Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить: визнати позивача батьком дитини [PERSON], [INFO], та внести відомості до актового запису про народження [PERSON], [INFO], зазначивши батьком позивача. В обгрунтування вказаних вимог посилається на те, що з грудня 2007 року по березень 2008 року позивач та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, від яких народилась донька - [PERSON], [INFO], на момент народження якої сторони проживали окремо. Дитина зареєстрована по-батькові позивача, що на думку позивача також підтверджує факт наявності кровної спорідненості. Після народження дитини позивач постійно спілкувався з нею, та проводив час, цікавився її особистим життям, брав участь у її навчанні та вихованні, надавав матеріальну допомогу, відвідував її дошкільний заклад, цікавився навчанням дитини, її фізичним і духовним розвитком, розвитком, брав участь у створенні необхідних матеріальних умов для навчання та виховання дитини. На даний час відповідач більше 6-ти місяців перешкоджає позивачу у побаченнях з дитиною, що і стало підставою для подачі даного позову. Відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні даного позову, посилаючись на те, що на момент народження дитини відповідач була незаміжньою, та запис про батька дитини було здійснено на підставі ст. 135 СК України, позивач ніколи не брав участі у вихованні дитини та її утриманні, та доказів того, що позивач звертався до органів опіки та піклування щодо визначення участі у вихованні та спілкуванні з дитиною також до суду надано не було. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити. Відповідач та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідач дійсно підтримувала відносини з позивачем деякий час, але відповідач не вважає позивача справжнім батьком, оскільки він не піклувається про свою дитину та ніяку матеріальну допомогу їй не надає, та представник позивача [PERSON] просив застосувати строки позовної давності. Від представника третьої особи ВДРАЦС по Індустріальному та Немишлянському районах у м. Харкові ГТУЮ у Харківській області надійшло до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника. 05.10.2017 року вказана позовна заява надійшла до суду, та розподілена судді [PERSON]. 06.10.2017 року надано запит до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання відповідача, відповідь на який повернувся до суду 02.11.2017 року. Ухвалою судді від 06.11.2017 року було відкрито провадження по даній справі. 06.07.2018 року здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв'язку зі звільненням судді [PERSON]., та справа надійшла до провадження судді Зуб Г.А. Ухвалою судді від 12.07.2018 року прийнято вказану цивільну справу до провадження суті, та повторно розпочато розгляд справи по суті. Ухвалою суду від 13.08.2018 року призначено по справі судово-молекулярну експертизу за клопотанням позивача, та зупинено провадження по справі. Ухвалою суду від 30.10.2018 року відновлено провадження по справі. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, та не заперечується, що позивач та відповідач підтримували фактичні шлюбні відносини без реєстрації шлюбу з грудня 2007 року до березня 2008 року. У відповідача народилась донька [PERSON], [INFO], де матір'ю зазначена відповідач, а батьком дитини [PERSON] на підставі заяви відповідача відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Дитина проживає та зареєстрована разом з відповідачем за адресою: [ADDRESS]. Позивач вважає себе батьком дитини, тому звернувся до суду за захистом свого порушеного права. За ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до державного органу реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст.128 СК України за відсутності заяви право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Як передбачено ч.2 ст.128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими доказами, висновками експертів тощо. За ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст.212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Аналогічні положення містяться в ст.ст. 263, 264 ЦПК України, який набрав чинності з 15.12.2017 року. До суду позивачем надані фотокартки разом з дитиною, також копії квитанцій про перерахування позивачем відповідачу коштів, та надано копію довідки виданої КЗ «Дошкільний НЗ (ясла-садок) №84 ХМР від 03.07.2017 року, з якої вбачається, що позивач відвідував дошкільний заклад, та цікавився навчанням дитини. Відповідно до наданого до суду повідомлення експерта про неможливість проведення експертизи №808 від 22.10.2018 року, надати висновок експерта до суду неможливо, оскільки відповідач разом з дитиною не з'явились, тобто відповідачка свідомо ухилялася від проведення призначеної судом з метою встановлення батьківства судово-генетичної експертизи, так як клопотання експерта №808 від 06.09.2018 року про необхідність явки до експертної установи було отримано представником позивача [PERSON] 15.09.2018 року. За вказаних обставин, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач доклав можливих зусиль для доведення походження від нього дитини, батьком якої записана особа відповідно до ст. 135 ч.1 СК України, однак відповідач ухилились від проходження експертизи, яка могла б із значним ступенем вірогідності підтвердити чи спростувати наявність кровного споріднення між позивачем та дитиною [PERSON]. Доказів на спростування доводів позивача щодо визнання його батьківства стосовно дитини не надано, а посилання відповідача, що позивач не цікавиться дитиною, та не надає коштів на її утримання, не може бути належним доказом оспорювання батьківства. Факт існування між позивачем та відповідачем близьких стосунків до народження дитини, а також визнання позивачем свого батьківства щодо дитини підтвердила і матір позивача, яка була його представником в судовому засіданні. При цьому, суд враховує, що спірні правовідносини зачіпають права та інтересами малолітньої дитини, стосуються досить делікатної сфери суспільних відносин й пов'язані із особистим та сімейним життям сторін. Разом з тим, факт проживання відповідача та дитини однією сім'єю не є достатньою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки встановлення батьківства належним чином гарантує інтереси дитини щодо встановлення її походження. Право дитини на отримання важливої інформації стосовно свого походження захищається положеннями Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Таке право за жодних обставин не може бути обмежене, як й право позивача доводити своє батьківство стосовно дитини у передбачений законодавством спосіб. Захист державою сім'ї, дитинства, материнства і батьківства закріплені у ст. 51 Конституції України. Вказана конституційна норма про захист материнства та дитинства стала стимулом для пошуку позивачем справедливого рішення. Відповідно до ст. 7 Конвенції "Про права дитини" - дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. За положеннями п. 3 ч. 2 ст. 125 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначаються на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини, а походження дитини від батька визначається за спільною заявою матері та батька дитини, за заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини чи за рішенням суду. За таких обставин, суд враховує положення ст. 128 СК України, врахувавши роз'яснення п. 3 постанови пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, взявши до уваги висновок експерта, з урахуванням, інших наявних у справі та належно оцінених доказів, з дотриманням норм процесуального права, приходить про доведеність факту батьківства позивача щодо дитини [PERSON], [INFO], а тому дана позовна вимога підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п.20 п.1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року №52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання (далі по тексту - Правила), що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року №96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про: визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п.2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов'язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Що стосується заяви відповідача про застування строків позовної давності слід зазначити наступне. Відповідно до статті 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якщо інше не передбачено цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. У частині другій цієї статті закріплено, що до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. На підставі викладених норм сімейного права можна зробити наступні висновки. Законодавець у частині першій статті 20 СК України закріпив вичерпний перелік статей цього Кодексу і відповідно вимог, що випливають із сімейних відносин, до яких застосовується позовна давність. До цього переліку належить у відповідності до частини другої статті 129 СК України вимога про визнання батьківства особою, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком. Тому положення частини другої статті 129 СК України, яке є спеціальним, не може бути поширене на положення про визнання батьківства, передбачені у статті 128 СК України. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Також згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Outcome: approved