Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з вказаним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що на праві особистої власності йому належить земельна ділянка, кадастровий номер 4622785200:01:010:0022, площею 0.12 га, цільвим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розміщена [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. На земельній ділянці ростуть дерева , зокрема росло дерево породи ясен. 11 червня 2018 року, відповідачка по справі [PERSON] , самовільно зрізала дерево породи ясен та деревину забрала на своє подвір"я і розпорядилася на свій розсуд. Важає, що своїми діями відповідачка заподіяла йому матеріальної шкоди на суму 5000 гривень. Представник позивача, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та пояснив, що дане дерево росло на земельній ділянці, комунальної власності. Дане дерево було зрізане і пролежало там цілу зиму. Весною відповідачка розрізала на частини дерево породи ясен і забрала його з даної земельної ділянки. А тому вимоги позивача, що йому завдано матеріальних збитків є безпідставними, оскільки на час зрізання дерева земельна ділянка позивачу не належала. Просить в задоволенні позову відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням чотирнадцятої сесії сьомого демократичного скликання Липницької сільської ради № 51 від 23.03.2018р. позивачу передано у власність земельну ділянку, яка знаходиться в [ADDRESS] площею 0,1200 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки 4622785200:01:010:0022. Згідно акту від 28.02.2019р. про розгляд заяв [PERSON] , комісією встановлено, що 28.02.2019р. виїздом комісії на ділянку, відведену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належить гр. [PERSON] , на вказаній ділянці виявлено пень (діаметром 60 см.) зрізаного дерева, походження якого та час його зрізання не встановлено. З письмових пояснень [PERSON] вбачається, що спірне дерево було зрізане восени 2017р., тобто ще до того як земельну ділянку передали у власність [PERSON] , з усного дозволу Липницької сільської ради. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що на прохання тітки він в [ADDRESS] зрізав дерева ще в 2017р. а весною 2018р. він ці ж дерева розрізав на частини, які в подальшому були вивезені з вказаної земельної ділянки. Коли розпилювали дерева прибігла жінка і почала сваритися, що ці дерева належать їй. Згідно листа № 266 від 28.04.2020р. Липницька сільська рада повідомила, що надання дозволу на зрізання дерев не входить в компетенцію сільської ради, такий дозвіл надає Львівська екологічна інспекція на підставі комісійного обстеження. Згідно листа № 06-741 від 21.02.2020р. розмір збитків, заподіяних зеленим насадженням внаслідок незаконної зрізки в межах населеного пункту на землях комунальної власності дерева породи ясен, діаметром пня 60 см. відповідно до постанови КМУ № 559 від 08.04.1999 року становить 3800 грн. Судом встановлено, що дерево породи ясен було зрізано в 2017р., тобто на земельній ділянці в межах населеного пункту на землях комунальної власності, оскільки вказана земельна ділянка була передана у власність [PERSON] 23.03.2018р. Тобто зрізання спірного дерева не могло завдати матеріальної шкоди позивачу, оскільки на час його зрізання земельна ділянка перебувала в межах населеного пункту на землях комунальної власності. Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. На підставі ч.1ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Суд вважає, що позивачем, всупереч вимогам ст.ст. 77-81 ЦПК України, не надано належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин на які він покликається як на підставу своїх вимог, оскільки судом встановлено, що факт зрізання дерева породи ясем мав місце, однак вимога позивача щодо стягнення матеріальної шкоди в розмірі 5000,00 грн. завданої внаслідок зрізання дерева не підлягає до задоволення, оскільки на час зрізання дерева земельна ділянка на якій воно росло перебувала в межах населеного пункту на землях комунальної власності, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] . Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилається представник позивача, як на підставу своїх вимог, а відповідач, як на підставу своїх заперечень, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки йому відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed