Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

Заявник звернулася до суду з вказаною заявою, мотивуючи тим, що в її актовому записі про шлюб зазначено її національність - «українка», хоча мало б бути вказано «полячка», однак в актовому записі про її народження національність батька вказана «українець», а мати «полька». Заявник зверталася до відділу ДРАЦС Білоцерківського МРУЮ щоб внести зміни в актовий запис про шлюб, але отримала відмову щодо внесення змін до актового запису, зокрема, внесення змін в графу національність з «українка» на «полька». Заявник просить суд встановити факт приналежності її до польської національності та зобов'язати відділ ДРАЦС внести зміни до актового запису про шлюб, змінивши в графі національність дружини з «українка» на «полька». Заявник у судовому засіданні заяву підтримала. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, подали до суду заяву де просять розглядати справу за відсутності їхнього представника . Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення. Так, в судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] (дошлюбне [PERSON]) народилася [INFO] та її батьками значаться [PERSON] за національністю українець та [PERSON] за національністю полька. Зазначене підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON]. Встановлено, що 08.02.1958 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб та наречена змінила своє прізвище на [PERSON] . В даному документі - свідоцтві про одруження, відсутні відомості щодо національностей подружжя, але, замовивши у відділ ДРАЦС Білоцерківського МРУЮ де відбулася реєстрація шлюбу, повний актовий запис про одруження, заявник виявила, що її національність значиться «українка». Заявник звернулася до відділу ДРАЦС Білоцерківського МРУЮ з заявою про внесення змін в актовий запис про шлюб, зазначивши її національність «полька», але заінтересована особа склала висновок про відмову у внесенні зазначених змін, оскільки в свідоцтві про народження заявника національність батька записана «українець». Заінтересованою особою надано суду повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб АМЕ № 743945 від 19.01.2016 р., з якого вбачається, що національність нареченої записана «українка». Як пояснила в судовому засіданні заявник, що в її сім'ї завжди мало місце виховання відповідно до польських традицій, вона сповідує католицьке віросповідання, знає культурні звичаї польського народу, відзначає польські свята. В Польщі в м. Кракові похоронена її баба, та проживають багато родичів. Як зазначила заявник, польська національність їй ближча і вона бажає відновити та зберегти її. На даний час внесення змін в актовий запис про шлюб та відновлення національності необхідно заявнику, щоб її онук зміг оформити належно документи, бажає навчатися Польщі, має наречену, яка проживає в Польщі. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 269 ЦК України встановлено, що особисті немайнові права належать кожній особі від народження або за законом. Згідно зі ст. 271 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя. Відповідно до ст.300 Цивільного кодексу України фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи громадян захищаються судом. Згідно зі ст.11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх кордонних народів і національних меншин України. У відповідності до ст.3 Закону України "Про національні меншини в Україні" до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається, про що зазначено у ст. 11 вказаного закону. Статтею 1 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01.02.1995р., ратифікованої ЗУ «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 09.12.1997 року, встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід'ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва. Відповідно до ст. 3 Конвенції кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Відповідно до положень статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року № ETS № 005, (ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-BP), кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійсненні цього права, за винятком, коли втручання здійснюються згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або захисту прав і свобод інших осіб. На підставі Указу Президента України № 70/99 від 27 січня 1999 року, втратив чинність Указ Президента України від 31 грудня 1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності», і з того часу в законодавстві України відсутні норми, якими передбачаються настання певних юридичних наслідків або набуття немайнових прав в залежності від національності особи. Проте, навіть якщо існує гнучкість чи суперечність стосовно правильного тлумачення закону, чи порядку зміни національності, безперечним є те, що право особи на збереження своєї національності, як і право на її зміну, визнається законодавством України. Оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження безперечний факт того, що мама заявника була полька, а тому заявник має право на відновлення своєї національності і на внесення змін до правовстановлюючого документа із зазначенням національності "полька, як це передбачено Законом України "Про національні меншини". Таким чином, підлягає судовому захисту право заявника на повагу до її приватного та сімейного життя, визначення національності, шляхом встановлення факту неправильності запису а ктовому записі про шлюб №72 від 08.02.1958 року. Встановлення даного факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Встановлення факту національної ідентичності заявнику необхідне для впорядкування документів, для реалізації її особистих інтересів та прав - підтвердження польського походження її роду. На підставі наведеного та

Outcome: approved