Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

ЖБК «Будівельник - 8» звернувся до суду з вимогами, які були уточнені в процесі судового розгляду (а.с.37), до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення в солідарному порядку заборгованості за спожиті житлово - комунальні послуги за період з 01.06.2009 р. до 01.06.2013 р. у розмірі 16 700 грн. з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних від суми простроченої заборгованості, а також понесені витрати на правову допомогу, посилаючись на те, що відповідачами не виконуються зобов'язання по сплаті квартирної плати та комунальні послуги, у зв'язку з чим утворилася вказана заборгованість. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на не проживання в даній квартирі, оскільки обставини захоплення квартири сторонніми особами є предметом розслідування правоохоронними органами; достовірність розрахунку заборгованості сумнівна, при цьому він не є власником квартири, оскільки остання не розподілена в натурі; довідка Ф-3 не є доказом факту проживання. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є власником 35 частини [ADDRESS] та членом ЖБК «Будівельник - 8», а його колишня дружина [PERSON] - власником 25 частини, що підтверджується рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.10.2002 р. та довідкою - характеристикою від 04.04.2005 р. щодо реєстрації в Київському міському бюро технічної інвентаризації. (а.с.10-12) Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 грудня 2002 року та Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22 грудня 2003 року зазначене рішення залишено без змін. (а.с.10-13) Вище зазначене спростовує доводи відповідача про неналежність йому будь - якої частини квартири. Як вбачається з наданих матеріалів, [PERSON] 09 лютого 2004 року звернулася до ЖБК «Будівельник - 8» з приводу розділу особових рахунків щодо сплати комунальних послуг. (а.с.97-98) В подальшому [PERSON] реалізовано свою частку і власником 25 частини стала [PERSON], про що зазначено і довідках Ф-3 (а.с.129-131) У відповідності до довідки Ф-3 ЖБК «Будівельник - 8», у [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON], у власності якого 35 частини квартири. (а.с.129-131) Згідно з даними розрахунку заборгованості по платежам за утримання будинку, прибудинкової території та за комунальні послуги, заборгованість станом на 01 червня 2013 року становить 16 700,40 грн., з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних. (а.с.14-15) Розрахунок 35 частини квартири, належної відповідачу [PERSON] проводився на підставі документів про проектування, будівництва і визначення кошторисної вартості квартир. (а.с.107-114) Відповідно до ст. 162 ЖК України власники квартир зобов'язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги відповідно до умов договору з організацією, яка обслуговує будинок, а також приймати участь у витратах по утриманню будинку та прибудинкової території. Відповідно до ч. 4 ст. 319, 322 ЦК України - власність зобов'язує і власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Відповідач [PERSON] є сином [PERSON], який зареєстрований та проживає за вище зазначеною адресою, що підтверджується довідкою Ф-3 (а.с.9), тому також має сплачувати частину вартості житлово комунальних послуг. Зокрема, пунктом 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинкових територій, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року встановлено, що власники, наймачі та орендарі жилих приміщень зобов'язані своєчасно вносити плату за обслуговування і ремонт будинку, плату за найом чи оренду квартири, комунальні та інші послуги. Відповідач [PERSON] зазначає також про неможливість нарахування за житлово - комунальні послуги, оскільки ні він ні його син в квартирі не проживають, тому будь - які підстави нарахування відсутні. Доводи щодо не проживання відповідачів за місцем реєстрації суд відхиляє, оскільки суду не надано належних доказів на підтвердження зазначеної обставини. Акти від 04 грудня 2007 року та від 29 лютого 2008 року (а.с.125-127), в одному з яких зазначено про антисанітарні умови та непроживання у квартирі відповідачів через незадовільні умови проживання та в іншому акті зазначено - щодо неприпустимого стану оселі, не свідчать про не проживання відповідачів у квартирі станом на червень 2009 рік та по сьогодні. Зокрема, акти датовані 2007 та 2008 р.р., а позов поданий до суду про стягнення заборгованості за період з червня 2009 року по травень 2013 рік. Крім того, будь - яких заяв до ЖБК щодо не проживання та не нарахування комунальних послуг, відповідачами також не надавалося. В порушення зазначених норм закону відповідачі належно не сплачують житлово комунальні послуги, у зв'язку з чим утворилася заборгованість. Заявлене клопотання щодо застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню з тих підстав, що 12 вересня 2012 року Деснянським районним судом м. Києва винесено судовий наказ щодо стягнення з відповідачів заборгованості за житлово - комунальні послуги, який в подальшому 10 червня 2013 року скасовано, тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача боргу у розмірі 16 700,40 грн. з урахуванням 3 % річних та індексу інфляції за період з червня 2009 року по травень 2013 року включно. (а.с.14-15) Статтею 79 ЦПК України передбачені види судових витрат, які складаються з судового збору та витрат на правову допомогу. Статтею 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. В обгрунтування вимог про відшкодування витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, позивач надав суду платіжне доручення. Виходячи з положень ст.ст. 79, 84, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню всі понесені ним по справі судові витрати у вигляді судового збору, а також витрати на правову допомогу. На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 114,70 грн. та 2 385,79 грн. - витрати на правову допомогу, які не перевищують граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, а саме 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням (підготовка документів, скарг, заяв, уточнення позовних вимог у відповідності до Договору про надання правової допомоги) та участь в судових засіданнях - 20.09.13, 07.10.13, 12.12.13, 17.01.14, 06.02.14, 13.02.2014, 18.02.14, 17.03.14 (протягом 6 год. 34 хв), при цьому з 01.01.13 по 30.11.13 розмір мінімальної заробітної плати у відповідності до Закону „Про Державний бюджет України на 2013 рік" становить 1147 грн. 40 % з 1147 грн. ( 1147*40%= 458,80 грн. за 1 год.); а з 01.12.13 - 1218 грн. (1218*40%= 487,2 грн. за 1 год.), що відноситься також до судових витрат та на підставі ст. ст. 79,85 ЦПК України підлягають задоволенню.

Outcome: approved