Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

Заступник керівника Харківської місцевої прокуратури № [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати незаконними та скасувати: рішення Х сесії VI скликання [PERSON] сільської ради Харківського району Харківської області від 06 липня 2011 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в с. Циркуни, вул. Механізаторська, буд.10, гр. [PERSON]Я.», рішення ХХІІІ сесії VI скликання [PERSON] сільської ради Харківського району Харківської області від 17 серпня 2012 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку гр. [PERSON]Я.»; визнати недійсним державний акт серії ЯМ №970722 від 14 листопада 2012 року на право власності на земельну ділянку 6325185001:00:017:0144, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №632518501009058 від 14 листопада 2012 року, визнати відсутність у [PERSON] права власності на земельну ділянку 6325185001:00:017:0144 площею 0,1091 га; витребувати із незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку 6325185001:00:017:0144 площею 0,1091 га та вартістю 34881,45 грн. В обґрунтування позову зазначала, що рішенням X сесії VI скликання [PERSON] сільської ради Харківського району Харківської області від 06 липня 2011 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в с. Циркуни вул. Механізаторська, 10, гр. [PERSON]Я.» [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки орієнтовною площею 0,1090 га. На підставі зазначеного рішення ПП «Бюро землевпорядного проектування» було виготовлено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Механізаторській, 10 в с. Циркуни Харківського району Харківської області. Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 6325185001:00:017:0144. В подальшому, рішенням XXIII сесії VI скликання [PERSON] сільської ради Харківського району Харківської області від 17 серпня 2012 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку гр. [PERSON]Я.» [PERSON] передано у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1091 га за адресою: с. Циркуни Харківського району Харківської області, вул. Механізаторська, 10. [PERSON] видано державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку. У той же час, при прийнятті вище зазначених рішень [PERSON] сільською радою Харківського району Харківської області було перевищено її повноваження та допущено ряд істотних порушень вимог законодавства, зокрема, статтей 12, 84, 116, 122, пункту 12 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, оскільки спірна земельна ділянка належала до земель державної власності, розташована за межами населеного пункту , та на час прийняття рішення про надання земельної ділянки [PERSON] будь-яка містобудівна чи інша, передбачена законом документація, що посвідчувала межі населеного пункту с. Циркуни Харківського району Харківської області, була відсутня. Враховуючи викладене, правових підстав для передачі [PERSON] у власність земельної ділянки, що перебувала за межами населеного пункту, у [PERSON] сільської ради не було, оскільки право розпоряджатися спірною земельною ділянкою належить до компетенції відповідних органів виконавчої влади. Прокурор Харківської місцевої прокуратури № 6 [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] заперечувала проти задоволення позову, при цьому пояснила, що знаходження спірної земельної ділянки за адресою: с. Циркуни Харківського району Харківської області, вул. Механізаторська, 10, в межах населеного пункту підтверджується Містобудівним обґрунтуванням № 174 від 29 грудня 2010 року, затвердженим рішенням XLI сесії V від 27 липня 2010 року [PERSON] сільської ради Харківського району Харківської області Як вбачається із Містобудівного обґрунтування адреса розташування індивідуальної житлової забудови: вул. Зоотехнічна, вул. Агрономічна, вул. Інженерна, вул. Механізаторська с. Циркуни Харківського району. Як вбачається з кадастрового плану на спірну земельну ділянку та з експлікації земельних угідь в межах земельної ділянки, яка запропонована для відведення [PERSON] в с. Циркуни, вул. Механізаторська,10 (форма 6-зем), земельна ділянка кадастровий номер 6325185001:00:017:0144 знаходиться за адресою: с. Циркуни, вул. Механізаторвська,10 Харківський район, Харківська область, цільове призначення вказаної земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Крім того, спірній земельній ділянці присвоєна поштова адреса. Присвоєння адреси земельній ділянці могло відбутися виключно у випадку, якщо така вулиця перебуває в населеному пункті згідно ст.37 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні». Представник позивача також зазначає, що рішенням X сесії VI скликання [PERSON] сільської ради Харківського району Харківської області від 06.07.2011 [PERSON] було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в с. Циркуни вул. Механізаторська, 10. На підставі зазначеного рішення ПП «Бюро землевпорядного проектування» на замовлення [PERSON] було виготовлено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Механізаторській, 10 в с. Циркуни Харківського району Харківської області, який був погоджений управлінням Держкомзему у місті Люботин і Харківському районі Харківської області, відділом містобудування та архітектури Харківської районної державної адміністрації Харківської області, державним управлінням охорони навколишнього природного середовища у Харківській області, головним державним санітарним лікарем Харківського району Харківської області, відділом культури і туризму Харківської РДА Харківської області, про що надано відповідний висновок №138 від 03 серпня 2012 року. Рішенням XXIII сесії VI скликання [PERSON] сільської ради Харківського району Харківської області від 17.08.2012 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,1091 га, яка розміщена в межах населеного пункту, за адресою: с. Циркуни, вул. Механізаторська, 10 на території [PERSON] сільської ради Харківського району Харківської області для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд [PERSON] Передано зазначену земельну ділянку [PERSON], зобовязано її замовити та виготовити Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. [PERSON] було отримано державний акт серія ЯМ №970722 від 14 листопада 2012 року на право власності на земельну ділянку площею 0,1091 га, що розташована в с. Циркуни, вул. Механізаторська, 10, кадастровий номер 6325185001:00:017:0144. Таким чином, із зазначених документів вбачається, що на момент надання у власність спірної земельної ділянки [PERSON], вона розташовувалась в межах населеного пункту. Виходячи з цього, право власності [PERSON] на земельну ділянку розташовану у с. Циркуни по вул. Механізаторська,10, набуте у встановленому законом порядку. Крім того, за ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умова, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно рішень Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року та у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року, самі по собі допущені органами публічної влади порушення не можуть бути безумовною підставою для визнання недійсними рішень про передачу земельної ділянки у власність та повернення спірного майна державі в порушення права власності набувача, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки особи, якій земельну ділянку передано у власність. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Харківського району Харківської області, у судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява за підписом голови сільської ради [PERSON] про розгляд справи за відсутності їх представника. Крім того, до суду надійшли письмові заперечення на позов, які є аналогічними запереченням представника відповідача [PERSON], наданими в судовому засіданні. Представник Відділу державної реєстрації Харківської районної державної адміністрації, належним чином повідомлений, в судове засідання не зявився, до суду надійшла заява за підписом начальнику відділу [PERSON], в якій він просив розглядати справу за відсутності представника відділу, рішення прийняти на розсуд суду. Представник третьої особи Державної інспекції сільського господарства в Харківській області [PERSON], належним чином повідомлений, в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника інспекції. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Харківській області [PERSON], належним чином повідомлений, в судове засідання не з"явився, причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням X сесії VI скликання [PERSON] сільської ради Харківського району Харківської області від 06 липня 2011 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в с. Циркуни вул. Механізаторська, 10, гр. [PERSON]Я.» [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки орієнтовною площею 0,1090 га. На підставі зазначеного рішення ПП «Бюро землевпорядного проектування» на замовлення [PERSON] було виготовлено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Механізаторській, 10 в с. Циркуни Харківського району Харківської області. В подальшому, рішенням XXIII сесії VI скликання [PERSON] сільської ради Харківського району Харківської області від 17 серпня 2012 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку гр. [PERSON]Я.» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,1091 га за адресою: с. Циркуни Харківського району Харківської області, вул. Механізаторська, 10; [PERSON] передано у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1091 га за адресою: с. Циркуни Харківського району Харківської області, вул. Механізаторська, 10. На підставі цього рішення [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку 6325185001:00:017:0144 площею 0,1091 га, що розташована за адресою: с. Циркуни Харківського району Харківської області, вул. Механізаторська, 10. Разом з тим, згідно листа Управління Держземагентства у Харківському районі від 28 травня 2015 № 2312 за даними Державної статистичної звітності (форма 6-зем) [PERSON] відведено земельну ділянку за рахунок земель державної власності, які розташовані за межами населеного пункту на території [PERSON] сільської ради. Відповідно до викопіювання із планово картографічних матеріалів (проект формування території та встановлення меж [PERSON] сільської ради Харківського району Харківської області, розроблений ХФ «Інститут землеустрою УААН» та затверджений рішенням ХІІІ сесії ХХІ скликання Харківської районної [PERSON] народних депутатів від 21.09.1993) відведена у власність [PERSON] земельна ділянка розташована за межами населеного пункту (лист управління Держземагентствау Харківському районі від 08 липня 2015 № 2831 із додатком). Згідно до частин другої, третьої статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. За статтею 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, через які також згідно зі статтями 83, 84 ЗК України набувається та реалізується право комунальної власності на землю та право державної власності на землю. Комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Статтею 80 ЗК України установлено, що самостійними субєктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності, а також держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до пункту «б» частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Згідно із частинами першою, другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Статтею 173 ЗК України визначено, що межа району, села, селища, міста, району у місті це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій. Відповідно до статті 21 Закону України від 16 листопада 1992 року № 2780-XII «Про основи містобудування» визначення територій і вибір земель для містобудівних потреб здійснюється відповідно до затвердженої містобудівної документації місцевих правил забудови з урахуванням планів земельно-господарського устрою. Згідно з частиною другою статті 12 Закону України від 20 квітня 2000 року № 1699-III\~ «Про планування і забудову територій» сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи в межах повноважень, визначених законом, відповідно до генеральних планів населених пунктів, у тому числі, вирішують питання вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи в користування земельних ділянок. Відповідно до пункту 12 розділу X «Перехідні положення» ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади. Частиною першою статті 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 25 червня 2014 року у справі № 6-67цс14, статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Встановивши факт відсутності на час прийняття селищною радою рішення про надання громадянину земельної ділянки затвердженої у встановленому законом порядку документації, яка б встановлювала межі селища, суд на підставі ст. ст. 116, 122, ч. 1 ст. 155, п. 12 Перехідних положень ЗК України, дійшов обґрунтованого висновку про перевищення селищною радою повноважень щодо розпорядження землями, які знаходяться за межами населеного пункту та недійсності такого рішення селищної ради. Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України. Судом встановлено, що згідно інформації Відділу містобудування та архітектури Харківської районної державної адміністрації за № 17 від 24 лютого 2016 року, за наявними даними у відділі генеральний план с. Циркуни був розроблений проектною організацією «Харківпроект» в 1974 році. У відділі містобудування та архітектури відсутній генеральний план с. Циркуни. На даний час розпочата робота по розробленню нових генеральних планів населених пунктів [PERSON] сільської ради. Після затвердження нового генерального плану буде розроблятися відповідно до чинного законодавства проект землеустрою щодо встановлення меж населеного пункту. За повідомленням ТОВ «Інститут Харківпроект» за № 01-01/7 від 10 березня 2016 року, генеральний план с. Циркуни Харківської області інв.№ 1395, виданий в 1974 році знищено згідно акту № 10 від 08 грудня 1987 року як такий, що втратив наукову, історико-культурну та практичну цінність. Згідно інформації [PERSON] сільської ради Харківського району Харківської області № 262 від 15 березня 2016 року, даних щодо землевпорядної/містобудівної документації, якою визначені межі с. Циркуни в [PERSON] сільській раді немає; на даний час сільською радою розробляється актуальний генеральний план сіл [PERSON] сільської ради, відповідно до нього і будуть встановлені межі с. Циркуни; після розробки генерального плану с. Циркуни [PERSON] сільською радою буде набуте право комунальної власності на землі [PERSON] сільської ради. Таким чином, судом встановлений факт відсутності на час прийняття сільською радою рішення про надання [PERSON] земельної ділянки будь-якої містобудівної чи іншої, передбаченої законом документації, яка б встановлювала межі с. Циркуни Харківського району Харківської області, а тому суд на підставі статей 116, 122, частини першої статті 155 ЗК України, пункту 12 розділу X «Перехідні положення» ЗК України доходить висновку про перевищення селищною радою повноважень щодо розпорядження землями, які знаходяться за межами населеного пункту, та недійсність рішення Х сесії VI скликання [PERSON] сільської ради Харківського району Харківської області від 06 липня 2011 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в с. Циркуни, вул. Механізаторська, буд.10, гр. [PERSON]Я.» та рішення ХХІІІ сесії VI скликання [PERSON] сільської ради Харківського району Харківської області від 17 серпня 2012 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку гр. [PERSON]Я.». Відповідно до частини першої статті 125, частини першої статті 126 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент прийняття сільською радою рішення) право власності [PERSON] на земельну ділянку виникло з моменту отримання нею державного акта та його державної реєстрації. З огляду на те, що зазначені норми встановлювали нерозривний звязок між виникненням права власності на земельну ділянку з обовязковим одержанням її власником державного акта, який посвідчував його право власності, а питання щодо правомірність видачі державного акта безпосередньо залежало від законності рішення органу, на підставі якого такий акт видано, суд вважає, що наявні всі підстави для визнання недійсним і державного акта, виданого [PERSON] на підставі недійсного рішення селищної ради. При цьому, у разі встановлення порушення вимог п. 12 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України (земельні ділянки знаходяться поза межами населеного пункту і не могли надаватися селищною радою), позов про їх витребування з чужого незаконного володіння підлягає задоволенню відповідно до положень статей 387, 388 ЦК України (постанови Верховного Суду України від 22 травня 2013 р. у справі № 6-33цс13, від 26 вересня 2011 р. у справі № 6-34цс11). Що стосується позовних вимог щодо визнання відсутності у [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку, то суд в цій частині відмовляє прокурору, оскільки такі вимоги не є способом захисту порушених, невизнаних чи оспорюваних\~\~прав\~\~в розумінні \~ст.16 ЦК України. При цьому суд не приймає доводи представника відповідача [PERSON] про неможливість позбавлення [PERSON] права власності на земельну ділянку, оскільки остання не вчиняла будь-яких порушень при отриманні її у власність, а порушення були допущені органом державної влади, з огляду на наступне. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства») положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє правило стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014 року) також напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. У зазначеній справі, з огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності [PERSON] критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ. Так, Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля є обєктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Безумовним обовязком держави є забезпечення гарантій захисту лише законно набутого права приватної власності на землю, тобто такого, яке набуто внаслідок прийняття компетентним органом законного рішення, ухваленого в результаті неухильного додержання порядку передачі земельної ділянки у приватну власність як самим субєктом, що набув право власності, так і компетентним органом, який передав земельну ділянку у приватну власність. Прийняття рішення про передачу земель державної власності в комунальну власність, а також земельної ділянки в приватну власність із земель відповідно державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України). Отже правовідносини, повязані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає. За таких обставин «суспільним», «публічним» інтересом звернення заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 6 до суду з вимогою витребування спірної земельної ділянки з володіння [PERSON] є задоволення суспільної потреби у відновленні законності та повернення землі, яка вибула з її власності українського народу незаконно. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади та місцевого самоврядування, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності на землю, захисту такого права шляхом повернення в державну власність землі, що незаконно вибули з такої власності. Крім того, установлені судом під час розгляду справи обставини й факти, в тому числі за результатами перевірки заперечень відповідачів проти позову, з огляду на зміст «суспільного», «публічного» інтересу у вимогах заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 6 не дають підстав для висновку про порушення принципу «пропорційності». За таких обставин доводи представника відповідача про те, що самі по собі допущені органами публічної влади порушення не можуть бути безумовною підставою для визнання недійсними рішень [PERSON] сільської ради про передачу земельної ділянки у власність [PERSON], та витребування земельної ділянки, якщо вони не були допущені внаслідок винної, протиправної поведінки особи, якій земельна ділянка передана у власність, є безпідставними через наявність суспільного інтересу у вимогах прокурора, одержання справедливого балансу між публічним та приватним інтересом та правомірності втручання. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial