Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором № 500379021 від 05.06.2013 року в розмірі 42996 грн. 55 коп., судовий збір в розмірі 1762 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила, про що надала письмові заперечення (а.с.44) та вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення з даним позовом до суду, оскільки останній платіж за кредитним договором ним проведено 26.12.2013 року, а тому строк позовної давності слід рахувати саме з цього періоду. Враховуючи вищевикладене, вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Згідност.526 ЦК Україниз обов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Стаття 611\~ЦК України передбачає правові наслідки у разі порушення зобов»язань, встановлені договором або законом, аст.625\~ЦК України - відповідальність за порушення грошового зобов»язання, згідно якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Якщо договором встановлено обов»язок позичальника повернути позику частинами, то за змістом п.2 ст.1050ЦК\~України в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Відповідно до ст.1054\~ЦК України за кредитним договором банк зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1082 ЦК України, боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. Між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 500379021 від 05.06.2013 року на суму 19944 грн. Відповідно до п. 2.4 Кредитного договору кредит надається позичальнику для власних потреб шляхом безготівкового перерахування на рахунок позичальника № 26257000864721, що відкритий позичальнику в ПАТ "Альфа-Банк", МФО 300346, суми грошових коштів, що дорівнює сумі кредиту. Пунктом 2.6 Кредитного договору, передбачено, що порядок повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за цим договором: платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за цим договором здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим договором та відповідно до графіку платежів, який є додатком до цього договору та його невід'ємною частиною. Банк свої зобов'язання за кредитним договором №500379021 від 05.06.2013 року виконав, надавши відповідачу кредит. У порушення умов договору позивач не виконав свого обов'язку та припинив повертати наданий їй кредит. 30.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата [PERSON]» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «Дата [PERSON]» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 500379021 від 05.06.2013 року. 10.10.2016 року між ТОВ «Дата [PERSON]» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з поверненню боргів» укладено договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, у відповідності до умов якого, ТОВ «Дата [PERSON]» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» належне йому право вимоги до відповідача коштів, що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить ТОВ «Дата [PERSON]», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги грошових коштів від відповідача. Відповідно до додатку № 1-1 до договору факторингу від 10.10.2016 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 42996,55 грн. Згідно п.2.3 договору факторингу, право вимоги вважається відступленим фактору з дати надходження на рахунок ТОВ «Дата [PERSON]» ціни прав вимоги в повному обсязі. В дату отримання оплати ТОВ «Дата [PERSON]» у повному обсязі ціни прав вимоги відповідно до п.4.3 договору сторони підписують акт приймання-передачі реєстру боржників, за формою встановленою в додатку № 2 до договору. Згідно п.3.1.7 договору факторингу ТОВ «Дата [PERSON]» запевняє та гарантує, що на день укладення договору право вимоги, яке відступається за цим договором, не перебуває в заставі, дійсно має місце заборгованість боржників перед клієнтом, що ця заборгованість виникла на законних підставах, що вона повністю не погашена, не прощена, не стягнена, а також що права вимоги повернення заборгованості по боржникам не відступлені клієнтом третім особам, клієнтом не укладено угод про заміну зобов»язань по поверненню такої заборгованості іншими зобов»язаннями. На виконання умов договору факторингу від 10.10.2016 року на адресу відповідача направлено повідомлення про відступлення права вимоги до позивача. Незважаючи на це, відповідач не виконала свого обов»язку та не повернула наданий кредит в строки, передбачені кредитним договором. У зв»язку з істотними порушеннями відповідачем умов кредитного договору, позивачем було направлено повідомлення про порядок погашення заборгованості по кредитному договору та включення персональних даних відповідача до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу. Відповідно до п.4.4.3 договору факторингу від 30.09.2014 року, укладеному між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата [PERSON]», ПАТ «Альфа-Банк», у разі отримання коштів від боржників в рахунок виконання зобов»язань за основними договорами після відступлення права грошової вимоги до ТОВ «Дата [PERSON]», перераховує ці кошти ТОВ «Дата [PERSON]», протягом трьох робочих днів з дати їх отримання. Відповідно п.5.4.3 договору факторингу № 2016-1 ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року, у разі отримання коштів від боржників, Державної виконавчої служби в рахунок виконання зобов»язань за основними договорами після дати підписання цього договору ТОВ «Дата [PERSON]» зобов»язане перерахувати ці кошти протягом 5 банківських днів з дати їх отримання на рахунок ТОВ «ФК»ЄАПБ» З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 10.10.2016 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином відповідачка має непогашену заборгованість в сумі 42996,55 грн., з яких: -16636,08 грн.- заборгованість за основною сумою боргу; -14310,47 грн.- заборгованість по процентам та комісією; -12050 грн.- пеня , штраф, неустойка. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані, підтверджені доказами, тому їх необхідно задовольнити. Під час розгляду справи відповідач просила суд до вимог про стягнення заборгованості застосувати строк позовної давності, оскільки вважає, що останній платіж нею здійснено 26.12.2013 року в розмірі 1100 грн., тому строк позовної давності слід вираховувати саме з цього періоду. Крім того, відповідач зазначив про те, що строк позовної давності сплинув 26.12.2016 року, а з позовом до суду позивач звернувся лише 06 лютого 2018 року. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст.267 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що останній платіж на погашення кредиту за вказаним кредитним договором був здійснений відповідачем [PERSON] 26.12.2013 року у розмірі 1100 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи розрахунком заборгованості (а.с. 11). Згідно вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється з дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто строку виконання зобов'язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 06.11.2013 року №6-116цс13; від 19.03.2014 року №6-20цс14, які згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів. Строк дії кредитного договору № 500379021 від 05.06.2013 року встановлений до 06 червня 2016 року. Право вимоги у позивача ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" виникло з 10 жовтня 2016 року, що відповідно до вищезазначеної норми і є моментом початку перебігу строку позовної давності. Доводи відповідача про те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з дати здійснення останнього платежу на погашення кредиту за вказаним договором не відповідають нормам ст. 261 ЦК України. А тому суд вважає, що відповідно до вимог ст. 257 ЦК України позивачем не був пропущений строк позовної давності. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь стягувача стягуються судові витрати судовий збір в розмірі 1762грн.

Outcome: approved