Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

в лютому 2018 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі із 09.12.2006 р. по 12.02.2014 р. Від шлюбу у сторін народились діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Останні, проживають разом із позивачкою, та вона повністю їх утримує та виховує. Відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. З моменту припинення шлюбних відносин та на теперішній час відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, здоров`ям дітей не цікавиться, не відвідує, вихованням не займається, жодної матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Посилаючись на зазначене, позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно дітей та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньок по 1/6 частини від заробітку (доходу) відповідача на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 15.02.2018 року, у справ було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. В ході розгляду справи прізвище ім`я позивачки [PERSON] , було змінено на [PERSON] . Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12.06.2018 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04.12.2018 р., позов було задоволено. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.06.2021 року, було поновлено відповідачу строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04.12.2018 року у даній справі. Скасовано заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04.12.2018 року, та призначити справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. В серпні 2021 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав відповідача відносно дітей відмовити, посилаючись на те, що відповідач, як батько, завжди проявляв турботу та любов до своїх дітей. До лютого 2018 року відповідач постійно приймав участь у вихованні та спілкуванні із дітьми, позивач дозволяла бачитись із дітьми, відповідач приїжджав до них у гості, та проводив із дітьми час. В період із 2014 р. по січень 2016 р. відповідач особисто передавав позивачу кошти на утримання доньок, саме передача коштів слугувала тією умовою, при виконанні якої позивач дозволяла бачитись із дітьми. З лютого 2016 року кошти на утримання дітей відповідач перераховував на картковий рахунок позивача. Відповідач вказує, що з червня 2021 року відповідач двічі бачився із доньками, всі наступні прохання відповідача про зустрічі із дітьми були проігноровані позивачем, у зв`язку з чим відповідач в липні 2021 року звернувся до органу опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні із дітьми, оскільки позивач чинить йому перешкоди. Відповідач вказує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, будь-які винні дії відповідачем не здійснюються, він не ухиляється від виконання покладених на нього батьківських обов`язків, а відтак відсутні підстави для позбавлення його батьківських прав відносно дітей. У вересні 2021 року до суду від позивача надійшли пояснення, відповідно до яких сторона позивача наполягала на задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що викладені у відзиві факти не відповідають дійсності, відповідач ще за часів спільного проживання не міг матеріально забезпечувати родину, не мав постійного місця роботи. В 2014 році шлюб між сторонами з ініціативи відповідача було розірвано, та останній фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, відмовився нотаріально оформити графік побачень із дітьми. Позивач вказує, що викладені адвокатом відповідача факт не відповідають дійсності. В 2018 році виникла термінова необхідність пройти медичну комісії доньці [PERSON] , для чого була потрібна згода обох батьків. Однак, відповідач за зв`язок із позивачем не вийшов, його відсутність стала перешкодою для надання молодшій доньці належної медичної допомоги. Відповідач не находив часу для участі в житті дітей, в зв`язку з чим позивач вимушена була звернутись до служби у справах дітей з метою отримання згоди на медичне обстеження доньки, за відсутності батька. Декілька місяців позивач із донькою [PERSON] проходила медичне обстеження в Київській міській психіатричній лікарні № 1 ім. П.Павлова, та за весь час відповідач не цікавився її здоров`ям. Після медичного обстеження, відповідно до медичного висновку, донька [PERSON] набула статусу - інваліда з дитинства. З огляду на викладене, а також з метою захисту інтересів дітей, позивач вказує про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.09.2021 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з викладених в позові підстав. Одночасно вказала, що, зокрема, із часу ухвалення у справі заочного рішення про позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей, і на теперішній час ставлення відповідача до дітей не змінилось, а викладені представником відповідача у відзиві обставини не відповідають дійсності. Відповідач та його представник в судовому засіданні просили в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на підстави, які викладені в письмовому відзиві. Відповідач вказав , що дійсно з 2017 року фактично ухилився від виконання своїх батьківських обов"язків щодо доньок. Ввважає це за помилку , яку буде намагатися усунути. Одночасно відповідач вказав, що дійсно його доньки не бажають із ним спілкуватись, в зв`язку з чим він із ними не бачиться, однак, він буде вживати заходи для того, щоб ця ситуація змінилась. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, вказавши, що з часу розгляду службою питання щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав підтверджуючих документів щодо змін відповідача у ставленні до своїх дітей не виявлено, а відтак орган опіки та піклування підтримує наданий раніше висновок, відповідно до якого вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача відносно дітей. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 09.12.2006 року, про що в книзі реєстрації шлюбів 09.12.2006 року було зроблено актовий запис № 2426. Після реєстрації шлюбу дружині було присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.7). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.02.2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішення набрало законної сили (а.с.8-9). Відповідно до копії свідоцтв про народження, [PERSON] народилась [INFO] та [PERSON] народилась [INFO] . Батьками дітей зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.12,13). Відповідно до довідки ОСББ «Темп-13» від 09.01.2018 року, [PERSON] разом із дітьми [PERSON] та [PERSON] , зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.19). Зазначена квартира перебуває у власності позивачки, відповідно до договору купівлі-продажу від 12.09.2006 року (а.с.20). Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені від 07.02.2018 року, [PERSON] , [INFO] змінила ім`я, про що 07.02.2018 року складено відповідний запис № 6. Прізвище, власне ім`я, по батькові після державної реєстрації змінено на - [PERSON] (а.с.35). 12.04.2018 року органом опіки та піклування Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації зроблено висновок, відповідно до якого Голосіївська районна у м. Києві державна адміністрація, а саме орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.40). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання малолітніх дітей від 03.04.2018 року, було встановлено, що адресою: [ADDRESS] створені належні умови для проживання, виховання та розвитку малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.41). Відповідно до листа Управління охорони здоров`я від 04.04.2018 року, було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Діти перебувають на обслуговуванні в амбулаторії ЗПСМ № 2 КНП «ЦПМСД № 2» та останні декілька років дітей на прийом до дільничного лікаря-педіатра приводить мати, а також турбується про життя та здоров`я дітей (а.с. 42). Згідно із листом Березоворудської загальноосвітньої школи 1-3 ступенів Пирятинської районної ради Полтавської області від 02.04.2018 року, встановлено, що [PERSON] , 2007 р.н. та [PERSON] , 2009 р.н. навчаються в Березовудській загальноосвітній школі 1-3 ступенів. З 16.03.2018 року діти переведені на дистанційну форму навчання. Вихованням дітей займається мама [PERSON] . Діти забезпечені всім необхідним для навчання. За період навчання дітей, їх батька адміністрація шкоди не бачила, та не спілкувалась. Всі питання вирішує мама дітей (а.с.43). В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що всупереч вимог СК України відповідач вихованням та утриманням доньок не займається, він не цікавиться місцем їх перебування, станом здоров`я, духовним та фізичним розвитком. Заперечуючи проти позовних вимог сторона відповідача вказувала, що дійсно відповідач із 2017 року із дітьми не зустрічався, зокрема, і в зв`язку з відсутністю бажання у дітей, однак, відповідач вважає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та ним будуть вживатись заходи щодо відновлення стосунків із дітьми. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Декларація прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, батьки або один з них можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що малолітні доньки проживають разом із матір`ю - позивачем у справі. Діти знаходяться на утриманні позивачки, та періодично відповідачем надається матеріальна допомога на їх утримання, однак, в добровільному порядку між сторонами не погоджено спосіб та розмір аліментів, які має сплачувати відповідач, як батько, що проживає окремо на утримання дітей. Судом в ході розгляду справи встановлено, що відповідач належним чином не виконує обов`язків щодо піклування про здоров`я, психологічний та фізичний розвиток малолітніх доньок, в зв`язку з чим у позивача виникають складнощі в наданні термінової медичної допомоги з огляду на стан здоров`я, зокрема, доньки [PERSON] , [INFO] , та достатніх доказів, які б спростовували доводи позивача як до ухвалення у справі заочного рішення, так і після, - з боку відповідача суду надано не було, а тому посилання позивача та третьої особи на ці обставини є слушними. На переконання суду, встановлені судом обставини є підставою для висновку, що відповідач має бути позбавлений батьківських прав відносно малолітніх дітей, оскільки, батько не виявляє батьківського піклування, ухиляється від своїх обов`язків з їх виховання. За правилами частини 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Статтями 155, 180, 181, 182, 183 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а при ухиленні батьків від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються з них в судовому порядку, в розмірі визначеному судом. Судом встановлено, що відповідач є працездатним, відомості про розмір та джерела доходів відповідача відсутні, а тому з урахуванням усіх обставин справи, а також зважаючи на стан здоров`я дітей, суд приходить до висновку, що аліменти з відповідача на утримання малолітніх доньок необхідно стягнути в розмірі 1/6 частки від всіх доходів відповідача на кожну дитину, однак, не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду (02.02.2018 року) і до досягнення дітьми повноліття. Суд відмічає, що наведені відповідачем доводи в обґрунтування заперечень на позовні вимоги не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, та стороною відповідача достатніми доказами не спростовано, а відтак суд прийшов до переконання, що наявні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей та стягнення аліментів на їх утримання, в зв`язку з чим, позовні вимоги є обґрунтованими, законними, та такими, що підлягають задоволенню. За правилами ст. 141 ЦПК України, а також приймаючи до уваги те, що матеріали справи не містять даних про те, що відповідач в силу вимог закону звільнений від сплати судового збору, а відтак, останній, слід стягнути із відповідача на користь держави. На підставі викладеного, та

Outcome: approved