Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулась в Монастириський районний суд Тернопільської області до Швейківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на: - земельну ділянку площею 2,48 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що становить розмір земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території Швейківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно рішення Швейківської сільської ради №72 від 07.12.2000 року «Про передачу земельної ділянки у приватну власність громадянам сільської Ради». В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що [INFO] року помер її батько - [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з: - земельну ділянку площею 2,48 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що становить розмір земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території Швейківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно рішення Швейківської сільської ради №72 від 07.12.2000 року «Про передачу земельної ділянки у приватну власність громадянам сільської Ради». Позивач вважає, що саме вона повинна успадковувати за померлим спадкодавцем, оскільки є спадкоємцем за законом першої черги. Позивач [PERSON] після смерті [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте оформити спадщину нотаріус не зміг, оскільки виявилось, що [PERSON] за життя не встиг виготовити правовстановлюючий документ на вказану земельну ділянку. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, суду подала заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач - представник Швейківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника, проти позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Судом встановлено, що [INFO] року у віці 68 років в м.Івано-Франківськ помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 29.11.2012 року, актовий запис №10. Ще за життя померлому належало право на: - земельну ділянку площею 2,48 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що становить розмір земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території Швейківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно рішення Швейківської сільської ради №72 від 07.12.2000 року «Про передачу земельної ділянки у приватну власність громадянам сільської Ради», що підтверджується довідкою №547 від 25.07.2016 року виданою виконкомом Швейківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Родинні відносини між позивачем [PERSON] та померлим [INFO] року [PERSON], підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER], згідно якого [PERSON] є батьком [PERSON] та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] згідно якого [PERSON] змінила своє дошлюбне прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]». Беручи до уваги вищевказане суд приходить до переконання, що [PERSON], згідно ст. 1261 ЦК України має право на прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] який помер [INFO] року, як спадкоємець за законом першої черги. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, в зв'язку з тим, що [PERSON] за життя не встиг виготовити правовстановлюючий документ на вказану земельну ділянку, [PERSON] не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, так як згідно ч. 3 ст. 47 Закону України «Про нотаріат» нотаріусом не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства. Як слідує з матеріалів справи [PERSON] був користувачем земельної ділянки площею 16,41 га для ведення фермерського господарства, яка знаходилась на території Швейківської сільської ради, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серії [NUMBER]. У зв'язку з припиненням існування фермерського господарства [PERSON], жителю [ADDRESS] передано у приватну власність земельну ділянку в розмірі 2,48 га, що підтверджується Рішенням Швейківської сільської ради №72 від 07.12.2000 року. Також, згідно даного рішення, вирішено просити Монастириський районний відділ земельних ресурсів виготовити Державний акт на право приватної власності на землю громадянину [PERSON] Згідно ст. 328 ЦК України громадянин набуває права власності на майно на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно п. п. б), г), ґ), ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до ст. 6 ЗК України (в редакції 1990 року) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для: ведення селянського (фермерського) господарства. Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян для: ведення селянського (фермерського) господарства у межах середньої земельної частки, що обчислюється в порядку, передбаченому цією статтею. В підпунктах в), г) п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що з 1 січня 2002 року, відповідно до статті 125 ЗК право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 року у відповідності із Законом України від 5 березня 2009 року N 1066-VI право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав"; проте громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки (пункт 7 розділу X "Перехідні положення" ЗК), одержані ними до 1 січня 2002 року у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством. Абзацом 2 п. 1 Перехідних положень Земельного Кодексу України від 25 жовтня 2001 року, який набрав чинності 01.01.2002 року з подальшими змінами, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Як було встановлено в судовому засіданні згідно Рішення Швейківської сільської ради №72 від 07.12.2000 року було вирішено просити Монастириський районний відділ земельних ресурсів виготовити Державний акт на право приватної власності на землю громадянину [PERSON], проте як вбачається з інформації наданої Відділом Держгеокадастру у Монастириському районі Тернопільської області на запит №137 від 24.06.2016 року адвоката Андрусенка І.Я., що громадянину [PERSON], який помер [INFO] року на території Монастириського району Швейківської сільської ради земельна частка (пай) не виділявся і у списку осіб, яким передаються земельні частки (паї) в приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Швейківської сільської ради відсутні Аналізуючи вищевказане суд приходить до переконання, що видача правовстановлюючого документа який посвідчує право власності здійснювалося державою, яка і повинна нести відповідальність за допущені при цьому порушення щодо не звернення та неотримання [PERSON] правовстановлюючого документа, який посвідчував би його право власності на земельну ділянку в розмірі 2,48 га. Відповідно до роз'яснень Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна і відсутності правовстановлюючих документів на нього, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватись в судовому порядку. В зв'язку з тим, що документів, які б посвідчували право власності на земельну ділянку розміром 2,48 га, згідно Рішення Швейківської сільської ради №72 від 07.12.2000 року не видавалось суд визначає, що власником даного майна був [PERSON], який помер [INFO] року. Пунктом 1 Перехідних положень Земельного Кодексу України від 25 жовтня 2001 року, який набрав чинності 01.01.2002 року з подальшими змінами, рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому в положенні п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз'яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відсутність правовстановлюючого документа, який би посвідчував право власності на земельну ділянку стала причиною неможливості оформлення спадкових документів на земельну ділянку згідно закону після смерті [PERSON] в нотаріальній конторі. Як вже було встановлено з матеріалів справи, позивач перебуває в родинних відносинах з померлим [PERSON], а саме, є його дочкою. А тому, беручи до уваги вищевказане суд приходить до переконання, що [PERSON] має право на прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] який помер [INFO] року, як дочка померлого та спадкоємець першої черги. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Спадкове майно [PERSON] фактично прийняла оскільки протягом шестимісячного строку після смерті спадкодавця подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, яка міститься в спадковій справі №141/2013 р. індекс справи 02-14 Монастириської державної нотаріальної контори. Суд не бере до уваги заяву [PERSON], засвідчену секретарем виконкому Швейківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області та зареєстрованої в реєстрі за №22, яка мала право на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON], згідно якої вона відмовилась від права на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], так як, згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, а саме протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини (в редакції чинній на час відкриття спадщини). Натомість, вищевказана заява [PERSON] свідчать про те, що їй відомо про заявлені вимоги [PERSON] та щодо них не заперечує, так як протягом розгляду справи в суді заперечень проти позову не подавала і ніяких дій, які б могли помішати позивачу у задоволенні його заявлених вимогах не вчиняла. За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені нею у позовній заяві, а отже, вона, як спадкоємець за законом має право на спадкове майно. Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було пред'явлено, а [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON], тому є підстави визнати за нею право власності на зазначене майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно, яким являється земельна ділянка. На підставі викладеного

Outcome: approved