Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

В червні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, стягнення зарплати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що в період з листопада 2014 року по червень 2016 року позивач працював заступником генерального директора Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс». За час роботи на посаді заступника генерального директора отримав високу довіру і повагу серед працівників підприємства. За добросовісні виконання своїх обов'язків мав заохочення, а 06 квітня 2016 року був нагороджений знаком «Почесний працівник УДП «Укрінтеравтосервіс»». За час роботи на підприємстві стягнень і зауважень не мав. Попри це, як зазначив у позовній заяві, 06.06.2016 р. і 07.06.2016 р. позивачу було оголошено дві догани. В подальшому, на підставі наказу від 07.06.2016 p. № 130-ВК його було звільнено з роботи з формулюванням і записом в трудовій книжці: «За систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового порядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України». Звертаючись до суду з даним позовом, зазначив, що вважає своє звільнення незаконним. Так, вказує, що звільнення за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України можливе лише за наявності вини працівника у вчиненні дисциплінарного проступку. Позивач зазначає, що жодних проступків не вчиняв, перед застосуванням стягнення роботодавець не встановив в його діях вини. Роботодавцем не було враховано того факту, що стягнення за дисциплінарний проступок могло бути застосовано в порядку і в межах строків, визначених ст. 147-149 КЗпП України. Посилається на те, що від нього ніхто не відбирав пояснень перед звільненням, дисциплінарні стягнення у вигляді доган за наказами від 06 червня 2016 року і 07 червня 2016 року були оголошені позивачу без врахування його пояснень, перед притягненням до дисциплінарної відповідальності роботодавець заборонив реєструвати пояснення позивача і заходити до нього з будь-якими письмовими поясненнями. При застосуванні дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення не було вирішено питання щодо можливості застосування іншого виду стягнення, не враховано великий стаж роботи і служби та високий професіоналізм працівника. Зазначає, що положеннями ч. 4 ст. 40 КЗпП України передбачена заборона звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці. При цьому, як зазначає у позовній заяві, після доведення до всіх філій УДП «Укрінтеравтосервіс» наказу від 03.06.2016 року № 140 «Про обмеження повноважень заступника генерального директора УДП «Укрінтеравтосервіс» [PERSON].» та доведення до нього розпоряджень з порушенням термінів надання письмових пояснень, у позивача погіршився стан здоров'я і він був змушений звернутися до медичного працівника підприємства, який зафіксував погіршення фізичного стану позивача внаслідок загострення гіпертонічної хвороби серця. Протягом дня роботодавець блокував його в кабінеті, а в кінці робочого дня стан здоров'я погіршився і він був госпіталізований. Зазначив, що приводом такого відношення до нього зі сторони роботодавця стали його доповідні як уповноваженого за реалізацію антикорупційної програми УДП «Укрінтеравтосервіс» про зловживання посадовими особами підприємства та вчинення ними корупційних правопорушень. Вказував, що дії з боку Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» щодо його звільнення є порушенням його законних прав на працю, які завдали йому моральних страждань. Моральна шкода, завдана йому в результаті незаконного звільнення, полягає у тому, що ним понесені втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, погіршення здоров'я та інших негативних явищ, заподіяних незаконними дисциплінарними стягненнями та звільненням з роботи. Зазначив, що відповідач не зважив навіть на те, що позивач має пенсійний вік і віддав своїй професії більше 40 років свого життя. Крім того, заподіяна моральна шкода полягає в порушені конституційних прав людини і громадянина на чесне ім'я, на працю; дане порушення принижує честь та зумовлює принизливе (підозріле) ставлення до нього із боку суспільства. Як на обґрунтування факту спричинення йому моральних страждань вказував також на те, що у позивача погіршився стан здоров'я, порушився нормальний сон, взаємини в родині, виникла дратівливість щодо оточуючих обставин; дані порушення закону з боку відповідача вплинули на його професійну діяльність. Враховуючи негативний вплив на ділову репутацію, яка досягалась роками, підрив стану здоров'я, завдану моральну шкоду він оцінив у розмірі 80 000,00 грн. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив: - визнати незаконним і скасувати наказ Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» від 07.06.2016 р. № 130-ВК про звільнення [PERSON] з роботи, - визнати незаконним і скасувати наказ Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» від 06.06.2016 р. № 144 про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності, - визнати незаконним і скасувати наказ Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» від 07.06.2016 р. № 146 про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності, - визнати незаконним і скасувати наказ Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» від 07.06.2016 р. № 148 про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності, - поновити [PERSON] на посаді заступника генерального директора Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс», - стягнути з Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі середньомісячної заробітної плати незаконно звільненого працівника за період з 21.06.2016 р. по день ухвалення рішення у справі (з розрахунку посадового окладу з надбавкою в розмірі 77166,00 грн. на місяць), - стягнути з Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» на його користь 80 000 грн. як відшкодування завданої моральної (немайнової) шкоди, - стягнути з відповідача на користь позивача 12 000, 00 грн. судових витрат, що пов'язані з оплатою правової допомоги (т. 2, а.с.62-67). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з викладених у ньому підстав. Пояснив суду, що підставами для прийняття оскаржуваного наказу № 144 став Акт від 02.06.2016 №1 про невиконання вимог наказу №135 від 31.05.2016. Разом з тим, зазначений наказ було вручено [PERSON] лише 01.06.2016р. о 16 год. 53 хв., тобто менш ніж за десять хвилин до кінця робочого дня, що унеможливило його виконання. Крім того, 02.06.2016 члени комісії роботодавця відмовились отримувати письмові пояснення [PERSON]. На 10.00 год. 02.06.2016 була призначена нарада керівництва УДП «Укрінтеравтосервіс», під час проведення якої [PERSON] намагався віддати письмові пояснення голові комісії [PERSON], однак останній пояснень не взяв. Після наради о 10 год. 51 хв. [PERSON] вручив пояснення Голові комісії [PERSON] в робочому кабінеті заступника Генерального директора [PERSON] Крім того, пояснив суду, що виконання будь-яких поставлених завдань перед [PERSON] було штучно утруднено, оскільки наказом № 140 від 03.06.2016 [PERSON] було обмежено у можливості відбувати у відрядження; збирати та проводити наради, зустрічі, семінари, співбесіди з працівниками підприємства та третіми особами; давати доручення (вказівки, розпорядження тощо) працівникам підприємства; підписувати від імені підприємства будь - які документи, в т.ч. звернення. Зазначені дії керівництва підприємства зумовили неможливість отримання [PERSON] будь-якої інформації в межах підприємства, в тому числі і тієї інформації, що стосувалась його дій як посадової особи підприємства. Щодо наказу № 135 від 31.05.2016 представник позивача пояснив, що такий стосувався надзвичайної ситуації, що виникла в ніч з 29.05.2016р. на 30.05.2016р. на території УДП «Укрінтеравтосервіс», а саме, у приміщенні, що надавалось в оренду УДП «Укрінтеравтосервіс» на позадоговірних умовах, вночі було пошкоджено двері, речі були розкидані, але не викрадені. Охоронці підприємства вночі нікого не бачили. Під охорону дане приміщення не здавалось. Співробітниками поліції, які прибули для з'ясування обставин події, сторонніх слідів виявлено не було, викрадення майна і документів орендаря встановлено не було. У посадових обов'язках [PERSON] були відсутні повноваження щодо забезпечення охорони території підприємства та розробки розпорядчих документів, якими встановлюється внутрішньо об'єктовий та контрольно-пропускний режими. Однак відповідальність за ситуацію, що виникла в ніч з 29.05.2016 на 30.05.2016 було покладено на [PERSON] Також у судовому засіданні зазначив, що наказ № 146 було винесено на підставі службової записки начальника автоколони Служби головного механіка [PERSON] від 01.06.2016 та доповідної записки Начальника юридичного управління [PERSON] від 07.06.2016 про нібито вчинену [PERSON] ДТП на території підприємства 01.06.2016. Вказав, що [PERSON] було безпідставно звинувачено в тому, що він отримував у бухгалтерії грошові кошти на ремонт автомобіля. Наказ № 148, за твердженням представника позивача, було прийнято на підставі рекомендацій комісії з проведення службового розслідування від 07.06.2016р., які містять інформацію щодо проведення службового розслідування на предмет встановлення вартості збитків підприємства, пов'язаних з ДТП на території підприємства за участю [PERSON] та пошкодження легкового автомобіля. Рекомендації комісії було складено на виконання наказу № 147 від 07.06.2016 про проведення службового розслідування. Також зазначив, що наказ № 130 від 07.06.2016 про припинення трудового договору з [PERSON] на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України є незаконним, оскільки дана стаття допускає звільнення працівника лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. В той же час, від [PERSON] вимагалося виконання обов'язків, які не входили до його компетенції. У судове засідання, представник відповідача не з'явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі та заперечував у задоволенні позовних вимог. У відзиві на позовну заяву відповідач посилався на те, що на момент застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення до [PERSON] застосовувались дисциплінарні стягнення у вигляді доган (накази підприємства від 06.06.2016 № 144, від 07.06.2016 № 146, від 07.06.2016 № 148). Зазначені дисциплінарні стягнення застосовані за результатами детального вивчення фактів, які кваліфікуються як дисциплінарні проступки та порушенням обов'язків працівника згідно статті 139 КЗпП України. Що стосується проступку, який став причиною застосування четвертого дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, то на виконання наказу Підприємства від 07.06.2016 №147 про проведення службового розслідування Тимчасовою комісією з проведення службового розслідування 07.06.2016 було проведене службове розслідування на предмет встановлення вартості збитків підприємства, пов'язаних з дорожньо-транспортною пригодою, яка сталося на території підприємства за участю заступника генерального директора [PERSON], в наслідок якої пошкоджено державне майно, а саме автомобіль Фольксваген д.н.з. № [NUMBER]. Питання щодо встановлення вини заступника генерального директора [PERSON] щодо скоєння події не є предметом службового розслідування, оскільки подія зафіксована камерою відеоспостереження. За пошкодження майна підприємства в наслідок недбалого ставлення, заступника генерального директора [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності (наказ Підприємства від 07.06.2016 № 146). З метою встановлення конкретного розміру збитків, які зазнало підприємство, комісією проведене опитування начальника автоколони [PERSON] В ході опитування Комісією встановлено, що службою автомеханіка не здійснювалась оцінка отриманих пошкоджень. Але за усним дорученням позивача начальником автоколони [PERSON] 01.06.2016 року в бухгалтерії отримані готівкою кошти (під звіт) у розмірі 1 000,00 грн. За зазначені кошти придбані матеріали та силами служби автомеханіки проведено косметичний ремонт автомобіля Фольксваген державний № [NUMBER]. Також був опитаний головний бухгалтер [PERSON] В ході опитування комісією встановлено, що 01.06.2016 позивач підійшов до Головного бухгалтера і повідомив про те, що для проведення термінових фарбувальних робіт (яких саме, він не уточнив) необхідно придбати певні матеріали. Орієнтовна вартість таких матеріалів становить 1 000,00 грн. Зазначені готівкові кошти заступник генерального директора [PERSON] попросив видати начальнику автоколони [PERSON] та запевнив, що питання погоджено з генеральним директором. Комісією було встановлено, що зазначені витрати не погоджувались з генеральним директором, який навіть не знав про дану події. Після придбання необхідних матеріалів для ремонту автомобіля Фольксваген д.н.з № [NUMBER] начальник автоколони [PERSON] передала до бухгалтерії відповідні підтверджуючі документи - чек та копію свідоцтва платника податку ФОП [PERSON] На підставі отриманих документів бухгалтерією підготовлений Звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, який перевірено заступником головного бухгалтера [PERSON] та з яким ознайомлена начальник автоколони [PERSON] Після підготовки Звіту, який на той момент ще не був підписаний генеральним директором, позивач вилучив його у бухгалтерії та повернув, де в графі "Звіт затверджено" містилась підпис не генерального директора, який на той час знаходився на місті, а позивача. Відповідно до абзацу другого пункту 6 Порядку складання Звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, затверджено наказом Міністерства фінансів України від 28.09.2015 №841, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.10.2015 за № 1248/27693, графу "Звіт затверджено" підписує керівник (імперативна норма). Відповідно до абзацу 45 пункту 2 Додатку до наказу Укрінтеравтосервіс" від 04.09.2015 №262 заступник генерального директора [PERSON] має право підпису під час виконання обов'язків Генерального директора за умови оформлення відповідних документів (картки зразка підписів). Таким чином, Комісією виявлений факт перевищення службових повноважень з метою уникнення власних приватних майнових витрат, а також з вчинення спроби приховання факту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, в наслідок якої пошкоджене державне майно, що є порушенням статті 139 Кодексу законів про працю України, а також пункту 2 наказу УДП «Укрінтеравтосервіс» від 04.09.2015 року № 262. Дата скоєння проступку 01.06.2016 року, а дата виявлення проступку 07.06.2016 року. У відзиві на позовну заяві відповідач також посилався на те, що 07.06.2016 Генеральний директор в присутності всього складу Комісії зажадав від позивача пояснення щодо виявленого факту грубого порушення фінансової дисципліни та відвертого перевищення службових повноважень, яке призвело до конкретних збитків підприємства (999,50 грн.). Позивач в присутності всього складу Комісії відмовився надавати пояснення, посилаючись на статтю 63 Конституції України. За таких обставин, посилаючись на те, що відповідачем був встановлений факт систематичного невиконання позивачем без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором та/або правилами внутрішнього трудового розпорядку, оскільки до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного стягнення, вважали оскаржувані накази підприємства правомірними та послідовними, а позовні вимоги надуманими, у зв'язку з чим просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 15.01.2018 дану справу було прийнято до провадження Подільського районного суду м. Києва в складі судді Войтенко Т.В. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 14.01.2019 провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] про поновлення на посаді було закрите. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов доведений, однак підлягає задоволенню частково з огляду на наступне. Як вбачається із записів у трудовій книжці [PERSON], 10.11.2014 позивач [PERSON] був прийнятий на роботу в Українське державне підприємство по обслуговування іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» на посаду радника Генерального директора. 25.08.2015 позивач [PERSON] був призначений заступником Генерального директора Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс». 07.06.2016 позивача було звільнено з посади заступника Генерального директора підприємства на підставі Наказу №130-ВК від 07.06.2016 за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового порядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України» ( т. 1, а.с. 22-23). Підстави звільнення працівника з роботи з ініціативи адміністрації передбачені статтями 40, 41 КЗпП України. Зокрема, відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП трудовий договір може бути розірваний власником підприємства (установи, організації) або уповноваженим ним органом у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до цього працівника застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. За змістом цієї норми працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку (пункт 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року з наступними змінами). При цьому адміністрація повинна навести конкретні факти невиконання обов'язків, зазначити, коли вони мали місце, коли і які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнень. Порядок застосування дисциплінарних стягнень відповідно до статті 149 КЗпП передбачає обов'язок адміністрації зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Як вбачається з копії Наказу №130-ВК від 07.06.2016 про припинення трудового договору, [PERSON] звільнено з 7 червня 2016 року згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України за такими підставами для звільнення: - наказ «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» № 144 від 06.06.2016; - наказ «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» № 146 від 07.06.2016; - наказ «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» № 148 від 07.06.2016; - Рекомендації комісії від 07.06.2016 р. (т.1, а.с.7). Такі накази та своє звільнення позивач вважає незаконними, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом. Правомірність притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності та законність його звільнення підлягає встановленню шляхом перевірки правомірності видачі наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, фактів невиконання обов'язків, покладених на позивача трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, черговості видачі таких наказів та відсутності факту накладення дисциплінарного стягнення повторно за одне й теж порушення. Так, судом встановлено, що наказ «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» № 144 від 06.06.2016 стосувався оголошення догани [PERSON] у зв'язку з невиконанням наказу від 31.05.2016 №135, про що складено Акт від 02.06.2016 (т. 1, а.с.9). Зокрема, наказом №135 від 31.05.2016 (т. 1, а.с. 213-215) на підприємстві було створено тимчасову комісію для проведення службового розслідування за фактом виникнення ситуації в ніч з 29.05.2016 на 30.05.2016 на території відповідача - незаконного проникнення до приміщення підприємства - корпусу №22 будівлі 57 по пр. Науки в м.Києві (т.1, а.с. 216), яка своєю Вимогою №1 від 01.06.2016 зобов'язала [PERSON] надати в термін до 10.00 год. 2 червня 2016 року комісії в письмовому вигляді перелік розпорядчих та внутрішніх нормативних актів відповідача, а також нормативно-правових актів, якими користується в роботі позивач [PERSON] (т.1, а.с. 217). При цьому, як вбачається з відмітки про отримання такої Вимоги, [PERSON] отримав її 1 червня 2016 року о 16.54 год. (т.1, а.с. 217). Як вбачається з розписки про отримання, перелік документів, які витребовувалися від [PERSON], було вручено Голові комісії 2 червня 2016 року о 10.51 год. (т. 1, а.с.221-222). При цьому, Актом №1 від 02.06.2016 зафіксовано факт порушення [PERSON] покладених на нього Вимог щодо надання документів до 10.00 год., що на думку Комісії є порушенням вимог ст. 139 КЗпП України - невиконання пункту 4.1. Наказу №135 від 31.05.2016 (т. 1, а.с. 226-227). Відповідно до ст. 139 КЗпП України, працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Статтею 140 КЗпП України визначено, що трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохочення за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов'язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу. Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни, до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Підставою для застосування дисциплінарного стягнення є дисциплінарний проступок, під яким розуміється протиправне, винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх обов'язків, що випливають із нормативно-правових та інших актів у сфері праці, колективного і трудового договорів. У конкретному випадку суд не вбачає в діях [PERSON] щодо надання із запізненням менше ніж на годину, документів, які витребовувалися на виконання наказу від 31.05.2016 №135, ознак протиправного, винного неналежного виконання працівником своїх обов'язків, у зв'язку з чим приходить до висновку про те, що наказ «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» № 144 від 06.06.2016 у вигляді оголошення догани [PERSON] є незаконним, а відтак підлягає скасуванню. При цьому, суд приймає до уваги пояснення представника позивача про те, що раніше такі документи позивач подати не мав змоги, оскільки Вимогу надати документи позивач отримав лише 01.06.2016р. о 16 год. 53 хв., тобто менш ніж за десять хвилин до кінця робочого дня, а 02.06.2016 члени комісії роботодавця відмовлялись отримувати письмові пояснення [PERSON]. Лише після проведення о 10.00 год. 02.06.2016 наради керівництва УДП «Укрінтеравтосервіс», [PERSON] зміг вручити свої пояснення Голові комісії [PERSON] в робочому кабінеті заступника Генерального директора [PERSON] Щодо наказу «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» № 146 від 07.06.2016 суд встановив наступне. Наказом №146 від 07.06.2016 було оголошено догану [PERSON] на підставі Службової записки начальника автоколони Служби головного механіка [PERSON] від 01.06.2016 та доповідної записки начальника Юридичного управління [PERSON] від 07.06.2016 (т. 1, а.с. 268). При цьому, згідно Службової записки [PERSON] від 01.06.2016 Генеральному директору УДП «Укрінтеравтосервіс» повідомлялося про виявлення на території підприємства події за участю [PERSON], під час якої було пошкоджено автомобіль Фольксваген (т. 1, а.с.269), а згідно Доповідної записки від 07.06.2016 аналізом службової записки [PERSON] встановлено факт порушення [PERSON] ст. 139 КЗпП України щодо порушення обов'язку дбайливо ставитися до майна власника (а.с. 270). При цьому, матеріали справи не містять достатніх та належних доказів про те, що автомобіль Фольксваген був пошкоджений з вини [PERSON], що за відсутності відповідної постанови суду за ст. 124 КУпАП не дає підстав суду встановити, що саме з винних дій позивача було пошкоджене майно відповідача, які б в силу вимог ст. 147 КЗпП України давали б підстави для оголошення [PERSON] догани. Не вчинення відповідачем необхідних дій щодо правильного оформлення компетентними органами ДТП не дає підстав припускати, що автомобіль Фольксваген д.н.з. № [NUMBER] було пошкоджено саме з вини [PERSON] Подальші дії щодо ремонту автомобіля не можуть бути достатніми доказами вчинення ДТП з вини [PERSON], навіть якщо припустити, що позивач ініціював питання про отримання коштів на ремонт даного автомобіля. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з ДТП 31.05.2016 наказом №147 від 07.06.2016 було призначено проведення службового розслідування на предмет встановлення вартості збитків підприємства, пов'язаних з дорожньо-транспортною пригодою ( т. 1, а.с. 79-81). На виконання наказу №147 від 07.06.2016 комісією було складено Акт службового розслідування від 07.06.2016 року (т. 1, а.с. 101-106). При цьому, в Акті комісія дійшла висновку про те, що вина [PERSON] у вчиненні ДТП встановлена камерами відеоспостереження, за вчинення ДТП [PERSON] притягнуто до відповідальності у вигляді догани згідно наказу №146, однак в діях [PERSON] також вбачається факт перевищення службових повноважень з метою уникнення власних приватних майнових витрат, а також з метою вчинення спроби приховання факту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, в наслідок якої пошкоджене державне майно, що є порушенням ст. 139 КЗпП України (т. 1, а.с. 101-106). Підставою для такого висновку стало підписання ним як заступником Генерального директора Звіту про використання коштів №205 від 01.06.2016 року [PERSON] для придбання матеріалів для проведених косметичного ремонту автомобіля Фольксваген державний № [NUMBER] на суму 999,50 грн. ( т. 1, а.с. 82-84), оскільки на момент підписання такого Звіту 01.06.2016 на робочому місці перебував Генеральний директор, а згідно Наказу №262 від 04.09.2015 [PERSON] має право підписувати фінансові документи лише за умови оформлення картки зі зразком підпису (т.1, а.с. 86-100). Результаті проведення службового розслідування на виконання Наказу №147 від 07.06.2016 комісією було складено Рекомендації від 07.06.2016 притягти [PERSON] до дисциплінарної відповідальності (т.1, а.с. 105-106). Так, наказом «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» № 148 від 07.06.2016 [PERSON] оголошено догану на підставі Рекомендації від 07.06.2016 (т. 1, а.с. 202). Копію даного наказу [PERSON] отримав 07.06.2016 о 15.17 год. під розписку (т. 1, а.с. 202). В той же час, наказом №130-ВК від 07.06.2016 за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового порядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України» [PERSON] було звільнено з посади заступника Генерального директора УДП «Укрінтеравтосервіс» ( т. 1, а.с. 7). Згідно з вимогами ст.148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. При цьому, згідно з частиною першою статті 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення (ч.2 ст.149 КЗпП). При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника (ч.3 ст.149 КЗпП). Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ч.4 ст.149 КЗпП). Матеріали справи доводять, що при винесенні наказу «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» № 148 від 07.06.2016, яким [PERSON] оголошено догану, позивачу не було забезпечене право надання пояснень щодо суті порушень, які йому ставляться у провину, чим порушено процедуру видачі такого наказу, а відтак порушено права працівника. З огляду на що, такий наказ має бути скасований судом. Разом з тим, беззаперечним фактом порушення роботодавцем вимог трудового законодавства є видача наказу №130-ВК від 07.06.2016 про звільнення [PERSON], підставами якого значаться попередні накази про оголошення доган. У такий спосіб роботодавець допустив порушення вимог ч.2 ст.149 КЗпП, відповідно до яких за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Отже, навіть якщо допустити факт наявності дисциплінарного проступку, що ставиться у провину [PERSON] наказом №148, то такий проступок не може стати підставою для накладення ще одного стягнення у вигляді звільнення. За таких обставин, наказ про звільнення [PERSON] є незаконним та підлягає скасуванню. Що стосується ще однієї заявленої підстави для скасування наказу про звільнення [PERSON] - перебування на лікарняному, то такі доводи не доведені позивачем, оскільки спростовуються матеріалами справи, зокрема підписами [PERSON] у наказах від 07.06.2017, тоді як до відділу кадрів відповідача була надана довідка з урологічного відділення від 08.06.2016 № 332 про те, що позивач з 07.06.2016 знаходиться на лікуванні. Факт незаконного звільнення позивача в силу вимог ст. 235 КЗпП України дає підстави для нарахування позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При цьому, з огляду на те, що заява про поновлення на роботі у конкретному випадку розглядається більше одного року не з вини працівника, оскільки його представник був присутнім в усіх судових засіданнях, однак по справі змінювалися судді та розгляд справи розпочинався спочатку, виплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу повинна здійснюватися за весь час вимушеного прогулу, тобто за період з 7 червня 2016 року (оскільки згідно наказу №130-ВК від 07.06.2016 звільненим позивача вказано як з 7 червня 2016) по день постановлення судового рішення по справі - 14 січня 2019 року. Так, згідно з пунктом 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Враховуючи положення ст. 73 КЗпП України, відповідно до Листа Міністерства праці та соціальної політики України від 20.07.2015 №10846/0/14-15/13 кількість робочих днів у 2016 році склала 251 день. За період з 07.06.2016 по 31.12.2016 кількість робочих днів склала 145 днів. Враховуючи положення ст. 73 КЗпП України, відповідно до Листа Міністерства праці та соціальної політики України від 05.08.2016 р. №11535/0/14-16/13 кількість робочих днів у 2017 році склала 249 день. Крім того, відповідно до Закону України «Про внесення змін до статті 73 Кодексу законів про працю України щодо святкових і неробочих днів» від 16.11.2017 року № 2211, який набрав чинності 02.12.2017 року - 25 грудня введено додатковий вихідний день (Різдво Христове), який не було враховано в Листі Міністерства праці та соціальної політики України в редакції від 05.08.2016 року. Тож остаточна кількість робочих днів у 2017 році склала 248 днів. Враховуючи положення ст. 73 КЗпП України, відповідно до Листа Міністерства праці та соціальної політики України від 19.10.2017 № 224/0/103-17/214 кількість робочих днів у 2018 році склала 250 днів. У 2019 році кількість робочих днів до 14 січня 2019 року включно склала 8 днів. Загальна кількість робочих днів, за яку необхідно стягнути середній заробіток, складає: 145+248+250+8= 651 день. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (з наступними змінами), середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньоденна заробітна плата позивача, визначена виходячи з виплат (квітень 2016 р. - 16 357,92 грн., травень 2016 р. - 8690,14 грн.) за останні фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні (21+19 дня) перед звільненням шляхом ділення на число відпрацьованих робочих днів складає: (16 357,92 грн. + 8690,14 грн.) : 40 = 25 048,06 грн. : 40 днів = 626,20 грн. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (з наступними змінами) нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу - за період з 7 червня 2016 року по 14 січня 2019 року складає 407 656,20 грн. (651 день х 626,20 грн. середньоденного заробітку). За таких обставин, даним судовим рішенням необхідно визнати незаконними і скасувати накази Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» від 06.06.2016 р. № 144 про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності, від 07.06.2016 р. № 146 про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності, від 07.06.2016 р. № 148 про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності, від 07.06.2016 р. № 130-ВК про звільнення [PERSON] з посади заступника генерального директора Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс». Також необхідно стягнути з відповідача на користь [PERSON] 407 656,20 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду про стягнення середньої заробітної плати за 1 місяць - червень 2016 року у розмірі 10 019,20 грн. (16 днів х 626,20 грн.). При цьому, суд вважає недоведеними позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 80 000 грн. та вважає справедливим розміром стягнути на користь незаконно звільненого позивача 3 000 грн. на покриття його душевних страждань, спричинених необхідністю зміни укладу життя. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн. з кожної вимоги немайнового характеру про скасування наказів, тобто 2204,80 грн., та 4 076, 56 грн. судового збору з вимоги про стягнення 407 656,20 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а всього необхідно стягнути 6281,36 грн. судового збору. Також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір з вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 551,20 грн. Також з відповідача підлягає стягненню на користь [PERSON] 12 000 грн. витрат на правову допомогу, сплачених 04.08.2016 [PERSON] на користь АО «Апріорі» згідно Акту приймання-передачі наданих послуг від 20.02.2017 (т.2, а.с. 24, т.1, а.с.60). Враховуючи викладене, на підставі ст. 40, 140, 147, 149, 233, 235, 237-1 Кодексу законів про працю України та

Outcome: partial