Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до Бахмутської міської ради та після уточнення позовних вимог просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на спадщину у вигляді грошового вкладу (депозиту) у сумі 3\~839, 61 доларів США, який знаходиться на вкладному рахунку, що розміщений в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» згідно до Додаткової угоди № 1 до Договору-заяви № 300131/128185/7-14 від 05.11.2014 р. про банківський строковий вклад (депозит) Ф&К «Пенсійний» в іноземній валюті від 08.06.2015 року. В обґрунтування позову вказує, що 18.11.2015 року його дружина [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 24.11.2015 року, актовий запис № 2262, він як її спадкоємець за законом має право на отримання спадщини після померлої дружини. Також посилається на те, що згідно до Додаткової угоди №1 до Договору-заяви № 300131/128185/7-14 від 05.11.2014 року про банківський строковий вклад (депозит) Ф&К «Пенсійний» в іноземній валюті, укладений 08.06.2015 р. між його дружиною [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», сторони домовились продовжити строк розміщення грошових коштів у сумі 3826 доларів США на вкладному рахунку на період з 06.06.2015 року по 03.06.2016 року, на який продовжено розміщення Вкладу, Банк нараховує і виплачує Вкладникові проценти за ставкою 9,6% річних (п. 1 Угоди). Позивач також вказує, що із Спадкового реєстру під час провадження у спадковій справі № 04-2016, заведеної 25.02.2016 р., було отримано інформаційну довідку № 43075913 з відомостями про наявність заповіту, реєстраційний № 1-3462, посвідченого нібито від імені спадкодавця Першою Артемівською державною нотаріальною конторою 30.10.1993 року. Місцем збереження другого примірника даного заповіту зазначено Донецький обласний державний нотаріальний архів за адресою: м. Красноармійськ, мкр. Горняк, буд. 1. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. До суду від нього надійшла заява, в якій він підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу без його участі. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява, в якій вона просить суд розглянути справу без її присутності. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні просив позов задовольнити на підставах, викладених в ньому. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надіслала заяву про розгляд справи в відсутності представника відповідача та просила ухвалити рішення на розсуд суду. Ухвалою суду від 11.11.2016 року до участі у справі в якості третьої\~ особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено АТ «Банк «Фінанси та Кредит», адреса: м. Київ, вул. Січових Стрільців, 60.\~\~\~Представник третьої особи: ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» [PERSON] у судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суд при ухваленні рішення про задоволення позовних вимог виходить з того, що правовідносини між сторонами склалися щодо спадкового майна та визнання права власності на майно в порядку спадкування та з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], одружилися 24.04.1962 року і після реєстрації одруження присвоєно прізвища чоловіку Богданов, дружині [PERSON], про що свідчить Свідоцтво про одруження серія ІІІ-УР № 232373, видане міським бюро ЗАГС Донецької області 24.04.1962 року (арк. с. 7). Згідно Додаткової угоди № 1 до Договору-заяви № 300131/128185/7-14 від 05.11.2014 року про банківський строковий вклад (депозит) Ф&К «Пенсійний» в іноземній валюті від 08.06.2015 р. ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] уклали дану угоду про продовження розміщення горошових коштів в сумі 3826 доларів США на вкладному рахунку, що розміщений в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» № 2630.4.310962.01, на період з 06 червня 2015 року по 03 червня 2016 року. За час користування коштами Вкладу протягом цього періоду Банк нараховує та виплачує Вкладникові проценти за ставкою 9,6% річних. [PERSON], [INFO], померла 18.11.2015 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 24.11.2015 року, актовий запис № 2262. Відповідно до\~статті 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно частини другої\~статті 1220 ЦК України\~часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя\~ст. 1223 ЦК). Відповідно до\~статті 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно частини першої\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має протягом шести місяців з часу відкриття спадщини подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина 1 ст.\~1269, частина 1 ст.\~1270 ЦК). З Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру № 43077227 та 46208528 вбачається, що у передбачений частиною 1\~ст. 1270 ЦК України шестимісячний\~строк 25.02.2016 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Артемівського нотаріального округу Донецької області [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. Однак, до теперішнього часу свідоцтво про право на спадщину не видане у звязку з відмовою нотаріуса від вчинення нотаріальної дії на тій підставі, що всі документи, прийняті на збереження в Донецький обласний нотаріальний архів залишилися в архівосховищах нотаріального архіву в місті Донецьку, доступ до яких відсутній у звязку з знаходженням його на даний час на території, що непідконтрольна державі Україна, а також Інформаційна довідка із Спадкового реєстру не дає можливості ідентифікувати особу заповідача і не відображає відомості щодо кола спадкоємців за заповітом та переліку заповіданого майна. Згідно\~ст.1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частин першої-другої\~статті 1228 ЦК України\~вкладник має право розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі). Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. 05.12.2016 року від представника банку [PERSON], діючої на підставі довіреності від 13.10.2016 року № 3-132000/11169, виданої уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку [PERSON] надійшли письмові пояснення до позовної заяви, у яких повідомлено суд, що вкладника [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) включено до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в сумі 3839,61 доларів США. Відповідно до частини першої\~статті 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (частина перша\~статті 1298 ЦК, частина десята\~ статті 67 Закону України «Про нотаріат»), тобто по цій справі свідоцтво про право на спадщину позивач мав отримати після 24.05.2016 року. Згідно частини першої\~статті 67 Закону України «Про нотаріат»\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Відповідно до п. 4.9. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений\~наказом Мінюсту України від 22.02.2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до статті 41 Конституції України, частини першої статті\~319, частини першої статті\~321 ЦК України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним. У статті першій Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого\~Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до\~ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Суду як джерело права. Істотною умовою дотримання статті 1 Протоколу N 1 до Конвенції в ході втручання є законність цього втручання. "Перше і саме гласна вимога статті 1 Протоколу N 1 до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання органів державної влади в повагу власності має бути законним, про що зазначено в Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Беелер проти Італії» (Beyeler v. Italy) [GC], заява №\~33202/96, п. 107, ECHR 2000-I, п.108- 109. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні, про що наголошується у Рішенні Європейського Суду з прав людини у справі\~«Будченко проти України» (заява 38677/06), п. 40 рішення). У справі «East/West Alliance Limited» проти України»\~(Заява № 19336/04) Європейський Суд зазначив: Згідно з усталеною практикою Суду\~стаття 1\~Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах\~«[PERSON] проти Італії»\~(Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» (<...>) [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року). Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога\~статті 1\~Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні\~Конвенції\~вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «[PERSON] проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі\~статті 1\~Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі\~«Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»\~(James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98) (п.166-168 рішення). Оскільки Інформаційна довідка із Спадкового реєстру, отримана на запит приватного нотаріуса [PERSON], не дає можливості ідентифікувати особу заповідача і не відображає відомості щодо кола спадкоємців за заповітом та переліку заповіданого майна, інші особи, ніж позивач не зверталися до нотаріуса щодо отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], а до того ж ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» підтвердив включення до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в сумі 3839,61 доларів США вкладника [PERSON], та не повідомив суд щодо наявності заповідального розпорядження на будь-яку особу, суд дійшов висновку, що на теперішній час законні підстави для втручання органу влади у мирне володіння майном, а саме, для припинення (обмеження) можливості [PERSON] користуватися та розпоряджатися грошовим вкладом, що входить до спадкового майна та належить йому в порядку спадкування за законом, - відсутні. Згідно\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, є зокрема, визнання права. Відповідно до п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. На теперішній час дійсно існують перешкоди для оформлення позивачем спадкових прав у нотаріальному порядку і за таких обставин визнання права власності на майно в порядку спадкування є компетенцією суду. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач заперечень до позовних вимог не надав. Враховуючи, що матеріалами справи підтверджено факт смерті 18.11.2015 року [PERSON], ІПН [NUMBER], час і місце відкриття спадщини після її смерті м. Артемівськ (з 18.02.2016 року Бахмут) Донецької області, наявність спадкового майна грошового вкладу, суд вважає позовні вимоги [PERSON] до Бахмутської міської ради, третя особа - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», про визнання права власності в порядку спадкування за законом на грошовий вклад такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved