Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до Калінінського районного суду м. Донецька із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка», про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпуску та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, та відшкодування моральної шкоди. В позовній заяві [PERSON], від імені якого діє представник [PERSON] зазначив, що з 07.02.2011 року по 30.03.2012 року позивач працював у Шахтобудівельному управлінні №3, яке без права юридичної особи входить до складу ТОВ "Шахтобудівельна компанія "Донецькшахтопроходка". Дана обставина підтверджується записами в сторінках його трудової книжки. 30.03.2012 року, згідно наказу №160-к від 30.03.2012 року позивач був звільнений по переводу відповідно п.5 ст.36 КзПП України. Позивач зазначив, що відповідач не виплатив йому у день звільнення 30.03.2012 року всі суми, належні йому, як звільненому працівнику. Позивач також зазначив, що відповідач не виплатив повністю заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку, компенсацію заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати. Таким чином, позивач вважає, що відповідач грубо порушив його законні трудові права. Крім того, у січні 2014 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою, яка долучені до матеріалів позову про видачу йому письмових довідок та письмової інформації про: суму остаточного розрахунку, що належала йому в день його звільнення 30.03.2012 року та з яких саме виплат вона складалась, чи був на даний час із ним здійснення повністю остаточний розрахунок по усім виплатам, належним йому, як звільненому працівнику в день його звільнення 30.03.2012 року, про видачу йому довідки про розмір його середньоденного заробітку, який розраховується згідно Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року (за два місяці перед звільненням 30.03.2012 року) із зазначенням суми нарахованої йому за два місяці заробітної плати та кількості відпрацьованих у цих місяцях днів. Але письмової відповіді позивач так і не отримав. Позивач вважає, що відповідач повинен йому виплатити не лише усі наявні заборгованості у зв'язку зі звільненням його 30.03.2012 року, а ще його середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи від дати його звільнення, яке було 30.03.2012 року по день повної виплати всіх сум, належних йому, як звільненому, працівникові в день звільнення або по день ухвалення рішення суду по цій справі, якщо остаточний розрахунок на дату ухвалення рішення суду по цій справі ще не був проведений. Крім того, позивач вважає, позовну давність для звернення до суду для вирішення цього спору слід обчислювати починаючи з цього моменту, коли він достовірно дізнався з довідок відповідача про наявність або відсутність заборгованостей перед позивачем після звільнення та про здійснення із ним остаточного розрахунку. Позивач вважає, що якщо строк позовної давності ним і був пропущений, то несуттєво і з вищезазначених поважних причин є достатні правові підстави для його поновлення. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожний громадянин має право на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена як правило в грошовому виразі яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно - ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Згідно зі ст.15 ЗУ «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, нормі праці, розцінки, тарифні ставки, схеми посадових окладів, умов запровадження та розміри надбавок, премій та ін. встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством генеральною та галузевою угодами. У відповідності зі ст.16 КЗпП України умови колективного договору, що погіршують порівняно з чинним законодавством і угодами становище працівників, є недійсними. Позивач зазначив, що грубо порушуючи ст.116 КЗпП України відповідач не здійснив позивачу повний розрахунок в день його звільнення, тому з відповідача необхідно стягнути на користь [PERSON] його середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, як це передбачено в силу ст.117 КЗпП України. Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" вказано, що вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача. Тому позивач вважає, що його вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, як зазначено вище, підлягають повному задоволенню. Крім того позивач зазначив, що оскільки відповідач не виплатив йому всі суми, належні позивачу, як звільненому працівникові в день звільнення, [PERSON] заподіяна моральна шкода, розмір якої він оцінює в сумі 10000 гривень, з урахуванням наступного. Так позивач зазначив, що відповідачем були порушені його законні трудові права і зв'язку з чим йому були спричинені моральні страждання, так як він тривалий час не отримував всі суми, належні йому, як звільненому працівникові в день звільнення які були джерелом доходу для нього та членів його родини, позивач відчував матеріальний тягар через нестачу коштів, вимушений був здійснювати, вживати додаткові зусилля для утримання родини та організації свого життя. Позивач відчував і відчуває моральні страждання, які не вгамувалися ще й досі тому що його законні трудові права були порушені відповідачем, який не бажав їх самостійно своєчасно самотужки відновити. Позивач зазначив, що його моральні страждання посилює той факт, що згодом, після його звільнення, відповідач не вибачився усно та письмово належним чином перед ним, не продемонстрував перед ним ніякого каяття у тому, що серйозно порушив законні трудові права позивача, не бажав самостійно своєчасно самотужки їх відновити. Внаслідок невиплати позивачу відповідачем всіх сум, належних йому, як звільненому працівникові в день звільнення він відчувала і відчуває почуття незручності, пов'язане з неповагою, презирством відповідачем його гарантованих Конституцією України и передбачених трудовим законодавством прав на отримання остаточного розрахунку в день звільнення. Тому, позивач вважає, що з відповідача необхідно стягнути на його користь 10000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України, відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Посилаючись на вимоги Конституції України позивач просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка» на його користь заборгованість по заробітній платі у зв'язку із звільненням його 30.03.2012 року у сумі 600 грн. за лютий 2011 року, компенсацію за невикористану відпустку у зв'язку із звільненням 30.03.2012 року у сумі 2500 гр., середній заробіток за два місяці у сумі 400 гр. та відшкодування моральної шкоди, заподіяної порушенням законних трудових прав у сумі 10000 гр. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка» Пригара О.О., яка діє на підставі довіреності надала до суду письмові заперечення в яких зазначила, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, так як є надуманими, необґрунтованими, незаконними, не підтвердженими доказами та фактичними обставинами з наступних підстав. Так, наказом №30-к від 07.02.2011 року начальника відокремленого підрозділу «ШПБУ № 3» ТОВ «ШБК «Донецькшахтопроходка» Проніна В.І., що діє від імені юридичної особи на підставі п.4.1 Положення про відокремлений підрозділ «ШПБУ №3», затвердженого генеральним директором ТОВ «ШСК «Донецькшахтопроходка» Новіком Е.Б. від 09.06.2008 року, позивач був прийнятий на роботу в якості гірника очисного забою 5 розряду з повним робочим днем на підземній роботі на ділянку гірничо-монтажних робіт №3 (УГМР № 3) на ш/у «Покровське». Згідно ст.21 КЗпП України трудовий договір - угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підпорядкуванням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Статтею 95 ЦК України «Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій». Відокремлений підрозділ не є юридичною особою. Воно наділяється майном юридичної особи, яка його створила, і діє на підставі затвердженого нею положення. Керівник відокремленого підрозділу призначається юридичною особою і діє на підставі виданої йому довіреності. Тобто, з позивачем по суті було укладено трудовий договір з власником підприємства, а саме з ТОВ «ШБК «Донецькшахтопроходка» в особі його відокремленого підрозділу «ШПБУ № 3». Крім того, наказом по підприємству від 16.01.2012 року №10 у складі ТОВ «ШБК «Донецькшахтопроходка» було створено відокремлений підрозділ «Управління підземних гірничо-монтажних та підготовчих робіт» на базі виробничих ділянок УГМР № 3,4 і УГПР №5 ВП ШПБУ №3 ТОВ «ШБК «Донецькшахтопроходка». У зв'язку з чим, наказом №160-к від 30.03.2012 року по ВП «ШПБУ № 3» ТОВ «ШБК «Донецькшахтопроходка» всі працівники дільниці УГМР №3 ВП «ШПБУ №3» ТОВ «ШСК «Донецькшахтопроходка» , в тому числі і позивач - [PERSON] були переведені з ВП «ШПБУ № 3» ТОВ «ШСК «Донецькшахтопроходка» , а фактично переміщені в межах одного і того ж підприємства у новостворений відокремлений підрозділ «УГПР» ТОВ «ШСК Донецькшахтопроходка». Статус ТОВ «ШСК «Донецькшахтопроходка», як юридичної особи підтверджується копією Статуту та довідкою облстатуправління серія АА №703973, а організаційно правова форма його відокремлених підрозділів «ШПБУ №3» «УГПР» підтверджується довідками облстатуправління серія АБ №210762 , серія АА №543362. За період роботи позивача [PERSON] у ВП ШПБУ №3 в період з 07.02.2011 року по 30.03.2012 рік, він мав право на 74 календарних дні щорічної відпустки, з яких він використав - 66 календарних днів, що підтверджується доданою довідкою відділу кадрів підприємства. Залишок невикористаної у ВП «ШПБУ №3» щорічної відпустки - 8 календарних днів та належна за це компенсація позивачу 22.03.2012 року, згідно АВІЗО №57/1 від 30.04.2012 року були передані у ВП «УГПР» ТОВ «ШСК «Донецькшахтопроходка» куди працівник був фактично переміщений 30.03.2012 року, у зв'язку з чим позивач [PERSON] мав право вже з 31.03.2012 року оформити чергову щорічну відпустку, отримавши при цьому всю суму компенсації за не використаний відпустку в ВП «ШПБУ № 3» тривалістю 8 календарних днів. Статтею 24 Закону України «Про відпустки» передбачено, що у разі переведення працівника на роботу на інше підприємство грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток за його бажанням повинна бути перерахована на рахунок підприємства, на яке перейшов працівник, аналогічне передбачено і ст. 83 КЗпП України. Зазначені обставини свідчать, що позивач насправді не був звільнений 30.03.2012 року з підприємства - ТОВ «ШБК Донецькшахтопроходка», так як фактично 30.03.2012 року він був переміщений всередині підприємства, причому, на ту ж саму посаду і на ту ж ділянку, але тільки до складу іншого відокремленого підрозділу цього ж підприємства. Тому доводи позивача про те, що нібито були порушені його трудові права і йому не були виплачені належні кошти при переміщенні всередині підприємства: з ВП «ШПБУ №3» у ВП «УГПР» не відповідають дійсності, так як з підприємства - ТОВ «ШБК» «Донецькшахтопроходка», на адресу якого направлено позов [PERSON], він звільнений 11.12.2013 року наказом по ТОВ «ШБК» «Донецькшахтопроходка» №2318к від 11.12.2013 року з виплатою компенсації за 83 календарних дні невикористаної на цьому підприємстві відпустки. У зв'язку з чим представник відповідача просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивачу. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON], який діє на підставі довіреності в судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, але надали до суду письмові заяви в якій просили суд розглянути справу у їх відсутності та задовольнити позовні вимоги, тому суд вважає можливим розглянути цивільну справу у відсутність позивача та його представника позивача, по наявним у справі доказам, відповідно до вимог ст. ст. 158 ч.2 та 169 ЦПК України. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка», який діє на підставі довіреності Булгаков В.О. в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON], від імені якого діє [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка», про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпуску та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, та відшкодування моральної шкоди не визнав, надав пояснення аналогічні тим, що викладені у письмових запереченнях проти позову і просив суд відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені позовні вимоги [PERSON] від імені якого діє його представник [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка», про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпуску та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, та відшкодування моральної шкоди, не підлягають задоволенню з наступних відстав. Суд на підставі ст. ст. 10, 27, 60 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. Так в судовому засіданні встановлено, що наказом №30-к від 07.02.2011 року начальника відокремленого підрозділу «Шахтопрохідне будівельне управління №3» Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» «Донецькшахтопроходка» Проніна В.І., що діє від імені юридичної особи на підставі п.4.1 Положення про відокремлений підрозділ «Шахтопрохідне будівельне управління №3», затвердженого генеральним директором ТОВ «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка» Новіком Е.Б. від 09.06.2008 року, позивач [PERSON] був прийнятий на роботу в якості гірника очисного забою 5 розряду з повним робочим днем на підземній роботі на ділянку гірничо-монтажних робіт №3 на ш/у «Покровське». Згідно ст.21 КЗпП України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підпорядкуванням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Статтею 95 ЦК України передбачено, що філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Відокремлений підрозділ не є юридичною особою. Він наділяється майном юридичної особи, яка його створила, і діє на підставі затвердженого нею положення. Керівник відокремленого підрозділу призначається юридичною особою і діє на підставі виданої йому довіреності. Тобто, в судовому засіданні встановлено, що з позивачем [PERSON] було укладено трудовий договір з Товариством з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка» в особі його відокремленого підрозділу «Шахтопрохідне будівельне управління № 3». Крім того, наказом по підприємству від 16.01.2012 року №10 у складі Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка» було створено відокремлений підрозділ «Управління підземних гірничо-монтажних та підготовчих робіт» на базі виробничих ділянок УГПР № 3, 4 і УГПР №5 Відокремленого підрозділу «Шахтопрохідне будівельне управління №3» Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка». Зазначені факти підтверджено документально. Також в судовому засіданні встановлено, що наказом №160-к від 30.03.2012 року Відокремленого підрозділу «Шахтопрохідне будівельне управління №3» Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка» всі працівники дільниці УГПР №3 Відокремленого підрозділу «Шахтопрохідне будівельне управління №3» Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» «Донецькшахтопроходка», в тому числі і позивач [PERSON] були переведені з відокремленого підрозділу «Шахтопрохідне будівельне управління №3» Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» «Донецькшахтопроходка», а фактично переміщені в межах одного і того ж підприємства у новостворений відокремлений підрозділ «Управління підземних гірничо-монтажних робіт» Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка», що також підтверджено документально. Статус Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка», як юридичної особи підтверджується копією Статуту та довідкою Головного управління статистики у Донецькій області серія АА №703973, а організаційно правова форма його відокремлених підрозділів «Шахтопрохідне будівельне управління №3» «Управління підземних гірничо-монтажних та підготовчих робіт» підтверджується довідками Головного управління статистики у Донецькій області серія АБ № 210762 , серія АА № 543362. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що за період роботи [PERSON] у відокремленому підрозділі ВП «Шахтопрохідне будівельне управління №3» в період з 07.02.2011 року по 30.03.2012 рік, позивачу було надано 74 календарних дні щорічної відпустки, з яких він використав 66 календарних днів, що підтверджується довідкою відділу кадрів підприємства. Залишок невикористаної у відокремленому підрозділі «Шахтопрохідне будівельне управління №3» щорічної відпустки у кількості 8 календарних днів та належна за це компенсація позивачу 22.03.2012 року, згідно АВІЗО № 57/1 від 30.04.2012 року були передані у відокремлений підрозділ «Управління підземних гірничо - монтажних та підготовчих робіт» Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка» куди працівник був фактично переміщений 30.03.2012 року, у зв'язку з чим позивач мав право вже з 31.03.2012 року оформити чергову щорічну відпустку, отримавши при цьому всю суму компенсації за не використану відпустку у відокремленому підрозділі «Шахтопрохідне будівельне управління» № 3» тривалістю 8 календарних днів. Статтею 24 Закону України «Про відпустки» передбачено, що у разі переведення працівника на роботу на інше підприємство грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток за його бажанням повинна бути перерахована на рахунок підприємства, на яке перейшов працівник, аналогічне передбачено і ст. 83 КЗпП України. Зазначені обставини свідчать, що позивач насправді не був звільнений 30.03.2012 року з підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка», так як фактично 30.03.2012 року він був переміщений всередині підприємства, причому, на ту ж саму посаду і на ту ж ділянку, але тільки до складу іншого відокремленого підрозділу цього ж підприємства. Тому доводи позивача про те, що нібито були порушені його трудові права і йому не були виплачені належні кошти при переміщенні всередині підприємства: із відокремленого підрозділу «Шахтопрохідне будівельне управління №3» у відокремлений підрозділ «Управління підземних гірничо - монтажних та підготовчих робіт» не відповідають дійсності, так як з підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка» позивач був звільнений 11.12.2013 року наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка» №2318к від 11.12.2013 року з виплатою компенсації за 83 календарних дні невикористаної на цьому підприємстві відпустки. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, про те що позовні вимоги [PERSON], від імені якого діє представник [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка», про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпуску та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, дією чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст.137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Статтею 237-1 Кодексу Законів про працю України встановлено загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду: моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується особою, яка її завдала. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи той факт, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпуску та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, є необґрунтованими, не законними, і не підтверджені доказами, суд вважає необхідним відмовити у задоволені позовних вимог [PERSON], від імені якого діє представник [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка», про відшкодування моральної шкоди. На підставі викладеного, ст. ст. 10, 11, 60, 90, 158, 169, 209, 212, 213-215 ЦПК України суд, -

Outcome: dismissed