Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 04.03.2016 р. звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із зазначеною позовною заявою до відповідача, в якій просив: стягнути з [PERSON] на його користь суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 12614 грн. 04 коп.; стягнути з [PERSON] на його користь суму моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 5000,00 грн.; стягнути з [PERSON] на його користь витрати по сплаті судового збору. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивач [PERSON] посилається на наступне. Так, 16.10.2015 р. в м. Києві по вул. Жилянській (в районі будинку № 128 / 28 ) сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Ford Focus» д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачу на праві приватної власності, та автомобіля марки «Daewoo Lanos» д.н.з. [NUMBER] , під керування відповідача [PERSON] . Позивач вказує на те, що причиною ДТП стало порушення відповідачем Правил дорожнього руху України. Визнавши свою вину у скоєнні ДТП, відповідач запропонував скласти Протокол про ДТП (Європротокол). На момент ДТП позивач мав поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 5208021, дійсний з 02.08.2015 р. по 01.08.2016 р. Відповідач, в свою чергу, мав поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 5538814, дійсний на період з 25.04.2015 р. по 25.04.2016 р. Як вказує позивач, оскільки ДТП сталося за участю лише забезпечених транспортних засобів, були відсутні травмовані люди, а також між ними з відповідачем була досягнута згода щодо обставин скоєння ДТП, так як відповідач визнав, що ДТП сталося з його вини, позивачем було викликано на місце ДТП патруль поліції та в їх присутності було складено та підписано обома учасниками ДТП Європротокол, в якому були викладені всі обставини настання ДТП та відображена схема розташування транспортних засобів в момент ДТП. Після складання Європротоколу, позивачем було повідомлено страхову компанію про страховий випадок відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», після чого вони залишили місце дорожньо-транспортної пригоди. Позивач посилається на те, що 16.10.2015 р. він звернувся з заявою та всіма необхідними документами у страхову компанію відповідача для здійснення виплати страхового відшкодування, в зв`язку з настанням страхового випадку. На підставі його заяви та доданих документів, страховою компанією ПАТ «СК «Скайд» було відкрито страхову справу № 2700/15. Разом з тим, листом від 15.01.2016 р. за № 124К, страховою компанією відповідача було повідомлено про прийняте рішення щодо відмови у виплаті страхового відшкодування за вищевказаним страховим випадком. Відмова у виплаті страхового відшкодування була мотивована тим, що в процесі розгляду страхової справи, відповідач відмовився від визнання своєї вини у вчиненні ДТП та, нібито, надав відповідні докази. Також, страхова компанія відповідача послалася на те, що у складеному Європротоколі в п. 16 відсутні дані про визнання своєї вини відповідачем, що, на думку страхової компанії, є підтвердженням того, що ДТП сталося із обоюдної провини позивача та відповідача, а отже підстави для здійснення страхового відшкодування відсутні. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду. Позивач зазначає, що відповідно до Акту № КМДС - 0009184 від 20.10.2015 р., вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача складає 12614,04 грн., які позивач просить стягнути з відповідача в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Крім того, як зазначає позивач, крім матеріальних збитків, йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у спричиненні негативних наслідків в результаті ДТП для нього та його родини, що виразилось у порушенні звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, а також моральних стражданнях, пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 5000 грн. Як вказує позивач, станом на день звернення до суду, він не отримав зі сторони відповідача ніякого відшкодування. Таким чином, оскільки в позасудовому порядку відповідач відмовляється відшкодувати шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 09.03.2016 р. зазначена цивільна справа була передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Лазаренко В.В. Ухвалою судді судді Солом`янського районного суду м. Києва Лазаренко В.В. від 02.06.2016 р., відкрито провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та призначено справу до судового розгляду. 30.08.2016 р. до суду від відповідача [PERSON] надійшли письмові заперечення проти позову, відповідно до яких відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем жодним чином не доведено вину відповідача у скоєнні ДТП, а також розмір шкоди, завданої нібито з вини відповідача. Ухвалою суду від 09.09.2016 р., постановленою на місці, судом залучено до участі у справі в якості третьої особи ПАТ СК «Скайд». Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 13.02.2019 р. зазначена цивільна справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Позивач [PERSON] та представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь позивача матеріальну шкоду, завдану внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 12614,04 грн. та завдану моральну шкоду в розмірі 5000 грн., посилаючись на підстави та обставини, викладені у позовній заяві, та надані докази. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти позову з підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність, необґрунтованість позовних вимог та відсутність доказів на підтвердження викладених обставин. Представник третьої особи ПАТ СК «Скайд» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи третю особу було повідомлено належним чином, будь-яких клопотань, письмових пояснень щодо заявлених позовних вимог від третьої особи до суду не надійшло. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, пояснення відповідача, врахувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, вивчивши надані письмові докази у сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до вимог п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду на підставі статті 1166 ЦК України настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою та вина в заподіянні шкоди. Як убачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 16.10.2015 р. в м. Києві по вул. Жилянській (в районі будинку № 128 / 28 ) сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Ford Focus» д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрації транспортного засобу серії [NUMBER] , та автомобіля марки «Daewoo Lanos» д.н.з. [NUMBER] , під керування відповідача [PERSON] . Встановлено, що позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол), що сталася 16.10.2015 р. о 08:34 год. у м. Києві по вул. Жилянській, 128/28, за участю автомобілів «Ford Focus» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та «Daewoo Lanos» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . У відомостях про страхову компанію (пункт 8) позивач [PERSON] зазначив такі дані: назва: ПрАТ «Київський страховий дім», номер полісу: 5208021 , Сертифікат страхування або «зелена картка» дійсні з: 02.08.2015 до 01.08.2016. У відомостях про страхову компанію (пункт 8) відповідач [PERSON] зазначив такі дані: назва: ПАТ СК «Скайд», номер полісу: 5538814, Сертифікат страхування або «зелена картка» дійсні з: 25.04.2015 р. до 25.04.2016 р. В схемі ДТП зазначено місце зіткнення автомобілів, проте, не описані її деталі. Графа « Мої зауваження» (пункт 14) позивачем [PERSON] не заповнена. Графа «Мої зауваження» (пункт 14) відповідачем [PERSON] заповнена: вказано « Обопільна вина ». У відповідності до положень абзацу третього ст. 124 КУпАП : «Примітка. Особа, цивільно-правова відповідальністъ якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхуваиня цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів''.». Звертаючись до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивач просить стягнути з відповідача: суму матеріальної шкоди в розмірі 12614 грн. 04 коп. та суму моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., завданих внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. В підтвердження розміру завданої шкоди, позивачем надано Рахунок № КМдС-0009184 від 20.10.2015 р., з якого вбачається, що ремонт автомобіля «Ford Focus» д.н.з. [NUMBER] становить 12614,04 грн. Крім того, позивачем надано Висновок №140 експертного автотоварознавчого дослідження, складеного судовим експертом Таракановим Ю.Ю. 09.01.2018 р. за замовленням позивача, відповідно до якого матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Ford Focus» д.н.з. [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП, станом на дату ДТП: 16.10.2015 р., складає 16104,01 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. У п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 роз`яснюється про те, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Згідно із роз`ясненнями п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. У відповідності до роз`яснень п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187ЦК). Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 22. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Пунктом 33.1 статті 33 Закону передбачено, що у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний, зокрема, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. За приписами ч.ч. 1, 2 п. 33.2 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. Системне тлумачення положень пункту 33.2 статті 33 Закону та пункту 1.7 статті 1 Закону, дає підстави для висновку, що скласти спільне повідомлення про ДТП, за наявності умов, визначених пунктом 33.2 Закону, можуть лише водії транспортних засобів, які є забезпеченими в розумінні пункту 1.7 статі 1 Закону, тобто кожен із яких має поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Підстав для іншого тлумачення указані норми не дають. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 204/3413/16-ц. За нормою пп. 37.1.3 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» від 17.02.2011 №3045-VI, який вступив в силу 19 вересня 2011 року регулює механізм спрощеного оформлення ДТП запроваджено в Україні, зокрема складання європротоколу учасниками ДТП на місці її вчинення . Європротокол - спеціальний бланк повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди, який заповнюється водіями-учасниками ДТП на місці аварії, потім надається страховику та стає підставою для виплати страхового відшкодування потерпілим. Бланк Європротоколу видається автовласнику безкоштовно під час укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Європротоколом можна скористатися при умові: відсутні травмовані (загиблі) люди, водії-учасники ДТП мають поліси автоцивільної відповідальності, згоди водіїв транспортних засобів, учасників ДТП, щодо його обставин, у водіїв відсутні ознаки алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів. У разі невиконання хоча б однієї з обов`язкових для Європротоколу умов, виклик співробітників ДАІ для оформлення ДТП обов`язковий. Якщо водії скористались Європротоколом, то вони:мають право залишити місце ДТП, звільняються від обов`язку інформувати Державтоінспекцію МВС України про настання ДТП, звільняються від адміністративної відповідальності, передбаченої за спричинення ДТП, повинні не пізніше трьох робочих днів з дати ДТП звернутись зі своїм примірником заповненого Європротоколу до страховика, з яким укладали договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Вбачається, що листом Вих. № 124К від 15.01.2016 р., ПАТ СК «Скайд» за результатами розгляду документів про випадок, що має ознаки страхового, який стався 16.10.2015 р. на вул. Жилянській, 128/28 в м. Києві, за участю автомобілів «Daewoo Lanos» д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , та автомобіля «Ford Focus» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , повідомила останнього про наступне. 25.04.2015 р. між ПАТ СК «Скайд» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5538814, щодо страхування відповідальності за шкоду, завдану внаслідок експлуатації автомобіля «Daewoo Lanos» д.н.з. [NUMBER] . В ході розслідування зазначеного вище випадку була встановлена розбіжність в поясненнях учасників ДТП, поданих до ПАТ СК «Скайд». Згідно фото додатків та схеми ДТП, зроблених при оформленні на місці події, вбачається порушення правил дорожнього руху саме водієм автомобіля «Ford Focus» д.н.з. [NUMBER] . Крім того, в копії євро протоколу, поданої до ПАТ СК «Скайд» [PERSON] в п. 14 зазначено «обопільна вина». Виходячи з викладеного, у ПАТ СК «Скайд» немає законних підстав для виплати [PERSON] страхового відшкодування, оскільки відсутня згода водіїв транспортних засобів щодо обставин скоєння ДТП. Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018року у справі 754/1114/15 та залишилася без урахування районним судом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 зроблено правовий висновок, відповідно до якого попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування з винної особи. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За результатами судового розгляду справи, з урахуванням долучених до справи доказів, суд прийшов до висновку, що підстави для висновків щодо визнання відповідача [PERSON] винною особою у заподіянні позивачу шкоди й відповідно, обов`язку щодо її відшкодування, відсутні. Так, як вбачається з матеріалів справи, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] при виникненні ДТП склали Європротокол, який був ними підписаний. З копії євро протоколу, який міститься в матеріалах справи, вбачається, що [PERSON] в п. 14 зазначено «обопільна вина». Дані обставини встановлені ПАТ СК «Скайд» (страховою компанією відповідача) в ході розслідування страхового випадку. Листом за Вих. №124К від 15.01.2016 р., ПАТ СК «Скайд» відмовило позивачу [PERSON] у виплаті страхового відшкодування, у зв`язку з відсутністю законних підстав, оскільки відсутня згода водіїв транспортних засобів щодо обставин скоєння ДТП. Враховуючи наведене, за результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача [PERSON] , що призвело до ДТП, яка мала місце 16.10.2015 р. в м. Києві по вул. Жилянській (в районі будинку № 128 /28), за наслідком якої транспортний засіб позивача отримав пошкодження, не доведено, що вказана ДТП сталася з вини відповідача [PERSON] . Натомість, з наявних в матеріалах справи доказів неможливо встановити неправомірність дій відповідача [PERSON] за вказаних обставин, а також його вину при виникненні ДТП. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість вимог [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 12614 грн. 04 коп., так як наявними в матеріалах справи доказами підтверджується те, що безпосередній причинний зв`язок між такими діями і шкодою відсутній. Окрім завданої матеріальної шкоди, позивач також просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000,00 завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України:моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (ч. 2ст. 1167 ЦК України). На підставі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. ч. 1, 2ст. 23 ЦК України). За правилами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Пунктом 18 Постанови Пленуму передбачено, що при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди суди мають виявляти і всебічно з`ясовувати причини й умови, що призводять до порушення прав фізичних і юридичних осіб та заподіяння їм моральної шкоди. Тобто, умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно-правову відповідальність. Враховуючи встановлені судом обставини щодо відсутності у відповідача [PERSON] обов`язку відшкодувати завдану шкоду, оскільки з наданих суду доказів неможливо встановити неправомірність його дій за вказаних обставин, а також його вину при виникненні ДТП, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення моральної шкоди. Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed