Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної\~ давності, посилаючись на наступні обставини. Позивач є власником 1/3 частини житлового будинку № 7 по вул. Дачна у м. Бердянську, що складається в житловому будинку під літ. «А»: коридор № 2, кімната № 3, № 4 та кухня № 5. Відповідно до технічного паспорту від 14.01.2011 року це кухня-столова №1-2-3, кімната № 1-4, коридор № 1-5, санвузол 1-5 а. Матері відповідача [PERSON] належала на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Бердянською державною нотаріальною конторою від 17.04.1998 року за № 5- 1108, інші 2/3 частин вищезазначеного житлового будинку, що складається в житловому будинку під літ. «А»: коридор № 2-І, кухня 2-1, кімната 2-6, всього 31.0 кв.м, житлової площі 17,6 кв.м. Житловий будинок № 7 по вул. Дачна у м. Бердянську розташований на земельній ділянці площею 646 кв.м. В травні 2004 року [PERSON] поїхала до своїх знайомих до м. Києва і до теперішнього часу так і не повернулась. При виїзді відповідача, частина її будинку знаходилась у занедбаному стані, оскільки вона довгий час не проводила капітальний ремонт, а тому стіни будинку потріскались, з'явились великі прогалини і весь вітер з вулиці проходив у кімнати будинку, дах почав руйнуватися. Позивач вказав, що, оскільки, відповідач не поверталась, вона почала з листопада 2004 року користуватися частиною будинку відповідача. У зв'язку з руйнівним станом будинку позивач в 2004 році провела поточний ремонт. Укріпила дах будинку, заштукатурила стіни, поклеїла шпалери, а також обставила своїми меблями частину будинку. З листопада 2004 року по теперішній час позивач несе всі матеріальні витрати по утриманню будинку, сплачує комунальні послуги, підтримує у належному вигляді технічний стан будинку, робить поточні та капітальні ремонти. Позивач вказав, що з листопада 2004 року вона почала безперервно, відкрито володіти та користуватися 2/3 частинами житлового будинку № 7 по вул. Дачна у м. Бердянську. [PERSON] десять років не користується своїм майном, не бере участі у його утриманні й збереженні, не виявляє якої-небудь цікавості до долі своєї частки нерухомого майна до цього часу. Точну адресу проживання [PERSON] відповідач не може вказати, адже втратила з нею зв'язок. На теперішній час позивачу необхідно провести капітальний ремонт у спірній частині житлового будинку, протягнути газ, а також воду та приватизувати земельну ділянку, а без відповідача вона не має можливості оформити необхідні документи. Оскільки, відповідач та її матір власник майна не виявляли ніякої цікавості до належної частки нерухомого майна, а позивач десять років добросовісно, відкрито, безперервно володіє та користується нерухомим майном,\~ вона вважає, що\~ має право на визнання за нею права в порядку набувальної давністі. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали вимоги, викладені в позовній заяві. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали. Відповідач [PERSON] в судовому засідання пояснила, що власник спірного майна її матір [PERSON] померла 25.03.2015 року, вона звернулася з відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори після смерті матері, але постановою Бердянської державної нотаріальної контори від 27.07.2016 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері 25.03.2015 року на 2/3 частини житлового будинку, розташованого за адресою: м. Бердянськ, вул. Дачна, 7 у зв»язку з тим, що право власності на цій житловий будинок зареєстровано за іншою особою [PERSON] на підставі рішення суду. Ухвалою суду від 25.09.2016 року вищевказане заочне рішення було скасовано за заявою відповідача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні також пояснила, що її матір [PERSON] мешкала по вул. Дачній,7 в м. Бердянську до 2009 року, з 2009 року стала проживати в м. Москва разом з нею, але з 2009 року не переставала відноситься до будинку по вул.. Дачній, 7, як до свого майна, [PERSON], починаючи з 2009 року кожного року приїзджала до м. Бердянська, доглядала за будинком, про те, що сусідка [PERSON] доглядає за їх частиною будинку їй невідомо, а про те, що вона стала вважати 2/3 частин будинку, які належать її матері, своїми, вперше почула у суді. Суд, заслухав сторони, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов не підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником 1/3 частини житлового будинку № 7 по вул. Дачна у м. Бердянську, а мати відповідача [PERSON], яка померла 25.03.2015 року є власником 2/3 частин житлового будинку, розташованого за адресою: м. Бердянськ, вул. Дачна,7. Відповідно до відомостей, наданих Бердянським МВ УДМС України в Запорізькій області [PERSON], [INFO] знята з місця реєстрації м. Бердянськ, вул. Дачна у зв»язку із вибуттям до м. Москва в 2006 році. Факт не проживання відповідача [PERSON] за адресою: м. Бердянськ, вул.. Дачна, 7 з 2004 року підтверджений в судовому засіданні показаннями свідків, які були опитані судом за клопотанням позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], цей факт також підтверджений письмовими доказами, а саме: актом від 16.02.2016 року, підписаним головою вуличного комітету № 20 [PERSON] та сусідами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про те, що [PERSON] з 2004 року проживає у всьому будинку, розташованому за адресою: м. Бердянськ, вул. Дачна, 7, вона робить ремонти та підтримує технічний стан будинку, також довідкою за підписом голови вуличного комітету [PERSON] від 13.01.2016 року , що [PERSON] зі слів сусідів за даною адресою не проживає з 2004 року по теперішній час. Показання свідків, допитаних за клопотанням позивача , не відповідають показанням свідків, які були опитані за клопотанням відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які показали, що мати відповідача дійсно мешкала в своєму будинку по вул. Дачній ,7 до 2009 року, а з 2009 року стала мешкати у своєї доньки в м. Москва [PERSON], яка починаючи з 2009 року кожного року приїзджала до м. Бердянська та доглядала за будинком матері, ніхто із свідків не бачив, щоб [PERSON] до 2016 року робила в частині будинку, яка належала на праві власності [PERSON] якісь ремонтні роботи, доглядала за будинком. Суд вважає, що показання цих свідків заслуговують на увагу, оскільки відповідачем [PERSON] надані судові письмові докази, що [PERSON] не переставала ставитися до будинку по вул. Дачній ,7, як до свого майна на протязі життя. А саме: в 2007 року [PERSON] намагалася продати свій будинок, про що свідчать довіреності, надані нею на ім»я [PERSON] від 04.05.2007 року та 13.06.2013 року, яка приїзджала до м. Бердянська з метою продажу будинку матері, договором на надання послуг з продажу будинку від 23.07.2007 року, технічним паспортом на будинок та довідкою-характеристикою від 18.07.2007 року та від 12.05.2013 року, що дійсно підтверджують факт того, що покійна [PERSON] в 2007 році вільно розпоряджалась своїм майном і не передавала його [PERSON] В своїх показаннях в ході судового розгляду позивач [PERSON] підтвердила ту обставину, що бачила в 2007 році [PERSON] на автовокзалі. Відповідно до рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10.08.2007 року, яке набуло законної сили 21 серпня 2007 року було встановлено, що самочинні будівлі по вул.. Дачній в м.Бердянську не належать [PERSON] В розгляді даної цивільної справи брали участь представник позивача [PERSON], а відповідач [PERSON], надала судові заяву про розгляд справи у її відсутність та визнання позовних вимог, чим підтвердила, що з позовними вимогами ознайомлена. В позові було зазначено, що позивач [PERSON] є власником 2/3 частин будинку по вул. Дачній,7 в м. Бердянську і відповідач [PERSON] це визнавала в 2007 році. Відповідно до висновку експертного будівельно-технічного дослідження від 19.02.2016 року № 02-16, частина будівлі літера А ( приміщення 2-6, 2-7, 9-3, які належать [PERSON]А.) за цей час прорізі вікон- частково відсутні, дощові осадки під час зливи проникають всередину до приміщення. Стіни саманні від вологи розсипаються, бо їх термін з початку будівництва складає понад 100 років. Під час продовження руйнування стін, почнеться руйнування перекриття, даху, покрівлі і ці руйнування буде перенесено на частину будівлі, що належить [PERSON], оскільки дві квартири знаходяться під одним дахом і покрівлею, що підтверджується фотографіями, доданим до висновку. Загальний технічний стан конструктивних елементів будинку літери а ( що належить [PERSON]А.) прийнято і рахується, як непридатний 81%, стіни знаходяться у зруйнованому стані, тобто цей висновок спростовує показання [PERSON] , яка в ході судового розгляду показала суду, що з 2004 року доглядає за 2/3 частинами будинку, проводить там ремонт, як і показання [PERSON], але [PERSON] та її донька з 2009 року були відсутні, а [PERSON] приїзджала раз на рік, приглядала за будинком, прибирала там, про капітальні ремонти не казала. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. При цьому п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 р., норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 р., а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 1 січня 2011 року. На підставі викладеного чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб»єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно узагальнень Верховного Суду України та аналізу деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). По-друге, таке володіння\~ повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного) експлуатувати, вживати необхідних заходів для утримання майна в належному стані тощо.\~ По-третє,\~ володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків. Така сама позиція закріплена і у п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Позивач не довів факт набуття ним права власності за набувальною давністю, оскільки він не надав судові доказів, по-перше, що він безперервно, тобто на протязі десяти років безперервно володів чужим майно, що спростовано письмовими доказами, наданими відповідачем, а також, що добросовісно заволодів цим майном, оскільки суду відповідачем також надані письмові докази, що власник майна [PERSON] на протязі життя не переставала ставитися до спірного майна, як до свого. На підставі ст. 344 ЦК України і

Outcome: dismissed