Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом, в якому вказав, що згідно з рішенням Коломийського міськрайонного суду від 14.09.2018 року він зобовязаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі по 1200 грн. на кожну дитину і досягнення ними повноліття. На даний час у нього змінилося матеріальне становище і він не має можливості сплачувати аліменти в зазначеному розмірі. Зазначає, що його батьки [PERSON] та [PERSON] є інвалідами, а також брат і сестра є інвалідами з дитинства, тому він як працездатний член сімї не може покинути їх та поїхати на роботу у велике місто чи за кордон, а роботи в селі не має. Крім того, він здійснює догляд за сестрою [PERSON], [INFO], інвалідом дитинства 1-А групи внаслідок психічного розладу. Його доходами є допомога малозабезпеченим сімям, допомога на догляд та компенсація по догляду, що в сукупності за місяць становить 2097,53 грн. Також він проживає у цивільному шлюбі із [PERSON] та мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], хоча в свідоцтві про народження вказано батьком [PERSON]. Таке прізвище батька дитини вказане його цивільною дружиною у звязку з тим, що вони посварились і певний період часу спільно не проживали. Тому просить звернути увагу на його складне матеріальне становище як платника аліментів, те, що його батьки є непрацездатними, він здійснює догляд за сестрою інвалідом, має на утриманні інших дітей, а також не має власного ні рухомого, ні нерухомого майна. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років становить 2027 грн., 50% від цієї суми становитиме 1014 грн. Він згідний що ця сума, яка визначена законодавцем є достьь мізерною, але законодавець вважає її достатньою для забезпечення нормального рівня життя дитини. Просить суд змінити (зменшити) розмір аліментів та стягувати з нього аліменти на утримання дітей в розмірі 1 015 грн. щомісячно на кожну до досягнення ними повноліття. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити. Відповідачка звернулась до суду з зустрічним позовом, в якому зазначила,що позивач не має права на зменшення суми сплачених аліментів. Просить в позовних вимогах відмовити, а також збільшити розмір стягуваних аліментів з позивача до 1500 гривень. Вказала,що утримання дітей є обовязком не тільки матері ,а і батька. Вказує,що перебувала у шлюбі з відповідачем, однак 4 вересня 2018 року шлюб було розірвано рішенням Коломийського міськрайонного суду. В подальшому рішенням Коломийського міськрайонного суду від 14 вересня 2018 року було присуджено стягнення з відповідача аліментів в сумі по 1200 грн на кожну дитину. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 6 листопада 2018 року апеляційну скаргу позивача було залишено без задоволення,а рішення Коломийського міськрайонного суду залишено в силі. На час подання зустрічного позову позивач мав заборгованість перед нею в сумі 26880 гривень, які сплатив тільки перед призначенням даної справи. Вказує,що призначених судом аліментів не вистачає на утримання 4-х дітей, вона по суті залишилась сама і утримує дітей самостійно. Діти підростають вимагають кращого харчування, одягу, речей повсякденного користування,на які потрібні кошти. Вважає,що аліменти слід змінити і збільшити до 1500 грн. з метою забезпечення саме дітей. Просить позовні вимоги зустрічної позовної заяви задовольнити, в первинному позові просить відмовити. Заслухавши пояснення позивача та відповідачки, розглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що за час перебування в шлюбі у сторін народилося четверо дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Батьком дітей записаний [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії 1-НМ № 021447, актовий запис № 3 від 01.02.2006 року; серії 1-НМ № 064393, актовий запис № 13 від 26.04.2007 року; серії 1-НМ № 105282, актовий запис № 11 від 17.09.2008 року; серії 1-НМ № 149703, актовий запис № 4 від 05.03.2010 року (а.с.7-10). Відповідно до довідок МСЕК від 19.06.2018 року та 27.06.2018 року батьки позивача [PERSON] та [PERSON] є особами з інвалідністю відповідна ІІІ та ІІ групи (а.с. 12-13). Брат позивача, [PERSON], [INFO], є особою з інвалідністю з дитинства ІІ групи відповідно до копії довідки сер. МСЕ № 213430 від 22.03.2007 року (а.с. 14). Сестра позивача, [PERSON], [INFO], є особою з інвалідністю І групи згідно із довідкою до акта огляду МСЕК від 29.08.2011 року (а.с. 15). Сестра позивача, [PERSON], [INFO], є особою з інвалідністю ІІ групи, що стверджується копією довідки до акту огляду МСЕК від 28.03.2018 року (а.с. 16). Відповідно до копії висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу № 2230 від 20.07.2018 року [PERSON], [INFO], проживає разом з [PERSON] в с. Троїця Снятинського району (а.с. 17). Згідно з довідкою про заробітну плату і інші прибутки, виданою управлінням соціального захисту населення Снятинської районної державної адміністрації № 2007 від 08.11.2018 року, доходами [PERSON] за вересень-жовтень є допомога малозабезпеченим сімям, допомога на догляд та компенсація по догляду, в загальному розмірі 4206,90 грн. (а.с.18). Відповідно до довідки № 1143, виданої 28.11.2018 року Троїцьким старостинським округом Заболотівської селищної ради ОТГ, до складу сімї позивача входять його батьки: [PERSON] та [PERSON], сестри [PERSON], [PERSON], брат [PERSON], а також племінники [PERSON] та\~[PERSON]. Вказане також стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сімї від 28.11.2018 року, згідно з яким [PERSON] не працює з 27.06.2007 року, здійснює догляд за сестрою інвалідом дитинства І групи [PERSON], яка потребує стороннього догляду та нагляду з фактичною нездатністю до самогубства (а.с.19-21). Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 14.09.2018 року стягнуто з позивача на користь відповідачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі по 1200 грн. на кожну дитину і досягнення ними повноліття (а.с.6). Як встановлено в судовому засіданні,представивши довідки від своїх родичів про те,що вони потребують догляду, позивач не надав суду рішення про те,що саме він є опікуном чи піклувальником цих родичів. Ст. 180 Сімейного кодексу України\~визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована\~Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.1,2 Закону України «Про охорону дитинства»\~батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Відповідно до положень\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. В силу дії ч. 3ст. 181\~Сімейного кодексу України\~аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. Відповідно до\~ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За приписами ч. 2\~ст.182\~СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За\~ст. 182 Сімейного кодексу України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч.1\~ст. 192 Сімейного кодексу України\~передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно\~Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 року\~установлений прожитковий мінімум на місяць дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Як вбачається з правової позиції Верховного суду в справі ВС/КЦС\~№ 461/4936/16\~від 31.10.2018\~Мінімальний розмір\~аліментів не\~виконує обмежувальну\~функцію при\~визначенні розміру\~аліментів,\~який цей\~мінімум перевищує. В своїй постанові КЦС вказав, що місцевим судом вірно застосовано норму статті 180\~СК України щодо рівного обов'язку кожного з батьків по забезпеченню дитині необхідного матеріального утримання, відсутності у відповідача інших дітей та/або утриманців, відсутності істотних обставин, які могли б впливати на виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків, наявності стабільного доходу, а отже і можливості сплачувати аліменти, з урахуванням інтересів та потреб саме дитини, дійшов обґрунтованого висновку про те, що з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітнього\~сина у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу). Отже вказані обставини дають можливість батьку дитини належним чином виконувати покладені на нього законодавством зобов'язання, а саме: сплачувати аліменти у визначеному судом першої інстанції розмірі на утримання свого єдиного сина до досягнення ним повноліття. На думку КЦС закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів (який станом на час перегляду справи судом касаційної інстанції збільшено) не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує; зазначивши про наявність у відповідача, який є військовослужбовцем СБ України, хронічних захворювань та необхідності постійних витрат на лікування та профілактику, апеляційний суд не встановив якими доказами підтверджується реальність таких витрат, також не взяв до уваги, що відповідно до пунктів 2.1, 2.2 Інструкції про порядок медичного забезпечення в Службі безпеки України, затвердженої наказом Служби безпеки України від 08 жовтня 2007 року (яка була чинною на момент розгляду справи), надання медичної допомоги у системі Служби безпеки України покладається на заклади охорони здоров'я СБУ, основним завданням яких є організація та надання медичної допомоги особовому складу СБУ та іншим особам, включаючи широкий спектр профілактичних і лікувальних заходів, а також виконання інших функцій на основі професійної діяльності медичних працівників, отже\~відповідач як військовослужбовець Служби безпеки України має право на безкоштовну медичну допомогу у відповідних закладах охорони здоров'я та є придатним до військової служби. З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зменшення розміру аліментів до 1/6 частини доходів відповідача.\~\~ У ч.1 ст.192 СК встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Враховуючи зміст стст.181, 192 СК, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК). Стаття 192 СК тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду в частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК, а й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові ВСУ від 5.02.2014 №6-143цс13. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобовязаний зясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоровя. Про це зазначено в постанові Верховного суду №459/2181/17 від 12 вересня 2018 року. Відсутність офіційного працевлаштування і наявність інших дітей не звільняє від сплати аліментів у мінімальному розмірі, а той факт, що відповідач офіційно не працевлаштований і має на утриманні двох малолітніх дітей, не звільняє його від обов'язку забезпечувати належне утримання свого неповнолітнього сина та сплачувати аліменти у мінімальному розмірі, визначеному законом (постанова від 07.11.2017 у справі № 355/511/17). Народження ще одної дитини також не є підставою для для автоматичного зменшення розміру аліментів. Так Друга судова палата Касаційного цивільного суду дійшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає до задоволення,оскільки позивач не надав доказів,які б свідчили про погіршення його матеріального становища. «Визначений рішенням суду розмір аліментів відповідає вимогам Сімейного кодексу,а його зменшення в звязку з тим,що на утриманні позивача знаходяться інші діти та дружина без підтвердження погіршення його матеріального стану,буде протирічити інтересам дитини. Про це говориться в постанові ВС по справі № 640/10064/16-ц від 9.08.2018 року. Як роз'яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно достатті 192 СК України\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Вирішуючи спір, суди визначили та дослідили обставини, передбачені статтею 182 СК України, і дійшли обгрунтованого висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів на підставістатті 192 СК України,оскільки позивач не надав доказів погіршення його матеріального стану. Доводи особи стосовно того, що суди обох інстанцій не врахували наявності на його утриманні малолітньої дочки [PERSON], [INFO], та дружини [PERSON], яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку, не спростовують висноку судів першої та апеляційної інстанцій. Визначений за рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2012 року розмір аліментів відповідає вимогам СК України,\~та його зменшення у зв'язку з наявністю на утриманні позивача доньки [PERSON] та дружини особи без підтвердження погіршення матеріального стану позивача не сприятиме належному забезпеченню його осина та суперечитиме його інтересам. Крім того, встановлено, що розмір аліментів, який стягується на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2012 року, не перевищує 50 % заробітної плати позивача. Таким чином, висновки судів відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані. У постанові №298/426/17 ВС послався на практику Європейського суду з прав людини. Йшлося про те, що міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У відповідності до п.5 ст.411 ЦПК України правова позиція Верховного Суду є обовязковою для застосування судами нижчої інстанції. Щодо наявності інвалідності у батьків та братів і сестер позивача, то суд зазначає,що при вирішенні позову про стягнення з позивача аліментів на користь відповідачки, всі вищезазначені особи вже мали інвалідність і даний факт судом було прийнято до уваги,в тому числі апеляційною інстанцією. Доказів того, що саме він займається опікою та піклуванням цих родиців, позивач суду не надав. Крім цього, при винесенні даного рішення, суд бере до уваги той факт ,що позивач має дитину від цивільних стосунків з іншою жінкою, однак зазначає, що з огляду вищезазначеної практики Верховного Суду, це не є і не може бути підставою для зменшення розміру аліментів,тим більше ,що від спільного проживання є дитина інвалід з дитинства, яка потребує особливої уваги. Враховуючи вищенаведене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, чинної практики Верховного Суду, суд вважає, що в задоволенні первинного позову слід відмовити, а зустрічний позов слід задовольнити, та щомісячно стягувати з позивача аліменти в користь відповідачки на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Стягнення аліментів слід розпочати з дня набрання цим рішенням законної сили, оскільки аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, про що дано роз'яснення у\~постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст.180,181,182,184,192 Сімейного кодексу України, ст.1,2 Закону України «Про охорону дитинства»,на підставі правових позицій Верховного суду по справі ВС/КЦС\~№ 461/4936/16\~від 31.10.2018р., постанова від 07.11.2017р. у справі № 355/511/17, постанова справі №\~640/10064/16-ц\~від 9.08.2018\~року та

Outcome: approved