Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Голова Кельменецької районної державної адміністрації Чернівецької області Швець В.Г. подав до Кельменецького районного суду позовну заяву у якій просить відібрати дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] від матері [PERSON], жительки с. Ленківці Кельменецького району Чернівецької області без позбавлення її батьківських прав. У якості підстав позову орган опіки та піклування зазначив, що батько дітей [PERSON] в даний час відбуває покарання в місцях позбавлення волі. [PERSON] не створила належні умови для проживання дітей. У дітей виявлено ознаки тривожності, збудження, агресії через атмосферу в сім'ї. Відповідачка зловживає алкоголем, безвідповідально ставиться до виховання дітей. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні визнала позов. Представник Кельменецької районної державної адміністрації Бурлака В.С. в судовому засіданні підтримав позов. Прокурор прокуратури Кельменецького району Чернівецької області Каланча І.Г. підтримала позов. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд вважає, що наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Визнання відповідачкою позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір'ю малолітніх [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Відповідачка [PERSON] не створила належні умови для проживання дітей, зловживає алкоголем, безвідповідально ставиться до виховання дітей. В даний час діти проживають в їх бабою [PERSON] . Враховуючи наведене, суд вважає, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. У преамбулі Конвенції ООН про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Зазначене положення також закріплено у ст. 11 Закону України „Про охорону дитинства", якою сім'я визнається природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і яка несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. Згідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини (далі -Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції визначено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Згідно ст. 12 Конвенції держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до ст. 18 Конвенції , батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Ті обставини, що відповідачка не створила належних умов для поживання дітей, зловживає спиртним, є виключними обставинами, які дають підстави для відібрання дітей. Статтею 170 Сімейного кодексу України передбачено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування Згідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити. Суд вважає, що дітей слід передати їх бабі [PERSON] На підставі ст. ст.. 164, 170 СК України ,

Outcome: approved