Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

Національна академія внутрішніх справ звернулася до суду із позовом до [PERSON], третя особа на стороні позивача: Головне управління МВС України в м.Києві про відшкодування витрат, пов"язаних з утриманням у навчальному закладі, посилаючись на те, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ (правонаступник - Національна академія внутрішніх справ) від 26 липня 2008 року №714 [PERSON] з 1 вересня 2008 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання за спеціальністю «Правознавство». 09 вересня 2008 року між Київським національним університетом внутрішніх справ (правонаступник - Національна академія внутрішніх справ) та Відповідачем [PERSON] укладено Договір №Кв-54 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ, відповідно до якого, Відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов'язувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі. Позивач зазначив, що з 01 вересня 2008 року по 28 червня 2012 року відповідно до умов Договору Відповідач у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із надання комунальних послуг. Наказом НАВС від 28 червня 2012 року №378 Відповідачу присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» та видано диплом спеціаліста. Після здобуття вищої освіти, відповідно до умов Договору Відповідача направлено для подальшого проходження служби до ГУМВС України в м. Києві. 02 грудня 2013 року на адресу НАВС надійшов лист від Солом'янського РУГУ МВС України в м. Києві за №50/7419 від 26.11.2013, яким було повідомлено позивача, що наказом ГУМВС України в м. Києві від 31 жовтня 2013 року №817 о/с Відповідача звільнено з ОВС на підставі поданого ним рапорту, за власним бажанням, тобто у порушення умов Договору Відповідач з власної ініціативи звільнився з ОВС до спливу встановленого Договором трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання. Таким чином, позивач зазначив, що Відповідач навчався в КНУВС з 01 вересня 2008 року по 28 червня 2012 року і вартість витрат, пов'язаних з утриманням його у навчальному закладі, становить 28 144,09 грн., яку позивач просить стягнути. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву в якій просив слухати справу без їх участі представника позивача позов підтримав. Відповідач, представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на те, що з довідкою про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця у Національній академії внутрішніх справ від 01.06.2012 року, яка міститься в матеріалах справи, Відповідач ознайомлена не була, а підпис прізвище написані не нею. Також в позові зазначається, що листом від 02.06.2015 р. №46/9181 Позивач повторно повідомив Відповідача про добровільне відшкодування витрат на його навчання, а саме: 28 144 грн. 09 коп., про те, до матеріалів справи Позивачем не додано доказів, що цей лист дійсно було направлено Відповідачу та ним одержано. Крім того, відповідач зазначила, що на підтвердження використаних Відповідачем послуг за навчання, Позивач надав до суду довідку про розрахунок фактичних витрат на оплату комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв, в якій зазначено, що період з 01.03.2012 по 28.06.2012 року становить 120 днів. Фактичне перебування в навчальних аудиторіях 72 дні і загальна сума витрат за вказаний період склала 1020,47 грн. Проте, факти, викладені в даній довідці не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки Відповідач не могла знаходитись у весь вказаний період в навчальних аудиторіях, оскільки з 08.01.2012 по 09.05.2012 року була направлена на виробничу практику та проходила її на посаді слідчого у Святошинському РУГУ МВС України в м. Києві. Відповідач зазначила, що обов'язковість відпрацювання або відшкодування вартості навчання випускниками вищого навчального закладу призводить до порушення їх конституційного права на працю, що вільно обирається або на яку вони вільно погоджуються та порушення права на безоплатність вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах. Таким чином, відповідач вважає, що Національна академія внутрішніх справ не має підстав для звернення до суду з даним позовом, оскільки, не має повноважень на стягнення кошова на свій розрахунковий рахунок. Окрім того, позивач не надав жодних належних доказів, що відповідач відмовилась відшкодувати витрати в добровільному порядку. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, судом встанволено наступне. Судом встановлено, що згідно наказу ректора Київського національного університету внутрішніх справ (правонаступник - Національна академія внутрішніх справ) від 26 липня 2008 року №714 [PERSON] з 1 вересня 2008 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання за спеціальністю «Правознавство». Судом встановлено, що 09 вересня 2008 року між Київським національним університетом внутрішніх справ (правонаступник - Національна академія внутрішніх справ) та Відповідачем [PERSON] укладено Договір №Кв-54 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ, відповідно до якого, Відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов'язувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі. Судом встановлено, що з 01 вересня 2008 року по 28 червня 2012 року відповідно до умов Договору Відповідач у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із надання комунальних послуг. Наказом НАВС від 28 червня 2012 року №378 Відповідачу присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» та видано диплом спеціаліста. Після здобуття вищої освіти, відповідно до умов Договору Відповідача направлено для подальшого проходження служби до ГУМВС України в м. Києві. Судом встановлено, що 02 грудня 2013 року на адресу НАВС надійшов лист від Солом'янського РУГУ МВС України в м. Києві за №50/7419 від 26.11.2013, яким було повідомлено позивача, що наказом ГУМВС України в м. Києві від 31 жовтня 2013 року №817 о/с Відповідача звільнено з ОВС на підставі поданого ним рапорту, за власним бажанням, тобто у порушення умов Договору Відповідач з власної ініціативи звільнився з ОВС до спливу встановленого Договором трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання. Судом встановлено, що з довідкою про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця у Національній академії внутрішніх справ від 01.06.2012 року, яка міститься в матеріалах справи, Відповідач ознайомлена не була, а підпис прізвище написані не нею. Судом встановлено, що листом від 02.06.2015 р. №46/9181 Позивач повторно повідомив Відповідача про добровільне відшкодування витрат на його навчання, а саме: 28 144 грн. 09 коп., про те, до матеріалів справи Позивачем не додано доказів, що цей лист дійсно було направлено Відповідачу та ним одержано. Судом встановлено, що Позивач надав до суду довідку про розрахунок фактичних витрат на оплату комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв, в якій зазначено, що період з 01.03.2012 по 28.06.2012 року становить 120 днів. Фактичне перебування в навчальних аудиторіях 72 дні і загальна сума витрат за вказаний період склала 1020,47 грн. Проте, факти, викладені в даній довідці не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки Відповідач не могла знаходитись у весь вказаний період в навчальних аудиторіях, оскільки з 08.01.2012 по 09.05.2012 року була направлена на виробничу практику та проходила її на посаді слідчого у Святошинському РУГУ МВС України в м. Києва. Судом встановлено, що Договром №Кв-54 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ, не передбачено на користь якої юридичної особи та у який термін необхідно відшкудувати витрати за навчання у разі не викоання його умов. Згідно ст. 18 Закону України "Про міліцію", який діяв на час звільення відповідача із органів ВС , курсанти вищих навчальних закладів МВС України у разі дострокового розірвання договору через не бажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження сдужби на посадах начальницького складу орнганів внутріщшніх справ після закінчення вищого навчального закладу,а також особи начальницького складу орнанів внутрішніх справ, які звільняюься із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України за власним бажанням,через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують МВС України витрати, пов"язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядкууу установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, таку відшкодування здійснюється в судовому порядку. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. А тому суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, обов"язок відшкодувати збитки саме позивачу та на якій правовій підставі, з наданням належних та обгрунтованих доказів щодо завданитх збитків відповідачем, а тому позов не доведений та задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають відшкодуванню, що підтверджені квитанцією. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed