Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначає, що 18.07.1992 року в Олексієво-Дружківській сільраді м.Дружківки він з відповідачем зареєстрував шлюб, актовий запис № 10. Неповнолітніх дітей не мають. Вони з дружиною припинили шлюбні відносини у квітні 2014 року. Кожний з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Він втратив почуття кохання до дружини. Переконаний, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливі.Сімя фактично розпалась. Майнових спорів між ними не має. Просить розірвати шлюб між ним та відповідачем. Позивач в судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі. На позовних вимогах наполягає (а.с.8). Відповідач та її представник позовні вимоги визнали, не заперечують щодо їх задоволення. Заперечили щодо обставин, зазначених в заяві, а саме щодо дати, коли їх сімя розпалась. Відповідач пояснила, що сімя фактично розпалась з моменту, коли їй стало відомо про знаходження даного позову в суді у вересні 2017 року. Твердження позивача про те, що припиненні шлюбні відносини у квітні 2014 року є безпідставними. До вересня 2017 року в них була повноцінна родина. Мають повнолітнього сина. Вони мешкали разом. Склалися так обставини через роботу, що вона працювала в м. Суми, а чоловік працював в м.Києві. Але ними було орендовано квартиру в м.Києві, в якій проживав чоловік і в яку вона до нього приїздила, і проживала разом з ним у вільний від роботи час. Вони разом періодично навідувалась до м. Дружківки, оскільки в Дружківці у них син мешкає. У 2015 році вона захворіла. Проходила лікування в м.Києві. Лікування вони оплачували із сімейного бюджету. У серпні 2017 року вони придбали квартиру за спільні кошти. Планували проживати в м.Києві всі разом. Для придбання даної квартири вони продали спільну квартиру в м.Суми. Вони разом робили ремонт та облаштовували квартиру в м.Києві, купували меблі. Для неї було несподіванкою, коли вона дізналась про те, що чоловік бажає розлучитись та подав до суду позов про розірвання шлюбу. Тому вважає, що сім"я розпалася у вересні 2017року, а не в квітні 2014року, як зазначив позивач. Не заперечує щодо розірвання шлюбу, оскільки в час , наданий для примирення, примирення не відбулося. Суд прийняв рішення про розгляд справи за відсутності позивача. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В силу ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім'я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Як регламентує ст. 1 ч.2 СК України, регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім'ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов'язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім'ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Згідно ст. 24 ч.1 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 ч.1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно же ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18 липня 1992 року (а.с.7). Із матеріалів справи вбачається, що подружжя [PERSON] мешкали разом однією родиною до вересня 2017 року, про що свідчать договір купівлі-продажу квартири в м.Києві від 16.08.2017 року, проїздні документи на ім'я відповідача з міста Суми до міста Київ, з міста Києва до міста Суми, та з міста Дружківки до м.Київ, фотографії з місця проживання позивача та відповідача в м.Києві, амбулаторна карта [PERSON] про проходження лікування в м.Київ (а.с.35-49). Факт розпаду родини в вересні 2017 року також підвтерджується поясненнями свідка [PERSON], який є сином позивача та відповідача, і який пояснив, що вони разом мешкали однією родиною. Від батьків він ніколи не чув про проблеми в їх відносинах Вважав, що в них гарні сімейні стосунки, та вони мешкають повноцінною родиною. Про наявність позову дізнався від матері. Батько не повідомляв йому про свої наміри розірвати шлюб. Доказів, які спростовують ствердження відповідача про розпад сім'ї у вересні 2017 року, позивачем суду не надано. Таким чином суд приходить до висновку, що родина [PERSON] розпалась у вересні 2017 року. Також суд вважає що шлюб між подружжям [PERSON] підлягає розірванню, так як вважає, що подальше їх спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Сторони не проживають однією сім'єю з вересня 2017 року. У наданий судом строк для примирення таке примирення між сторонами не відбулося, позивач наполягає на розірванні шлюбу, про що свідчить його заява (а.с.8). Відповідач також вважає, що шлюб необхідно розірвати. Суд вважає не можливим примусити їх зберегти шлюб.

Outcome: approved