Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

До Бродівського районного суду Львівської області звернувся [PERSON] з позовом про визнання протиправним наказу про застосування дисциплінарного стягнення. До початку розгляду справи по суті позивач змінив позовні вимоги та просить суд визнати наказ КП «Бродиводоканал» № 80 від 26.06.2014 року про застосування дисциплінарного стягнення за незадовільний стан виконавчої дисципліни у вигляді догани неправомірним та скасувати його; відшкодувати йому моральну шкоду у розмірі 14058,55 грн.; судові витрати стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просить суд його задоволити. Представник відповідача Данильчук А.Р. в судовому засіданні позов заперечив, просить суд відмовити в його задоволенні. Суд, взявши до уваги пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, з"ясувавши всі обставини у справі, перевіривши їх доказами, вважає, що позов слід задоволити частково, виходячи з наступного. Встановлено, що з 20 травня 1994 року позивач був прийнятий на роботу інженером-постачальником в Бродівське ДПВКГ, яке було перейменовано в ДКП «Бродиводоканал», а з 3 березня 2004 року перейменовано в КП «Бродиводоканал». З 1 липня 1998 року він працював на посаді інженера з експлуатації машинно-тракторного парку, а з 03.01.2012 року до даного часу на посаді механіка дільниці автомобільно-технічної експлуатації. 15 березня 2013 року [PERSON] обрано головою первинної профспілкової організації КП «Бродиводоканал» і членом ради обласної організації профспілки працівників житлово-комунального господарства місцевої промисловості та побутового обслуговування населення України. Згідно наказу № 80 від 26 червня 2014 року на [PERSON] накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани за незадовільний стан виконавчої дисципліни, відсутність належного контролю за збереженням і незаконним використанням матеріальних засобів, а також нездійснення оперативного керівництва за роботою підлеглих працівників. У відповідності до ст.449 КЗпП України передбачений порядок застосування дисциплінарних стягнень. Згідно ч.2 ст.252 КЗпП України зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є. Судом встановлено, не заперечується сторонами, підтверджується наявними у справі доказами, що керівництво Комунального підприємства «Бродиводоканал» до прийняття згаданого наказу від 26.06.2014 року до профкому взагалі не зверталось, а до Львівської обласної організації профспілки керівник звернувся 10.07.2014 року, тобто після оголошення догани [PERSON] Позивач стверджує, представник відповідача не заперечує, що 17.07.2014 року на засіданні профкому з ініціативи [PERSON] питання про притягнення його до відповідальності було розглянуто. А 25.07.2014 року на засіданні виконавчого комітету Львівської обласної ради профспілки житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України розглянуто звернення керівника КП «Бродиводоканал». Такі самі висновки можна зробити і з листа Львівської обласної організації профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України (а.с. 67-69). Отже, жодна із згаданих профспілкових організацій не надала згоди на притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] За таких обставин суд дійшов висновку про те, що наказ № 80, виданий Комунальним підприємством «Бродиводоканал» 26.06.2014 року «Про незадовільний стан виконавчої дисципліни, про порушення в організації збереження і законності використання матеріальних засобів, про порушення посадової інструкції та покарання винних» винесено з порушення встановлених вимог законодавства, а тому є неправомірним. Вимога позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, на думку суду, до задоволення не підлягає, виходячи з наступного. Частина 1 ст. 23 ЦК України визначає право особи на відшкодування моральної шкоди внаслідок порушення її прав. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов'язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст.ст. 10, 60 ЦПК України. В судовому засіданні позивач, обґрунтовуючи вимогу про моральну шкоду, стверджував, що його постійно переслідують думки про несправедливість, яка вчинена щодо нього, про його меншовартість, що у свою чергу приводить до його роздратованості, замиканні у собі та своїх проблемах, відповідно погіршує його відносини з оточуючими, як з працівниками, так і з рідними та близькими. Він також вимушений витрачати свій час на те, щоб поновити свої права. Проте, такі твердження є голослівними. Адже судом встановлено, що [PERSON] продовжує працювати на тому ж підприємстві, на тій же посаді. Ним не представлено суду жодних доказів того, що мали місце моральні страждання, не названо їх наслідки, зусилля на відновлення попереднього стану.

Outcome: dismissed