Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до, [PERSON], після уточнення якого просить стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики, який був укладений між сторонами 23.08.2015року та становить 384 429,81 грн., з яких : 256 860 грн.- основний борг, 108 395, 63 грн.- відсотки за користування позикою та 19174,18 грн.- три відсотки річних., а також стягнути понесені судові витрати. В обґрунтування поданого позову зазначає, що 23.08.2015року між позивачем та відповідачем, [PERSON], був укладений договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу позику в сумі 10000 доларів США та відповідач зобов'язався повернути зазначені кошти до 23.09.2015року. На підтвердження укладеного договору позики та отримання відповідачем коштів, останнім було надано розписку. Однак відповідач не виконав своїх зодов"язань та кошти не повернув, що порушило права позивача, у зв»язку з чим позивач звернувся до суду з дійним позовом. В судове засідання представник позивача не з'явився, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не зявились, про дату, час і місце судових засідань повідомлявся належним чином. Відповідно до ухвали суду від 19.11.2018 р., враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Судом встановлені наступні фактичні обставини. Так, судом встановлено, що 23.08.2015року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 10 000 доларів США. Отримання відповідачем від позивача зазначених коштів підтверджується розпискою, оригінал якої залучено до матеріалів справи представником позивача ( а.с.97), відповідно до якої [PERSON] зобов»язався повернути вказані кошти до 23.09.2015року. Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1046 ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Статтею 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи його укладення, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Суду представником позивача надана в оригіналі розписка наступного тексту : Я [PERSON] занял у [PERSON] суму денег в кол-ве 10 (десять) тисяч долларов США. Обязуюсь вернуть 23.09.2015г. Подпись 23.08.2015г.» Отже, надана суду розписка за своєю природою є підтвердженням укладання договору позики та отримання відповідачем від позивача грошових коштів в розмірі 10000 дол. США. Наявність оригіналу розписки у позивача, відсутність доказів неправомірного заволодіння позивачем розпискою, свідчать , що позивач є володільцем зобов'язань відповідача, щодо повернення суми позики в розмірі 10000 дол. США, яка до теперішнього часу є не виконане. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Так, в перерахунку на гривню за офіційним курсом НБУ станом на 29.01.2018року становить 256 860 грн. Позивач 13.05.2016року, надіслав відповідачу вимогу про повернення боргу, однак позика не повернута. Зі змісту статті 625 ЦК України випливає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач прострочив повернення договору позики, відповідно до приписів статті 625 ЦК України, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню три проценти річних від простроченої суми за період з 23.09.2015 р. по 29.01.2018. в розмірі 19174,18 грн. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Суд погоджується з розрахунком відсотків здійсненим позивачем за період з 23.08.2015року по 29.01.2018року (включно) в сумі 108 395,63 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача суму боргу в розмірі 384 429,81 грн., з яких: 256 860 грн.- основний борг, 108 395, 63 грн.- відсотки за користування позикою та 19174,18 грн.- три відсотки річних. Також відповідно до ст.. 141 ЦПК України, враховуючи повне задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в сумі 3854,31 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 1046 -1050 ЦК України,

Outcome: approved