Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на 1/ 2 частину земельної ділянки, яка є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 02.10.2004 року в Гійченській сільській раді Жовківського району Львівської області між ним та відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис №15. У 2011 році, під час перебування у шлюбі, відповідно до ст. 121 Земельного кодексу України їй безоплатно з комунальної власності була передана земельна ділянка площею 0,0850 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: вул. Бузкова, 8, м. Жовква, Львівської області. Правовстановлюючі документи на вказану земельну ділянку оформлені на ім'я [PERSON]. Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 21.10.2013 року шлюб, укладений між ним та [PERSON], зареєстрований в Гійченській сільській раді Жовківського району Львівської області 02.10.2004 року за актовим записом № 15, розірвано. Стверджує, що як вбачається з копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 506781 від 16.06.2011 року [PERSON] на підставі рішення Жовківської міської ради Львівської області 7 сесії 6 скликання № 53 від 28.04.2011 року належить земельна ділянка площею 0,0850 га, кадастровий номер 4622710100:01:003:0075, цільове призначення земельної ділянки - будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в м. Жовква, вул. Бузкова, 8 Жовківського району Львівської області. Відповідно до ч. 5 ст. 61 СК України в редакції Закону України від 11 січня 2011 року № 2913- VI «Про внесення змін до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 08 лютого 2011 року, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя була земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності у тому числі приватизації. Законом України від 17 травня 2012 року № 4766- VI «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини», чоловіка, який набрав чинності з 13 червня 2012 року режим майна подружжя, набутого внаслідок приватизації, було змінено. Відповідно до пункту 5 ч. 1 ст. 57 СК України земельна ділянка набута на час шлюбу внаслідок приватизації є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Частину 5 ст. 61 СК виключено. Заявляє, що відповідно правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. У період з 08 лютого 2011 року по 13 червня 2012 року приватизована одним із подружжя земельна ділянка вважалася об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивач вважає, що враховуючи те, що спірна земельна ділянка набута сторонами за час перебування в шлюбі і є спільною сумісною власністю подружжя, частки у спільній сумісній власності є рівними, тому він має право власності на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,0850 га, яка розташована в м. Жовква, вул. Бузкова, 8 Львівської області. А тому просить позов задоволити, визнати за ним право власності на 1/ 2 частку земельної ділянки загальною площею 0,0850 га, яка розташована в м. Жовква, вул. Бузкова, 8, Жовківського району Львівської області та стягнути з відповідача в його користь судові витрати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав наведених у позові, просить задоволити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечили, оскільки вважають, що спірна земельна ділянка не є спільною сумісною власністю позивача та відповідача, адже незважаючи на те, що шлюб між ними був розірваний рішенням суду від 21.10.2013 року, однак вона з позивачем як подружжя не проживають разом із червня 2009 року, а тому вважають, що суд може визнати її особистою приватною власністю дану земельну ділянку, оскілька така була набута відповідачем за час окремого проживання з позивачем у звязку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Заслухавши думку позивача, відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку . Статтею 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.392 ЦК України передбачено захист порушеного права шляхом пред'явлення власником майна позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Судом встановлено, що позивач та відповідач уклали шлюб, який був зареєстрований 02.10.2004 року в Гійченській сільській раді Жовківського району Львівської області, актовий запис № 15, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-СГ № 009981 від 10.05.2005 року. Як вбачається з державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 506781 від 16.06.2011 року [PERSON] на підставі рішення Жовківської міської ради Львівської області 7 сесії 6 скликання № 53 від 28.04.2011 року належить земельна ділянка площею 0,0850 га, кадастровий номер 4622710100:01:003:0075, цільове призначення земельної ділянки - будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в м. Жовква, вул. Бузкова, 8 Жовківського району Львівської області. 21.10.2013 року Жовківським районним судом Львівської області було винесено рішення, яким шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Законом України « Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11.01.2011 року, який набрав чинності 08.02.2011 року, статтю 61 Сімейного кодексу України було доповнено ч. 5 такою змісту: об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації". В подальшому дана норма була виключена Законом України від 17 травня 2012 року «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка», який набрав чинності з 13 червня 2012 року. Даним законом режим майна подружжя, набутого внаслідок приватизації, було змінено, а саме ч. 1 ст. 57 СК України доповнено п. 5 відповідно до якого особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Тобто з даних норм випливає, що правовий режим спірної земельної ділянки змінювався. У період з 08 лютого 2011 року по 13 червня 2012 року приватизована одним із подружжя земельна ділянка вважалася об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Рішення № 53 про передачу земельної ділянки, яка розташована у м. Жовкві по вул. Бузкова, 8, Львівської області було прийнято 7 сесією 6-го скликання Жовківської міської ради 28.04.2011 року, а 16.06.2011 року проведено державну реєстрацію цієї земельної ділянки, тобто під час того, коли згідно норм Сімейного кодексу України дана земельна ділянка вважалася об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Суд не бере до уваги твердження відповідача, що вона з позивачем не проживають разом із червня 2009 року, оскільки шлюб між ними було розірвано рішенням суду лише 21.10.2013 року, а тому лише після набрання законної сили даним рішенням суду позивач та відповідач не вважаються подружжям. Відповідно до частини 1 статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частинами 1, 2 статті 370 ЦК України встановлено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Уразі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Стеттею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Враховуючи те, що спірна земельна ділянка набута сторонами за час перебування в шлюбі в період дії норми, передбаченої ч. 5 ст. 61 СК України в редакції Закону України від 11 січня 2011 року № 2913- VI «Про внесення змін до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 08 лютого 2011 року, відповідно до якої об'єктом права спільної сумісної власності подружжя була земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності у тому числі приватизації,а тому і є спільною сумісною власністю подружжя, частки у спільній сумісній власності є рівними, тому позивач має право власності на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,0850 га, яка розташована в м. Жовква, вул. Бузкова, 8 Львівської області. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON].

Outcome: approved