Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

В січні 2016 року до суду звернувся позивач з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому ставить питання про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором у сумі 24105 дол.США 03 центів, що за курсом НБУ 23,950773 грн. за 1 дол.США еквівалентно 577334 (пятсот сімдесят сім тисяч триста тридцять чотири)грн. 10 коп. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Укрсоцбанк (надалі ПАТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № ЗП 041/2007 від 09.07.2007 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 21000 дол.США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,75 % річних, з кінцевим терміном повернення до 08.07.2017 року. Відповідно до умов договору [PERSON] повинен був щомісяця до 15 числа включно, починаючи з місяця отримання кредиту, частково погашати суму зобовязання згідно графіку погашення кредиту. В той же день, з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та відповідачем [PERSON] був укладений договір іпотеки № ЗЗП 041/2007. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором відповідач [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно двокімнатну квартиру № 4, що знаходиться в будинку № 25 «а» по вул. Велика Магістральна в м. Донецьку загальною площею 49,2 кв.м., в тому числі житловою площею 26,9 кв.м., яка належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі продажу квартири, посвідченого 02 жовтня 2004 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 4103, зареєстрованого 12 жовтня 2004 року Комунальним підприємством Бюро технічної інвентаризації м. Донецька згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5032187 за реєстраційним № 7645815 в книзі 9/24дк-120, номер запису 172. У звязку зі зміною прізвища іпотекодавця, в грудні 2013 року до іпотечного договору були внесені відповідні зміни, а саме замість прізвища іпотекодавця [PERSON] зазначено [PERSON]. Відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, відповідно до цього Банк нарахував заборгованість за кредитом у сумі 13128дол.США 46 центів, заборгованість по процентам у сумі 5489 дол.США 41 центів, пеню за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 104823 грн. 67 коп., пеню за несвоєчасне повернення процентів у сумі 26598 грн. 05 коп. Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, проти розгляду справи на підставі ст. 224 ЦПК України не заперечує. Належно повідомлені через розміщення інформації в засобах масової інформації газеті «Донеччина» від 18.03.2016 відповідачі в судове засідання не з'явилися з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи у їх відсутності суду не надавали, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1078 ЦК України. Так, відповідно до кредитного договору № ЗП 041/2007 від 09.07.2007 року (а.с. 7; 20-27; 28; 29-39; 40-45; 46-47; 48-49), відповідач [PERSON] отримав кредит у сумі 21000 дол.США, із зобовязанням сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 12,75% річних з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 8 липня 2017 року. Згідно п. 1.2 кредитного договору кредит надається позичальнику на споживчі цілі під іпотеку нерухомого майна квартири. Сплата процентів та суми основної заборгованості здійснюється у валюті кредиту на рахунок банку не пізніше 15 числа місяця наступного за тим, в якому нараховані проценти. У випадку, якщо 15 число місяця є неробочим днем, то позичальник зобовязаний сплатити суму нарахованих процентів, згідно з п. 2.4 цього договору у попередній робочий день (п.п 2.4.1. кредитного договору). В подальшому, між банком та відповідачем [PERSON] укладалися додаткові угоди, які є невідємними частинами кредитного договору № ЗП 041/2007 від 09.07.2007 року, відповідно до яких вносилися зміни щодо зміни процентної ставки використання кредиту, умови та порядок використання кредиту, тощо (а.с. 28; 29-39; 46-47; 48-49). Однак, в порушення умов договору [PERSON] несвоєчасно сплачував суми кредиту, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість за кредитом. У зв'язку з цим суд зазначає, що відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім цього, відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата комісії банку, пені, штрафу. Суд перевіривши розрахунок заборгованості за кредитним договором № ЗП 041/2007 від 09.07.2007 року, укладеного між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ Укрсоцбанк та [PERSON] встановив, що станом на 28.10.2015 року утворилась заборгованість на загальну суму 24105 дол.США 03 центів, що за курсом НБУ 23,950773 грн. за 1 дол.США на дату розрахунку складає 577 334 грн. 10 коп., з них 13128 дол. США 46 центів заборгованість за кредитом, 5489 дол.США 41 центів заборгованість по процентам, 104823 грн. 67 коп. пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 26598 грн. 05 коп. пеня за несвоєчасне повернення процентів (а.с. 3; 8-9; 10-16; 17-19). В той же час відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить Донецьк. В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р. Згідно із пунктом 23 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м. Донецьк. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачу [PERSON], який зареєстрований у м. Донецьку, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів за його користування нарахована після 14.04.2014 року і таким чином є підстави для застосування вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Проведене позивачем нарахування пені у загальному порядку є неправомірним. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу. Отже, заборгованість, яка виникла внаслідок прострочення виконання грошового зобовязання повинна бути стягнена з відповідача [PERSON] Наряду з цим, судом зясовано, що між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та [PERSON] з метою забезпечення повернення грошового зобовязання за кредитним договором був укладений договір іпотеки нерухомого майна двокімнатної квартири № 4, що знаходиться в будинку № 25 «а» по вул. Велика Магістральна в м. Донецьку загальною площею 49,2 кв.м., в тому числі житловою площею 26,9 кв.м. (а.с. 53-57). 04 грудня 2013 року між банком та іпотекодавцем [PERSON] був укладений договір про внесення змін № 1 до іпотечного договору № ЗЗП 041/2007 від 09.07.2007 року, відповідно до якого остання змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с. 58-60). Зазначене нерухоме майно належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі продажу квартири, посвідченого 02 жовтня 2004 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 4103, зареєстрованого 12 жовтня 2004 року Комунальним підприємством Бюро технічної інвентаризації м. Донецька згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5032187 за реєстраційним № 7645815 в книзі 9/24дк-120, номер запису 172 (а.с. 61-62; 63). Обтяження нерухомого майна іпотекою зареєстроване в Державному реєстрі іпотек, що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі іпотек № 13361467 від 09 липня 2007 року (а.с. 61-62). Згідно ч. 1.3. ст. 1 іпотечного договору загальна вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 151500 грн., що згідно курсу НБУ станом на 09.07.2007 року еквівалентно 30000 дол. США. Відповідно до ч. 4.1. ст. 4 іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобовязання, іпотекодержатель, тобто банк має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Такі ж саме положення закріплені в ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку». Статтею 12 Закону України „Про іпотеку" передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. У разі порушення іпотекодавцем, в даному випадку відповідачем [PERSON], обовязків, встановлених цим договором, іпотекодержатель, а саме банк має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки (ч. 4.2. ст. 4 іпотечного договору). Частиною 4.5. статті 4 Іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду (п. 4.5.1); на підставі виконавчого напису нотаріуса (п. 4.5.2); шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» (п. 4.5.3); шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» (п. 4.5.4); шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» (п. 4.5.5). Пунктом 2.4.3 частини 2.4 статті 2 Іпотечного договору закріплено право іпотекодержателя на задоволення своїх вимог, забезпечених іпотекою, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобовязання. А також, у разі невиконання іпотекодавцем хоча б одного із своїх обовязків, встановлених згідно з п. 2.1.1. -2.1.12 іпотечного договору, вимагати дострокового виконання позичальником основного зобовязання, а у разі його невиконання задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (п. 2.4.4 ч. 2.4 статті 2 Іпотечного договору). В п. 9 постанови пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин" розяснено про те, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Відповідно до розяснень пункту 42 цієї постанови винятком є ситуація , коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України "Про іпотеку" (майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки). Отже, проаналізувавши всі обставини справи, враховуючи те, що відповідач [PERSON], як іпотекодавець в даній справі є відмінним від позичальника [PERSON], тому несе відповідальність перед ПАТ «Укрсоцбанк» за невиконання боржником основного зобовязання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Таким чином, суд вважає позовні вимоги частково доведеними, тому підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial