 5000,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття та стягнути понесені судові витрати по справі. В судовому засіданні представник відповідача заявлені позовні вимоги позивача в частині розірвання шлюбу, визначення місяця проживання неповнолітнього сина сторін та стягнення судових витрат визнав та не заперечив проти їх задоволення. В частині позовних вимог про стягнення аліментів визнав частково та не заперечив проти стягнення з його довірителя на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500,00 грн. щомісячно. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 лютого 2011 року. Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 11 лютого 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 11 лютого 2011 року, про що зроблено відповідний актовий запис за №138. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] . Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Дана обстави на підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 08 вересня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції з якого вбачається, що [PERSON] народився [INFO] в м.Рівне, про що зроблено відповідний актовий запис за №2291. Батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні було встановлено, що сторони по справі проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків, між ним припинено сімейні відносини, позивач втратила до відповідача почуття любові, фактично їх сім`я розпалась, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, позовні вимоги в даній частині в судовому засіданні визнав представник відповідача, тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги в частині розірвання шлюбу є обґрунтованими, доведеними, та такими, що підлягають до повного задоволення. Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Оскільки від відповідача не надійшло заперечень того, що після розірвання шлюбу його спільний з позивачем неповнолітній син буде проживати з матір`ю, тому в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення. Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23). Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.2 ст.183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно ч.5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності та те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, тому суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки є обґрунтованими. Однак, враховуючи вимоги розумності та справедливості, а також те, що в судовому засіданні позивач не надала письмових підтверджуючих доказів того, що відповідач спроможний сплачувати заявлений нею розмір позовних вимог, тому суд вважає за необхідне зменшити розмір аліментів, які позивач просить стягнути з відповідача до 3000,00 грн. щомісячно. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки при подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн. в частині позовних вимог про розірвання шлюбу, рішення прийнято на користь позивача, тому дані судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача, а судовий збір в частині стягнення аліментів слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved