Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить відібрати малолітнього [PERSON], [INFO], від матері [PERSON], [INFO]; позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно її малолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], доньки [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON], [INFO], на користь державного закладу або особи, де будуть проживати малолітні діти, аліменти на утримання малолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач, [PERSON] є матір'ю малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідач вихованням та утриманням своїх малолітніх дітей не займається, долею дітей не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, про їх фізичний, духовний та розумовий розвиток не піклується. Веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, бродяжить. Малолітня [PERSON] з дня народження знаходиться на повному державному забезпеченні. На сьогоднішній день, за розпорядженням голови Мелітопольської районної державної адміністрації від 27 грудня 2017 року №590 малолітня дитина перебуває в КУ «Запорізькій обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» ЗОР. Старший хлопчик, [PERSON] вимушений разом із матір'ю постійно змінювати місце перебування, оскільки за місцем проживання в селі Новомиколаївка [PERSON] постійно свариться та б'ється із співмешканцем [PERSON], а своє помешкання в селі Садове [PERSON] покинула і житло стало не придатним для проживання. [PERSON] хворіє, але не лікується, чим наражає на небезпеку життя та здоров'я своєї дитини та оточуючих. Працівники Новомиколаївської сільської ради, служби у справах дітей Мелітопольської районної державної адміністрації неодноразово попереджали відповідача про необхідність лікування, та витрату соціальної допомоги на потреби дітей, постійно відвідували родину за місцем проживання. Комісія неодноразово зазначала, що в родині недостатньо продуктів харчування, одягу, умови проживання не відповідають санітарно гігієнічним вимогам. Малолітня [PERSON] після народження, [INFO] була направлена до дитячого відділення Мелітопольської центральної районної лікарні, а звідти, за розпорядженням голови Мелітопольської райдержадміністрації - на перебування до Запорізького обласного спеціалізованого будинку дитини «Сонечко». Ні в Мелітопольській ЦРЛ, ні в будинку дитини, мати дитину не відвідувала, не утримувала. 04 травня 2018 року працівниками Новомиколаївської сільської ради, служби у справах дітей Мелітопольської районної державної адміністрації та Мелітопольського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді було здійснено спробу встановити місце перебування малолітнього [PERSON] та його матері [PERSON]. Було перевірено три адреси, де за словами свідків часто перебуває громадянка [PERSON] разом із сином. Лише ввечері вдалося розшукати хлопчика. Дитина була брудна, не охайна. [PERSON] перебувала в стані алкогольного сп'яніння. Неодноразову в сільську раду поступали усні скарги на відповідача та [PERSON] про аморальний спосіб життя та п'яні сварки, бійки. Вищевикладені обставини стали підставою звернення з даним позовом до суду. У судове засідання сторони не з'явилися. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує, на їх задоволенні наполягає. Відповідач не повідомила суд про причини неявки, про час і дату судового засідання була повідомлена належним чином, заяви про відкладення розгляду справи, про розгляд справи за її відсутності, а також відзив на позов від неї не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за її відсутності на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи надала суду клопотання про розгляд справи за її відсутністю, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, в зв'язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позивача, викладені в позовній заяві, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. На підставі свідоцтв про народження [PERSON] є матір'ю малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] /а.с.4,5/. За розпорядженням голови Мелітопольської районної державної адміністрації від 27 грудня 2017 року №590 малолітня дитина [PERSON] перебуває в КУ «Запорізькій обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» ЗОР /а.с.6/ Згідно довідки виконавчого комітету Новомиколаївської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області від 11 травня 2018 року [PERSON] за адресою: [ADDRESS], мешкає, але не зареєстрована і має наступний склад сім'ї: син - [PERSON], донька - [PERSON], співмешканець - [PERSON] /а.с.11/. Актом обстеження умов проживання родини [PERSON] за адресою: [ADDRESS], встановлено, що сім'я мешкає в житловому будинку без реєстрації. Будинок потребує ремонту як всередині так і ззовні. За вищевказаною адресою проживають і мають постійне місце реєстрації [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Стосунки в сім'ї незадовільні, мати з співмешканцем часто зловживають спиртними напоями, сварки та бійки в родині. Комісією встановлено, що є загроза життю та здоров'ю дитини /а.с.9/. Рішенням виконавчого комітету Новомиколаївської сільської ради Мелітопольської №7 від 04 травня 2018 року з метою недопущення загрози життю та здоров'ю дитини вирішено відібрати у матері [PERSON] малолітнього [PERSON], [INFO] /а.с.8/. Згідно характеристики на [PERSON] від 11 травня 2018 року, остання є одинокою матір'ю, яка виховує малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Молодша донька [PERSON], [INFO], з дня народження знаходиться на повному державному забезпеченні перебуває в КУ «Запорізькій обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» ЗОР, долею якої не цікавиться. За адресою: [ADDRESS], [PERSON] мешкає разом зі співмешканцем [PERSON] За час мешкання [PERSON] на адресу Новомиколаївської сільської ради неодноразово надходили скарги від мешканців с. Новомиколаївка про безвідповідальне, бездоглядне відношення матері до своєї малолітньої дитини та зловживання спиртними напоями. Також надходили скарги від працівників амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Новомиколаївка про невиконання рекомендацій місцевих лікарів /а.с.10/. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку своєї особистості потребує любові і розуміння, вона повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч. 1 ст. 19 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» визначено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров'ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. У відповідності до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані поважати дитину, виховувати її, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до пункту 2 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати та батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дитини. Як передбачено ч.1 та ч.2 ст.170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Як зазначено в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав від 30 березня 2007 року №3, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» закріплює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За таких обставин суд вважає, що є достатньо підстав для відібрання від відповідача сина [PERSON] без позбавлення її батьківських прав та для позбавлення відповідача батьківських прав відносно її доньки [PERSON] та сина [PERSON]. Як передбачено ч.3 ст.166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. У відповідності до вимог ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь державного закладу або особи, де будуть проживати малолітні діти, аліменти на утримання малолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 травня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Крім того, з урахуванням ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1409 грн. 60 коп.

Outcome: approved