Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача, обґрунтовуючи його тим, що 05.01.2013 року о 17.00 год. [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ-2101, н/з [NUMBER] та знаходячись у стані алкогольного сп'яніння в с. Старовишневецьке Синельниківського району по вулиці Пушкіна, 3, не впорався з керуванням та виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем Міцубісі Корізма, н/з [NUMBER] під керуванням позивача. Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди автомобіль [PERSON] отримав пошкодження, а самому [PERSON] нанесено матеріальні збитки. При виїзді на місце дорожньо-транспортної пригоди працівником ПС був складений адміністративний матеріал відносно [PERSON] за ч. І ст. 130 та ст. 124 КУпАП та усі зібрані матеріали були передані до суду. Постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2013 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. І ст.130 та ст. 124 КУпАП на накладено адміністративне стягнення за ч. І ст.130 КУпАП - позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік, а за ст. 124 - штраф у розмірі 340 грн. Таким чином, протиправність неправомірних дій [PERSON], доведена. та такі протиправні дії відповідача [PERSON], які виразилися в перебуванні останнього у стані алкогольного сп'яніння за кермом автомобіля, порушенні ним правил дорожнього руху, що і призвели до дорожньо-транспортної пригоди, знаходяться в прямому причинному зв'язку з наслідками, які наступили в результаті ДТП, а саме: механічних пошкодженнях автомобіля, який належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого Дніпропетровським МРЕВ-1 ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 30.10.2002 року автомобіля Міцубісі Корізма, н/з [NUMBER], яким керував позивач на підставі п. 2.1 ПДР України маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, та заподіяної позивачу матеріальної та моральної шкоди. Згідно Висновку спеціаліста № 2335 від 12.02.2013 встановлено, що вартість матеріальних збитків, спричинених позивачу в результаті пошкодження автомобіля становить 24417 (двадцять чотири тисячі чотириста сімнадцять) грн. 29 коп. Автомобіль [PERSON] був застрахований 28.06.2012 року за типом 1 з терміном дії до 27.06.2013 року в «Страховій компанії «Лафорт», що підтверджується копією Полісу обов'язкового страхування власників наземних ТЗ № АВ № 3265800. З 19 вересня 2011 року в Україні існує лише один тип Договору ОСАЦВ, а саме типу 1, який передбачає страхування конкретного автомобіля та будь-якого водія, який керує ним на законних підставах. Отже, отримавши дані висновку позивач звернувся до «Страхової компанії Лафорт», в якій було застраховано автомобіль [PERSON], з уточнення переліку документів, необхідних для відшкодування завданих йому матеріальних збитків та моральної шкоди. У телефонній розмові невідома особа, яка не відрекомендувалась, повідомила [PERSON], що усіма справами їх компанії займається є ТОВ «Фінанс Лайн», що знаходиться у м.Полтава а/с -ЇМ, куди необхідно направляти документи. Позивачем були зібрані усі необхідні документи та 28.02.2013 року рекомендованим листом направлені до ТОВ «Фінанс Лайн», але до теперішнього часу жодної компенсації від ані «Страховою компанією Лафорт», ані ТОВ «Фінанс Лайн»мною не отримано. Вважає, що ПАТ «Страховою компанією «Лафорт» або її правонаступник вже не можуть бути відповідачами по даній справі, оскільки рішенням Синельниківського міськрайонного суду від 17.02.2014 року по справі 191/2263/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], ПАТ «Страхова компанія «Лафорт», третя особа: [PERSON], - про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди задовольнено частково. Стягнути з [PERSON] в користь позивача 5000 грн. для відшкодування моральної шкоди. У задоволенні вимоги про стягнення з ПАТ «Страхова компанія «Лафорт» на користь позивача відшкодування матеріальної шкоди відмовлено. Отже, матеріальні збитки причинені позивачу транспортним засобом в результаті ДТП становлять 24417,29 грн, які підлягають стягненню з відповідача [PERSON], як безпосереднього заподіювача шкоди. Просить стягнути з [PERSON] на його 24417,29 грн. відшкодування матеріальної шкоди. Стягнути з [PERSON] на його користь 850 грн. 00 коп. витрачені на проведення експертизи. Судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача до початку судового засідання надав суду заяву про слухання справи без його присутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений. про причини неявки не повідомив. Третя особа до початку судового засідання надав заяву про слухання справи без його участі, проти задоволення вимог позивача не заперечує. Суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України з урахуванням згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи. Суд, з'ясувавши фактичні обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню зважаючи на наступне. 05.01.2013 року о 17.00 год. [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ-2101, н/з [NUMBER] та знаходячись у стані алкогольного сп'яніння в с. Старовишневецьке Синельниківського району по вулиці Пушкіна, 3, не впорався з керуванням та виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем Міцубісі Корізма, н/з [NUMBER] під керуванням позивача. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За правилами ч.2 ст.1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як вбачається з постанови Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.01.2013 р. [PERSON] визнано винним у згаданому вище ДТП, а саме у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 а також у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду від 17.02.2014 року по справі 191/2263/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], ПАТ «Страхова компанія «Лафорт», третя особа: [PERSON], - про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди задовольнено частково та стягнути з [PERSON] на користь позивача 5 000 грн. для відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно п.1 ч.2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6 встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Постановою Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» п. 4. передбачено «Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини». Також суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати, підтверджені документально, а саме судовий збір, витрати на експертизу та витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПКК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги, а згідно із ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, а ч.2 цієї ж статті вказує, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справа» передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Із матеріалів справи вбачається, що за договором про надання правової допомоги №29 від 08.05.2014 року та додатковою угодою від 08.05.2014 року, адвокат [PERSON] та [PERSON] прийшли до згоди про надання правої допомоги за справа № 191/1392/14-ц за позовом замовника до [PERSON]. До матеріалів цивільної справи наданий погодинний розрахунок витраченого адвокатом [PERSON] часу на виконання робіт, передбачених договором, та надані підтвердження доказів надання юридичних послуг на суму 3500 грн. На підставі ст.22, 1166, 1188, 1192 ЦК України, постановою Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»,

Outcome: approved